Budnost

**Budnost** je svesno stanje koje je suprotno snu. Prelazak iz sna u budnost se naziva **buđenje**. Postojana budnost se naziva **bdenje**.

Budnost je stanje u kojem živi organizmi obavljaju mnoge aktivnosti vezane za preživljavanje (npr. ishrana, komunikacija, rekreacija, itd.). Životinje mogu jesti, trčati, leteti, plivati i hodati dok su budne. Postoji biološki neophodna količina vremena koju organizam mora provesti u budnom stanju, kao i količina vremena koju mora provesti spavajući.

Filozofi su od davnih vremena pokušavali da argumentovano dokažu razliku između sna i jave. Time se bavio još Platon u Teetetu, a to je ostao izazov za logičku argumentaciju do danas. Kod Heraklita nalazimo jedan od odgovora - da je stvarnost snova privatna, a stvarnost jave javna. Drugi mogući odgovor jeste da se oni razlikuju po tome što san nema posledica, dok ih java ima. Treći, poput Šopenhauera, smatraju da je upravo momenat buđenja ono po čemu se san i java razlikuju.

## Tumačenja budnosti
U filozofiji razlikujemo buđenje u doslovnom smislu (buđenje iz sna) od buđenja kao metafore (buđenje iz jave), koja ukazuje na transformaciju ljudske svesti. Za razliku od buđenja u doslovnom smislu, istinska budnost sledi nakon buđenja iz jave, odnosno **probuđenja**. Mudraci svih vremena poručuju da su ljudska bića sposobna da žive u stanju svesti prema kojem je uobičajeno budno stanje poput spavanja ili sna. Upravo zbog toga mnoga duhovna učenja govore o «zajedničkom prividu» (vidi: Maja (iluzija), prelest) kako bi opisali uobičajeno ljudsko postojanje. Tako Čuang Ce javu naziva "velikim snom", a probuđenje "velikim buđenjem".

### Budnost u grčkoj filozofiji

Starogrčki filozof Heraklit iz Efesa (oko 535-475. pne.) je govorio da postoji sveopšti um (logos) imanentan svim stvarima, koji ih povezuje u jedinstvo i upravlja njihovim promenama. Čovekov um je samo momenat tog opšteg uma, a one koji to ne uviđaju Heraklit poredi sa usnulima, koji imaju svoje pojedinačne snove, nasuprot istinskoj stvarnosti.

Da bi čovek bio istinski budan, treba da teži ostvarenju stanovišta uma i da živi u skladu sa njim, uviđajući jedinstvo svih stvari i vladavinu nepromenljivog zakona, zadovoljan nužnim tokovima vasione koji su izraz sveobuhvatnog logosa. Duše treba da teže da se izdignu iznad odvojene stvarnosti “spavača” i da dođu do zajedničke stvarnosti “budnog”, odnosno do poznanja sveopšteg logosa.

### Budnost u kineskoj filozofiji
Čuang Ce, kineski filozof iz 4. veka pne. je naglašavao da ne postoji siguran kriterijum razlikovanja sna od jave.

Čuang Ce ono što se smatra ljudskom stvarnošću naziva Velikim Snom koji shvatamo tek kada doživimo Veliko Probuđenje.

I pored toga što ne postoji siguran kriterijum razlikovanja sna od jave, on je smatrao da mora postojati neka razlika, koju naziva preobražajem stvari.

Preobražaj stvari je proces tokom kojeg jedinstvena stvarnost poprima različite oblike samo-ispoljavanja. Ko razume preobražaj stvari uviđa da sve stvari jesu večno jedno i da ljudski život predstavlja samo jedan pojavni oblik. Mudar čovek zna da "gde god da odemo, sve će biti u redu. Spokojno ćemo zaspati, i odjednom ćemo se naći budni".

### Budnost u indijskoj filozofiji
Indijski filozofi tradicionalno san smatraju smetnjom i preprekom pune budnosti i svesnosti, koja im je ideal. Pri tom se i uobičajeno budno stanje poredi sa snom u kome smo omađijani velom maje. Maja je prividni osnov pojavnog sveta, čiji je zbiljski osnov apsolutni duh. Zbog maje nam se jedno čini mnogostrukim, a apsolutno relativnim. Stoga je potrebno postići duhovno oslobođenje (sanskrit: मोक्ष *[[mokša]]*) prevazilaženjem pojavnosti pojedinačne svesti (sanskrit: *[[atman]]*), vremena, prostora i uzročnosti, što se najčešće postiže asketskom disciplinom smirivanja strasti.. U đainističkoj filozofiji, đinah, pobednik strasti i neznanja, takođe se naziva i budnim (*buddho*). Indijska filozofija razlikuje četiri stanja svesti:
* budnost
* san
* spavanje (san bez snova)
* smrt
U sistemu joge su ova četiri stanja povezana sa određenim životnim dahovima (sanskrt: *[[prana]]*). Ti životni dahovi obrazuju jezgro "istančanog tela" čija su glavna energetska središta (sanskrt: *[[čakra]]*) poređana duž kičmene moždine. Ovaj splet sila se u indijskoj fiziologiji naziva kundalini, ili "zmijski" sistem, kojim teče životna energija prane uzdižući se do vrha središnjeg kanala, gde se uliva u otvor kičmene moždine. Svesno aktiviranje ovog procesa smatra se fiziološkom pretpostavkom "probuđenja".

### Budnost u budizmu

Čitavo budističko učenje se prvenstveno zasniva na postizanju probuđenja (sanskrit: *[[bodi]]*), kako bi se čovek izbavio iz "začaranog kruga" samsare (sanskrit: संसार), odnosno večnog toka rađanja, umiranja i preporađanja. Probuđenje se može odrediti kao uviđanje istine (sanskrit: *[[darma]]*) koja se krije iza pojava. I sama reč Buda dolazi od sanskrtskog korena *bud*, što znači «biti budan». Tako Buda nije ime niti osoba, već je to stanje svesti, odnosno počasno zvanje za probuđenog pojedinca. Gotama Buda nalaže oplemenjivanje svesnosti postojanošću pažnje (*sati-patthanam*), koju ne smeju odvlačiti ni prošlost i budućnost.

Buda je formulisao uputstva za oplemenjivanje duha u vidu plemenitog osmostrukog puta koji podrazumeva: 1) ispravne nazore, 2) ispravne namere, 3) ispravan govor, 4) ispravno delanje, 5) ispravan život, 6) ispravan napor, 7) ispravnu pažnju i 8) ispravnu sabranost.

### Budnost u hrišćanstvu
U Novom zavetu nalazimo parabole koje govore o važnosti toga da čovek bude budan, tj. da se ne uspava. Isus kod svojih učenika insistira na neprestanoj budnosti:

Gnostički hrišćani smatraju da Duh leži uspavan u materiji, bez svesti o samom sebi, a jedina dostojna svrha života jeste njegovo buđenje i oslobađanje kroz saznanje. Duhovno buđenje se ostvaruje sticanjem uvida odnosno znanja (gr. γνώσις gnosis), koje se opisuje kao neposredno iskustveno saznanje o natprirodnom ili božanskom. Jevanđelje istine, hrišćanski apokrifni spis iz sredine 2. veka, čijim se autorom smatra teolog Valentin, govori o stanju nepoznavanja Oca koje se poredi sa košmarnim snom, dok sa poznajom nastupa buđenje.

Hrišćanski crkveni oci su takođe naglašavali značaj budnosti. Tako sveti Antonije Veliki kaže: 

U pravoslavnom monaštvu se pored ostalih podviga (post, molitva, itd.) upražnjava i bdenje, odnosno praksa postojane budnosti. Bdenje se posmatra kao sredstvo za dostizanje istinskog cilja hrišćanskog života, odnosno sticanja duha Božijeg.

### Budnost u islamu

Ova Muhamedova izreka je oduvek bila podsticajna za razna tumačenja budnosti u islamskoj tradiciji. Al-Gazali smrt naziva „počinkom između dva buđenja“, malog na ovom svetu i velikog na onom svetu. Ibn Arabi smatra da izraz „umreti i probuditi se“ označava duhovno iskustvo „samoponištavanja“ (*fana*) i istrajavanja (*baqa*) u Božjem prisustvu. On u svom delu Dragulji mudrosti (*Fusus al—hikam*) pripoveda da su svi zemaljski snovi „u snu san“ (*manam fi manam*). Ibn Arabi govori o potrebi buđenja iz velikog sna života u kojem čovek svakodnevno sanja da se budi iz posebnih snova. 

Sve u svemiru bdije izuzev ljudske ravni čoveka (dok Božija ravan čoveka, npr. otkucaji srca, bdije). Al-Gazali u Alhemiji sreće govori o Božjim vojskama koje upravljaju krvotokom, mozgom, bubrezima, plućima, snovima... Čovek se ne može podvrći neprestanoj budnosti, jer ga nevidljivi božji prsti uspavljuju i naizmjenice bude (u skladu s okretanjem Zemlje oko sebe da bi je Sunce stalno budilo). Budni je iznad sna, i čovek može postići budnost samo uz večno budnog Boga.

Kuranski termin *ayqaz* (množ. od *yaquz* - budan) je postao obrazac mnogih mističnih naslova u islamskoj tradiciji. Ibn Sina (lat. *Avicena*) i Ibn Tufajl (lat. *Abubacer*) pišu knjige pod naslovom Živi sin Budnoga (*Hayy ibn Yaqzan*). Islamska filozofija govori o potrebi buđenje iz sna nemara i zaborava koji se u arapskom jeziku označava rečju *jakze*. Onaj koji se utopio u ovaj svet izgubivši moć posmatranja svetlosti svoje iskonske prirode (*fitreta*), u stanju je zaborava zbilje (*hakka*), odnosno nalik je spavaču koji nije svestan svog okruženja.

Da bi ostvario budnost, duhovni putnik (*salik*) treba da pozna svoj greh i da se suprotstavi svom nefsu (strast, žudnja). Budnost je prva iskra koja osvetljava srce čoveka i čini ga spremnim za ostvarenje kontakta sa božanskim.

## Povezano
* San
* Svest
* Mesečarenje
* Lucidni san

## Izvori

## Vanjske veze
* San i buđenje u indijskoj filozofiji  
* Budnost u hrišćanstvu 
* Budnost u islamu