open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Abja-Paluoja

**Abja-Paluoja** (njemački: *Abia-Palloja*) je grad (lin) od 1,030 stanovnika na jugozapadu Estonije u Okrugu Viljandi.

## Geografija

Abja-Paluoja leži na južnom kraju doline rijeke Halliste i Jezera Kariste, udaljena 35 km od svog okružnog administrativnog centra Viljandija i 66&nbsp;km od Pärnua.

## Historija

Abjat je prvi put dokumentiran kao selo 1504. Tokom 19. vijeka Paluoja je bila važno sajamsko mjesto, a jesenski sajam Abja smatran je najvećim stočnim sajmom u Estoniji. 
Ipak se za početak nastanka Abje-Paluoje drže 1890-e, kad je izraslo naselje trgovaca i zanatija.

Veliki impuls razvoju mjesta bio je dolazak željeznice Pärnu-Viljandi - 1897. i otvaranje željezničke stanice (zatvorena 1973.)  
Od tada je Abja-Paluoja izrasla u ekonomski i kulturni centar Regije Mulgimaa. 
Otvaranje predionice lana 1914. Abja-Vanamõisa (1,5&nbsp;km zapadno od centra), i njeno proširenje 1922. bilo je značajno za privredu mjesta.

Za Estonske Sovjetske Socijalističke Republike Abja-Paluoja je 1945. dobila status trgovišta (alevik), pa je između 1950. - 1960. bila administrativni centar rajona Abja.

Satus općine dobila je nakon stjecanja nezavisnosti 1991., a nakon tog 1993. i status grada (linn).

## Privreda

Najveće firma u gradu je *AS Toom Tekstiil* koja se prvenstveno bavi tekstilom, ali i šumarstvom i namještajem (*OÜ Puit ja Mööbel*).

## Pobratimski gradovi

Abja-Paluoja ima ugovore o prijateljstvu sa gradom;
*  Nummi-Pusula, Finska

## Reference

## Vanjske veze

* ''Abja-Paluoja'' (na portalu Mulgi vald)
Halliste

**Halliste** (estonski: *Halliste jõgi*) je rijeka na jugozapadu Estonije duga 91,5 km, najveća lijeva pritoke rijeke Navesti.

## Hidrologija

Halliste izvire kod brda *Ainja* na Visoravni Sakala, jugoistočno od grada Karksi-Nuia u Okrugu Viljandi. Od tamo teče prema sjeveru uz velike meandre, na svom gornjem toku protiče kroz jezero *Linnaveske* (3,8 hektara), akumulacona jezera *Karksi* i *Saksaveske*, a kod Abja-Paluoja i preko dvodijelnog jezera Kariste (62 hektara).

U svom srednjem i donjem toku protiče preko šumovitog i močvarnog kraja doline Rijeke Pärnu pa često plavi u proljeće.

U rijeku Navesti uvire kod sela *Võõpsu* u Okrugu Võru.

Najveće lijeve pritoke su; Alva (26,1 km), Tõlla (21,7 km), Lüütre (21,5 km, Hendrikhansu (19,8 km) i potok Pöögle (19,7 km), a sa desne; Pale (24, 5 km) i Raudna.

Porječje rijeke prostire se na površini od 1890 km² po okruzima; Viljandi, Pärnu i Võru, prosječni godišnji protok na ušću je 17 m³/s.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Halliste jõgi''
Navesti (rijeka)

**Navesti** (estonski: *Navesti jõgi*) je rijeka u sredini Estonije duga 100 km, najveća lijeva pritoke rijeke Pärnu.

## Hidrologija

Navesti izvire u sredini Estonije sjeverno od sela Imavere u Okrugu Järva. Od tamo teče prema zapadu duž sjeverozapadnog ruba doline Jezera Võrtsjärv, a nakon tog se spušta do zapadnoestonske nizine kod Võhme.

Trinaest km prije ušća u Rijeku Pärnu kod selaa Jõesuu prima svoju najveću pritoku Halliste. Kako je njezin tok gotovo suprotan od rijeke Navesti, za visokog vodostaja dolazi do blokade i velikih poplava.

Najveće lijeve pritoke pored Halliste (91,5 km su; Räsna (19 km), Parika (17 km), Tääksi (12 km), Lõhavere (18 km i potok Arjadi (16 km), a sa desne; Retla (18&nbsp;km), Räpu (21&nbsp;km), Saarjõgi (38&nbsp;km) i potok Siberi (14&nbsp;km).

Porječje rijeke prostire se na površini od 3000 km² po okruzima; Järva, Viljandi i Pärnu, a to je 43,3% sliva Rijeke Pärnu, prosječni godišnji protok na ušću je 27,9 m³/s.

Korito rijeke je danas velikim dijelom kanalizirano i produbljeno.

U Kronici Henrika od Livonije iz 13. vijeka Navesti se zvao **Pala**, kasnije je pod njemačkim utjecajem to je postalo **Pahle**.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Navesti jõgi''
Kariste (jezero)

**Kariste** (estonski: *Kariste järv*) zvano i *Vana-Kariste* je protočno jezero na rijeci Halliste, na jugozapadu Estonije u Okrugu Viljandi.

Jezero leži na sjeverozapadnoj granici grada  Abja-Paluoja, na nadmorskoj visini od 37,5 metra.

## Karakteristike
To dvodijelno jezero Veliki (*Suur*) i Mali Kariste (*Väike*) ima površinu od 0,61 km², prosječno je duboko 3,3 m, a maksimalno 7,2 m, dužina njegovih obala iznosi 7.3 km.
*Kariste* se proteže u smjeru sjeveroistok -jugozapad u dužinu od nekih 1,5 km, a široko je do 0,5 km.
Vode mu se izmjene 22 puta na godinu.

Obale jezera su najčvršće na sjeveroistoku.

Za vrijeme velikih kiša vodostaj naraste i do 0,8 metara.
Danas je jezero jako močvarno i puno sedimenata. 
Starenje jezera značajno je ubrzano spuštanjem vodostaja za oko 1 metara početkom 1940-ih.

Dno je u blizini obale ponekad je pjeskovito (naročito na sjeveroistočnoj obali), ponekad muljevito, ali je dublje dno svo prekriveno slojem mulja debljine od 1-3 m. Na suženom vratu jezera nastao je otok površine 0,5 hektara.

## Reference
 
## Vanjske veze
* ''Kariste järv (Vana-Kariste järv, Suur-Kariste järv, Väike-Kariste järv)''
Vukeljići

**Vukeljići** su naseljeno mjesto u općini Fojnica, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

## Stanovništvo
### 1991.
Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 86

* Muslimani - 84
* ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 2

### 2013.
Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 40

* Bošnjaci - 40

## Znamenitosti
U mjestu se nalazi tekija nakšibendijskog reda koju je osnovao šejh Husein ef. Zukić 1780. godine.

Prvi privatni porodični muzej, muzej Musa Kjazim Hadžimejlić. Sadrži bogatu zbirku eksponata poput slika, levhi, fermana, derviških nošnji i dr. Muzej je 1999. godine izgradio i otvorio sa svojim sinovima Ćazimom i Abdusamedom šejh Mesud ef. Hadžimejlić. Podignut je na temeljima prve privatne medrese Vukeljići. Muzej se zove po osnivaču medrese, šejhu Musi Kjazimu ef. Hadžimejliću. Osnovan na mjestu koja od osnutka pa do danas važi za jedno od značajnijih derviških centara na Balkanu.

## Reference

## Vanjske veze
* http://nona.net/features/map/placedetail.892060/Vukeljići/
Lihula

**Lihula** je grad (*lin*) od 2,066 stanovnika na jugozapadu Estonije u Okrugu Pärnu.

## Geografija

Lihula leži u nizini, pored vapnenačke visoravni *Lossimägi*.

## Historija
Historija Lihule počela je sredinom 1. milenija pne., kad je niklo prvo stalno naselje.

Za srednjeg vijeka negdje početkom 13. vijeka nikla je utvrda Lihula.
Ta utvrda je od 1211. postala rezidencija estonskog biskupa. Livonsko bratstvo mača je zauzelo Utvrdu Lihulu vjerojatno tek 1218. U ljeto 1220. 
utvrdu su nakratko zauzeli Šveđani, ali su je lokalni stanovnici razorili. 
Nakon osnivanja Biskupije Saare-Lääne 1228., biskup je između 1238.-42. zajedno sa Livonskim redom sagradio novu zajedničku utvrdu uz koju se počeo formirati gradić. 
Kad je 1251. biskup je preselio svoju rezidenciju u Pärnu, Livonski red je za građanskog rata - 1298. razorio gradić Lihulu, koji je kasnije obnovljen. 
U periodu između 1262. - 1985. u Lihuli je postojao cistercitski samostan.

Za vrijeme Livonskog rata Lihula je padala iz ruke u ruku, u dva navrata; 1563.-70. i 1573.- 75., njome su zavladali Šveđani, a u periodu 1575.- 76. Danci a nakon njih i Rusi od 1576.- 81. 
Nakon rata Lihula je od 1581. do 1631. egzistirala je kao švedska domena, sjedište utvrđene parohije, a 1631.do 91. kao feud familije Tott.

Građanima Lihule je teško pao novi status, jer su prije tog imali pravo na gradonačelnika, pa su stalno tužili i tražili da im se ne oduzmu gradska prava. 
Zbog tog se Lihula (odnosno njeni građani) koja je tokom 18. vijeka spala na selo od 40 kuća, uspjela osloboditi feudalnih obaveza.

Lihula se ponovno počela razvijati za vladavine Ruskog Carstva u drugoj polovici 19. vijeka, kad je postala administrativni centar *Okruga Južni Lääne*.
Snažan doprinos razvoju mjesta dala je Mljekarska zadruga osnovana 1923.

U vrijeme dok je prometovala uskotračna željeznica Rapla – Virtsu (1931.-68) u Lihuli je postojala željeznička stanica, čiji je vodotoranj (sagrađen 1930.-31) danas spomenik industrijske baštine.

Lihula je dobila status trgovišta (*alevik*) 1945. za Estonske Sovjetske Socijalističke Republike.
U tom periodu je između 1950.-1961. bila je i administrativni centar vlastitog rajona.

Status grada (*linn*) dobila je 1999. nakon stjecanja nezavisnosti.

## Privreda

Lihula je prije svega regionalni trgovačko-uslužni centar, od industrije ima prehrambena, građevinska i tekstilna poduzeća kao što su; *OÜ Lihula Leib*, *OÜ Olev-Ex* , *AS Narma LV* i *AS Unina*.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Lihula Vald'' (službene stranice općine)
Dubrovačka povelja

**Dubrovačka povelja** je dokument što ga je bugarski car Ivan Asen II dao Dubrovčanima. Poveljom je bugarski car dao Dubrovčanima, a posebno gradskim trgovcima, pravo na slobodno kretanje i trgovinu bez carina unutar Drugog Bugarskog Carstva. Povelja je izdana odmah nakon bitke kod Klokotnice.

Diplomu je u Dubrovačkom arhivu 1817. godine otkrio ruski vicekonzul Gagić. Diploma je tada odnesena u Rusiju i danas je čuva knjižnica Znanstvenog centra Ruske akademije znanosti u Sankt Peterburgu.

## Povezano
* Povelja Kulina bana

## Reference
Karksi-Nuia

**Karksi-Nuia** (prije 1987. samo *Nuia*) je grad (lin) od 1,453 stanovnika na jugozapadu Estonije u Okrugu Viljandi.

## Geografija

Karksi-Nuia leži na jugozapadnom rubu doline rijeke Halliste, na trasi autoputa Pärnu-Valga, udaljena 32 km od svog okružnog administrativnog centra Viljandija i 82 km od Pärnua.

## Historija

Selo *Nuia* izraslo je u drugoj polovici 19. vijeka na raskršću puteva kod gostionice koja je pripadala feudu *Karksi*.
U to vrijeme osnovane su i prve škole i organizirani prvi sajmovi. Pravoslavna crkva izgrađena je 1868., tako da je 1893. Nui imao 20 kuća i oko 80 stanovnika. 
Početkom 20. vijeka broj stanovnika Nuie počeo je rasti, pa je nakupila oko 600 stanovnika.

Za Estonske Sovjetske Socijalističke Republike Nuia je 1945. dobila status trgovišta (*alevik*).
Razvoj mjesta bio je usko povezan sa tvornicom *Nuia EPT*, izraslom iz radionice za popravak traktora (osnovana 1952.)
Od 1957. Nuia ima srednju školu (od 1995. gimnaziju.
U to vrijeme izgrađena su i nova stanbena naselja na terenu državne farme Karksi, pa 1987. mjesto preimenovano u *Karksi-Nuia*.

Nakon ponovnog stjecanja nezavisnosti Karksi-Nuia je 1991. dobila općine a 1993. i status grada (*linn*).

## Privreda

Danas su najveće firme u gradu ; *AS Nuia PMT* (proizvodnja hidrauličnih cilindara i metalnih konstrukcija), *OÜ Aava* i *Kase Vabriku AS* (proizvodnja namještaja), *AS Textuur* (proizvodnja lamel ploča, centralno grijanje) i *AS Viljandi Metall*, *OÜ Hanval Metall* i *OÜ Stadet* (obrada metala).

## Reference

## Vanjske veze

* ''Karksi-Nuia'' (na portalu Mulgi vald)
Tarbja (jezero)

**Tarbja** (estonski: *Tarbja järv*) je akumulacijsko jezero na rijeci Pärnu na zapadu Estonije u Okrugu Järva, pored sela Tarbja.

## Karakteristike

Tarbja ima površinu od 0,18 km², prosječno je duboka 2 metra, a dužina njegove obale iznosi 3 km.

## Reference
 
## Vanjske veze
* ''Tarbja järv''
Biskupija Ösel-Wiek

**Biskupija Ösel–Wiek** (estonski: *Saare-Lääne piiskopkond*; njemački: *Bistum Ösel–Wiek*) bila je biskupija Katoličke crkve koja je egzistirala od 13. do 16. vijeka na tlu zapadne Estonije.

Biskupija je kao dio Terre Mariane bila polunezavisna kneževina Svetog Rimskog Carstva.
Prostirala se na površini od 7600 km² po današnjem Okrugu Lääne, i dijelovima okruga Pärnu, Saare, Hiiu i manjim otocima Zapadnoestonskog arhipelaga. 

## Historija

Biskupiju je osnovao 1228 nadbiskup iz Rige, nakon osvajanja otoka Saaremaa, za prvog biskupa postavio je Gottfrieda dotadašnjeg opata Daugavgrivske opatije.

Konačne granice biskupije odredio je papinski legat Vilim iz Modene koji je 1234.podijelio Terra Marianu na feudalne kneževine.

Prva rezidencija biskupije nalazila se u Lihuli, gdje je biskup zajedno sa Livonskim redom sagradio kamenu utvrdu. 
U pokušaju da izbjegne svađe s utjecajnim Redom, biskup je 1251. preselio svoju rezidenciju u Stari Pärnu, koji su desetak godina kasnije spalili Litvanci.

Početkom 1260-ih biskupija je preseljena u Haapsalu, čija je crkva postala katedralna.
Biskup Hermann I dodjelio je 1279. Haapsaluu status grada.

Posljednji biskup Biskupije Ösel–Wiek bio je danski princ Magnus, koji je stigao u Saaremu 1560. ali je izgubio vlast 1572.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Lihulast saab Saare-Lääne piiskopkonna keskus''
LGBT centar Split

**LGBT centar Split** je gradska civilna platforma (od 2020. društveno-kulturni centar) utemeljena s ciljem okupljanja udruga LGBTIQ+ predznaka, zaradi stvaranja substancijalnijeg središta kulturnog i društvenog života LGBTIQ+ populacije na području Splita i okolice. Aktivnosti se organiziraju prvenstveno u prostorijama LGBT centra smještenom u staroj gradskoj jezgri Splita.

Platformu su u početku činile udruge queerANarchive, Queer Sport Split, Flomaster (ugašena), Domine, Uzgon, Rišpet (ugašena) i Platforma Doma mladih. Na načelima sudioničkom upravljanja i na vrijednostima inkluzivnosti, tolerancije, nenasilja, antifašizma i querfeminizma u Platformi su do danas aktivne udruge: Domine, queerANarchive, Queer Sport Split i Split Pride.

Programi platforme LGBT centra obuhvaćaju aktivnosti koje se tiču javnog zagovaranja, organiziranja javnih okupljanja, informiranja i edukacije zajednice i javnosti o temama iz LGBTIQ+ života, psihološke podrške te organiziranja društvenih i kulturnih događanja s ciljem promicanja LGBTIQ+ kulture. Djelovanje Platforme LGBT centra Split do sada su podržavali gradska uprava Splita, Savez udruga Klubtura, Europske snage solidarnosti i Zaklada Kultura Nova.

Prostor LGBT centra Split otvoren je 24. svibnja 2014. kao prvi takve vrste u Dalmaciji. Nakon otvorenja, Centrom je upravljala udruga Rišpet koja se ponajviše posvetila javno-zagovaračkim aktivnostima.

## Djelovanje
 
LGBT Centar u svom djelovanju (unutar i van svog fizičkog prostora) organizira javno zagovaračke aktivnosti poput splitske Povorke ponosa, društveno kulturna događanja kao što su zabave, buvljaci i sportsko rekreativne aktivnosti, edukativne radionice, tribine i slično, a od 2019. godine Centar kontinuirano pruža i besplatnu psihološku pomoć LGBTIQ+ osobama. Gašenjem Rišpeta - LGBT centar preuzima gore spomenuta platforma udruga.

U 2022. godini LGBT centar Split ponovno započinje aktivni zagovarački i istraživački rad uz podršku Active Citizeship Fund-a.

## Izvori

## Vanjske veze
* LGBT centar Split prvi web  
* aktualna web stranica LGBT centra Split
Kaćuni (Busovača, BiH)

**Kaćuni** su naseljeno mjesto u općini Busovača, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Dobili ime po cvijetu "kaćun" (šafran).

## Historija
Do 1981. godine nosilo je naziv **Gornje Polje**.

Tijekom bošnjačko-hrvatskog suboba u Kaćunima se nalazio logor Silos Armije BiH, namijenjen Hrvatima.

## Stanovništvo

### 1991.

### Popis 2013.

## Reference
Summit za demokraciju

**Summit za demokraciju** virtuelni je summit u organizaciji Sjedinjenih Američkih Država koji se održao 9. i 10. decembra 2021. godine. Summit je sazvao američki predsednik Joe Biden. Istaknuti cilj organizatora je „*obnova demokracije kod kuće i suočavanje sa autokratijom u inostranstvu*“. Tri specifične teme summita su obrana od autoritarizma, rešavanje i borba protiv korupcije kao i promovisanje poštivanja ljudskih prava. Međunarodna programska direktorica za građanski angažman u Fondaciji Ford Helena Hofbauer Balmori istakla je kako je tokom poslednjih 10 godina, a posebno poslednjih pet godina, demokraciji učinjena golema šteta i da je demokratsko nazadovanje u tom periodu činjenica. Dok su neki kritičari opisali događaj kao geopolitički motivisano okupljanje, nisu svi američki saveznici pozvani da učestvuju uz izostanak poziva Turskoj, Saudijskoj Arabiji, Ujedinjenim Arapskim Emiratima, Mađarskoj i uz zakasneli i naknadni poziv Poljskoj. Freedom House je od zemalja pozvanih na summit njih 77 kategorizirao kao slobodne, 31 kao delomično slobodne i 3 kao neslobodne režime.

## Galerija

Secretary Blinken Participates in a Virtual Discussion With Young Democratic Leaders From Around the World (51733416473).jpg|Američki državni sekretar Antony J. Blinken.
CUMBRE VIRTUAL POR LA DEMOCRACIA (SUMMIT FOR DEMOCRACY). QUITO, 09 DE DICIEMBRE DE 2021. (51736068319).jpg|Predsednik Ekvadora Guillermo Lasso.


## Kritike

Summit o demokraciji izazvao je kontroverze jer su s popisa pozvanih izostavljene i Rusija, Kina i Mađarska, a na preliminarnom popisu nisu bile ni Srbija, Kosovo, Bosna i Hercegovina. Kosovo i Srbija su međutim naknadno uvrštene. Organizator nije eksplicitno prozvao Kinu i Rusiju za stanje demokracije, ali je njihov izostanak sa summita kao i izostanak poziva bio vrlo uočljiv. Kineski i ruski ambasadori u Washingtonu osudili su odluku o isključenju njihovih zemalja iz ovoga događaja. Ministar vanjskih poslova Kube Carlos Fernandez de Cossio istakao je kako događaj „ilustrira američku slabost i nesposobnost za izdržavanje kritika svoje vanjske politike u Ujedinjenim narodima“.

## Izvori

## Vanjske veze
*The Summit for Democracy
Vojvodstvo Estonija (1561–1721)

**Vojvodstvo Estonija** (švedski: *Hertigdömet Estland*, estonski: *Eestimaa hertsogkond*, njemački: *Herzogtum Estland*) ili **Švedska Estonija** bila je vojvodstvo - domena Kraljevine Švedske, koja je egzistirala od 1561. do 1721.

## Historija
Vojvodstvo je nastalo 1584. za Livonskog rata, kad je švedska vojska zauzela sjevernu Estoniju (to su današnji okruzi Harju, Viru, Järva i Lääne).

Krajem 15. vijeka oko tadašnje Terre Mariane izrasle su dvije velike sile Poljsko-Litvanska Unija, koja je već zauzela dobar dio juga, i Velika Moskovska Kneževina koja je osvojila Novgorod, na istoku. 
Više diplomacijom negoli ratnim pobjedama, Velika Kneževina Litvanija je dobila Terra Marianu raspuštanjem Teutonskog viteškog reda 1561. 

Moskovski car Ivan Grozni je 1558. zauzeo Narvu i prodro duboko u Estoniju, donoseći sa sobom pustoš, Šveđani su tek 1581. uspjeli protjerati rusku vojsku

Posljednji biskup Biskupije Ösel-Wiek (Saare-Lääne) prodao je 1559. otoke 
Zapadnoestonskog arhipelaga Danskoj, ali su ih Šveđani do 1645. uspjeli anektirati. 

Nakon Altmarskog primirja 1629., kojim je okončan Prvi poljsko-švedski rat - Poljsko-Litvanska Unija predala je Švedskoj veći dio Terre Mariane.

Posljednje Južne dijelove Terre Mariane pod kontrolom Poljsko-Litvanske Unije 
Šveđani su zauzeli 1645., odtad je cijela zemlja bila pod njihovom vlašću. 

Dugotrajni ratovi ostavili su zemlju razorenu, jer su brojni feudi ostali bez kmetova pa je zemlja postala pustopoljina. Taj prazni prostor djelomično su popunili strani kolonisti koji su ubrzo asimilirani. 
To je također dalo priliku germaniziranim feudalcima da uvećaju svoje feude, dignu poreze i traže više prisilnog rada od svojih kmetova. 

U Estoniji se vrijeme švedske vladavine ponekad naziva *Dobrim starim švedskim vremenima* (estonski: *Vana hea Rootsi aeg*). 
Historičari su podijeljeni oko tog jeli to legenda ili stvarnost, dali je stanovništvo doista mislilo da je taj period bolji od vremena ranijih vladara.

Za švedske vladavine provedene su neke reforme sa ciljem da se smanji utjecaj lokalnog germaniziranog 
plemstva, u korist domicilnog estonskog seljaštva.
Ubrzo nakon što je Karlo XI postao punoljetan 1672., livonski feudalci morali su dokumentima dokazati vlasništvo nad svojim feudima. Ukoliko to nisu mogli - feudi su im oduzeti u ime monarhije, pa su postajali obični zakupci.  

Za švedske vladavine osnovan je Univerzitet u Tartuu, Gimnazija Gustava Adolfa i Žalbeni sud u Tartuu.

**Švedska Estonija** raspala se nakon poraza Karla XII u Bitci kod Poltave 1709., od snaga 
cara Petra Velikog.

Vladavina je efektivno završila 1710., kad su sve švedske baltičke domene kapitulirale pred ruskim trupama u završnoj fazi Velikog severnog rata. 

Tragovi švedske vladavine još uvijek su jasno vidljivi po otocima Ruhnu i Vormsi u primjerima 
drvene arhitekture i crkvama.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Estonians and Swedes go back a long way''
Kilingi-Nõmme

**Kilingi-Nõmme** je grad (*linn*) od 1,605 stanovnika i sjedište općine Saarde, na jugu Estonije u Okrugu Pärnu.

## Geografija

Kilingi-Nõmme leži u gornjem toku rijeke Humalaste, na trasi autoputa Kilingi-Nõmme- Viljandi-Tartu.

## Historija

Kilingi-Nõmme je niknuo za Ruskog Carstva pored gostionice *Nõmme* (osnovana 1789.), na terenu feuda *Ovelgunne* (osnovan 1560.) Kasnije je pripao familiji *Schilling*, vremenom su to Estonci počeli čitati kao *Kilingi*. Zbog tog se danas mjesto zove *Kilingi-Nõmme*.

Selo je uznapredovalo kad je sedamdesetih godina 19. vijeka, velik dio feuda podjeljen preobraćenicima na pravoslavlje, tako da je postalo sjedište *[[parohija|Parohije]] Saarde*.
Krajem 19. vijeka Kilingi-Nõmme je izrastao u mjesto od 500 stanovnika (uglavnom napoličara, zanatlija i trgovaca). 
Uskotračna željeznička pruga Valga - Pärnu stigla je do grada 1897., nakon tog je 1917. otvorena stanica.

Nakon otvaranja pilane, mlina i predionice tekstila, Kilingi-Nõmme je 1919. dobio status trgovišta (alevik), a nakon tog 1938. i status grada 
(linn).

U Estoniji je postao slavan po događaju iz 3. jula 1941. kad su lokalni gerilci (*Šumska braća*) nakratko oslobodili grad od sovjetske okupacije.To je potrajalo do 6. jula, kad je 
Crvena armija ponovno zauzela grad.

Grad je od jul 1941. do septembra 1944. proživio pod nacističkom okupacijom.

Za Estonske Sovjetske Socijalističke Republike grad je u periodu 1950.-59. bio administrativni centar istoimenog rajona.

## Privreda
Danas najviše ljudi radi u uslužnom sektoru; lokalnoj administraciji, školama i bolnici.

Od privrednih poduzeća ima; *OÜ Tran Siva* (međunarodni transport), *OÜ Oberis* (odjeća), *OÜ Hevo Tehnika* (metalni proizvodi) i *AS Taritvo* (dekorativni predmeti od drva).

## Reference

## Vanjske veze

* [Vallavalitsus'' (službene stranice [općina|općine] Saarde)]
Humalaste

**Humalaste** (estonski: *Humalaste jõgi*) je rijeka na jugozapadu Estonije duga 16.6 km pritoka rijeke Reiu.

## Hidrologija

Humalaste izvire na Visoravni Sakala, južno od grada Kilingi-Nõmme, od tamo teče prema zapadu preko Kilingi-Nõmme, a nakon tog nekih 8 km dalje ima ušće u Reiu (pritoka Rijeke Pärnu).

Porječje rijeke prostire se na površini od 29.4 km² po Okrugu Pärnu.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Humalaste jõgi''
Granična žica (Libija)

**Granična žica** je naziv za prepreku u Italijanskoj Libiji, sagrađenu na granici sa tadašnjim Egiptom. Pružala se od El Ramleha, u Sollumskom Zaljevu (između Bardije i Solluma) na jug do Jaghbuba paralelno sa 25. istočnim meridijanom. Granična žica, kao i utvrde uz nju, je sagrađen od italijanskih snaga za vrijeme Drugog italijansko-senusijskog rata (1923–1931), kao obrambeni sistem koji u svrhu sprečavanja Senusija da iz Egipta dovode ljudstvo, oružje, opremu i namirnice kako bi se borili protiv italijanskih kolonizatora.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata, odnosno Sjevernoafričke kampanje, Granična žica je od 1940. do kraja 1942. bila predmetom sukoba između osovinskih i savezničkih snaga. Za razliku od slabo opremljenih Senusija, koje je zaustavila sa lakoćom, Granična žica se pokazala lakom preprekom za tehnički dobro opremljene britanske snage.

## Vanjske veze
* British Official History: The Mediterranean and Middle East Vol I, Ch 6: Italy Declares War
* Time Magazine: Peace in Libya (Feb. 08, 1932)
* The wire at Fort Maddalena
* Photomontage of the frontier wire at Jaghbub, 2009
* Colonial Soldiers in Italian Counter-Insurgency Operations in Libya, 1922–32
* Battle of Ghirba (in Italian)
Senusijska kampanja

**Senusijska kampanja** je naziv za oružani sukob koji se od 1915. do 1918. godine odigrao na sjeveroistoku današnje Libije i sjeverozapadu današnjeg Egipta između snaga Kraljevine Italije i Britanskog Imperija na jednoj, i libijskog vjerskog reda Senusija na drugoj strani. Predstavljao je dio Prvog svjetskog rata, odnosno izbio u trenutku kada su se Italija i Britanski Imperij našli na istoj strani kao dio Antante protiv Osmanskog Carstva povezanog sa Centralnim Silama, kojemu su Senusiji bili odani usprkos italijanske okupacije Libije poslije Italijansko-turskog rata. U ljeto 1915. je vođa Senusija Ahmed Sharif as-Senussi proglasio džihad i pozvao svoje pristaše da napadnu Britance u Egiptu. Nakon novembra 1915. su Senusiji uspjeli zauzeti dio zapadnog Egipta, ali su ih nakon boja kod Agagije u proljeće 1916. Britanci porazili i uspjeli natjerati na povlačenje u pustinjske baze. Do 1917. se vodila ograničena kampanja oko pustinjskih oaza, koja je završena preliminarnim mirovnim sporazumom.

## Vanjske veze

* Photograph of Gafaar Pasha as a prisoner
* The Western Desert: Agagia Campaign 
* Um Rakhum Egypt, 13 December 1915 
* Gebel Medwa Egypt, 13 December 1915 
* Halazin Egypt, 23 January 1916 
* Armoured Car Sections and Light Car Patrols
Mõisaküla

**Mõisaküla** je grad (linn) od 756 stanovnika na jugozapadu Estonije u Okrugu Viljandi.

## Geografija

Mõisaküla se nalazi pored granice sa Latvijom, udaljena 49 km od svog administrativnog centra Viljandija, i 3 km južno od ceste Valga-Viljandi.

## Historija

Današnja Mõisaküla nastala je na močvarnom tlu farme Abja, nakon izgradnje uskotračne željezničke pruge Viljandi - Valga (1895.-97.), sa krakom prema Mõisaküli koji je otvoren 1897.

Željeznička stanica podignuta je 1898. Kad je 1900. izgrađena pruga Tallinn-Viljandi - Mõisaküla je postala važno raskršće jer se iz Viljandija do Tallinna do 1928. moglo samo preko Mõisaküle.
Zbog tog su uz stanicu podignute i brojne radionice, skladišta i stanovi za radnike.
Nakon otvaranja pilane, mlina i predionice lana 1909. i pilane, mjesto je imalo 1 000 stanovnika.

Mõisaküla je 1920. narasla na 1 909 stanovnika, pa je dobila status trgovišta (*alevik*), a nakon tog 1938. kad je imala 2.421 stanovnika i status grada.(*linn*).

Nakon zatvaranja željezničkih pruga i zatvaranja radionica za popravak, koje je započelo 1970-ih stanovništvo se počelo osipati.

## Privreda
Nakon zatvaranja željeznice i pada prometa prema Latviji većina ljudi ostala je bez posla.
Danas najviše ljudi radi u uslužnom sektoru i lokalnoj administraciji.
Od industrije ima male firme koje se bave proizvodnjom namještaja (*OÜ Puit ja Mööbel*) i  metalnih konstrukcija (*OÜ Mõisaküla Masinatehas*).

## Pobratimski gradovi

Mõisaküla ima ugovore o prijateljstvu sa gradom;
*  Mikkeli, Finska

## Reference

## Vanjske veze

* ''Mõisaküla Linn'' (službene stranice grada)
Reiu

**Reiu** (estonski: *Reiu jõgi*) je rijeka na jugozapadu Estonije duga 73 km, lijeva pritoka rijeke Pärnu.

## Hidrologija

Reiu izvire iz jezera *Soka* (1,02 km²), u Latviji 1 km južno od estonske granice. Od tamo teče prema sjeveru preko jugozapadnog dijela Visoravni Sakala do doline rijeke Pärnu, u koju uvire jugozapadno od gradića Paikuse.

Porječje rijeke prostire se na površini od 96,5-7,5 km² po Okrugu Pärnu, prosječni godišnji protok na ušću je 6,5-7,5 m³/s.

Najveće desne pritoke su rijeke; Lähkma (40 km), Vaskjõgi (26 km), Humalaste (14 km) i potoci; Külge (18 km), Surju (6,5-7,5 km), Veelikse (11 km), a lijeve; rijeka Ura (50 km).

## Reference

## Vanjske veze

* ''Reiu jõgi''
Sakala (visoravan)

**Sakala** (estonski: *Sakala kõrgustik*) je visoravan na jugu Estonije, koja se prostire po okruzima Viljandi i Valga,.

## Geografija
Visoravan Sakala sliči na trokut, čiji se sjeverni vrh proteže do rijeke Navesti, sa bazom na jugu do Latvije, prostire se na površini od 2 792 km².

Sa zapada je omeđena obalnim nizinama Riškog zaljeva, na sjeveru južnim rubom Regije Kõrvemaa i sa istoka Jezerom Võrtsjärv i dolinom kod Valge.

Visoravan se nalazi u jezgri devonskog pješčenjaka, a površina mu je valovita sa brdima i dolinama.
Obronci imaju od 50 do 55 metara nadmorske visine, a najviša brda su: Härjassaare (147 m), Rutu (145 m) i Hummuli (110 m).

Gotovo 1 / Sakale je pod zaštitom, a najveći je Park prirode Loodi.

Na visoravni leži šest gradova: Viljandi, Suure-Jaani, Tõrva, Mõisaküla, Abja-Paluoja i Karksi-Nuia.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Sakala kõrgustik''
Omar al-Muhtar

**Omar el Muhtar** (; Džanzur, 20. avgust 1862 — Suluk, 16. septembar 1931) nacionalni je heroj libijskog naroda. Bio je vođa otpora u Kirenajci protiv italijanske okupacije od 1923. do 1931. godine. Italijani su ga zarobili i objesili 1931. godine.

## Biografija

Rođen je u istočnoj Kirenajci, u selu Džanzur, istočno od grada Tobruka. Rano je postao siroče i bio je usvojen od strane Šarifa el Garjana — nećaka Huseina Garjana, vjersko-političkog vođe u Kirenajci. Obrazovao se u lokalnoj džamiji i studirao je osam godina na Univerzizetu Senusi u El Džagbubu koji je bio središte pokreta Senusi. Godine 1899. bio je poslan zajedno sa ostalim pripadnicima pokreta Senusi da pomogne Rabihu az Zubajru u čadskom otporu francuskoj okupaciji.

## Zavještanje

Njegovi posljednji dani borbe su predstavljeni u filmu *[[Lav pustinje]]* (1981), u kojem glavnu ulogu igra Entoni Kvin, Oliver Rid i Irena Papas.

Godine 2009. libijski vođa Muamer el Gadafi je tokom službene posjete Rimu na uniformi nosio fotografiju Omara el Muhtara i poveo je njegovog najstarijeg sina. Tokom Rata u Libiji (2011) za pobunjenike je njegov lik postao simbol borbe protiv Gadafija, dok privrženici Gafafija upravo posmatraju kao nasljednika Omara el Muhtara u borbi protiv strane okupacije.

## Povezano
* Kirenajka

## Izvori

## Vanjske veze
* The Libyan Battle for the Heritage of Omar al-Mukhtar, the "Lion of the Desert" 
* Pobunjenici usvojili „Lava pustinje” („Politika“, 10. maj 2011), Pristupljeno 1. 5. 2015.
Pacifikacija Libije

**Pacifikacija Libije**, također poznata i kao **Drugi italijansko-senusijski rat**, **Drugi italijansko-libijski rat**, odnosno **Ponovno osvajanje Libije** () je bio oružani sukob koji se od 1923. do 1932. godine na području današnje Libije vodio između snaga Kraljevine Italije na jednoj, te pobunjenog lokalnog stanovništva, pretežno sljedbenika dervišskog reda Senusija na drugoj strani. Uzrok je bilo odbijanje lokalnog stanovništva da prihvati rezultate italijansko-turskog rata kojima su 1912. dotadašnja područja osmanske Tripolitanije i Kirenajke došle pod italijansku vlast. Italijanska vlast je, najviše zbog logističkih problema vezanih uz operacije u Sahari, a kasnije i izbijanja Prvog svjetskog rata prvih godina bila ograničena na uporišta na mediteranskoj obali, a inicijalni sukob je privremeno okončan primirjem 1917. godine kojim su Senusiji i libijska plemena *de facto* zadržala kontrolu nad pustinjom i libijskim zaleđem. Sukob je ponovno izbio 1923. godine nakon dolaska na vlast fašističkog režima Benita Mussolinija. Pobunjenici su uklonjeni iz Tripolitanije već 1924. godine, dok je Fezzan pacificiran 1930. godine. Italijanima je najžešći otpor pružen u brdskim područjima Kirenajke, gdje je senusijski vođa Omar Muhtar uspješno koristio gerilsku strategiju. Italijanske snage pod generalom Grazianijem su Senusije na kraju porazile brutalnim mjerama kao što je korištenje bojnih otrova, izgradnja Granične žice koje je pobunjenicima zapriječilo opskrbu iz susjednog Egipta te masovna deportacija lokalnog stanovništva u koncentracione logore gdje je veliki dio umro od bolesti, gladi i zlostavljanja. Sukob je praktički završio nakon što je Muhtar 1931. godine uhvaćen i obješen, a nakon toga su Tripolitanija, Kirenajka i Fezzan postale dio Italijanske Libije. Računa se da je u sukobu stradala osmina svih tadašnjih stanovnika Kirenajke i italijanski postupci u ratu se često navode kao genocid.

## Izvori

## Literatura
*Grand, Alexander de "Mussolini's Follies: Fascism in Its Imperial and Racist Phase, 1935-1940" pages 127-147 from *Contemporary European History*, Volume 13, No. 2 May 2004.
Zajednice bora munike

**Munika** (*Pinus heldreichii*) je tercijarni relikt, očuvan tokom glacijacije na srednjem i zapadnom dijelu Balkanskog poluostrva i južnom dijelu Apeninskog poluostrva. To je i endemska vrsta drveća ograničenog, isprekidanog i malog prirodnog areala. Time se opšte rasprostranjenje munike uklapa u submediteransko područje, gdje šumske zajednice te vrste drveća zauzimaju pretežno više predjele (uglavnom između 1.000 i 1.900 pa i preko 2.200 m).

Njeno stanište je na strmim i suhim padinama, na krečnjačkoj i dolomitnoj podlozi, čineći vrlo često i gornju granicu šumske vegetacije. Raste sporo u sastojinama, na supstratu sa serpentinskim ili kiselim silikatnim supstratima. U prvom slučaju zauzima izrazito ekstremna staništa sa uskim grebenima, strmim padinama s izraženim liticama i točilima. U takvim uslovima, na plitkim i kamenitim tlima, sastojine munike se održavaju kao trajni stadij vegetacije. Na taj način munici ne konkuriraju druge vrste šumskoga drveća, te je stoga za takve terene, koji su uz ostalo redovito i bezvodni, praktično postala jedina vrsta koja dolazi u obzir za pošumljavanje. 

Zajednice bora munike na Orjenu (300ha), Lovćenu (300ha) i Rumiji (100ha) proglašene su za zaštićeno područje kategorije III - spomenik prirode.

Funkcija ove vrste je višestruka u zaštiti biodiverziteta: ekološka i socijalna jer štiti biljne vrste, zemljište ali i vode ispod. Na području Parka prirode Orjen munika je 2008. i 2017. godine pretrpjela veliku štetu u požarima. Opožarene jedinke ni nakon više od 10 godina nisu uspjele da se revitalizuju te je neophodna sanitarna sječa, inspekcijski nadzor i stalno pošumljavanje. 
 
## Reference
Mustvee

**Mustvee** (ruski: *Чёрный*) je grad (*linn*) od 1,175 stanovnika na istoku Estonije u Okrugu Jõgeva.

## Geografija

Mustvee se nalazi na ušću rječice Mustvee u Čudsko-pskovsko jezero.

On je raskršće cesta prema Jõgevi, Rakvereu i Kallasti i luka na jezeru.

Najveći broj građana Mustvee su Rusi starovjerci, Estonci su manjina iako im se udio značajno povećao do 41,5 % 2011. kad je grad imao 1358 stanovnika, u odnosu na 29,3 % -1922. kad je grad imao 2 745 stanovnika.

## Historija

Ime mjesta - Mustvee što prevedeno sa estonskog znači *Crna voda*, prvi put je dokumentirano 1493. kao *Mustut*. 
Prije osnivanja stalnog naselja postojale su privremene ribarske kolibe okolnih seljaka. 
Od 1554. postoje izvještaji o feudu Mustvee (Mostuet). 
U vrijeme dok je tim krajem vladala Poljsko-Litvanska Unija feud *Czarny* je 1599. pripadao zamku Laiuse. 
Još od 18. vijeka u Mustveeu su živjeli Rusi i to uglavnom starovjerci.

Za vrijeme ruske vladavine *Чёрный* je 1869. dobio status općine. U tom periodu je nekoliko puta stradao od požara, najgore 1918. kad je izgorjelo 120 kuća.

Nakon što je Estonija postala nezavisna Mustvee je 1921. dobio status trgovišta (*alevik*), a nakon tog 1938. i status grada (*linn*).

Za Drugog svjetskog rata grad je od jula 1941. do septembra 1944. proživio pod nacističkom okupacijom. Teško je razoran u ljeto 1944. prilikom nastupanja Crvene armije. U zračnim napadima je gotovo 70% grada srušeno.

U vrijeme Estonske Sovjetske Socijalističke Republike u periodu 1950.-59. 
Mustvee  je bio administrativni centar istoimenog rajona.

## Privreda

Značaj Mustveea kao transportnog i regionalnog ekonomskog centra opao je od druge polovice 20. vijeka. 
Ukidanje rajona Mustvee 1959., pad prometa u luci i zatvaranje uskotračne željezničke pruge Mustvee - Sonda 1968., značajno su smanjili broj radnih mjesta.

Danas najviše ljudi radi u uslužnom sektoru i lokalnoj administraciji.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Mustvee Vald'' (službene stranice općine)
Mustvee (rijeka)

**Mustvee** (estonski: *Mustvee jõgi*) znana i kao **Lissioja** je riječica na istoku Estonije duga 36 km.

## Hidrologija

Mustvee izvire na istočnom rubu močvare Luusika. Od tamo teče prema istoku do ušća u Čudsko-pskovsko jezero kod grada Mustvee.  
Na ušću se nalazi luka za manje brodove.
Najveće pritoke su *Rausi* (11 km) i potok *Ulvi* (11 km).

Porječje rijeke prostire se na površini od 180 km² u Okrugu Jõgeva.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Mustvee jõgi''
Paikuse

**Paikuse** je naselje (*alev*) od 2,946 stanovnika na jugozapadu Estonije u Okrugu Pärnu.

## Geografija

Paikuse se nalazi na ušću rijeke Reiu u rijeku Pärnu udaljen 5 km jugoistočno od centra grada Pärnua, tako da je danas samo kvart grada Pärnua.

## Historija

Paikuse je prvi put dokumentiran 1525. Svojevremeno je administrativno pripadao pod grad Sindi, kao ruralna općina, nakon reforme državne uprave od 2017. je dio grada 
Pärnua.

## Izvori

## Vanjske veze

* [''Paikuse osavald'' (na službenim stranicama grada [Pärnu])]
Narva-Jõesuu

**Narva-Jõesuu** (ruski: *Усть-Нарва*) je grad (*linn*) od 2,664 stanovnika na sjeveroistoku Estonije u Okrugu Ida-Viru.

## Geografija

Narva-Jõesuu znači i na estonskom i na ruskom **[[Ušće]] [[Narva (rijeka)|Narve]]**, jer leži na ušću rijeke Narve u Finski zaljev, odmah pored ruske granice. Od grada Narve je udaljena 14 km.

Najvažniji resurs Narva-Jõesuua je 12 km duga pješčana plaža (7,5 km unutar granica grada). 
Ona, more i borova šuma pomogli su da postane ljetovalište.

Najveći broj građana Narva-Jõesuua su Rusi, a Estonci su manjina iako im se udio nakon 1990-ih značajno povećao.

## Historija
Ušće Narve od davnina je bogato ribom, što potvrđuje dokument Woltera Plettenberga, Velikog majstora Livonskog reda iz 1503., kojim je dozvolio lokalnim  seljacima da ribare i grade kolibe na lijevoj obali rijeke.

Prvo stalno naselje pomoraca i ribara spominje u dokumentu koji je potpisao švedski kralj Karl XI 1688.

Od kraja 17. vijeka spominju se sela; Jegge Suu (1759), See-Mündung (1764), Meresuu (1798), Jõesuu (1803), Narowa-Mündung (1886).

Kad je 1799. carinarnica iz Magerburga preseljena je na lijevu obalu rijeke, uz nju je počelo rasti naselje sa njemačkim imenom *Hungerburg* kao prednja luka Narve. To ime ustalilo se i za ruske vladavine kao *Гунгербург*, tad su osnovana i prva poduzeća; brodogradilište, tvornica namještaja, sušara ribe.

Narva-Jõesuu je izrasla u ljetovalište nakon završetka Baltičke željeznice, čemu je puno pomogao Adolf Hahn, gradonačelnik Narve od 1873., koji je došao iz Sankt Peterburga i Moskve. 
Narva-Jõesuu je 1894. dobila službeni status ljetovališta, nakon tog su 1896. izgrađene terme, a 1902. i Salzmannov sanatorij.

Narva-Jõesuu je 1917. dobila status trgovišta (*alevik*), a 1934. je postala kvart grada Narve.

Za Drugog svjetskog rata dobar dio grada je uništen. Obnovljen je već 1945., a od 1990. ponovno ima status ljetovališta.

## Privreda
Dok je 1989. bilo zaposleno 54% stanovnika, njihov broj je 2000. spao na 27%.
To se desilo nakon bankrota tvornice ribljih konzervi - 2003.
Danas je jedina djelatnost turizam, koji isto tako neide baš sjajno.

## Pobratimski gradovi

Narva-Jõesuu ima ugovore o prijateljstvu sa gradovima;
*  Imatra, Finska
*  Kronštat, Rusija
*  Billund, Danska

## Reference

## Vanjske veze

* ''Narva-Jõesuu Linn'' (službene stranice)
Kõrvemaa

**Kõrvemaa** ili **Srednjeestonska nizina** (estonski: *Vahe-Eesti madalik*) je geografska regija u sredini Estonije.

## Karakteristike

Kõrvemaa se prostire na površini od 3130 km² u dužinu od nekih 110, i širinu od 40 km, od Visoravni Pandivere na istoku do Okruga Harju. To je vrlo rijetko naseljen nizinski kraj koji se proteže od obalnih nizina Finskog zaljeva.
Močvare zauzimaju 37,7% površine, a ostalo su šume. 

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Kõrvemaa'' (na portalu Eesti Entsüklopeedia)
Sonda, Estonija

**Sonda** je naselje (*alevik*) od 425 stanovnika na sjeveroistoku Estonije u Okrugu Ida-Viru.
Ona je i sjedište istoimene ruralne općine.

## Geografija

Sonda se nalazi na trasi željezničke pruge Tallinn - Narva.
## Historija

Nekad se 2 km od današnje Sonde, nalazila stočarska farma vlasništvo feuda Kalvi, uz koji je izraslo selo *Vana-Sonda*.

Sonda je počela nastajati nakon 1897., kad je željeznička stanica preseljena iz Vana-Sonde. 
Rast naselja potaknula je izgradnja uskotračne željezničke pruge Sonda- Mustvee. - 1926., koja je zatvorena 1972.

Današnja Sonda je mjestašce sa osnovnom školom, bibliotekom, društvenim domom, apotekom i liječničkom ordinacijom,čiji se
stanovnici bave se šumarstvom.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Sonda'' (na portalu Eesti Entsüklopeedia)
Suure-Jaani

**Suure-Jaani** (njemački: *Groß-St. Johannis*) je grad (*linn*) od 1,173 stanovnika na jugu Estonije u Okrugu Viljandi.
On je i sjedište istoimene općine.

## Geografija

Suure-Jaani se nalazi u sjevernom dijelu Visoravni Sakala, udaljen 25 km sjeverno od svog administrativnog centra Viljandija.

Kroz taj pitoreskni gradić protiče potok *Ängi* (Suure-Jaani), koji je proširen u centru grada i formira jezero *Suure-Jaani* veliko 5,9 hektara, dok sjevernim rubom protiče potok *Lõhavere*.

## Historija

Naselje je nastalo uz crkvu sv. Ivana Velikog, sagrađenu sredinom 13. vijeka, pored starijeg sela *Valula* koje je prvi put dokumentirano 1424.

Tokom 17. vijeka selo je dobilo ime *Suure-Jaani* (Gross Sankt Johannis) po svecu zaštitniku crkve kako bi se razlikovalo od manjeg *Kolga-Jaanija* (Klein Sankt Johannis) na istoku. 
Krajem 19. vijek to selo je izraslo u gradić od oko 600 stanovnika.

Nakon što je Estonija postala nezavisna Suure-Jaani je 1924. dobio status trgovišta (*alevik*), a nakon tog 1938. i status grada (*linn*).

U vrijeme Estonske Sovjetske Socijalističke Republike u periodu 1950.-59. 
Suure-Jaani  je bio administrativni centar istoimenog rajona.
Kad je 1959. izgubio taj status počela je regresija, pa mu stanovništvo počelo osipati, od 1,713 koliko je imao 1959. do današnjih 1,173.

Nakon ponovnog stjecanja nezavisnosti - 1990. vraćen mu je status općine,nakon tog se 2005. udružio sa ruralnom općinom Suure-Jaani.

## Privreda
Dok je 1989. bilo zaposleno 54% stanovnika, njihov broj je 2000. spao na 33%.
Danas je jedina veća firma *AS Teskatel* koja se bavi ambalažom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Suure-Jaani Linn'' (na portalu Pohja-Sakala Vald)
Ahja

**Ahja** u gornjem toku znana i kao *Tilleoja*, *Tille*, *Taevaskoja*, *Aarna* je rijeka na jugoistoku Estonije duga 103,4 km, najveća desna pritoka rijeke 
Emajõgi.

## Hidrologija

Ahja izvire iz Jezera Erastvere. Od tamo teče generalno u smjeru sjeveroistoka do ušća u rijeku Emajõgi, 8,8 km prije njena ušća u Čudsko-pskovsko jezero. Ahja na svom toku jako meandrira i često mjenja smjer.

Porječje rijeke prostire se na površini od 1074,3 km² po okruzima Põlva i Tartu.

Ahja se smatra najpitoresknijom rijekom u Estoniji. U gornjem toku rijeke nalazi se Zaštićeni krajolik Tilleoru, površine 1,9 km², dug 3 km.
I u srednjem toku ispod akumulacijskog jezera hidroelektrane Saesaare nalazi se 
18 km duga dionica koja je također Zaštićeni krajolik.

Uz rijeku u gornjem toku dominiraju polja, u srednjem šume, a u donjem močvare.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ahja jõgi''
Erastvere

**Erastvere** (estonski: *Erastvere järv*) je jezero na jugoistoku Estonije u Okrugu Põlva, iz kog izvire rijeka Ahja.

Jezero leži 1,5 km jugoistočno od mjesta Kanepi, na nadmorskoj visini od 118 metra.

## Karakteristike
Jezero ima površinu od 0,15 km², prosječno je duboko 3,5 m, a maksimalno 9,7 m, dužina njegovih obala iznosi 1.9 km.
*Erastvere* se proteže u smjeru sjeveroistok -jugozapad u dužinu od nekih 0,82 km, a široko je do 0,29 km.
Vode mu se izmjene dva puta na godinu.

## Reference
 
## Vanjske veze
* ''Erastvere järv''
Kanepi

**Kanepi** je naselje (*alevik*) od 564 stanovnika na jugoistoku Estonije u Okrugu Põlva
On je i sjedište istoimene ruralne općine.

## Geografija

Kanepi leži u gornjem toku rijeke Võhandu, na trasi ceste Tartu - Võru, okružen jezerima Jõksi (sjever) i Erastvere (jug).
## Historija
Kanepi je izastao oko crkve podignute početkom 19. vijeka.

Današnji Kanepi je mjesto sa gimnazijom, bibliotekom, domom kulture i poštom.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Kanepi Vald'' (portal općine)
Emumägi

**Emumägi** je najviše brdo sjeverne Estonije i Visoravni Pandivere visoko 166,5 metara apsolutne nadmorske visine (80 m relativne).

Na samom vrhu se nalazi toranj (osmatračnica) visok 21,5 m, sa njega se po vedrom vremenu može vidjeti i do 20 do 30 km.
Brdo je popularno izletište, uređeno za piknike.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Emumäe vabaaja maastikupark''
Suur Munamägi

**Suur Munamägi** (prevedeno: *Veliko jajno brdo*) je najviša točka Estonije i Baltika, sa svojih 317 metara visine.

## Karakteristike
Suur Munamägi se nalazi na jugoistoku Estonije u centru Visoravni Haanja, pored sela Haanja.

To kupolasto brdo građeno od glacijalnih riječnih sedimenata obraslo mješovitom šumom, leži na nadmorskoj visini od 257 pa sa svojih 60 metara ne izgleda suviše impresivno.

Na samom vrhu nalazi se toranj (osmatračnica) visok 29,1 m, sa njega se po vedrom danu može vidjeti i do 50 km uokolo.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Suur Munamägi''
Haanja (visoravan)

**Haanja** (estonski: *Haanja kõrgustik*) je visoravan na jugoistoku Estonije, koja se prostire po 
Okrugu Võru sve do Rusije na istoku i Latvije na jugu.

## Karakteristike

Visoravan Haanja prostire se na površini od 816 km², to je najviši kraj u Estoniji i na Baltiku, u kom se nalazi najviši vrh Suur Munamägi visok 317 m i nešto niži Vällamägi (304 m).

Na visoravni Haanja postoji 170 jezera i mnogo malih močvara.  
Oko 60% Haanje prekriveno je šumom a 36% oranicama. Postoji 9 zaštićenih područja ukupne površine 205,7 km²), od kojih je najveće Park prirode Haanja. Stanovništvo je rijetko i raštrkano.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Haanja kõrgustik''
Banské

**Banské** je naseljeno mjesto u okrugu Vranov na Toploj, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Vilim iz Modene

**Vilim iz Modene** (oko 1184. - 31. mart 1251.) znan i kao *Vilim od Sabine*, *Guglielmo de Chartreaux*, *Guglielmo de Savoy*, *Guillelmus*, bio je 
talijanski svećenik (biskup Modene) i papinski diplomat.

## Biografija
Pape Honorije III i Grgur IX. često su ga imenovali legatom ili papinskim ambasadorom, ponajviše po Livoniji 1220-ih i u Pruskoj 1240-ih.

Na kraju je dao ostavku na svoj svećenički položaj kako bi se posvetio diplomatskim pitanjima. 
Papa Inocent IV. postavio ga je 28. maja 1244. za Kardinala-biskupa Sabine.

Jedan kraći period (1219.-1222.) bio je i vicekancelar Svete stolice.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''William of Modena''
Bitka kod Saule

**Bitka kod Saule** (njemački: *Schlacht von Schaulen*; latvijski: *Saules kauja*; litvanski: *Saulės mūšis* ili *Šiaulių mūšis*) zbila se 22. septembra 1236. između Livonskog bratstva mača i poganskih Žemajta i Zemgala.

## Rezultat

U toj bitci pobijeno je između 48 i 60 vitezova, uključujući i Velikog majstora Bratstva mača Volkwina. Bio je to prvi poraz velikih razmjera koji su viteški red pretrpjeli u baltičkim zemljama.
Livonsko bratstvo mača prvi katolički viteški red osnovan u baltičkim zemljama, bio je snažno poražen, pa su njegovi preživjeli članovi  spojili 1237. sa Teutonskim viteškim redom i postali poznati kao - Livonski red.

Bitka je potaknula pobune među Kuršima, Zemgalima, Selima, Sarlasedima, plemenima koje je Livonsko bratstvo mača prethodno pokorilo.
Tako je izgubljeno tridesetak godina vrijednih osvajanja na lijevoj obali rijeke Zapadne Dvine.

U znak sjećanja na bitku - 2000. godine Litavski i latvijski parlament proglasili su 22. septembar **Danom baltičkog jedinstva**. 

## Izvori

## Vanjske veze

*''The Battle of Saule''
Aesti

**Aesti**, **Aestui** ili **Esti** (lat. *Aesti*, *Aestii*) su, prema rimskom historičaru Tacitu, bili drevni stanovnici koji su naseljavali područje današnjih pribaltičkih država, tadašnje Estije (lat. *Aestui*). Ovaj naziv za stanovnike područja istočno od današnje Švedske na obalama Baltičkog mora Tacit je prvi put naveo u svom kapitalnom djelu *[[De Origine et situ Germanorum]]* iz 98. godine.

Prema nekim historiografskim istraživanja, drevna Estija nalazila se na području današnje Kalinjingradske oblasti Ruske Federacije, a iako samo ime ima veliku fonološku sličnost s imenom suvremene države Estonije, vjeruje se da između njih ne postoje nikakve direktne historijske veze. Geografski i etnolingvistički dokazi govore da su drevni Esti zapravo bili zajedničko ime za baltičke narode, a ne direktni preci suvremenih Estonaca.

## Literatura
* Deutschler, Yorck: * "Die Aestii - Bezeichnung für die heutigen Esten Estlands oder die untergegangenen Pruzzen Ostpreußens" *, in: Deutschler, Yorck. *"Die Singende Revolution" - Chronik der Estnischen Freiheitsbewegung (1987—1991)*, Ingelheim, March 1998/June. 
* 
* Bojtàr, Endre . Foreword to the Past: a Cultural History of the Baltic People.