Gnosis

**Gnosa** (grčki: γνώσις *gnosis* - znanje, spoznaja, uvid) se najčešće upotrebljava da označi duhovno znanje prosvetljenog čoveka, koje se opisuje kao neposredno iskustveno saznanje o natprirodnom ili božanskom. U problemima teologije gnosis se odnosi na spoznaju dogmi i "objavljene istine" i predstavlja suprotnost pukom verovanju u crkvene autoritete.

Od reči gnosa je nastao savremeni pojam gnosticizam koja označava mnoge od blisko-istočnih škola, koje su cvetale u prvim vekovima hrišćanstva, i tvrdile su da poseduju znanje o natprirodnom. Gnostici su tvrdili da neznanje, a ne greh, čoveka vodi patnji. Za gnostike, gnosa je bila prvenstveno stvar samospoznaje, bez čega čoveka pokreću impulsi koje ne razume. Oni tragaju za unutrašnjom samospoznajom kao ključem za razumevanje opštih istina – »*ko smo, odakle smo došli, kuda idemo*«. Cilj samospoznaje je bio prosvetljenje, spoznaja Boga putem svesti božanske iskre u sebi.

Ortodoksno kršćanstvo nije odbacivalo svaki govor o gnozi. Irenej govori o »*istinskoj gnozi*«, a Klement Aleksandrijski o »*pravom gnostiku*«, sve to u polemici protiv gnosticizma.

## Etimologija

Gnosis (γνώσις) je grčka reč, izvorno korišćena u Platonovim filozofskim spisima. Termin je upotrebljavan u grčkoj filozofiji za iskustveno znanje (vidi gnoseologija) kao kontrast teorijskom znanju koje je srodno epistemologiji. Termin je takođe povezan sa izučavanjem vraćanja znanja u svest ili prisećanja (vidi kognitivnost). Od reči gnosa su nastale i reči agnostik i prognoza.

Gnosis nije prevashodno racionalno znanje. Grčki jezik razlikuje naučno ili refleksivno znanje (»on zna matematiku«) i znanje stečeno posmatranjem i iskustvom (»on zna mene«), koje je gnoza. Termin gnosis, kako ga gnostici upotrebljavaju, neki prevode kao »uvid« jer podrazumeva intuitivni proces samospoznaje.

## Gnosis u ranom hrišćanstvu
Gnoza je doživljavana kao znanje koje se prenosi usmeno, ona je saopćena apostolima od Isusa, a dalje se tako saopćava kao ključ za razumijevanje svega, a pre svega za ispravno razumevanje svetih spisa.

### Apostol Pavle
Razlika između prostih hrišćanskih „vernika" i onih koji poseduju „gnosis" javlja se već u Pavlovim poslanicama. Pavle kaže da se jednom prilikom »*našao na trećem nebu — da li telom ili dušom, to ne znam*«. Tamo je u zanosu mistične ekstaze »*čuo stvari koje se ne mogu saopštiti, koje čovek ne sme izreći*«. Pavle kaže da je kroz duhovno opštenje sa Isusom otkrio »skrivene misterije« i »tajnu mudrost«, koje ne deli sa svima nego sa hrišćanima koje smatra zrelim.

U Prvoj poslanici Korinćanima (poglavja 8 i 9), Pavle kaže da je on, zbog sopstvene gnose, slobodan da jede i pije šta želi, slobodan da putuje sa sestrom hrišćankom kao sa suprugom i slobodan da živi kao evanđelista na račun zajednice. Ipak, kaže Pavle, „pošto nema svako gnosu" (Prva Korinćanima 8: 7-13), on se dragovoljno odriče tih sloboda, u korist čovekoljublja, kako ne bi uvredio potencijalne probraćenike ili nezrele hrišćane.

### Kliment i Origen
Razlikovanje između prostih „vernika" i teologa koji „znaju" istinsko značenje svetih spisa može se naći i kod ranohrišćanskih pisaca Klimenta i Origena. Tendencija naglašavanja gnoze je postala snažnija u 2. veku, kada su se pojavili sistemi koji su sebe nazivali „gnostičkim". Snažan naglasak na gnosi kod Klimenta i Origena pokazuje da su oni morali da obrate pažnju na ovu novu silu koja je pretila da postane opasan suparnik hrišćanstvu. Ono što su Aleksandrijski teolozi nudili pod imenom gnose, veoma se razlikuje od sistema Vasilida ili Valentina. Hrišćanska gnosa Klimenta ili Origena je bila pokušaj da se gnostičke sklonosti njihovih savremenika zadovolje na legitiman način. Orijentalnoj gnosi oni su suprotstavili svoju gnosu, koja je uglavnom izvedena iz grčke filozofije. Ova tradicija nudila im je razliku između ezoterične i egzoterične vrste znanja koja je odgovarala suprotnosti između istine (*aletheia*) i pukog mnjenja (*doxa*). Ideja hrišćanske religije kao misterije, koja je uskoro bila opšteprihvaćena i postala preovladujuća u hrišćanskoj literaturi, bila je naklonjena ovom razvoju. Gnosa koju je hrišćanska teologija nudila predstavljala je za hrišćane jedinu misteriju, nadmoćnu nad mnogim pseudomisterijama paganske religije.

Oštru Klimentovu polemiku s paganskim misterijskim religijama u njegovom spisu *[[Protrepticus]]* lakše je objasniti kada uzmemo da u to vreme oblik grčke religije koji je najviše uticao na ljude s višim obrazovanjem nije bio religija olimpskih bogova nego religija misterija, koja je pojedincu pružala prisniji odnos sa božanstvom.

### Evanđelje po Tomi
Prema Evanđelju po Tomi, Isus je objašnjavao da je »Carstvo Božje« stanje samospoznaje i podsmevao se onima koji su ga shvatali kao određeno mesto:

Isus se također suprotstavljao onima koji su »Carstvo« pogrešno shvatali kao budući događaj:

To »Carstvo«, izgleda, simbolizuje stanje promenjene svesti. Evanđelje po Tomi donosi i Isusovo kazivanje o samospoznaji koje se slaže sa savremenom psihoterapijom u osnovnoj premisi: da psiha ima u sebi mogućnost za oslobođenje ili uništenje:

Ovakav uvid se dostiže postepeno, kroz napor: »*Prepoznaj ono što ti je pred očima, i otkriće ti se ono što je skriveno*.« Evanđelje opisuje da je traženje gnoze usamljenički, težak proces, u kome pojedinac savlađuje unutrašnji otpor. Ovaj otpor gnozi je poput želje za snom ili pijanstvom – to jest, želja da se ostane besvestan. Isus izjavljuje da kad je došao na svet: "*Našao sam ih sve pijane; našao sam da niko nije bio žedan*."

### Evanđelje po Filipu
Prema Evandelju po Filipu, gnoza izjednačava hrišćanina sa Hristom:

Autor dalje govori da je važno je pomiriti slobodu koju nam gnosa donosi sa hrišćanskom dužnošću da volimo druge. Autor sledi Pavla kada postavlja ključno pitanje: Kako živeti u skladu i s gnosom i s agape, ljubavlju? Čovek čija je ljubav zrela pazi da ne izazove ničiju patnju („Blagosloven je onaj koji nikome ne nanosi bol"). Hriščanin mora ljubavlju prema drugima ograničiti slobodu koju gnosa daje. Autor s radošću iščekuje doba kada će se sloboda i ljubav spontano usklađivati, tako da će duhovno zrela osoba biti slobodna da sledi svoje istinske želje, ne strahujući da če to nekoga ožalostiti.

### Evanđelje Istine
Evanđelje Istine uzrok straha i greha pronalazi u neznanju: "*Neznanje je donelo teskobu i strah. A teskoba se zgusnula kao magla, tako da niko nije mogao da vidi. Zbog toga je greška moćna*". Usled neznanja ljudi žive u zaboravu, rečeno savremenim jezikom, besvesno. Budući nesvesni sopstvenog ja, oni »nemaju korena«. Evanđelje Istine opisuje takvo postojanje kao košmar. Oni koji tako žive doživljuju »strah, zbrku i nestabilnost, sumnju i podeljenost« jer su uhvaćeni u »mnoge iluzije«. Tako, usled neznanja, oni žive:

Onaj ko ostane u neznanju »živi u manjkavosti«, a manjkavost nestaje u ispunjenju znanjem:

Stoga je potrebno steći znanje da bi saznali "odakle dolazimo i kuda idemo":

Evanđelje Istine, izražava to u metafori: svako mora primiti »sopstveno ime« – odnosno, svoj pravi identitet. Oni koji su »sinovi unutrašnjeg znanja«  stiču moć da izgovaraju sopstvena imena. Spis se obraća njima: 
 

### Dijalog Spasitelja
Prema Dijalogu Spasitelja samoneznanje je oblik samouništenja. Ko god ne razume elemente svemira i sebe neće dobro proći:

### Učenje Silvana
Učitelj Silvan, čija su Učenja otkrivena kod Nag Hamadija, podstiče svoje sledbenike da se odupru neznanju i besvesnosti:

Silvan navodi i Isusovu izreke o kucanju i traženju koju tumači u smislu duhovnog istraživanja i samospoznaje:

### Irenej Lionski
Nasuprot gnosticima, Irinej razrađuje svoj pojam gnoze. Pozivajući se na Pavla, da »djelomično znamo i djelomično prorokujemo« (1 Kor 13), Irenej se obraća gnosticima, koji misle da su »*ne djelomično, nego univerzalno dohvatili sveukupno znanje svega što postoji*«. On ima poručuje neka se ne hvastaju znanjem onoga što je nevidljivo i što se ne da dokazati, nego neka nam najprije rastumače uzroke ovozemnih stvari, pa ćemo im onda moći vjerovati o onome što se ne vidi. (c. 28).

Irenej svoj pojam gnoze poistovećuje sa crkvenom tradicijom. Istinito znanje (gnoza) je samo ono što su apostoli predali Crkvi i što se u Crkvi u suglasju čuva u njezinu vjerovanju:

Irenej je bio prvi teolog koji je upotrebio načelo apostolske predaje kako bi se suprostavio gnosticima, odnosno dokazao nepostojanja tajne »gnoze«, koje se od apostola u uskom krugu usmeno prenosi:

## Izvori

## Povezano
* Znanje
* Gnosticizam
* Samospoznaja
* Božje kraljevstvo
* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze
*  Gnoza. Koncept i Poreklo 
*  The Gnostic Society Library - primary sources and commentaries.