Simo Šolaja

**Simela Simo Šolaja** (Pljeva, kod Šipova, 1. mart 1906 – Kupres, 11. avgust 1942), učesnik narodnooslobodilačke borbe, ustanički vođa iz Bosanske Krajine i narodni heroj Jugoslavije.

Šolaja nije bio komunista, ali je nakon četničke izdaje ustanka u Bosni ostao na strani narodnooslobodilačke borbe.

## Biografija

Rođen je 1. marta 1906. godine u selu Pljevi, kod Šipova. Potiče iz siromašne seljačke porodice, do početka Drugog svetskog rata radio je kao šumarski radnik i nadničar, u Bosni, Crnoj Gori i Srbiji.

### Ustanak u NDH

Čim je počeo ustaški teror u okolini Šipova, Simo se sa nekoliko svojih prijatelja i komšija sklonio se u obližnju šumu i tu počeo da skuplja ljude i oružje za predstojeću borbu. Najzad je stigla vest u njegovo selo da su komunisti u Drvaru digli ustanak. Odmah je s nekoliko svojih drugova usred dana napao i razoružao žandare na železničkoj stanici Ravni Do, kod Pljevskih podova.

U susednom selu Janju, komunisti su ranije izvršili pripreme za početak ustanka. Šolaja uspostavlja vezu s njima i zajedno vodio borbe oko Šipova, Jezera i Mrkonjić-Grada, koje oslobađaju u toku avgusta 1941. godine i počinju pripreme za napad na Jajce. U svim ovim akcijama, Šolaja je bio među prvima. Jurišajući na ustaše u Jezeru, 28. avgusta, upao je među njih, ali se bombama i uz pomoć pristiglih drugova spasio.

Posle trodnevne velike ofanzive Nemaca, ustaša i domobrana na slobodnu teritoriju Janja i Pljeve, početkom septembra 1941. godine, Šolaja se pod borbom povukao na Kozila, južno od svog sela, a ustanički front se raspao. Tada je Šolaja sa svojom nekompletnom četom dočekao i razbio četu ustaša, goneći ih prema selu Mujidžićima. Njemu su se tada pridružili rasuti borci, seljaci, žene, pa i deca. Tako je formiran front ustanika i naroda, koji je u naletu proterao neprijatelja iz Pljeve, Janja i iz Šipova. Šolaja je tada zarobio i dva topa. Ova velika pobeda, čiji je inicijator bio Šolaja, dala je nov polet ustanku u ovom i u okolnim krajevima. Šolaja je postao veoma popularan kod boraca i naroda.

Sredinom septembra 1941. godine, Italijani su s jednim bataljonom krenuli od Mrkonjić-Grada za Šipovo. Četnički komandant Uroš Drenović ih je propustio bez borbe. Šolaja ih dočekuje kod sela Sokoca s jednim vodom i, posle višesatne neravnopravne borbe, prisiljava ih da se povuku. Sredinom oktobra 1941. godine, prilikom formiranja Trećeg krajiškog partizanskog odreda, u njegovom sastavu je bataljon „Iskra“, kojim je Šolaja komandovao.

Italijani su posebno poštovali Šolaju posle poraza kod Sokoca i u Rastičevu, kod Kupresa, 3. decembra 1941. godine. Pošto su u septembru sklopili pakt sa vojvodom Urošem Drenovićem, pokušavali su na razne načine da to urade i sa Šolajom. Početkom 1942. godine, poslali su svog saradnika Šolaji, s većom sumom novca da pokuša da ga podmiti. Kada je Šolaja čuo o čemu je reč, izvadio je pištolj i ubio izdajnika, govoreći - „*To im je moj odgovor!*“.

Pod njegovom komandom, bataljon „Iskra“ je u borbi između 31. decembra 1941. i 1. januara 1942. godine uništio utvrđenja u Majdanu, između Jajca i Mrkonjić-Grada, a 14. februara razbio bataljon domobrana na Vođenom Podu i Previlima, koji je pratio komoru iz Jajca za Mrkonjić-Grad.

### Napad na Mrkonjić Grad i izdaja Drenovića

Na dan 27. februara 1942. godine bio je planiran ustanički napad na ustaško-Italijanski garnizon Mrkonjić Grad. Dogovoreno je da u napadu 3. krajiškog partizanskog odreda učestvuje i bataljon »Kočić«, kojim je komandovao Uroš Drenović. Drenović je prvo bio protiv napada na Italijane, ubeđujući prisutne u njegovu ispravnu politiku i preteći oštrim represalijama Italijana zbog napada. Ipak, kako je većina boraca bila za napad, on je na kraju pristao na plan.

U određeno vreme Šolaja je sa svojim borcima prodro u centar grada i tu uništio žandarmerijsku stanicu, spalio italijansku motorizaciju i uništio nekoliko utvrđenja. Međutim, Drenović nije krenuo u napad, pa se Šolaja sa svojim borcima morao, u teškim uslovima, probijati iz grada. Napad nije uspeo zbog toga što je Drenović dozvolio italijanskim jedinicama da sa njegovog položaja tuku partizanske snage, nakon čega se odvojio sa bataljonom »Kočić« i poveo otvorenu borbu protiv partizana. Nakon izdaje, borci Drenovićevog bataljona su na oslobođenoj teritoriji iznenadno napali, razoružali i zaklali Jozu Nemeca, zamjenika političkog komjesara 2. čete V bataljona 3. krajiškog NOP odreda.

### Pokušaj četničkog puča u bataljonu

1. aprila 1942. godine, na Dugim njivama započeo je četnički puč u bataljonu „Iskra“, koji je organizovao Mitar Trivunčić, žandarmerijski narednik. Uz Trivunčića, protiv Šolaje, bili su pljevski pročetnički komandiri Nikola Vještica, Savo Panjević i seoski zelenaš iz Ljuše, Cvijan Popović. Još na položajima ispred Mrkonjića, na Vođevu podu, Trivunčić je izazvao rascep: tada je većina boraca za njim krenula u Gerzovo, napuštajući opsadu Mrkonjića. Na položajima je ostala samo Stupljanska četa, u punom sastavu odana Šolaji. I na Vođevu podu i na Dugim njivama, Trivunčić je uporno zastupao "nasušnu potrebu da branimo svoja sela i da se ne upuštamo u rat s Talijanima". Govorio je kako Udarni bataljon vode "čifuti i razni drugi nesrbi", koji "žele da sa zemljom sravne već ionako strahovito izmučenu Pljevu". Razjarivao je neobaviještene ljude i huškao ih na zamjenika političkog komesara Odreda Nemanju Vlatkovića, govoreći da mu "ništa nije sveto" i da će "talijanska sila udariti strašnom osvetom na Pljevu" ako ne uklone Vlatkovića iz bataljona. Šolaja je sav svoj autoritet uložio u odbranu Vlatkovića, ali ga većina nije slušala, a kada je skočio među četnike koji su razoružali Nemanju, razoružali su i njega. Trivunčić je Vlatkoviću na brzinu pročitao osudu na smrt. Tad su zamenika političkog komesara vezali i zatvorili u školu u Gerzovu. "*Nikada mi u životu nije bilo tako teško*", govorio je kasnije Simela Šolaja.

Šolaja je našao nekog konja i u galopu odjahao po pomoć da spasi Nemanju. Kad je stigao u Baraće "izgledao je kao izbezumljeni očajnik". Prisutni su odmah pojurili za Šolajom, i Vlatković je spašen brzim dolaskom grupe boraca Udarnog bataljona, koju je predvodio Šolaja. Četnici su se razbježali i narednih dana su, kao i Drenović, bili u bjekstvu. Nakon ove četničke izdaje, Šolaja se zaklinjao da će "od sada sa četnicima razgovarati samo preko nišana moje puške".

### Napad na Kupres i pogibija

Krajem jula i početkom avgusta 1942. godine, razvile su se borbe između ustaša, utvrđenih u Kupresu i proleterskih brigada, ojačanih jedinicama Trećeg krajiškog partizanskog odreda. U noći između 11. i 12. avgusta 1942. godine, Simo je poginuo jurišajući na ustaške bunkere, tokom napada na Kupres.

## Nasleđe

Odlukom Centralnog komiteta KPJ, posmrtno je primljen u članstvo Komunističke partije Jugoslavije. Ukazom Vrhovnog štaba NOP i DVJ, avgusta 1942. godine, proglašen je za narodnog heroja, među prvim borcima NOV i POJ. U „Biltenu Vrhovnog štaba“ br 17-19 o proglašenju Sime Šolaje za narodnog heroja piše:

Godine 1955. reditelj Vojislav Nanović je snimio film „Šolaja“, o njegovom životu.

## Reference

## Literatura
* 
*