open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jeremija I Carigradski

**Jeremija I** (, ? - 13. januar 1546) bio je vaseljenski patrijarh Carigrada u dva navrata - od 1522. do 1524. godine te od 1525. do smrti.

## Život
Jeremija bio rodom iz Zice u Epiru, a odrastao je bez obrazovanja. Godine 1513. ili nešto ranije je postao ahriepiskopom Sofije. 31. decembra 1522. postao je patrijarhom Carigrada.

Ubrzo nakon izbora, putovao je na Cipar, Egipat, Sinaj i Palestinu. Tokom njegovog boravka u Jeruzalemu su ga svećenstvo i velikodostojnici u Carigradu svrgnli u aprilu ili maju 1524. te na njegovo mjesto postavili Joanikija I, dotadašnjeg mitropolita sozopolskog. Jeremija je na to reagirao zajedno sa aleksandrijskim i antiohijskim patrijarhom koje je pozvao u Jeruzalem; oni su izopćili Joanikija. Na mjesto patrijarha je vraćen 24. septembra 1525.

Godine 1537. je Jeremija od sultana Sulejmana Veličanstvenog ishodio ukaz kojim se zaustavlja konverzija crkvi u džamije u Carigradu; tu odluku, međutim, nisu prihvatili Sulejmanovi nasljednici. Jeremija je umro 13. januara 1546 u gradu Vraca, prilikom putovanja u Vlašku.

## Izvori

## Literatura
*
Joanikije I Carigradski

**Joanikije I** (, ? - o. 1526) bio je vaseljenski patrijarh Carigrada koji je nakratko stolovao 1524–1525. Ponekad se navodi kao uzurpator.

## Život
Patrijarh Jeremija I je nedugo nakon izbora putovao u Cipar, Egipat, Sinaj i Palestinu. Za njegovog boravka u Jeruzelemu su ga svećenstvo i carigradski velikodostojnici, ljuti zbog dugotrajnog odsutstva, svrgnuli u aprilu ili maju 1524, a na njegovo mjesto izabrali mitropolita sozopolskog, Joanikija I. 

Jeremija je na to reagirao uz pomoć aleksandrijskog i antiohijskog patrijarha, koje je pozvao u Jeruzalemu te je izopćio Joanikija. Čak i da se većina Svetog sinoda našla na strani Joanikija, Jeremija bi se vratio, s obzirom da je sultan Sulejman Veličanstveni naredio njegovo vraćanje na mjesto patrijarha, koje je formalno obavljeno u Carigradu 24. septembra 1525. Joanikije se vratio u Trakiju, gdje je umro u manastiru Svetog Jovana Krstitelja kraj Sozopola oko 1526.

## Izvori
Agathis australis

***Agathis australis***, poznat po maorskom nazivu **kauri**, je četinar iz porodice *[[Araucariaceae]]* i roda *[[Agathis]]* koji se nalazi isključivo na krajnjim sjevernim dijelovima Sjevernog otoka na Novom Zelandu. Iako nije najviše, kauri je po volumenu najveće stablo na Novom Zelandu, a može doseći i do 50 metara visine. Ima glatku koru i male, uske listove. Kako bi se *A. australis* razlikovao od drugih stabala iz roda *Agathis*, koriste se nazivi **južni kauri** i **novozelandski kauri**.

Šume kaurija su među najstarijima na svijetu, a njezini pretci pojavili su se još tokom razdoblja jure. Zbog malenog područja na kojem se danas nalazi, kauri je pod snažnom zaštitom na Novom Zelandu. Najpoznatiji pojedinačni primjerci su Tāne Mahuta, nazvan po maorskom bogu šuma, te Te Matua Ngahere.
Leiopelmatidae

***Leiopelmatidae*** ili **novozelandske primitivne žabe** su endemska porodica žaba koja pripada podredu *[[Archaeobatrachia]]* i nastanjuje nekoliko područja na Novom Zelandu. Njihova relativno primitivna forma indicira da imaju prapovijesno porijeklo; neki suvremeni sistematičari smatraju kako se novozelandske žabe iz porodice *Leiopelmatidae* mogu spojiti sa sjevernoameričkim žabama iz reda *Ascaphus*, međutim danas prevladava mišljenje kako se radi o, taksonomski, dvije različite skupine. Danas su poznate četiri vrste žaba iz ove porodice i sve nastanjuju isključivo Novi Zeland.

Glavne karakteristike žaba iz ove porodice su dodatni kralješci (ukupno ih imaju 9) te ostaci repnih mišića kod odraslih (iako odrasli zapravo nemaju rep, koji je prisutan kod mladih žaba zbog nerazvijenih pluća, što uzrokuje potrebu za dodatnom kožom preko koje dišu). Kako i sjevernoamerička porodica *[[Ascaphidae]]*, koja pripada istom podredu, posjeduje ove karakteristike, neki su sistematičari predložili ranije spomenuto spajanje ovih porodica u jednu skupinu.

Jedna od važnih karakteristika ove porodice je i kasni oporavak od skoka, odnosno dugo vrijeme koje im je potrebno između dva uzastopna skoka, što je posljedica načina skakanja i zapravo atavizam kojega su žabe u evoluciji izgubile, ubrzavši znatno svoje skočno vrijeme.

Radi se o iznimno malim žabama koje narastu do 5 centimetara. Jaja uglavnom liježu u vlažno tlo, najčešće ispod kamenja ili vegetacije. Nakon izlijeganja iz jaja, punoglavci se razvijaju na leđima mužjaka, bez potrebe za vodom. Ipak, Hochstetterova žaba liježe svoja jaja u plitkim vodenim površinama i ima slobodne punoglavce, koji, doduše, ne plivaju i ne hrane se daleko od mjesta izlijeganja prije nego što postanu odrasle žabe. Životni vijek im može biti i preko 30 godina, što je iznimno dugo za ovako malene organizme.

## Vrste

Porodica **LEIOPELMATIDAE**
* Rod ***Leiopelma***
** Archeyjeva žaba, *Leiopelma archeyi* Turbott, 1942
** Hamiltononova žaba, *Leiopelma hamiltoni* McCulloch, 1919
** Hochstetterova žaba, *Leiopelma hochstetteri* Fitzinger, 1861
** Maudska žaba, *Leiopelma pakeka* Bell, Daugherty & Hay, 1998

### Izumrle vrste
Danas su poznate ukupno tri izumrle vrste i to preko podfosilnih ostataka, a i one su nastanjivale Novi Zeland. Te su vrste izumrle tokom posljednjih 1,000 godina.
* †Aurorina žaba, *[[Leiopelma auroraensis]]*
* †Markhamova žaba,* [[Leiopelma markhami]]*
* †Waitomska žaba, *Leiopelma waitomoensis*

Poznate su i dvije neimenovane vrste iz miocenskog perioda, pronađene u sklopu faune Saint Bathans.

## Reference

## Vanjske veze

*New Zealand Frog Conservation Biology - research on New Zealand frog biology
Dadildis de Pallars

**Dadilda od Pallarsa** (šp. *Dadildis de Pallars*; 9. st.) bila je španjolska plemkinja.
## Život
Dadilda je rođena od nepoznatih roditelja u 9. stoljeću.

Njezin je brat bio grof Ramón I od Pallarsa i Ribagorze (*Raimundo*), koji je umro 920. godine, a preko kojeg je bila teta grofa Isarna.

Udala se za navarskog plemića Garcíju, koji je poznat i kao kralj García II Jiménez.

Dadilda je svom mužu rodila dvojicu sinova – Sanča I Garcésa i Jimena Garcésa.

Bila je baka kralja Garcíje Sáncheza te kraljica Oneke i Urake.

## Izvori
Moglie per una notte

***Moglie per una notte*** () je italijanska crno-bijela filmska komedija snimljena 1952. u režiji Marija Camerinija. Predstavlja adaptaciju komada *L'ora della fantasia* Anne Bonacci. Radnja se događa krajem 19. vijeka i prikazuje kako siromašni kompozitor (čiji lik tumači Armando Francioli) nastoji od bogatog aristkorata (koga tumači Gino Cervi) ishoditi pokroviteljstvo nad operom. Naslovna protagonistica, koju tumači Gina Lollobrigida), je kompozitorova supruga koju grof zamijeni za kurtizanu (čiji lik tumači Nadia Gray) koju mu je kompozitor pokušao "namjestiti".

Godine 1964. je isti tekst u Hollywoodu Billy Wilder iskoristio kao predložak svoje komedije *[[Kiss Me, Stupid]]* radnjom smještenom u moderno doba.

## Uloge
* Gino Cervi ... Grof d'Origo
* Gina Lollobrigida ... Ottavia  
* Nadia Gray ... Geraldine  
* Armando Francioli ... Enrico Belli  
* Paolo Stoppa ... Agusto  
* Galeazzo Benti ... Maurizio  
* Paolo Panelli ... Gualteri  
* Eugenia Tavani ... Nadvojvotkinja  
* Nietta Zocchi ... Yvonne  
* Marisa Pintus ... Bettaldi  
* Silvio Bagolini ... Silvio

## Vanjske veze
*
La salamandra del deserto

***La salamandra del deserto*** () je izraelsko-italijansko-zapadnonjemačko-španski igrani film snimljen 1970. godine u režiji Riccarda Frede. Predstavlja slobodnu adaptaciju motiva iz starozavjetne Knjige postanka. Radnja se događa u drevno doba i prikazuje zajednicu hebrejskih nomada, a  protagonistica, čiji lik tumači Claudia Wedekind, je Tamara, supruga Erova koja se udaje za njegovog brata Onana (čiji lik tumači Michael Maien). Za film je karakteristično da je, u skladu sa tada aktualnim trendovima seksualne revolucije i odbacivanja tradicije, nastojao biblijski tekst prikazivati na "moderan" način, uključujući dotada uglavnom zanemarivane elemente erotike.

## Vanjske veze
*
*Profil na comingsoon.it
Estratto dagli archivi segreti della polizia di una capitale europea

***Estratto dagli archivi segreti della polizia di una capitale europea*** (), također i pod naslovom ***Trágica ceremonia en Villa Alexander*** () je italijansko-španski horor film snimljen 1972. godine u režiji Riccarda Frede. Radnja prikazuje kako grupa bezbrižnih mladića i djevojaka uživa na jahti sve dok ne ostane bez goriva, te je prisiljena pomoć potražiti na jednom imanju za čije se aristokratske vlasnike ispostavi da prakticiraju satanističke rituale, odnosno da će im pridošlice poslužiti za crnu misu. Fredi je to bio pretposljednji film; njime je bio duboko nezadovoljan te je bez uspjeha tražio da mu se ime izbriše sa špice. U glavnoj ženskoj ulozi se pojavljuje mlada američka glumica Camille Keaton koja će nekoliko godina kasnije postati zvijezda kontroverznog rape and revenge filma *[[I Spit on Your Grave]]*.

## Vanjske veze
*
*Profil na allmovie.com
Generalni guverner Novog Zelanda

**Generalni guverner Novog Zelanda** (engleski: *Governor-General of New Zealand*; maorski: *Te Kāwana Tianara o Aotearoa*) je službeni predstavnik novozelandskog monarha na teritoriju Novog Zelanda. Generalni guverner je vicekraljevski predstavnik na Novom Zelandu te ga neki smatraju za *[[de facto]]* šefa države.

Ustavni akt iz 1986. godine navodi kako je "Generalni guverner, imenovan od strane Suverena, predstavnik Suverena na Novom Zelandu". Iako ne postoji fiksni mandat, generalni guverner u praksi služi petogodišnji mandat. Puni naziv službene titule je **Generalni guverner i vrhovni vojni zapovjednik teritorija Novog Zelanda**.

Uloga i ovlasti generalnog guvernera propisane su pisanim patentima iz 1983. (dopunjeni 2006.) i uključuju:

* Imenovanje ministara i sudaca
* Raspuštanje parlamenta
* Davanje kraljevskog pristanka na zakone
* Izdavanje pismena povodom izbora
* Dodjeljivanje počasti

Sve radnje generalnog guvernera izvršavaju se u ime monarha. Od travnja 2014. godine, godišnja plaća generalnog guvernera iznosi NZ$330,000 bruto.

Izvan svojih ustavnih funkcija, generalni guverner ima i važnu ceremonijalnu funkciju. Generalni guverner putuje diljem zemlje kako bi otvarao konferencije, prisustvovao događajima i komemoracijama. Kada putuje izvan zemlje, generalni guverner se smatra službenim predstavnikom Novog Zelanda i njegovog monarha te u većini slučajeva uživa tretman kao šef države. Prema Ustavnom aktu Niuea iz 1974., generalni guverner je i predstavnih monarha u Niueu. Iako Niue čini sastavni dio Kraljevstva Novi Zeland, njegov status samoupravne države znači da status generalnog guvernera kao kraljevskog predstavnika u Niueu nije identičan onom kao predstavnika cjelokupnog Kraljevstva.

Aktualna generalna guvernerka je Cindy Kiro, koju je kraljica na prijedlog premijera imenovala tokom 2021. godine. Njezina trenutna zamjenica je Dame Helen Winkelmann, ujedno i predsjednica Vrhovnog suda Novog Zelanda.

Administrativnu potporu generalnom guverneru pruža Ured premijera i vlade.

## Reference

## Vanjske veze

* Official website of the Governor-General
* History of the Governor-General, NZHistory
* Former Governors-General, the Governor-General website
Premijer Novog Zelanda

**Premijer Novog Zelanda** (engleski: *Prime Minister of New Zealand*; maorski: *Te Pirimia o Aotearoa*) je prvi ministar Krune, predsjednik Kabineta i šef vlade na Novom Zelandu. Funkcija premijera postoji temeljem dugogodišnje ustavne konvencije (koja je proizašla iz kolonijalne uprave Ujedinjenog Kraljevstva) koja predviđa da predstavnik monarha, generalni guverner, treba za premijera izabrati onu osobu koja će najvjerojatnije steći povjerenje Predstavničkog doma. Ta je osoba najčešće predsjednik one političke stranke koja ima najviše mjesta u tom domu. Aktualni premijer je Christopher Luxon iz Nacionalne stranke. 

Titula premijera prvi put se pojavila 1873. godine u sklopu Zakona o javnim službenicima (*Civil List Act*), međutim šef vlade izvorno je bio tituliran kao kolonijalni tajnik ili prvi ministar. To je 1869. godine formalno promijenjeno u titulu *"Premier"*, koja je na snazi ostala sve do 1901. godine, kada ju je Richard Seddon za svog mandata promijenio u *"Prime Minister"*. Nakon što je 1907. godine Novi Zeland postao dominion, titula *"Prime Minister"* postala je standardna.
Kolovrat

**Kolovrat** (sintagma od *[[kotač|kolo]]* + *vrat * = vrtiti) ili **čekrk**, **vitlić**, je stara drvena mašina za predenje (pretvaranje vlakana 
vune, lana, kudelje i pamuka u niti pređe), koji je zamijenio raniju metodu predenja preslicom i vretenom.

## Karakteristike

Najstarija verzija kolovrata bila je vrlo jednostavna, to je u suštini bilo fiksirano drveno kolo, koje se polako okretalo desnom 
rukom, dok se lijevom odmatalo niti vlakna sa preslice, koja je također vertikalno bila fiksirana na istu podlogu. Niti sa kola su na kraju namatane na vreteno.

Iako nije bio savršen, on je omogućio mehaničko ubrzanje procesa predenja, jer se pomoću kola dobijala ravnomjernija pređa.

## Historija

Kolovrat je najvjerojatnije razvijen u Indiji, iako se nezna točno - gdje, jer su mu korijeni mutni. Do Evrope je dospio preko Bliskog istoka tokom srednjeg vijeka.

Prvi kolovrat dokumentiran je u Veneciji - 1224., u Bologni 1256., a nakon tog u Parizu 1268. i njemačkom 
Speyeru 1280.

Početkom 16. vijeka kolovrat je u Evropi unapređen, kad mu je dodano *sasko kolo* sa pedalom, pa se kolo odtad moglo nogom brže okretati, a ne rukom koja je oslobođena za druge radnje. Druga inovacija u saskom kolu bio je kalem umjesto vretena na koji su se niti pređe kontinuirano namatale.

Značajno poboljšanje razboja, koje se dogodilo u Velikoj Britaniji tokom 18. vijeka, izazvalo je i potražnju za bržim mehaničkim predenjem, pa je nakon tog napravljen čitav niz izuma koji su pretvorili kolovrat u jednu od prvih mašina industrijske revolucije.

I pored toga što se kolovrat brzo širio Evropom, on nije posve istisnuo ručno predenje, u Hrvatskoj se počeo primjenjivati u posljednjim dekadama 19. vijeka.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Spinning wheel'' na portalu Encyclopædia Britannica
Ramón I od Pallarsa i Ribagorze

**Ramón I od Pallarsa i Ribagorze** (šp. *Ramón I de Ribagorza y Pallars*, umro 920.) bio je španjolski plemić. Na francuskom je znan kao *Raymond I<sup>er</sup>*. Njegov je otac možda bio grof Donat Loup od Bigorre, a majka Faquilène de Rouergue. Zna se sa sigurnošću da je imao sestru imenom Dadilda, preko koje je bio ujak dvojice kraljeva Pamplone, Sanča i Jimena. Nije uopće poznato kako je on točno postao grof, ali se smatra da je u svojoj vlasti držao neku zemlju južno od Pireneja. Godine 905. Rajmond se udružio s kraljem Asturije kako bi postavio svog nećaka Sanča na tron Pamplone. Umro je 920. godine.

## Porodica
Rajmond je prvo oženio gospu zvanu Guinigenta. Ovo su njihova djeca:
* Bernardo I od Ribagorze
* Isarn
* Lope I od Pallarsa, muž Gotrude od Cerdañe
* Ato, biskup
* Miron, muž Gemo

## Izvori
Dionisije II Carigradski

**Dionisije II** (; ? - jul 1556) bio je vaseljenski patrijarh Carigrada od 1546. do smrti.

## Život
Dionisije se rodio u Galati (današnjem dijelu Istanbula). Godine 1516. je imenovan za mitropolita nikomedijskog i posvećen za episkopa od strane Teolepta I.

Dionsije je od strane patrijarha Jeremije I bio određen za njegovog nasljednika, te je 17. aprila 1546. godine izabran velikim dijelom zahvaljujući javnoj podršci vjernika a protiv volje Svetog sinoda. Za vrijeme stolovanja ga se krivilo da je povisio tarifu za imenovanje (*pešteš*) osmanskom sultanu na 3000 écua (zlatnika) kao i za to što je, prema naređenju sultana, srušio veliki križ na krovu crkve Pamakristosa, tadašnjeg sjedišta Patrijaršija.

Mnogo značajniji događaj njegovog stolovanja se zbio kada je godine 1546. u Italiju otputovao mladi Mitrofan, mladi mitropolit cezarejski, koji će kasnije postati patrijarh Mitrofan III. Dionisije je Mitrofana poslao u Veneciju uglavnom sa zadatakom da prikuplja novac za Crkvu, ali je Mitrofan također otišao i u Rim gdje se sreo sa paom. Godine 1548. su vijesti o tome izazvale veliko nezadovoljstvo među grčkim stanovništvom Carigrada, pa je čak došlo do nereda i pokušaja ubistva Dionisija, koji se smatrao krivim kao i Mitrofan. Dionisje se našao na rubu svrgavanja, ali na kraju je zadržao mjesto patrijarha zahvaljujući podršci Sulejmana Veličanstvenog.

Dionisije je vladao do smrti. Datum njegove smrti je predmet rasprave među učenjacima, te se navode različiti datumi, kao 1554. i 1555. godine, ali se najpouzdanijim smatra jul 1556. godine, i to zahvaljujući mletačkim dokumentima. Sahranjen je u manastiru Kamariotisa na otoku Chalki.

## Izvori
Manastir Bogorodica Pamakaristos

**Bogorodica Pamakaristos** (danas **Fetije džamija**) je bio manastir u starom Carigradu. Predstavlja jedan od retkih, uz ''Horu'', spomenika preporoda Paleologa koji je podignut od temelja. Manastir je od 1456. do 1587. godine bio sedište Vaseljenskog patrijarha, nakon čega je pretvoren u džamiju. Manastirski kompleks su činile dve crkve smeštene uz severnu stranu spoljašnjeg zida, kao i brojne prateće zgrade, a danas se među njima izdvajaju katolikon i paraklesion. Sam paraklesion je smešten severoistočno od crkve i njegove freske i arhitektura čine ga jednim od najlepših primera crkvenih građevina 13. veka. Nekadašnja manastirska crkva se i dan danas koristi kao džamija, dok je paraklesion obnovljen i otvoren za javnost kao muzej.

## Prošlost manastira
Manastir je podigao protostrator Andronika II Paleologa (1282—1328) Mihajlo Glabas, iako se smatra da je na tom mestu već bila crkva. Pretpostavlja se da je prvobitnu crkvu podigao Mihajlo VII Duka (1071—1078) u drugoj polovini 11. veka, mada ima naznaka da je na tom mestu postojala crkva još u IX veku.

Nakon pada Carigrada 1453. godine manastir je zadržao svoju ulogu, a smatra se da se u njemu odigrao istorijski susret patrijarha Genadija (1453—1456, 1458, 1462—1463, 1464) i Mehmeta II (1451—1481). Tri godine nakon pada Carigrada sedište patrijaršije je premešteno iz svetih Apostola u manastir Pamakaristos.

Tokom treće vladavine patrijarha Simona I Trapezunca (1466, 1471—1474, 1481—1486) u manastiru je održan sinod na kom je odbačena firentinska unija.

Murat III (1282—1328) manastirsku crkvu pretvara 1587. godine u džamiju nazvavši je *Fetije* odnosno *Pobeda*, u slavu svog osvajanja Gruzije i Azerbejdžana. Nakon toga je sedište patrijaršije prebačeno u crkvu Teotokos Paramit.

Ceo kompleks je vremenom zapušten, tako da ga su ga, poput Hore, predstavnici američkog vizantološkog instituta obnovili 1949. godine. Nekadašnja manastirska crkva se i danas koristi kao džamija, ali je zato paraklesion pretvoren u muzej koji se po broju očuvanih mozaika nalazi odmah iza Aja Sofije i Hore.

## Povezano
* Vizantijski Carigrad

## Literatura
* The Monastery of the Pammakaristos (www.patriarchate.org) 

## Vanjske veze

* The Monastery of the Pammakaristos (www.patriarchate.org) 
* 3D rekonstrukcija manastirske crkve (www.byzantium1200.com)
Onan

**Onan** je ličnost opisana u Bibliji, drugi sin Jude i unuk patrijarha Jakova, koji je bio kažnjen od Boga smrću zbog izbegavanje obaveza leviratskog braka, odnosno, obaveze da oženi udovicu umrlog starijeg brata.

Posle smrti Judinog najstarijeg sina, Onan, prema tradiciji Levita, bio je obavezan da oženi njegovu udovicu Tamaru, tako da ona može da rodi naslednika koji bi se smatrao prvencem najstarijeg sina. Kada je Onan opštio sa ženom svoga brata, prosipao je svoje seme na zemlju, kako bi izbegao začeće (Postanje 38:9). Zbog toga ga je stigla Božja kazna - smrt.

Po njegovom imenu, je formiran termin "onanija", koji je pogrešno povezan sa fenomenom masturbacije, iako je, Onan, prema svedočanstvu Starog zaveta zapravo upražnjavao preuranjeni prekid polnog odnosa.
Tamara (Biblija)

**Tamara** () je biblijska ličnost opisana u Starom zavetu, u Prvoj knjizi Mojsijevoj, poglavlje 38. Njen sin je Fares, predak judejskog kralja Davida, samim tim i Isusa Hrista. Scene njenog života poslužile su kao inspiracija mnogim slikarima, među njima su Rembrant, Ferdinand Bol, Jakopo Tintoreto i Art de Gelder.

## Priča o Tamari

Tamara je bila devojka koju je oženio Er, Judin sin prvenac. Ostala je udovica nakon što je Era *ubio Gospod jer beše nevaljao*. Kako Tamara nije imala dece, po tadašnjem običaju udala se za Onana, brata njenog umrlog muža, tako da može da rodi naslednika koji bi se smatrao prvencem najstarijeg sina. Onan međutim nije želeo da se njegov sin smatra Erovim naslednikom pa je pri opštenju sa Tamarom svoje seme prosipao na zemlju, te ga je Bog zbog toga kaznio smrću. Tamaru je nakon toga Juda vratio u kuću njenog oca i poručio joj da tamo ostane dok ne odraste njegov najmlađi sin, Šaleh, za kojeg će je kasnije udati.
Nakon nekog vremena Judi je umrla žena, Savina kći.

Tamara je primetila da je Šaleh već odavno odrastao, a da je ipak nisu udali za njega. Kada je čula da se Juda, njen svekar, vraća iz Tamne, skinula je svoju udovačku odeću, pokrila lice i otišla na raskrsnicu kojom je njen svekar trebalo da prođe. Kada je naišao Juda, nije prepoznao Tamaru jer je pokrila lice, pomislio je da je prostitutka. Rekao joj je da će joj poslati jare za njene usluge kada dođe kući, ali Tamara je tražila zalog dok joj ne pošalje pa je uzela Judin prsten, štap i maramu. Tamara je nakon ovoga zatrudnela sa Judom.

Kada je Juda poslao jare Tamara više nije bila tamo. Pošto je prošlo oko tri meseca, Judi su javili da je njegova snaha Tamara učinila preljubu i ostala trudna. Kao kaznu za to Juda je naredio da je spale. Kada su došli da je povedu, Tamara je poslala Judi njegov štap, prsten i maramu, uz reči da je zatrudnela sa čovekom koji joj je to ostavio. Čuvši to, Juda izgovara da je Tamara pravednija od njega te ostaje živa.

## Reference
Joasaf II Carigradski

**Joasaf II**, također poznat i po nadimku "**Veličanstveni**" (), bio je vaseljenski patrijarh Carigrada od 1556. do 1565.

## Život

Joasaf je rođen u Trakiji. Školovao se u Janjini a potom u Napfliju, naučivši arapski, perzijski i turski. Godine 1535. je posvećen za episkopa Hadrijanopolja (Jedrene) od patrijarha Jeremije I.

Nakon smrti patrijarha Dionisija II, izabran je na mjesto carigradskog patrijarha u julu ili augustu  1556. Uspio je smanjiti tarifu za imenovanje (*pešteš*) isplaćivanu osmanskom sultanu na 1000 écuja (zlatnika).

Joasaf je poticao obrazovanje među svećenstvom, reformirao upravljanje crkvenom imovinom te poboljšao financijsko stanje smanjivši dugove Patrijaršije na polovicu. Zahvaljujući tim dostignućima je dobio nadimak *Veličanstveni* (). Godine 1556. je u Carigradu osnovao Patrijaršijsku školu, preteču Velike škole nacije (Fener).

Pokazao je zanimanje za protestantsku Reformaciju, prije svega luteranstvo, te je godine 1558. u Wittenberg poslao đakona Demetriosa da o njemu prikuplja informacije. Godine 1559. mu je luteranski teolog Melanchthon poslao pismo zajedno sa grčkim prijevodom Augsburške konfesije, ali ono nije imalo nikakvog efekta. Neki od učenjaka vjeruju da pismo nikad nije ni stiglo do Carigrada.

Joasafova sklonost impresivnim građevinskim radovima, nadmeni stav prema svećenstvu kao i nezavisno vođenje financija je sa vremenom stvorilo brojne protivnike u grčkoj zajednici. Konačni uzrok njegovog svrgavanja je vezan uz zahtjev koji je 1557. ruski vladar Ivan Grozni poslao nastojeći formalno potvrditi svoju titulu cara. Umjesto da sazove sinod kako bi raspravio o tome, Joasaf je u Rusiju poslao krivotvoreni sinodski dokument te tako za sebe prikupio bogatu novčanu nagradu. Njegova prevara je otkrivena, te ga je sinod šezdeset episkopa 15. januara 1565. smijenio i prognao na Svetu goru. 

Nešto kasnije mu je Sveti sinod omogućio da se vrati na čelo Eparhije hadrijanopoljske, gdje je ostao do smrti.

## Izvori
Philipp Melanchthon

**Philipp Melanchton** (pravim imenom **Philipp Schwartzerdt**, Bretten, 16. veljače 1497. - Wittenberg, 19. travnja 1560.), njemački reformator, teolog i filozof.

Od 1518. godine Melanchton je bio profesor u Wittenbergu, gdje je pristao uz Luthera i postao njegovim najbližim suradnikom. Bio je učen humanist i pisac školskih knjiga (grčka i latinska gramatika, logika i dr.) te je dobio naziv *Praeceptor Germaniae*. Izradio je temelje za reorganizaciju protestantske crkve i škole. Osnivač je Augsbuške konfesije, koju je iznio i branio na saboru u Augsburgu 1530. godine. Posebno je cijenio Aristotelovu etiku i dijalektiku te se, poput Luthera, držao Aristotelova i Ptolomejeva učenja o kozmosu, pa je Kopernikovo učenje odbacio kao "bezbožno" jer 
proturiječi Bibliji.

Kao idejni vođa "filipista", umjerene struje u protestantizmu, teološki se sukobio s Matijom Vlačićem, osobito u pitanjima čovječe slobode i spasenja. Rimskog papu označava kao antikrista riječima: "*To je vrlo očito i bez ikakave sumnje, da je rimski papa stvarni Antikrist... U 2. Solunjanima 2, Pavao jasno kaže da će Sin grijeha vladati nad crkvom, predstavljajući sebe ispred službe Bogu*".

Raspravu o moći i prvenstvu pape *Tractatus de Potestate et Primatu Papae* napisao je 1538. godine. U toj raspravi Melanchthon koristi Sveto pismo da bi dokazao tri glavne tvrdnje:

* Papa nije glava Crkve i superioran svim ostalim biskupima "božanskim pravom" (de iure divino);
* Papa i biskupi nemaju pravo na građansku vlast i božanski status;
* Tvrdnju iz papine bule "Unum sanctum" (1302.) da je poslušnost papi potrebna za spasenje, smatra bezvrijednom, jer se suprostavlja opravdanju vjerom.
Kiss Me, Stupid

***Kiss Me, Stupid*** () je američka crno-bijela filmska komedija snimljena 1964. godine u režiji Billyja Wildera. Predstavlja adaptaciju komada *L'ora della fantasia* italijanske spisateljice Anne Bonacci koja je 1952. u Italiji poslužio kao predložak za film *[[Moglie per una notte]]*. Radnja prikazuje kako se pjevačkoj superzvijezdi po imenu Dino (koga tumači Dean Martin) prilikom vožnje pokvari automobil te ga je prisiljen popraviti u provincijskom gradiću u Nevadi, a što lokalni učitelj klavira i amaterski kompozitor (koga tumači Ray Walston) vidi kao priliku za promociju svojih pjesama, te mu "namješta" lokalnu prostitutku (čiji lik tumači Kim Novak).

Wilder je film originalno namijenio za Marilyn Monroe, ali je nakon njene smrti ulogu preuzela Novak, kojoj je to predstavljao povratak na film nakon dvogodišnje pauze. Lik "Dina" je velikim dijelom osmišljen prema stvarnoj ličnosti Deana Martina, koji je tada uživao vrhunac popularnosti. *Kiss Me, Stupid* mu je dao priliku da iznese svoje mišljenje o tadašnjim aktualnim događajima, pa Wilderov film predstavlja jedan od prvih u kome se spominjala beatlemanija, a "Dino" u njemu tvrdi da će Beatlese na kraju svrgnuti s vrha top-lista, što se kasnije stvarno (iako nakratko) dogodilo.

Kritičari su, pak, bili izuzetno neskloni prema filmu, koji je velikim dijelom koristio tada već primjetno labavljenje hollywoodskog cenzorskog kodeksa kako bi u njega ubacio "vrckavije" sadržaje i nešto eksplicitnije reference na seks. *Kiss Me, Stupid* je zbog toga proglašen vulgarnim, a ni komercijalni rezultati nisu dobri, a što se najčešće tumači Wilderovom odlukom da ga snima u crno-bijeloj tehnici, koja je u to vrijeme publici sve manje atraktivna i "nedostojna" pravog hollywoodskog hita. Kasniji kritičari su prema *Kiss Me, Stupid* bili daleko blagonakloniji.

## Uloge

*Dean Martin ..... Dino
*Kim Novak ..... Polly Pištolj
*Ray Walston ..... Orville Spooner
*Felicia Farr ..... Zelda Spooner
*Cliff Osmond ..... Barney Millsap
*Barbara Pepper ..... Big Bertha
*Doro Merande ..... Mrs. Pettibone
*Howard McNear ..... Mr. Pettibone
*Tommy Nolan ..... Johnnie Mulligan
*Alice Pearce ..... Mrs. Mulligan
*John Fiedler ..... Reverend Carruthers
*Cliff Norton ..... Mack Gray
*Mel Blanc ..... Dr. Sheldrake
*Henry Gibson ..... Smith

## Reference

## Vanjske veze
*
Muholovka

:*Za članak o mesoždernoj biljci vidi [[Venerina muholovka]].*

**Muholovka** je sredstvo za lov, ubijanje ili hvatanje muha i drugih letećih insekata (osa, moljaca, komaraca i dr.). Većina tih sredstava je smrtonosna za insekte, no neka sredstva su posebno oblikovana radi hvatanja živih insekata nakon čega se oni mogu pustiti na slobodu. Da bi privukle insekte u klopku, neke muholovke rabe ugljični dioksid, ultraljubičasto svjetlo ili kemijske mirise, dok druge koriste ventilatore da bi proizvele struju zraka koja usisava leteće insekte, posebno komarce i mušice, koji su slabi letači. Jednom uhvaćeni, insekti brzo dehidriraju i uginu.

## Vrste muholovaka


File:fly-swatter.jpg|Obična mlatilica za muhe.
File:flyswatter6.jpg|Električna mlatilica za muhe.
File:Flyswatter2.jpg|Uvećani prikaz troslojne mreže: šipke i mrežica suprotno su nabijeni.
File:Flyswatter3.jpg|Uvećani prikaz jednoslojne mreže: susjedne šipke suprotno su nabijene.
File:Fly Gun.JPG|Pištolj za muhe.
File:3 fly-bottles.jpg|Tri staklenke za muhe, sr. Evropa, poč. 20. st.
File:Fliegenglas-1.jpg|Shema rada staklenke za muhe.
File:Fliegenfaenger.jpg|Ljepljiva traka za muhe.
File:Horsehairflyswatter.jpg|Afrička muholovka od konjske dlake, Obala Bjelokosti.


## Povezano

* kontrola komaraca
* Venerina muholovka

## Izvori

## Vanjske veze
Augsburška konfesija

**Augzburška konfesija ili Konfesija iz Augzburga** ( je prvi zvaničan dokument luteranske veroispovesti.

Sastavio ga je Melanhton, a 25. juna 1530. predat je u Augzburgu caru Karlu V. Dokument, koji je napisan na nemačkom i latinskom jeziku, pročitao je nemački kancelar Kristijan Bejer (. Konfesija se sastoji od 28. tačaka. Prvih 21. tačaka dokumenta govore o osnovama vere koju zastupaju luterani, a 7. tačaka govore o zloupotrebi vere od strane rimokatoličke crkve.

## Sažetak konfesije Augzburga

## Protest protiv zloupotreba

## Reference

## Vanjske veze

* http://en.wikisource.org/wiki/Augsburg_Confession
* http://www.ccel.org/ccel/schaff/creeds3.iii.ii.html
Batman (rijeka)

**Batman** (turski: *Batman Çayı*) je rijeka na jugoistoku Turske duga 115 km, lijeva i najveća pritoka rijeke Tigris.

## Karakteristike

Batman se formira od više potoka koji izviru na obroncima masiva Antitaurus (dio Taurusa) u Provinciji Batman kod Sasona.

Od tamo teče prema jugu,  prolazi pokraj grada Batmana, da bi nešto južnije u Proviciji Diyarbakır imao ušće u Tigris.
U svom donjem toku formira granicu između provincija Batman, Diyarbakır.

Batman ima sliv velik oko 4105 km²., za antike se zvao *Nymphius*.

Na rijeci je podignuto veliko akumulaciono jezero za potrebe hidroelektrane ukupne snage 198 MW.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Batman Çayı’nın taşkın analizinin''
Razboj

**Razboj** zvan i  **tkalački stan**, je sprava - mašina za tkanje tkanina, napravljena već prije 5000 godina pne..

## Karakteristike

Prvobitni razboj sastojao se od dviju drvenih motki međusobno povezanih gusto nanizanim paralelnim nitima konca, i sa srednjom motkom upretenom nitima, koja je razdvajala niti u dvije osnove (prednju - parnu i stražnju - neparnu), što je minimum za izradu bilo kakve tkanine. 
Na te osnove, se pod pravim kutem moglo utkati niti horizontalnog sistema - potka, i to redom, prvo na prednju od desna na lijevo preko svake parne osnove i ispod svake neparne osnove, a kod sljedećeg reda radnja se ponavljala s lijeva na desno, preko svake neparne osnove i ispod svake parne. 
Kad se dovršio red - potka bi se prstima gurnula prema vrhu, pa bi se započelo sa tkanjem nove potke i tako do dna.

Taj najednostavniji tip razboja bi se objesio o neku gredu, a donja motka bi se fiksirala utezima. Kasnije je toj konstrukciji dodan čvrsti okvir uz 
brojne pomoćne alate; od čunka (drvene lađice za umetanje pređe), češlja za sabijanje potke do 
brojnih drugih.

Razboji su postajali sve kompliciraniji, kako se tkalo sa više - osnova, od četiri pa i više, i sve veći da se istakaju veća platna, pa su počeli graditi 
stolni, da se postigne tražena duljina. Stolnom (zvanom i nagazni) dodan je nožni pedal

## Historija

Osnovni princip rada na razboju ostao je u suštini isti od prahistorije do danas, uz čitav niz poboljšanja provođenih od antike
do srednjeg vijeka u Aziji i Evropi. Jedna od najvažnijih bilo je uvođenje pomičnog štapa, koji je petljama bio učvršćen 
za osnovu. On je omogućio podizanje čitave grupe osnova jednim pokretom - takozvani - zijev. On je kasnije zamjenjen čeličnom 
žicom, na kraju čitavim snopom, od kojih je nekoliko moglo koristiti istovremeno.

Prvi razboj je vjerojatno nastao u Aziji za tkanje svile, već se njime moglo tkati vrlo zamršene uzorke, jer se čitava grupa vertikalnih 
niti mogla podići kako je zahtjevao uzorak. To je u početku obavljao pomoćnik tkalca, ta radnja je mehanizirana
tokom 18. vijeka u Francuskoj kad su Jacques de Vaucanson i Joseph Marie Jacquard počeli koristiti bušene kartice, koje su taj proces potpuno automatizirale jer je razboj pogonilo vodeničko kolo.

U međuvremenu je u Engleskoj - John Kay izumio leteći čunak, a Edmund Cartwright mehanički razboj, oni su uz brojne 
druge inovatore pridonijeli industrijskoj revoluciji, u kojoj je razboj uz ostale mašine u tekstilnoj industriji odigrao centralnu ulogu. 
Moderni razboji zadržali su osnovne operativne principe svojih prethodnika, ali se kontinuirano unapređuju da im se poveća stupanj automatskog rada.

Vrlo slični razboji korišteni su i u mnogim drugim kulturama, tako su vrlo primitivnu verziju razboja koristili i Navaho Indijanci pretkolumbovske Amerike.

Drveni razboji su se koristili u ruralnim krajevima sve do sredine 20. vijeka.

Po južnoslavenskim krajevima, koristilo se je više tipova razboja, od najednostavnijih podnih i stolnih, do kontamarš razboja sa više pedala.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Loom'' na portalu Encyclopædia Britannica
Fridrihovski rokoko

**Fridrihovski rokoko** je oblik rokokoa koji se razvio u Pruskoj za vrijeme vladavine Fridriha Velikog i kombinirao utjecaje iz Francuske, Njemačke (naročito Saksonije) i Nizozemske. Njegov najpoznatiji sljedbenik bio je arhitekt Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff. Nadalje, slikar Antoine Pesne, pa čak i sam kralj Fridrih utjecali su na Knobelsdorffove dizajne. U poznate građevine u fridrihovskom stilu spadaju palača Sanssouci, potsdamska gradska palača i dijelovi palače Charlottenburg.

## Reference
* Hans-Joachim Giersberg, Hillert Ibbeken:*Schloss Sanssouci. Die Sommerresidenz Friedrichs des Großen. Mit Beiträgen von [[Thomas Blisniewski]], Tilo Eggeling, [[Jürgen Hamel]] u.a. Nicolai*, Berlin 2005, 
* Fridrihovski rokoko, u: Najveći rječnik umjetnosti P.W. Hartmanna
Mitrofan III Carigradski

**Mitrofan III Vizantijski** (, 1520&ndash;1580) bio je vaseljenski patrijarh Carigrada u dva navrata - od 1565. do 1572. i od 1579. do smrti.

## Život
Mitrofan se rodio 1520. u porodici bugarskog trgovca u selu Agia Paraskevi (danas dijelu Istanbula), odakle je preuzeo nadimak *Byzantios* ("Vizantinac"). Kao rodno ime mu se navodi **Manuilo** ili **Georgi**.

Godine 1546. ga je na mjesto mitropolita cezarejskog postavio lični prijatelj patrijarh Dionisije II, te potom poslao u Veneciju sa zadatkom da prikuplja financijska sredstva za Crkvu; Mitrofan je, pak, također otišao u Rim i sredo se sa papom. Kada je vijest o tome 1548. došla u Carigrad, izazvala je veliku zabrinutost među grčkim stanovništvom Carigrada, ali i nerede i pokušaj ubistva Dionisija koji su ga za susret krivili isto kao i Mitrofana. Dionisije umalo nije bio svrgnut, ali je na kraju opstao zahvaljujući podršci sultana Sulejmana Veličanstvenog. Mitrofan je bio svrgnut sa mjesta episkopa cezarejskog, ali mu je 1551. oprošteno te je otišao živjeti u manastir Svete trojice na otoku Chalki gdje se istakao administrativnim radom i proširenjem biblioteke.

Za patrijarha je prvi put izabran u januaru ili februaru  1565 zahvaljujući podršci bogatog i uticajnog Mihaila Kantakuzina. Stolovao je sedam godina te pokušao popraviti financijsko stanje Patrijaršije putujući u Moldaviju. Izvori ga opisuju kao čovjeka otvorenog uma i intelektualca koji je iskazivao naklonost prema zapadnim kršćanima, bili oni katolici ili protestanti.

Svrgnut je 4. maja 1572. kada je Mihailo Kantakuzin svoju podršku preusmjerio na mladog i darovitog Jeremiju II Tranosa. Nakon svrgnuća, u nastojanju da dobije prihod, imenovan je episkopom  *eis zoarkeian* (bez pastoralnih obaveza) za Larisu i Hios, te se vratio živjeti u Manastiru Svete trojice na Chalkiju.

Nakon pokušaja da se vrati na mjesto Patrijarha, godine 1573. je prognan na Svetu goru. Šest godina kasnije, nakon pogubljenja Mihaila Kantakuzina i ubistva velikog vezira Mehmed-paše Sokolovića, Jeremija je izgubio svoje pokrovitelje te se Mitrofan uspješno vratio na mjesto patrijarha 25. novembra 1579. Umro je nekoliko mjeseci kasnije, 9. novembra 1580., te je sahrajen u crkvi Pamakristos, u to vrijeme sabornoj crkvi Patrijaršije.

## Izvori
İskenderun

**İskenderun** (arapski: الإسكندرون, grčki: Αλεξανδρέττα / *Alexandretta* = *Mala Aleksandrija*) nekad zvan i *Scanderoon* je lučki grad na jugu Turske od 186,644 stanovnika., koji administrativno podpada pod provinciju Hatay u regiji Mediteran.

On je i administrativni centar okruga - Iskenderun ilçe koji ima 244,970 stanovnika, i površinu od 232 km².

## Geografija

İskenderun leži u aluvijalnoj ravnici ispod planine Nur Dağları, na istočnoj obali zaljeva Iskenderun, udaljen 70 km sjeverno od centra provincije Antiohije.

Današnji Iskenderun je moderan grad, širokih bulevara, novih građevina, dobro povezan autoputem i željeznicom sa ostalim turskim gradovima. Kako je udaljen samo 45 km od regionalnog aerodroma - Hatay (IATA: HTY, ICAO: LTDA) također je povezan redovnim linijama sa Adanom, Ankarom i Istanbulom.

## Historija

Na mjestu današnjeg grada je za antike ležala **Alexandria ad Issum**, koju je osnovao Aleksandar Veliki kao spomen na pobjedu nad Darijem III u Bitci kod Ise (333. pne.).

Luka Iskenderuna bila je za srednjeg i početkom novog vijeka glavni punkt za promet sa Iranom, Indijom i Istočnom Azijom, sve do razvoja alternativnih pomorskih ruta oko Rta dobre nade, i kasnije kroz Sueski kanal. Nakon tog opala je važnost grada, iako je luka nastavila živjeti kao transportni punkt osmanskog vilajeta Alep (danas u Siriji).

Nakon Prvog svjetskog rata od 1918. do 37. Iskenderun je bio glavni grad autonomnog sandžaka - Alexandretta. Jer je odlukom Lige naroda taj dio Turske predan pod francusku upravu.

Nakon povratka okruga pod turski suverenitet, okrug je 1939 preimenovan u Hatay, ali je grad prestao biti administrativni centar, jer je on preseljen u Antiohiju (Antakya).

Modernizacija luke, i još više izbor Iskenderuna kao pomorske baze i vojničkog centra u tom dijelu Sredozemnog mora, osigurali su ubrzani rast grada. Tako da je ubrzo izrasla i industrija; čeličana, tvornica umjetnih gnojiva a uz to i izgradnja naftovoda iz Raman Dağıa, uvjetovali su da je 
već do 1955. grad prerastao brojem stanovnika Antiohiju.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada 
* ''İskenderun'' na portalu Encyclopædia Britannica
Gorden Kaye

**Gordon Fitzgerald Kaye** [ˈɡɔːrdən fɪtsˈdʒɛrəld keɪ] (Huddersfield, 7. travnja 1941. – London, 23. siječnja 2017.), engleski glumac.

Popularnost je stekao serijom *[['Allo 'Allo!]]* u kojoj je glumio Renéa Artoisa, vlasnika kafića u okupiranoj Francuskoj. Radio je na televiziji, radiju, filmu i kazalištu. Neuobičajeno pisanje imena Gorden je Equityeva greška u tipkanju. No, u svojoj autobiografiji *Rene i ja* kazao je da je greška u pisanju imena greška bolnice u kojoj je bio zbog zdravstvenih problema.

Studirao je u Gimnaziji kralja Jakova u Almondburyju.

Kaye je autor biografije *Rene i ja: Neka vrsta autobiografije* (*Rene & Me: A Sort of Autobiography*, 1989) u kojoj opisuje svoja iskustva kao sramežljivi, homoseksualni, pretili mladić.

God. 1990. doživio je tešku prometnu nesreću u kojoj je zadobio teže ozljede glave. Iako se ni nakon nesreće nije sjećao detalja nesreće, na mjestu zadobivenog ožiljka zaostao mu je komadić drva koji mu se zabio u glavu.

Nedugo prije nesreće tabloidi su izdali priču u Kayeovoj navodnoj homoseksualnosti. Kaye je to veselo priznao zbog fotografija koje su služile kao dokaz "priči".

## Vanjske veze
*
Sam Raimi

**Samuel Marshall "Sam" Raimi** (rođen 23. oktobra 1959.) je američki filmski režiser, producent, glumac i pisac. Najpoznatiji je po režiranju kultnih horor filmova kao *[[Evil Dead II|Zla smrt]]* serije i *[[Odvuci me u pakao]]* kao i po visoko tiražnom *[[Spider-Man]]* serijalu.

## Filmografija

### Režija

## Vanjske veze

* 
* Sam Raimi discusses ''Spider-Man''
* ''Army of Darkness'' retrospective
* AICN Link addressing rumor the Raimi will direct ''The Hobbit''
* Sam Raimi on ''The Hour''
* 
* Sam Raimi at FEARnet
Guy Siner

**Guy Siner** (Manhattan, 16. oktobar 1947.) je američko-britanski filmski glumac.

Siner je najpoznatiji po ulozi poručnika Grubera u seriji *[['Allo 'Allo!]]* u kojoj je glumio od 1982. do 1992. Siner je imao i manje uloge i u serijama *[[Ja, Klaudije (TV serija)|Ja, Klaudije]]*, *[[Babylon 5]]*, *[[Seinfeld]]*, *Zvonili ste, M'Lorde?*, *The Brittas Empire*, *Secret Army*, *[[Star Trek: Enterprise]]* i u *[[Doctor Who]]* priči *Genesis of the Daleks* (1975). Imao je i manje filmske uloge u filmovima *[[Pirates of the Caribbean: The Curse of the Black Pearl|Pirati s Kariba: Prokletstvo Crnog bisera]]* i *Tajni rat*.

## Vanjske veze
*
Čunak

**Čunak** ili **lađica** je donedavno bila drvena alatka vretenaste forme, na koju se 
namotavaju niti potke na razboju.

## Karakteristike

Njegova funkcija je da horizontalnim kretanjem amo-tamo po razboju, provuče niti osnove kroz zjevove, 
i tako ubrza i olakša proces tkanja

Čunci se mogu podjeliti u dvije grupe; na one koji se po razboju pomiču automatski i na 
one koje se pomiče ručno. 
Neki moderni tkalački razboji uopće ne koriste čunke, već se potka nanosi specijalnim dodatcima, koji se uopće 
ne kreću.

Današnji čunci se izrađuju od čelika, s kukom na dnu na kojoj su niti potke.

Čunak se zove i dio šivaće mašine - vretence na koje je namotan donji konac.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Shuttle'' na portalu Encyclopædia Britannica
Parlament Novog Zelanda

**Parlament Novog Zelanda** (engleski: *New Zealand Parliament*; maorski: *Pāremata Aotearoa*) predstavlja zakonodavnu vlast u Novom Zelandu, a sastoji se od monarha Novog Zelanda (tzv. *[[Queen-in-Parliament]]*) i Predstavničkog doma. Parlament je isprva bio dvodoman, međutim Zakonodavno vijeće je ukinuto 1951. godine. Formiran 1854., Parlament Novog Zelanda je jedan od najstarijih, kontinuirano aktivnih parlamenata u svijetu. 

Predstavnički dom je demokratski izabrano tijelo čiji su zastupnici znani kao članovi parlamenta (*Members of Parliament*, MPs). Uglavnom se sastoji od 120 zastupnika, međutim moguće je da taj broj bude i veći zbog visećih mandata. Sedamdeset zastupnika se bira direktno kroz izborne jedinice, dok se ostala mjesta popunjavaju preko spiska temeljem udjela kojeg svaka stranka ima u ukupnom broju glasova. Maori su od 1867. godine imali svog predstavnika, a 1893. godine su žene dobile pravo glasa, što je bio prvi takav slučaj u svijetu. Biračko pravo nemaju osuđenici koji još uvijek borave u zatvoru. 

Parlament je usko povezan s izvršnom vlašću. Vlada Novog Zelanda sastoji se od premijera (predsjednika vlade) i ministara zaduženih za pojedine resore; prema načelima odgovorne vlade, ovi ministri se biraju iz redova stranke ili stranaka zastupljenih u Predstavničkom domu. 

Predstavnički dom se od 1865. godine sastaje u parlamentarnim zgradama, koje se nalaze u glavnom gradu, Wellingtonu. Izravni prijenosi sjednica financirani su od strane samog parlamenta i dostupni na tri televizijska kanala.
Predstavnički dom (Novi Zeland)

**Predstavnički dom Novog Zelanda** (engleski: *New Zealand House of Representatives*) je jedini dom Parlamenta Novog Zelanda. Zajedno s aktualnim monarhom, Predstavnički dom sačinjava novozeandski parlament. Predstavnički dom donosi zakone, iz svojih redova daje ministre za formiranje vlade i nadzire rad iste. Također je zadužen za donošenje državnog proračuna i odobravanje troškova. 

Predstavnički dom je demokratski izabrano tijelo čiji su zastupnici znani kao članovi parlamenta (*Members of Parliament*, MPs). Uglavnom se sastoji od 120 zastupnika, međutim moguće je da taj broj bude i veći zbog visećih mandata; Predstavnički dom trenutno ima 121 zastupnika upravo zbog toga. Zastupnici se biraju na ograničeni mandat za vrijeme trajanja aktualnog saziva, koje može iznositi maksimalno tri godine. Sedamdeset zastupnika se bira direktno kroz izborne jedinice, dok se ostala mjesta popunjavaju preko spiska temeljem udjela kojeg svaka stranka ima u ukupnom broju glasova. Maori su od 1867. godine imali svog predstavnika, a 1893. godine su žene dobile pravo glasa, što je bio prvi takav slučaj u svijetu. Vladu formiraju stranka ili koalicija s najviše zastupnika u Predstavničkom domu, a ako to nije moguće, stranke mogu podržati manjinsku vladu. 

Predstavnički dom formiran je 1852. godine donošenjem Novozelandskog ustavnog akta, koji je uspostavio dvodomni parlament; ipak, Zakonodavno vijeće, bivši gornji dom, ukinuto je 1951. godine. Parlament je potpunu kontrolu nad politikom Novog Zelanda stekao 1947. godine donošenjem Zakona o usvajanju Vestminsterskog statuta.
Suvenir

**Suvenir** (od francuskog *souvenir* = prisjećanje, od latinskog subvenire = prizvati, podsjetiti se) je svaki predmet kojeg ljudi uzmu da ih podsjeti na mjesto ili događaj koji su posjetili.

Suveniri se danas vezuju uz turizam, i predmeti su koji se kupuju.

## Karakteristike i historija

Suvenir može biti praktički sve, od pamučne majice sa natpisom *I love NY*, do metalne registarske tablice i kojekakvih sitnica; plakata, privjeska za ključeve do flaše vina.

Najstariji suveniri ranog srednjeg vijeka (koji se tad nisu tako zvali) bile su jednostavne relikvije koje bi hodočasnici pokupili sa svetišta koje su posjetili.

Vremenom su im domaćini počeli prodavati kojekakve drvene sitnice i hodočasničke značke, pa su se pojavile male trgovine.

Kad je od 18. vijeka počeo rast turizma, tadašnji malobrojni putnici počeli su kupovati predmete koje bi mogli ponijeti sa sobom. Bogatiji među njima kupovali bi luksuzne predmete i umjetnine. 
Prvi suveniri koji su se počeli izrađivati i doživjeli masovni odaziv, pojavili su se u 19. vijeku, to su bile gravirane žličice i razglednice.

Danas je industrija suvenira veliki biznis u kom se obrću milijarde dolara.

## Reference

## Vanjske veze

* ''The History of Souvenirs''
Zakonodavno vijeće (Novi Zeland)

**Zakonodavno vijeće Novog Zelanda** (engleski: *New Zealand Legislative Council*) je od 1841. godine bilo prvo zakonodavno tijelo na Novom Zelandu, a od 1853. godine gornji dom novozelandskog parlamenta. 

Zakonodavno vijeće je u periodu od 1841. do 1853. imalo ovlasti izdavanja ordonansi, a sastojalo se od guvernera, kolonijalnog tajnika i kolonijalnog blagajnika. Od 1853. godine, kada je redefinirano kao gornji dom, Zakonodavno vijeće je imalo nadzornu funkciju, odnosno ovlasti ocjenjivati i mijenjati zakone koje izglasa Predstavnički dom. Vijećnici su, za razliku od predstavnika, bili imenovani na doživotne mandate, isprva od strane generalnog guvernera, a kasnije od strane premijera. Broj članova nije bio fiksno uređen, ali je bilo uputno da ih bude više od 10, ali ne više od 15.

Polovicom XX. vijeka, Zakonodavno vijeće se smatralo neefikasnim i politički nevažnim, što je 1951. godine dovelo do njegova potpunog ukidanja. Iako su se kasnije javili pokušaji obnove Zakonodavnog vijeća ili nekog drugog oblika gornjeg doma, Novi Zeland danas, još uvijek, ima jednodomni parlament.