Kosta Vojinović

**Kosta Vojinović Kosovac** (13. maj 1891. Smederevo – 23. decembar 1917. Grgure kod Blaca) je bio potporučnik srpske vojske i vođa Topličkog ustanka u okupiranoj Srbiji 1917. godine.

## Rana biografija

Kosta Vojinović je rođen 1891. godine u Smederevu. Nadimak Kosovac je nosio stoga što je njegova porodica živela u okolini Vučitrna na Kosovu. Vojinović je studirao ekonomske nauke u Beču, koje je prekinuo da bi učestvovao u balkanskim ratovima 1912–1913. godine. Njegov otac Jovan Vojinović je postao predsednik opštine Kosovska Mitrovica nakon pripajanja novih oblasti Srbiji, uoči Prvog svetskog rata.

Potporučnik Kosta Vojinović je ranjen u ratnim operacijama u jesen 1915. godine. Pri povlačenju srpske vojske u Albaniju 1915. godine, ostao je kao ranjenik u bolnici u Kuršumliji i bio svedok pokolja, pljačke i nasilja okupatora. Po izlasku iz bolnice, vratio se u kuću svoga oca u Kosovskoj Mitrovici i započeo rad na stvaranju organizovanog pokreta otpora.

## Toplički ustanak

Vojinović je prvu gerilsku grupu od pet ljudi okupio na području Leposavića, a odatle je otišao na Kopaonik. U leto 1916. formirao je u Leposaviću četu, jezgro budućeg Ibarsko-kopaoničkog odreda. Već od jeseni 1916. godine pokret otpora se omasovio. Austro-ugarske snage su odmah započele odmazde; streljano je više ljudi u opštinama Borač, Dragušica, Guncati i Bumbarevo Brdo. I na teritoriji pod bugarskom okupacijom takođe su se pojavile odmetničke grupe.

Austrougarska okupaciona vlast je surovo kaznila porodicu Vojinović. Jovan i Mariola Vojinović (koja je bila Kostina pomajka) su sa dvoje dece, Natalijom od osam i Ilijom od pet godina, internirani u logor Nežider. U leto 1916. godine Austrougari su u Brusu obesili Sibina Jeličića i još sedmoricu, pod optužbom da su spremali ustanak. Kosta Vojinović se odmetnuo u planinu.

15. decembra 1916. godine kod Blaževa na Kopaoniku Vojinovićeve komite napale austrougarsku patrolu od 9 ljudi, spasao se samo jedan. Krajem 1916. i početkom 1917. namnožio se veliki broj četa, i širom Srbije vođene su česte borbe.

Ustanički vođi su 21. februara 1917. većali i glasali o dizanju opšteg ustanka. Jedino je Kosta Pećanac bio protiv, ali se morao složiti. Podeljene su i zone odgovornosti; Kosta Vojnović je bio određen za Kopaonik i dolinu Ibra, Kosta Pećanac za Toplicu, Milinko Vlahović za Vranje, Toško Vlahović za Timočku krajinu, a Jovan Radović za Pirot. U proglasu je pisalo da će se “dan opšteg ustanka i mesto mobilizacije odrediti kasnije.” Karakteristično je da je ustanak, kada su komandanti došli na teren, (spontano) već bio u toku. To potvrđuju i austrougarski izvori: vojni ataše u Sofiji je znao da je u regionu Prokuplja, Kuršumlije i Lebana već izbio ustanak.

27. februara ustanici su oslobodili Kuršumliju. Kosta Vojnović sutradan naređuje da se digne Toplica. 2. marta 1917. oslobođeno je Prokuplje. Pet dana kasnije oslobođeno je i Blace od Austrougara. Krajem februara i početkom marta 1917. godine ustanici su kontrolisali teritoriju između reke Rasine, Kopaonika, Južne Morave i Đunisa. Ni mimo ove teritorije okupator nije bio miran; odmetničke čete su bile veoma aktivne i uspešne kod Knjaževca, Zaječara i Svrljiga. Prvi odgovor Bugarske i Austrougarske je bilo brojno jačanje sopstvene vojske, što su izveli prebacivanjem trupa sa Solunskog, Italijanskog i Istočnog fronta. Procenjuje se da su skoncentrisali oko 30.000 vojnika.

Tokom ustanka došlo je do sukoba ustaničkih vođa Koste Vojinovića Kosovca, koji je organizovao ustanak, i Koste Milovanovića Pećanca, kojeg je poslala srpska Vrhovna komanda da preuzme vodstvo. Neki smatraju da je njihov sukob "odsjaj sukoba Crne (Apisove) i Bele (kraljeve) ruke".

Obračun okupatora sa ustanicima je počeo 12. marta u rejonu Dubci-Zlatari gde su Austrougari opkolili 13.000 ljudi. Borbe su trajale 20 dana. Protiv austrougarskih trupa, Vojnović se prihvatio borbe kod Blaca, Jankove klisure i Brusa. Vojnović je imao uspeha i ceni se da su ove bitke bile i najveće ustaničke pobede.

Sa druge strane, Pećanac je izbegavao borbe i male komitske čete prebacivao u neprijateljevu pozadinu. Braća Vlahovići, pritisnuti od nadmoćnije sile, povlačili su se i prelazili u gerilu. Bugari su zauzeli Prokuplje 14. marta. 16. marta 1917. godine Austrougari su ušli u Kuršumliju - zvanične akcije traju još desetak dana uz teške represalije. Okupatori su masovno ubijali i civile, starce, žene i decu. Prema podacima samih Austrijanaca, pobijeno je oko 20.000 ljudi.

25. marta 1917. godine Bugarska je proglasila kraj antiustaničkih operacija. Otpor se nastavlja i dalje (Vojinović na Kopaoniku, Vojin Marjanović kod Aleksandrovca itd.) do jeseni čete u svim krajevima Srbije. Bez obzira na sve Bugarske i Austrougarske mere, "red i mir" nisu sasvim zavedeni u Toplicu, ni druge delove Srbije.

Akcije komitskih četa su trajale celu 1917. godinu, bez obzira na žrtve. Okupatori su obrazovali takozvane “protivčete”, čiji je zadatak bio da gone određenu četu do uništenja. U borbama najuspešniji su bili Vojnović, Pećanac, braća Vlahovići i Jovan Radović. Među njima nije bilo dovoljno saradnje, a između Vojnovića i Pećanca je bio otvoren sukob.

## Pogibija Koste Vojinovića

Bugari su sprovodili teror nad stanovništvom i porodicama boraca, istovremeno nudeći povoljne uslove onima koji se predaju i nagrade onima koji sarađuju. Neki od četnika prešli su na bugarsku stranu i predvodili protivčete u gonjenju Vojinovića, koji je u okršaju ranjen. 18. septembra Vojinović je poslao svoje četovođe Kostu Vučkovića i Milivoja Raičevića da nabave hranu. Međutim, oni su se predali Bugarima, kao i neki drugi. Ne samo što su odali veze, jatake i puteve, nego su krenuli na čelu bugarskih poternih odeljenja. To su činili: Jovan Bulajić, Jovan Jelić, Đorđe Koprivica, Novica Veljović, potom i Vučković i Raičević.

Bugari su (3) 16. oktobra, uz podršku austrijskog mitraljeskog odeljenja, opkolili odred Koste Vojinovića između Žareva i Trećaka, gde su borbe vođene od jutra do kasno u noć.

Bugari su izvestili da je njegov odred razbijen: „17 četnika mu je poginulo, cela arhiva mu zaplenjena a on, ranjen, sa svega nekoliko drugova je izmakao“. O tome, Vojinović je u svojim beleškama zapisao:

Od 3. oktobra do 3. novembra Vojinović se nalazio u Kuli i lečio rane, odakle je morao da se sklanja usled potere. Vojnović je u svome dnevniku zapisao:

Vojnović je u svojim beleškama zapisivao imena četnika izdajnika:

Vojinović se od 7. novembra do 25. novembra nalazio u Toplici, gde su ponovo bili opkoljeni u selu Lazarevcu, ali su se probili bez gubitaka. Potkazali su ih bogati seljaci:

Ranjeni vođa ustanka Kosta Vojnović je konačno opkoljen sa borcima svoga odreda kod vodenice u selu Grguru kod Blaca. Tek kada su mu svi borci izginuli, on se ubija da ne bi pao živ u ruke neprijatelju.

Baron Kun u poverljivom izveštaju svom ministru priznaje: "*Ne može se poreći da je Kosta Vojinović pokazao izvesnu plemenitost u načinu na koji je vodio svoje ljude*." Nakon rata, Hugo Kerchnawe je pisao da se Vojnović borio viteški, da je naređivao svojim gerilcima da ne čine nikakve zločine i da tretiraju zarobljenike velikodušno.

## Izvori

## Povezano
* Toplički ustanak
* Srbija u Prvom svetskom ratu