Otuđenje

**Otuđenje** ili **alijenacija** (lat. *alienatio*, nem. *Entfremdung*) je ključni pojam u filozofiji Hegela, Fojerbaha, Marksa, i kasnijih filozofa idealističke i marksističke tradicije. Ono označava stanje čoveka u kojem njegova dela, proizvodi ili ideje postaju suprotstavljena moć koja ga potčinjava,

## Otuđenje u filozofiji
Pojam alijenacija je prvobitno imao pravno značenje prodaje ili ustupanje nekog dobra. Filozofsko mu značenje daje već Toma Akvinski. Pojam otuđenje uvodi u modernu filozofiju Žan Žak Ruso, u značenju otuđenja od samog sebe, duhovnog stanja otuđenosti, izgubljenosti vlastitog ja. Pojam je posebno važan za Hegela, Fojerbaha i Marksa.

### Hegel
 
Po Hegelu, proizvodeći stvari i sam čovek se postvaruje, opredmećuje u fizičkom svetu, društvenim institucijama i tako dalje, a svako takvo postvarenje je ujedno i otuđenje. Dalje, Hegel govori o otuđenju čovekovog mišljenja od realnosti. Za Hegela alijenacija je stavljanje duhovne stvarnosti kao objekt. Hegel smatra da se apsolutni duh pre svega otuđuje u prirodi, pa čitava istorija nije zapravo drugo do dezalijenacija, razotuđenje. Progres ka apsolutu predstavlja progres samosvesti, koji je sam po sebi proces „razotuđenja“ tokom koga ono što je odvojeno i lažno objektivizovano ponovo stiče svoje jedinstvo kroz samostvaranje i samosvest.

### Fojerbah
Za Fojerbaha je otuđenje prvenstveno religijsko; ono je čin samootuđenja kojim čovek stvara božanstvo kome se podvrgava. Fojerbah je analizirao religiozno otuđenje polemišući s Hegelovom tezom da je priroda otuđeni oblik apsolutnog duha. On ukazuje kako čovek nije otuđen od sebe kad odbija da prizna prirodu kao samootuđeni oblik boga, već je upravo tada otuđen kad zamišlja da iznad njega postoji više biće koje treba da sluša i da mu se klanja. Stanje samootuđenja se prevazilazi samosvešću.

### Marks
Karl Marks smatra da je Hegelova kritika otuđenja zapravo još »nejasna« i »mistifikovana kritika«. Takođe smatra da religiozno otuđenje nije jedino niti suštinsko čovekovo otuđenje, jer se čovek duhovno otuđuje i u moralu, filozofiji, umetnosti, ekonomski u obliku robe, novca, kapitala, a društveno u vidu države, prava, raznih institucija. Analizirajući razne oblike otuđenja čoveka, posebno u svojim ranim radovima (npr. u »Kritici Hegelove dijalektike i filozofije« i u «Ekonomsko-filozofskim rukopisima«), Marks piše:

Marks otuđenje stavlja u društveni okvir, objašnjavajući da se čovek otuđuje uvek u konkretnom, klasnom društvu, te da je prvi i suštinski preduslov razotuđenja ukidanje klasnog društva, odnosno svih životnih uslova koji čoveka stavljaju u položaj ropske zavisnosti od spoljnjih ekonomskih, društvenih ili ideoloških moći.

Čovek, otuđujući se od svog dela, istovremeno se otuđuje i od samog sebe. Stoga je osnovi različitih vrsta otuđenja pre svega otuđenje čoveka od sebe sama, od svojih pravih mogućnosti.

### Niče
Fridrih Niče piše o otuđenju na sledeći način:

### Frankfurtska škola
Kritička teorija smatra da savremeno potrošačko društvo vodi otuđenju i „komodifikaciji” čitavog društva kroz promociju potrošnje kao najveće vrednosti.

## Povezano
* Laž
* Ostranjenje

## Reference

## Vanjske veze
* Alienation (Stanford Encyclopedia of Philosophy)