Belle Époque

**Belle Époque** (fr.) ili **La Belle Époque** bio je period francuske i europske historije koji je počeo nakon završetka Francusko-pruskog rata 1871. i trajalo do izbijanja Prvog svjetskog rata 1914. godine. Odvilo se tijekom doba Francuske Treće Republike, a bilo je to razdoblje koje su karakterizirali optimizam, prosvjetiteljstvo, romantizam, regionalni mir, ekonomski prosperitet, konzervativizam, nacionalizam, kolonijalna ekspanzija te tehnološke, naučne i kulturne inovacije. U tom periodu francuske kulturne i umjetničke klime (posebno u Parizu tog vremena), umjetnost je znatno procvjetala, a brojna remek-djela književnosti, muzike, pozorišta i vizualne umjetnosti stekla su veliko priznanje.

Belle Époque je tako nazvana gledajući unazad, kada se počela smatrati kontinentalnoeuropskim "zlatnim dobom" za razliku od užasa Napoleonskih ratova i Prvog svjetskog rata. Belle Époque je bilo razdoblje u kojem je, prema historičaru R. R. Palmeru, "europska civilizacija postigla svoju najveću moć u globalnoj politici, a također je izvršila svoj maksimalan utjecaj na narode izvan Europe."

## Popularna kultura i moda

Dva razorna svjetska rata i njihove posljedice učinile su da se Belle Époque čini kao vrijeme *[[joie de vivre]]* (radosti življenja) za razliku od poteškoća 20. stoljeća. To je također bilo razdoblje stabilnosti koje je Francuska uživala nakon previranja ranih godina Treće Republike, s porazom u Francusko-pruskom ratu, ustankom Pariške komune i padom generala Georgesa Ernesta Boulangera. Poraz Boulangera i proslave vezane uz Svjetsku izložbu u Parizu 1889. godine pokrenule su eru optimizma i bogatstva. Francuski imperijalizam bio je na vrhuncu. Bio je kulturno središte globalnog utjecaja; njegove obrazovne, znanstvene i medicinske institucije bile su na čelu Europe.

Međutim, to nije bila u potpunosti stvarnost života u Parizu ili Francuskoj. Francuska je imala veliku ekonomsku nižu klasu koja nikada nije iskusila mnogo čuda i zabave Belle Époque. Siromaštvo je ostalo endemsko u pariškim urbanim sirotinjskim četvrtima i ruralnom seljaštvu decenijama nakon završetka Belle Époque. Sukobi između vlade i Rimokatoličke crkve bili su redoviti tokom tog perioda. Dio umjetničke elite vidio je *[[fin de siècle]]* u pesimističnom svjetlu.

Oni koji su mogli imati koristi od prosperiteta tog doba bili su privučeni novim oblicima lagane zabave tokom Belle Époque, a pariška buržoazija, ili uspješni industrijalci zvani *[[nouveau riche|nouveaux riches]]*, sve su više bili pod utjecajem navika i trendova gradske elitne društvene klase, popularno poznate kao *[[Tout-Paris]]* ("cijeli Pariz" ili "svi u Parizu"). Casino de Paris otvoren je 1890. Za manje imućnu parišku javnost zabavu su pružali kabarei, bistroi i muzičke dvorane.

Kabaret Moulin Rouge je pariška znamenitost koja je otvorena i danas. Folies Bergère bio je još jedno značajno mjesto. Burleskni stilovi izvedbe bili su više uobičajena pojava u Parizu Belle Époque nego u ozbiljnijim gradovima Europe i Amerike. Liane de Pougy, plesačica, pripadnica visokog društva i kurtizana, bila je veoma poznata u Parizu kao glavna izvođačica u vrhunskim kabaretima. Plesačice i pjevačice Belle Époquea poput Polaire, Mistinguett, Paulusa, Eugénie Fougère, La Goulue i Jane Avril bile su pariške zvijezde, a neke od njih su bile model za kultne plakate Toulouse-Lautreca. Ples kan-kan bio je popularan kabaretski stil 19. vijeka koji se pojavljuje na plakatima Toulouse-Lautreca iz tog doba.

Eiffelov toranj, izgrađen kao veliki ulaz na Svjetsku izložbu 1889. godine održanu u Parizu, postao je uobičajeni simbol grada, za njegove stanovnike i posjetitelje iz cijelog svijeta. Pariz je 1900. godine bio domaćin još jedne uspješne Svjetske izložbe, Exposition Universelle. Pariz je duboko promijenjen reformama Drugog carstva u gradskoj arhitekturi i javnim sadržajima. Haussmannova obnova Pariza promijenila je njegove stambene objekte, raspored ulica i zelene površine. Pješačke četvrti dobro su uspostavljene za vrijeme Belle Époque.

Jeftin ugljen i jeftina radna snaga pridonijeli su kultu orhideje i omogućili savršenstvo voća uzgojenog pod staklenicima, kako se aparat državnih večera proširio na više klase. Egzotično perje i krzno bili su istaknutiji u modi nego ikad prije, jer je visoka moda (fr. *[[haute couture]]*) izumljena u Parizu, središtu Belle Époque, gdje se moda počela kretati u godišnjem ciklusu. U Parizu su restorani poput Maxim's Paris postigli novi sjaj i prestiž kao mjesta za paradiranje bogatih. Maxim's je vjerojatno bio najekskluzivniji restoran u gradu. Boemski način života dobio je drugačiji glamur, koji se odvijao u kabaretima Montmartrea.

Velike javne zgrade poput Opére Garnier posvetile su ogromne prostore uređenju interijera kao mjesta za secesijske izložbe. Nakon sredine 19. vijeka, željeznice su povezale sve veće europske gradove s toplicama poput Biarritza, Deauvillea, Vichyja, Arcachona i Francuske rivijere. Njihovi su vagoni bili strogo podijeljeni na vagone prve i druge klase, ali veoma bogati su sada počeli naručivati privatne željezničke vagone, budući da je ekskluzivnost, kao i raskoš, bila obilježje raskošnog luksuza.

## Politika

Godine između Francusko-pruskog rata i Prvog svjetskog rata obilježila je neuobičajena politička stabilnost u zapadnoj i srednjoj Europi. Iako su napetosti između Francuske i Njemačke i dalje postojale kao rezultat francuskog gubitka Alsace-Lorraine od strane Njemačke 1871. godine, niz diplomatskih konferencija uspio je posredovati u sporovima koji su prijetili općem miru: Berlinski kongres 1878. godine, Berlinska konferencija o Kongu 1884. i Konferencija u Algecirasu 1906. Doista, za mnoge Europljane tijekom Belle Époque, transnacionalne, klasne pripadnosti bile su jednako važne kao i nacionalni identiteti, posebno među aristokratima. Gospodin više klase mogao je putovati kroz veći dio zapadne Europe bez pasoša, pa čak i boraviti u inozemstvu uz minimalne birokratske propise. Prvi svjetski rat, masovni prijevoz, širenje pismenosti i razni problemi s državljanstvom promijenili su to.

Belle Époque karakterizirala je klasna struktura koja je osiguravala jeftinu radnu snagu. Pariški podzemni željeznički sustav Métro pridružio se omnibusu i tramvaju u prijevozu radničke populacije, uključujući i sluge koje nisu živjele u bogatim središtima gradova. Jedan od rezultata ovog putovanja na posao bila je suburbanizacija koja je omogućila da radnička i viša klasa budu odvojena velikim udaljenostima.

U međuvremenu, međunarodni radnički pokret se također reorganizirao i ojačao paneuropske, klasne identitete među klasama čiji je rad podržavao Belle Époque. Najznačajnija transnacionalna socijalistička organizacija bila je Druga internacionala. Anarhisti različitih pripadnosti bili su aktivni tokom perioda koje je prethodio Prvom svjetskom ratu. Politički atentati i pokušaji atentata još su uvijek bili rijetki u Francuskoj (za razliku od Rusije), ali bilo je nekih značajnih iznimki, uključujući ubistvo predsjednika Marie François Sadi Carnota 1894. godine. Bomba je detonirana u Zastupničkom domu Francuske 1893. godine, uzrokujući povrede, ali ne i smrtne slučajeve. Terorizam protiv civila dogodio se i 1894. godine, a počinio ga je Émile Henry, koji je ubio posjetitelja kafića i ranio nekoliko drugih.

Francuska je uživala relativnu političku stabilnost kod kuće tijekom Belle Époque. Iznenadna smrt predsjednika Félixa Faurea dok je bio na dužnosti iznenadila je zemlju, ali nije imala destabilizirajući učinak na vladu. Najozbiljnije političko pitanje s kojim se zemlja suočila u tom periodu bila je Dreyfusova afera. Kapetan Alfred Dreyfus nepravedno je osuđen za izdaju, uz izmišljene dokaze francuskih vladinih dužnosnika. Antisemitizam usmjeren prema Dreyfusu, koji je šira francuska javnost tolerirala u svakodnevnom društvu, bio je središnje pitanje u kontroverzi i sudskim procesima koji su uslijedili. Javna rasprava oko Dreyfusove afere porasla je u pometnju nakon objavljivanja djela *"[[J'accuse|Optužujem…!]]"*, otvorenog pisma koje je poznati romanopisac Émile Zola poslao novinama, osuđujući korupciju u vladi i francuski antisemitizam. Dreyfusova afera nekoliko je godina zaokupljala interes Francuza i dobila je veliku medijsku pozornost.

Europska politika doživjela je vrlo malo promjena režima, a glavna iznimka bio je Portugal, koji je doživio republikansku revoluciju 1910. Međutim, napetosti između radničkih socijalističkih stranaka, građansko-liberalnih stranaka i zemljoposjedničkih ili aristokratskih konzervativnih stranaka porasle su u mnogim zemljama, a tvrdilo se da je duboka politička nestabilnost prikrivala mirnu površinu europske politike u tom razdoblju. Zapravo, militarizam i međunarodne napetosti znatno su porasle između 1897. i 1914. godine, a neposredne predratne godine obilježilo je opće natjecanje u naoružanju u Europi. Osim toga, ovo je razdoblje bilo doba masovnog prekomorskog kolonijalizma, poznatog kao Novi imperijalizam. Najpoznatiji dio ove imperijalne ekspanzije bila je utrka za Afriku.

### Sukobi i ratovi

Većina velikih sila (i neke manje poput Belgije, Nizozemske ili Danske) uključila se u imperijalizam, gradeći vlastita prekomorska carstva, posebno u Africi i Aziji. Iako je bilo brojnih revolucija, građanskih ratova i kolonijalnih ustanaka, najznačajniji su: Francusko-pruski rat (1870. – 1871.), Rusko-turski rat (1877. – 1878.), Pacifički rat (1879. – 1884.), dva Burska rata (1880. – 1881. i 1899. – 1902.), Prvi japansko-kineski rat (1894. – 1895.), Prvi italijansko-abesinski rat (1895. – 1896.), Grčko-turski rat (1897.), Špansko-američki rat (1898.), Filipinsko-američki rat (1899. – 1902.), Rusko-japanski rat (1905.) i Italijansko-turski rat (1911. – 1912.).

Prvi balkanski rat (1912. – 1913.) i Drugi balkanski rat (1913.) smatraju se prolozima Prvog svjetskog rata (1914. – 1918.), čija razina materijalnog i ljudskog uništenja na industrijskom nivou označava kraj Belle Époque.

Bilo je i značajnih diplomatskih sukoba poput britanskog ultimatuma 1890., incidenta u Fašodi (1898.), Prve marokanske krize (1905. – 1906.) i Agadirske krize (1911.).

## Nauka i tehnologija

Belle Époque bilo je doba velikog naučnog i tehnološkog napretka u Europi i svijetu općenito. Izumi Druge industrijske revolucije koji su postali općenito uobičajeni u tom dobu uključuju usavršavanje lagano opružnih, bešumnih kočija u mnoštvu novih modernih oblika, koje je pred kraj te ere zamijenio automobil, koji je u svojoj prvoj deceniji bio luksuzni eksperiment za bogate. Francuski proizvođači automobila poput Peugeota već su bili pioniri u proizvodnji kočija. Edouard Michelin izumio je izmjenjive pneumatske gume za bicikle i automobile 1890-ih. Skuter i moped također su izumi Belle Époque.

Brojni francuski izumitelji patentirali su proizvode s trajnim utjecajem na moderno društvo. Nakon što se telefon pridružio telegrafu kao sredstvo za brzu komunikaciju, francuski izumitelj Édouard Belin razvio je Belinograf, ili Wirephoto, za prijenos fotografija telefonom. Električna rasvjeta počela je zamjenjivati plinsku rasvjetu, a neonska rasvjeta izumljena je u Francuskoj.

Francuska je bila predvodnik rane filmske tehnologije. Kinematograf je u Francuskoj izumio Léon Bouly, a počeli su ga koristiti Auguste i Louis Lumière, braća koja su održala prve filmske projekcije u svijetu. Braća Lumière napravila su mnoge druge inovacije u kinematografiji. U to vrijeme razvijeni su filmovi, iako su postali uobičajeni tek nakon Prvog svjetskog rata.

Iako je avion ostao fascinantan eksperiment, Francuska je bila lider u avijaciji. Francuska je osnovala prvu nacionalnu avijaciju na svijetu 1910. godine. Dva francuska izumitelja, Louis Breguet i Paul Cornu, proveli su neovisne eksperimente s prvim letećim helikopterima 1907. godine.

Henri Becquerel otkrio je radioaktivnost 1896. godine radeći s fosforescentnim materijalima. Njegov rad potvrdio je i objasnio ranija zapažanja Abela Niépcea de Saint-Victora o solima uranija 1857. godine.

U to vrijeme biolozi i doktori napokon su shvatili germinativnu teoriju bolesti i uspostavljeno je područje bakteriologije. Louis Pasteur bio je možda najpoznatiji naučnik u Francuskoj u to vrijeme. Pasteur je razvio pasterizaciju i cjepivo protiv bjesnila. Matematičar i fizičar Henri Poincaré dao je važan doprinos čistoj i primijenjenoj matematici, a također je objavio knjige za širu javnost o matematičkim i naučnim temama. Marie Skłodowska-Curie radila je u Francuskoj, osvojivši Nobelovu nagradu za fiziku 1903. i Nobelovu nagradu za kemiju 1911. Fizičar Gabriel Lippmann izumio je integralno snimanje, koje se i danas koristi.

## Umjetnost i književnost

Godine 1890. preminuo je Vincent van Gogh. Tokom 1890-ih njegove su slike postigle divljenje koje im je bilo uskraćeno tokom njegova života; prvo među drugim umjetnicima, a zatim postepeno i u javnosti. Reakcije protiv ideala impresionista karakterizirale su vizualne umjetnosti u Parizu tijekom Belle Époque. Među postimpresionističkim pokretima u Parizu bili su Nabi, Salon de la Rose + Croix, simbolistički pokret (također u poeziji, muzici i vizualnoj umjetnosti), fovizam i rani modernizam. Između 1900. i 1914. ekspresionizam je zaokupio mnoge umjetnike u Parizu i Beču. Izlagana su rana djela kubizma i apstrakcije. Strani utjecaji snažno su se osjećali i u Parizu. Službena umjetnička škola u Parizu, École des Beaux-Arts, održala je izložbu japanske grafike koja je promijenila pristupe grafičkom dizajnu, posebno plakatima i ilustraciji knjiga (Aubrey Beardsley bio je pod utjecajem slične izložbe kada je posjetio Pariz tokom 1890-ih). Izložbe afričke plemenske umjetnosti također su zaokupile maštu pariških umjetnika na prijelazu iz 19. u 20. vijek.

Art Nouveau je najpopularniji umjetnički pokret koji se pojavio iz tog perioda. Ovaj uglavnom dekorativni stil (Jugendstil u srednjoj Europi), karakteriziran svojim zakrivljenim oblicima i motivima nadahnutim prirodom, postao je istaknut od sredine 1890-ih i dominirao je progresivnim dizajnom u većem dijelu Europe. Njegova upotreba u javnoj umjetnosti u Parizu, poput stanica pariškog metroa Hectora Guimarda, učinila ga je sinonimom tog grada.

Istaknuti umjetnici u Parizu tijekom Belle Époquea uključivali su postimpresioniste poput Odilona Redona, Gustavea Moreaua, Mauricea Denisa, Pierrea Bonnarda, Édouarda Vuillarda, Paula Gauguina, Henrija Matissea, Émilea Bernarda, Henrija Rousseaua, Henrija de Toulouse-Lautreca (čiji se ugled znatno poboljšao nakon njegove smrti), Giuseppea Amisanija i mladog Pabla Picassa. Moderniji oblici u skulpturi također su počeli dominirati, kao u djelima pariškog Augustea Rodina.

Iako je impresionizam u slikarstvu započeo mnogo prije Belle Époque, u početku ga je publika navikla na realističku i reprezentativnu umjetnost koju je odobravala Akademija dočekala sa skepticizmom, ako ne i s otvorenim prezirom. Godine 1890. Monet je započeo svoju seriju *[[Plastovi sijena]]*. Impresionizam, koji se smatrao umjetničkom avangardom 1860-ih, nije stekao široko prihvatanje sve do nakon Prvog svjetskog rata. Akademski stil slikanja, povezan s Akademijom umjetnosti u Parizu, ostao je najcjenjeniji stil među pariškom javnošću. Umjetnici koji su se svidjeli javnosti Belle Époque uključuju Williama-Adolphea Bouguereaua, engleskog prerafaelita Johna Williama Waterhousea i Lorda Leightona s njegovim prikazima idiličnih rimskih scena. Progresivniji ukusi pokroviteljski su gledali na *[[plenerizam|plein air]]* slikare Barbizonske škole. Ovi slikari bili su suradnici prerafaelita, koji su nadahnuli generaciju estetski orijentiranih "duša".

Mnogi uspješni primjeri secesije, s značajnim regionalnim varijacijama, izgrađeni su u Francuskoj, Njemačkoj, Belgiji, Španiji, Austriji (Bečka secesija), Mađarskoj, Bohemiji, Srbiji i Latviji. Ubrzo se proširila svijetom, uključujući Peru, Brazil, Argentinu, Meksiko i Sjedinjene Američke Države.

Europska književnost doživjela je veliku transformaciju tokom Belle Époque. Književni realizam i naturalizam dosegli su nove visine. Među najpoznatijim francuskim realističkim ili naturalističkim autorima su Guy de Maupassant i Émile Zola. Realizam se postepeno razvio u modernizam, koji se pojavio 1890-ih i počeo dominirati europskom književnošću tokom posljednjih godina Belle Époque i za vrijeme međuratnih godina. Modernistički klasik *[[U potrazi za izgubljenim vremenom]]* započeo je Marcel Proust 1909. godine, a objavljen je nakon Prvog svjetskog rata. Djela Nijemca Thomasa Manna imala su ogroman utjecaj i u Francuskoj, poput *[[smrt u Veneciji|Smrti u Veneciji]]*, objavljene 1912. Colette je šokirala Francusku objavljivanjem seksualno iskrene serije romana *[[Claudine]]* i drugih djela. Joris-Karl Huysmans, koji je postao poznat sredinom 1880-ih, nastavio je eksperimentirati s temama i stilovima koji će se povezati sa simbolizmom i dekadentnim pokretom, uglavnom u svojoj knjizi *[[à rebours]]*. André Gide, Anatole France, Alain-Fournier i Paul Bourget spadaju među najpopularnije francuske pisce fikcije tog doba.

Među pjesnicima, simbolisti poput Charlesa Baudelairea ostali su u prvom planu. Iako je Baudelaireova zbirka poezije *[[Les Fleurs du mal]]* objavljena 1850-ih, snažno je utjecala na sljedeću generaciju pjesnika i umjetnika. Dekadentni pokret fascinirao je Parižane, intrigirali su ga Paul Verlaine i prije svega Arthur Rimbaud, koji je postao arhetipski *enfant terrible* Francuske. Rimbaudove Iluminacije objavljene su 1886. godine, a potom su objavljena i njegova druga djela, koja su utjecala na nadrealiste i moderniste tijekom Belle Époque i nakon toga. Rimbaudove pjesme bile su prva djela slobodnog stiha koja je vidjela francuska javnost. Slobodni stih i tipografsko eksperimentiranje pojavili su se i u djelu *[[Un coup de dés jamais n'abolira le hasard]]* Stéphana Mallarméa, anticipirajući dadaizam i konkretnu poeziju. Poezija Guillaumea Apollinairea čitateljima je predstavila teme i slike iz modernog života. *[[Cosmopolis (časopis)|Cosmopolis: Međunarodni mjesečni pregled]]* imao je dalekosežan utjecaj na europske pisce i izlazio je u Londonu, Parizu, Sankt Peterburgu i Berlinu.

Pariškim popularnim građanskim pozorištem dominirale su lagane farse Georgesa Feydeaua i kabaretske predstave. Pozorište je usvojilo nove moderne metode, uključujući ekspresionizam, a mnogi dramatičari pisali su drame koje su šokirale suvremenu publiku ili svojim iskrenim prikazima svakodnevnog života i seksualnosti ili neobičnim umjetničkim elementima. Kabaretsko pozorište također je postalo popularno.

Muzički, Belle Époque karakterizirala je salonska muzika. To se nije smatralo ozbiljnom muzikom, već kratkim komadima koji su se smatrali dostupnima široj publici. Osim djela za klavir solo ili violinu i klavir, Belle Époque bio je poznat po svom velikom repertoaru pjesama (melodije, romanze itd.). Talijani su bili najveći zagovornici ove vrste pjesama, a njezin najveći zagovornik bio je Francesco Paolo Tosti. Iako Tostijeve pjesme nikada nisu potpuno nestale s repertoara, salonska muzika općenito je pala u period zaborava. Čak i kao bis, pjevači su se bojali pjevati ih na ozbiljnim recitalima. U tom razdoblju cvjetali su i valceri. Operete su također bile na vrhuncu popularnosti, sa kompozitorima poput Johanna Straussa III., Emmericha Kálmána i Franza Lehára. Mnogi kompozitori Belle Époquea koji su djelovali u Parizu i danas su popularni: Igor Stravinski, Erik Satie, Claude Debussy, Lili Boulanger, Jules Massenet, César Franck, Camille Saint-Saëns, Gabriel Fauré i njegov učenik Maurice Ravel. Prema Fauréu i Ravelu, omiljeni kompozitor Belle Époquea bio je Edvard Grieg, koji je uživao vrhunac popularnosti i na pariškim koncertima i u salonima (unatoč svom stavu prema optuženima u Dreyfusovoj aferi). Ravel i Frederick Delius složili su se da je francuska muzika tog vremena jednostavno "Edvard Grieg plus treći čin Tristana".

Moderni ples počeo se pojavljivati kao snažan umjetnički razvoj u kazalištu. Plesačica Loie Fuller nastupala je na popularnim mjestima poput Folies Bergèrea, a svoj eklektični stil izvedbe prenijela je i u inozemstvo. Ruski baleti Sergeja Djagiljeva donijeli su slavu Vaclavu Nižinskom i uspostavili modernu baletnu tehniku. Ruski baleti lansirali su nekoliko baletnih remek-djela, uključujući *[[žar-ptica|Žarpticu]]* i *[[Posvećenje proljeća]]* (ponekad istovremeno izazivajući nerede u publici).

## Galerija


File:XDSC 7288-29-av-Rapp-paris-7.jpg|Secesijska zgrada u Parizu, djelo arhitekta Julesa Lavirottea, skulpture Jean-Françoisa Larrivéa (1875. – 1928.)
File:Henri Rousseau 011.jpg|*La charmeuse de Serpents (Ukrotiteljica zmija)* (1907), Henri Rousseau
File:Loie Fuller.jpg|Inovatorica modernog plesa (i moderne scenske rasvjete) Loie Fuller
File:Jules Massenet & Jean Richepin auteurs du Mage.jpg|Jules Massenet i Jean Richepin (potonji kao Apolon Citharoedus), autori djela *[[Le mage]]*, premijerno je izvedeno u Operi-Comique u Parizu 16. ožujka 1891.
File:Egypt,_Giza.jpg|Autokrom Lumière izumljen je 1907. kao pionirska metoda za fotografiju u boji. Ovdje je 1914. fotografiran kompleks piramida u Gizi.



## Povezano
* *[[Années folles]]*
* Pariz za vrijeme Belle Époque
* Pariška arhitektura u Belle Époque
* Charles Ayrout, arhitekt koji je živio u Kairu tokom Belle Époque
* Druga industrijska revolucija
* Brazilska Belle Époque
* Edvardijansko doba
* Fin de siècle
* Vesele devedesete
* Pozlaćeno doba
* Viktorijansko doba
* Succès de scandale
* Europski koncert

## Bilješke

## Dalje čitanje
* Barnes Julian. The Man in the Red Coat (Jonathan Cape, 2019).
* Kalifa, Dominique. *The Belle Époque: A Cultural History, Paris and Beyond* (Columbia University Press, 2021).
* 
* McAuliffe, Mary. *Dawn of the Belle Époque: The Paris of Monet, Zola, Bernhardt, Eiffel, Debussy, Clemenceau, and Their Friends* (Rowman & Littlefield, 2011).
* McAuliffe, Mary. *Twilight of the Belle Epoque: The Paris of Picasso, Stravinsky, Proust, Renault, Marie Curie, Gertrude Stein, and Their Friends Through the Great War* (Rowman & Littlefield, 2014) online.
* Rudorff, Raymond. *Belle Epoque: Paris in the 1890s* (Hamish Hamilton, 1972). 
* Wires, Richard. "Paris: La Belle Époque". *Conspectus of History* 1.4 (1977): 60–72.

## Vanjske poveznice

* ''Belle Époque'' u Europi – mnoge slike Art Nouveau arhitekture
* Paris1900.lartnouveau.com – *Belle Époque* u Parizu kroz razglednice i dokumente
* Dijon1900.blogspot.com – *Belle Époque* u Dijonu kroz razglednice
* Razglednice sa francuskim glumicama