Pteridomanija

**Pteridomanija** ili **papratna groznica** bila je viktorijanska pomama za papratima. Dekorativne umjetnosti tog perioda predstavljale su motiv paprati u keramici, staklu, metalu, tekstilu, drvetu, skulpturi i na štampanom papiru, a paprati su se "pojavljivale na svemu, od poklona za krštenje do nadgrobnih spomenika i spomenika".

## Opis

Riječ *pteridomanija*, što znači *ludilo za papratima* ili *pomama za papratima*, spoj riječi *[[Pteridophytes]]* i *[[manija|mania]]*, skovao je Charles Kingsley 1855. godine u svojoj knjizi *Glaukus ili čuda obale* (eng. *Glaucus, or the Wonders of the Shore*):

Prema jednom autoru:

## Kolekcija i kultivacija

Zbirka paprati privukla je entuzijaste iz različitih društvenih slojeva, što je navelo prirodnjaka Petera D. A. Boyda da napiše da je "čak i poljoprivredni radnik ili rudar mogao imati kolekciju britanskih paprati koje je sakupio u divljini, a zajednički interes ponekad je spajao ljude vrlo različitog društvenog porijekla".

Za neke moderan hobi, a za druge ozbiljnija naučna aktivnost, sakupljanje paprati postalo je komercijalizirano prodajom robe za kolekcionare paprati. Opremljeni knjigom *[[The Ferns of Great Britain and Ireland|Paprati Velike Britanije i Irske]]* ili jednom od mnogih drugih knjiga koje su se prodavale za identifikaciju paprati, kolekcionari su tražili paprati od trgovaca i u njihovim izvornim staništima širom Britanskih ostrva i šire. Listovi su presovani u albume za izlaganje u domovima. Žive biljke su također sakupljane za uzgoj u vrtovima i u zatvorenom prostoru. Rasadnici su obezbjeđivali ne samo domaće vrste već i egzotične vrste iz Amerike i drugih dijelova svijeta.

Wardova kutija, preteču modernog terarija, izumio je oko 1829. godine Nathaniel Bagshaw Ward kako bi zaštitio svoje paprati od zagađenja zraka u Londonu 19. stoljeća. Wardian kućišta ubrzo su postala obilježje stilskih salona u zapadnoj Europi i Sjedinjenim Državama te su pomogla u širenju pomame za papratima i pomame za uzgojem orhideja koja je uslijedila. Paprati su se također uzgajale u papratnjacima (staklenicima posvećenim papratima) i u vanjskim papratnjacima.

Osim otprilike sedamdeset autohtonih britanskih vrsta i prirodnih hibrida paprati, hortikulturisti ovog doba bili su vrlo zainteresirani za takozvane *monstruoznosti* - neobične varijante divljih vrsta. Iz njih su odabrali stotine sorti za uzgoj. Vrste *[[Polystichum setiferum]]*, *[[Athyrium filix-femina]]* i *[[Asplenium scolopendrium]]*, na primjer, dale su oko tri stotine različitih sorti.

## Dekorativna umjetnost
Motivi paprati prvi put su postali uočljivi na Međunarodnoj izložbi 1862. godine i ostali su popularni "kao drag simbol ugodnih aktivnosti" sve do početka vijeka.

Budući da su listovi paprati donekle ravni, korišteni su za dekoraciju na načine na koje mnoge druge biljke nisu mogle. Lijepljeni su u kolekcionarske albume, pričvršćivani na trodimenzionalne predmete, korišteni kao trafareta za "rad prskanjem", premazivani tintom i utiskivani u površine za otiskivanje prirode i tako dalje.

Uzorke keramike s paprati predstavili su Wedgwood, Mintons Ltd, Royal Worcester, Ridgeway, George Jones i drugi, s različitim oblicima i stilovima ukrašavanja, uključujući majoliku. Spomenik Sir Williamu Jacksonu Hookeru, direktoru Kraljevskog botaničkog vrta u Kewu, naručen je od Josiaha Wedgwooda i sinova i podignut u crkvi u Kewu 1867. godine s panelima od jaspisa s apliciranim grančicama koje predstavljaju egzotične paprati. Kopija je poklonjena onome što je danas Muzej Victoria i Albert, gdje se još uvijek može vidjeti.

Iako su realistični prikazi paprati bili posebno popularni u dekorativnoj umjetnosti ovog perioda, "Čak i kada je prikaz bio stiliziran kao što je bilo uobičajeno na graviranom staklu i metalu, efekat je i dalje bio prepoznatljivo 'papratni'."

Slatki keks sa Britanskih ostrva poznat kao kremasti keks (eng. *custard cream*) klasično je ukrašen motivom paprati na vanjskim površinama, bez obzira na to ko ga proizvodi, s dizajnom koji datira još iz viktorijanskog doba.

## Druge vrste
*[[Selaginella]]* i *[[Lycopodiopsida]]* i druge biljke srodne papratima također su sakupljane i zastupljene na ukrasnim predmetima.

## Utjecaji na autohtone populacije

Revnost viktorijanskih kolekcionara dovela je do značajnog smanjenja divljih populacija brojnih rjeđih vrsta. *[[Woodsia ilvensis]]* bila je ozbiljno ugrožena u Škotskoj, posebno u Moffat Hillsu. Ovo područje je nekada imalo najopsežnije populacije ove vrste u Velikoj Britaniji, ali sada je ostalo samo nekoliko malih kolonija čija je budućnost i dalje ugrožena. Srodna vrsta *[[Woodsia alpina]]* pretrpjela je sličnu sudbinu, iako rizici nisu bili samo na štetu biljaka. John Sadler, kasnije kustos Kraljevskog botaničkog vrta u Edinburghu, zamalo je izgubio život prikupljajući čuperak paprati na litici u blizini Moffata, a botanički vodič po imenu William Williams poginuo je sakupljajući alpsku woodsiu u Walesu 1861. godine. Njegovo tijelo pronađeno je u podnožju litice gdje je Edward Lhwyd prvi put sakupio tu vrstu skoro dva vijeka ranije. U svom botaničkom vodiču i memoarima *Hardy Ferns* (1865), spisateljica Nona Bellairs pozvala je na zakone koji bi zaštitili paprati od prekomjernog sakupljanja: "Moramo imati 'zakone o papratima' i čuvati ih kao divljač".

*[[Trichomanes speciosum]]*, koja se smatra jednom od najugroženijih biljaka u Evropi i koja je nekada pronađena na Arranu, smatrana je izumrlom u Škotskoj zbog aktivnosti kolekcionara iz 19. vijeka, ali je ta vrsta kasnije otkrivena na Skyeu u svom gametofitnom obliku. Drugi primjer je *[[Cystopteris dickieana]]*, koja je otkrivena na stijenama bogatim bazom u morskoj pećini na obali Kincardineshirea 1838. godine. Do 1860. godine činilo se da je prvobitna kolonija istrijebljena, iako se ta vrsta oporavila i danas tamo postoji populacija od više od 100 biljaka, gdje rastu u pukotini krova.

## Unutar Ujedinjenog Kraljevstva

Pteridomanija se "obično smatra britanskom ekscentričnošću", a historičari su podijeljeni oko njenog dosega izvan Ujedinjenog Kraljevstva. John D. Scott je napisao:

S druge strane, historičarka Sarah Whittingham je u svojoj knjizi "Papratna groznica: Priča o pteridomaniji" "pronašla mnogo dokaza da je ona stigla i do američkih obala". Američko društvo za paprat osnovano je 1893. godine i sada ima preko 900 članova širom svijeta. Društvo se nalazi na Univerzitetu Indiana i smatra se "jednim od najvećih međunarodnih klubova paprati na svijetu". William Ralph Maxon je više puta bio predsjednik društva.

Papratnjača Dorrance H. Hamilton u Arboretumu Morris Univerziteta u Pennsylvaniji jedina jedina preostala samostojeća viktorijanska papratnjača u Sjevernoj Americi. Ima zakrivljeni stakleni krov u viktorijanskom stilu i 1999. godine je napunila 100 godina. Dizajnirana od strane Johna Morrisa, imenjaka arboretuma, za papratnjaču se kaže da utjelovljuje "neke od mnogih strasti Viktorijanaca: ljubav prema kolekcionarstvu, štovanje prirode i modu romantičnih vrtova... njen filigranski krov blista na sunčevoj svjetlosti.

Pteridomanija je imala negativne posljedice na australijski okoliš, a u Queenslandu su zbog papratne groznice biljke uklonjene iz svojih prirodnih staništa kako bi se zadovoljio apetit kolekcionara. Epifitske paprati poput vrsta *Platycerium superbum* i *Asplenium nidus* sakupljane su u divljini jer su postale popularni ukrasni komadi koji su se mogli vješati. Estetika prilično specifična za Queensland bio je prizor *Platyceriuma* koji krase javnu i privatnu infrastrukturu, uključujući zgradu Parlamenta i glavne željezničke stanice. Ta praksa se zadržala sve do kasnog dvadesetog stoljeća.

## Reference

### Bilješke

### Bibliografija

* 
*  The online version, dated 2 January 2002, has been revised from the published version.
*
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske poveznice
* Video o pteridomaniji
* Papratna groznica u Queenslandu, blog Biblioteke John Oxley Library, Državna biblioteka Queenslanda.