open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Campo San Polo

**Campo San Polo** je drugi po veličini trg u Veneciji nakon Trga Svetog Marka (Piazza San Marco), koji se nalazi u sestieru San Polo.

## Historija
Na tom zemljištu su u ranom srednjem vijeku bili usjevi i pašnjaci i crkva San Polo, osnovana 837. godine. Nakon izgradnje prvih kuća trg je potpuno popločen 1493. godine, a u sredini je postavljena javna fontana. Nakon toga San Polo je postao mjesto za trgovanje, sajmove i velike skupove. Značenje mu je poraslo u 16. vijeku kad je tu premješten buvljak sa Trga Svetog Marka, no značenje mu je bilo daleko manje od Rialta gdje su dolazili trgovci iz čitavog svijeta.

Na San Polu su firentinski trgovci održali 14. februara 1497. prvi karneval koji se kasnije proširio kao običaj po cijelom gradu i postao venecijanska znamenitost. San Polo je postao mjesto gradske sirotinje, trg na kojem su se odvijale grube igre loptama (palle) i borbe s bikovima, te gdje su često izbijale tuče. Ta situacija je postala nepodnošljiva gradskim vlastima i one su 1611. zabranile bilo koju vrst igara i prodaju robe na trgu. Sve to svjedoči ploča sačuvana unutar crkve San Polo. Na trgu je 1548. ubijen Lorenzino de' Medici, firentinski intelektualac koga su noževima izboli dva plaćenika u službi Cosima de' Medicija. Danas se Campo San Polo koristi kao pozornica za vrijeme Venecijanskog filmskog festivala i kao promenada za Venecijanskog karnevala.

## Znamenitosti San Pola

Trg je okružen brojnim palačama, poput najstarije gotičke palače Soranzo koja je podignuta na prijelazu iz 14. u 15. vijek, zatim Palazzo Balbi, Palazzo Donà, Palazzo Maffetti (danas Tiepolo), Palazzo Corner Mocenigo, Palazzo Garzoni, itd. Uz trg se nalaze i relativno novije zgrade, poput neoklasicističke Tipografije Tasso na sjevernoj strani, podignute 1840. godine. Na trgu se nalazi i crkva San Polo po kojoj je trg dobio ime i koja je potpuno obnovljena u 19. vijeku.

## Izvori

## Vanjske veze

* Campo San Polo  
* Campo San Polo in Venice
Rehijar

**Rehijar** (, ? - 456) je bio svevski kralj Galicije, poznat kao prvi katolik među germanskim kraljevima, odnosno prvi germanski vladar koji je kovao novac sa svojim likom. Bio je sin paganskog kralja Rehile, a vjeruje se kako su ga prije stupanja na prijestolje pokrstili hispanorimski misionari. Suvremeni historičari sugeriraju kako je ta odluka bila politički motivirana, odnosno da je on njome nastojao steći saveznike među lokalnim hispanorimskim stanovnikom u borbi za dominaciju nad Pirinejski poluotokom. U svakom slučaju, njegov primjer nisu slijedili njegovi sunarodnjaci, koji su, prema svjedočenju biskupa Hidacija ostali pagani; Hidacije ga također opisuje kao ratobornog vladara koji nije previše mario za kulturu niti poštovao rimsko pravo. Oženio se za vizigotsku princezu, kćer kralj Teodorik I. Od 448. je poduzeo niz pohoda protiv Baska i na mediteransku obalu Hispanije; pri tome je kao saveznike koristio Bagaude, odnosno pobunjene seljake. Godine 455. je po nalogu zapadnorimskog cara Avita na njega pohod pokrenuo vizigotski kralj Teodorik II, a u kome su sudjelovali i Franci i Vizigoti. Svevska je vojska poražena 5. oktobra 456. kraj Astorge; Rehijar je pobjegao na zapad, ali je u decembru uhvaćen i pogubljen. Njegova je smrt dovela do kolapsa, odnosno raspada svevske države na nekoliko suprotstavljenih klanova. Formalno ga je naslijedio vizigotski velmoža Aioulf, odnosno svevski plemić Maldras.

## Literatura
* Collins, Roger. "The Basques in Aquitaine and Navarre: Problems of Frontier Government." *War and Society in the Middle Ages: Essays in Honour of J. O. Prestwich*. edd. J. Gillingham and J. C. Holt. Cambridge: Boydell Press, 1984. Reprinted in *Law, Culture and Regionalism in Early Medieval Spain*. Variorum, 1992. .
* Collins, Roger. *Visigothic Spain, 409–711*. Oxford: Blackwell Publishing, 2004. .
* Edmondson, J. C. "Mining in the Later Roman Empire and Beyond: Continuity or Disruption?" *The Journal of Roman Studies*, Vol. 79. (1989), pp 84&ndash;102.
* Thompson, E. A. "The Conversion of the Spanish Suevi to Catholicism." *Visigothic Spain: New Approaches*. ed. Edward James. Oxford: Oxford University Press, 1980. .
* Thompson, E. A. *Romans and Barbarians: The Decline of the Western Empire*. Madison: University of Wisconsin Press, 1982. .
Framta

**Framta**, **Framtan** ili **Framtane** (kastiljanski: *Frantán*, galicijski: *Franta*, latinski: *Framtanus* ili *Frantan*, portugalski: *Frantano*; ? -457) je bio jedan od svevskih kraljeva Galicije 457. Na prijestolje je došao u kaotičnim okolnostima nakon smrti Rehijara u borbi protiv Vizigota, odnosno novopostavljenog vizigotskog guvernera Agilulfa koji se nakratko proglasio svevskim kraljem. Svevi su tada izabrali svog kralja Maldrasa, ali taj izbor nije opće prihvaćen; dio, uglavnom na sjeveru, je za kralja priznao Framtu. On je ubrzo umro, ali su njegovi sljedbenici za svog vođu izabrali Rechimunda.

## Izvori

* Thompson, E. A. *Romans and Barbarians: The Decline of the Western Empire*. Madison: University of Wisconsin Press, 1982. .
Rehimund

**Rihimund** ili **Rehimund** (*Requimundo*, ? - 464) je bio svevski vladar Galicije, koji je vladao nakon smrti kralja Rehijara u borbi s Vizigotima 456. Rehijarova smrt je dovela do raspada države, odnosno dvovlašća između sljedbenika Maldrasa, koji je od 457. pustošio Luzitaniju i Rehimunda koji je ostao u današnjoj Galiciji. Rehimund se nikada nije proglasio kraljem (*rex*). Godine 464. su i Rehimund i Maldrasov sljedbenik Frumar umrli, a što je stvorilo uvjete da se Svevi ponovno ujedine pod vlašću kralja Remismunda.

## Izvori

* Thompson, E. A. "The End of Roman Spain: Part II." *Nottingham Mediaeval Studies*, xxi (1977), pp. 3&ndash;31. Reprinted as "The Suevic Kingdom of Galicia" in *Romans and Barbarians: The Decline of the Western Empire*. Madison: University of Wisconsin Press, 1982. pp. 161&ndash;187. . See p. 167 for Rechimund.
Car Houfei od Liu Songa

**Car Houfei od Liu Songa** ((劉)宋後廢帝) (463–477), poznat i po posthumnoj tituli **Princ od Cangwua** (蒼梧王), osobno ime **Liu Yu** (劉昱), kurtoazno ime **Derong** (德融), nadimak **Huizhen** (慧震), bio je car Kine iz južne dinastije Liu Song. Na prijestolju je godine 472. naslijedio svog oca cara Minga. Njegova kratka vladavina je bila obilježena nasiljem i sadističkim hirovima, uključujući sklonost bezrazložnog ubijanja podanika. Nakon što je godine 477. general Xiao Daocheng jedva izbjegao takvu sudbinu, organizirao je puč u kome je car ubijen. Za novog cara je imenovan njegov brat Liu Zhun, ali ga je Xiao Daocheng već 479. svrgnuo kako bi sebe postavio za cara i osnovao novu dinastiju Južni Qi.

## Izvori
* *[[Knjiga Songa]]*, vol. 9.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 3.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh1.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 132, 133, 134.
Egidije

**Egidije** (lat: *Aegidius*, umro 464), je bio zapadnorimski vojskovođa. Oko 450. godine u doba priprema za obranu od Atiline invazije Egidije je postavljen za vrhovnog zapovednik rimske vojske u Galiji (magister militum per Galliam), a 457. je pomogao uspon na presto svog starog ratnog druga Majorijana. Kada je Majorijan izgubio i presto i glavu 461. Egidije se odmetnuo od carskog dvora koji je u potpunosti sada kontrolisao vojskovođa Ricimer. U severnoj Galiji, sa centrom u Soasonu, Egidije je sa uspehom ratovao sa Vizigotima i sprečio ih da prošire vlast na teritorije severno od reke Loare. Rat sa Vizigotima vođen je sa uspehom delimično i zahvaljujući savezu sa Hilderihom I, merovinškim kraljem Salijskih Franaka. Po Grguru Turskom, kada su Hilderiha proterali njegovi saplemenici, Egidije je do njegovog povratka vladao Francima kao njihov kralj. Egidije je 464. ubijen na Loari pod nerazjašnjenim okolnostima. Njegov sin Sijagrije vladao je upravljao severnom Galijom do 480. u ime zapadnorimskih careva. Stradao je u sukobu sa Hlodovehom 486. ili 487. posle izgubljene bitke kod Soasona.
San Polo (Venecija)

**San Polo** (talijanski: **Chiesa di San Polo**) je crkva u Veneciji u Sjevernoj Italiji, u venecijanskom sestieru San Polo.

## Historija
Gotovo ništa nije ostalo od orginalne crkve koju su 837. osnovali dužd Pietro Tradonico i njegov sin Giovanni, jedino kameni gotički portal s dva anđela, vjerojatno rad radionice Bartolomeja Bona i obližnji zvonik iz 1362. godine. Crkva je temeljno restaurirana 1804. (arhitekt Davide Rossi) koji je stariju ruševnu gotičku crkvu iz 15. vijeka pretvorio u neoklasicističku građevinu.

Ispred crkve na istoimenom Campu San Polo razvio se buvljak i mjesto na kojem su se održavale vrlo grube igre loptama (palle) i borbe s bikovima, a često su izbijale i tuče. Ta situacija je postala nepodnošljiva gradskim vlastima i one su 1611. zabranile bilo koju vrst igara i prodaju robe na Campu. Na Campu San Polo su firentinski trgovci održali 14. februara 1497. prvi karneval koji se kasnije proširio kao običaj po cijelom gradu i postao venecijanska znamenitost.

## Znamenitosti crkve San Polo
Crkva San Polo u svojoj unutrašnjosti ima vrlo vrijedne slike iz 16. vijeka:
* Giovanni Battista Tiepolo: *Djevica pred svecima* na sjevernom zidu glavnog broda
* Giovanni Domenico Tiepolo: 14 slika Kristove golgote, među njima; *Križni put*, *Slava anđela* i *Uskrsnuće* u oratoriju
* Tintoretto: *Posljednja večera* na zapadnom zidu glavnog crkvenog broda
* Veronese: *Vjenčanje Bogorodice (Lo sposalizio della Vergine)* u sjevernoj apsida
* Palma Mlađi: *Obraćenje svetoga Pavla (La conversione di San Paolo)*

## Izvori

## Vanjske veze

* Campo San Polo  
* San Polo, Venice  
* San Polo, stranice Adriana Fletchera sa fotografijama crkve
San Giacomo di Rialto

**San Giacomo di Rialto** (talijanski: *Chiesa di San Giacomo di Rialto*, zvana **San Giacometto**) je crkva u Veneciji, u sestieru San Polo pored mosta Rialto na malom istoimenom trgu (Campo San Giacomo di Rialto) koji je glavna tržnica Venecije.

## Historija

Po lokalnoj venecijanskoj predaji to je najstarija crkva u Veneciji, koju je 421 sagradio stolar po imenu Candioto ili Eutinopo i posvetio svecu da ih štiti od požara. Novije studije pokazale su da je crkva podignuta mnogo kasnije, tako postoji dokument iz 1097. (donacija Oria) u kojem se govori o zemljištu kod Rialta, ali se ne spominje nikakva crkva. Prvi dokument u kom se spominje crkva je iz maja 1152. i u njemu na latinskom piše *Henricum Navigaiosum plebanum Johaninis sancti et sancti Jacobi de Rivoalto*. Historija ove crkve usko je povezana sa nastankom venecijanske tržnice koja se počela oblikovati u 12. vijeku. Na vanjskom zidu apside crkve stoji natpis iz 12. vijeka koji poziva trgovce na tržnici na poštenje.

San Giacomo di Rialto je 1513. ostao pošteđen za velikog požara koji je uništio susjedne zgrade i odmah je iste godine restauriran. Po naredbi dužda Marina Grimanija je 1601. podignut crkveni pod da bi se izbjegle poplave za venecijanskih visokih voda (acqua alta). San Giacomo di Rialto je dimenzijama mala crkva s neobičnim zvonikom, gotičkim portikom (jedinim takvim u cijelom gradu) i velikim satom iz 15. vijeka, koji je restauriran u 18. i 20. vijeku te dobro dođe lokalnim trgovcima. Tlocrno je to crkva grčkog križa s kupolom na sjecištu brodova.

## Izvori

## Literatura
* Roberto Cessi; Annibale Alberti, *Rialto. L'isola, il ponte, il mercato*, Bologna, 1934.

## Vanjske veze

* Chiesa di San Giacomo di Rialto o Giacometto
Bombarda

**Bombarda** (sintagma latinskih riječi -*bombus* - grmljavina, tutnjava + *ardere* - gorjeti) је srednjovjekovni tip vatrenog oružja iz 14. i 15. vijeka. Bombarde su bile nešto između topa i minobacača ali i pištolja, jer su postojale i male ručne bombarde.

Ime bombarda prvi put je zabilježeno u Francuskoj oko 1380. Današnja riječ bombardiranje potječe od tog oružja. Bombardu su izmislili Osmanlije.

Bombarda je bilo i ime kojim su se zvala sva vatrena oružja srednjeg vijeka; merzeri, ručni topovi, topovi i same bombarde, sve do 17. vijeka, kad su se vatrena oružja počela tipizirati. Bombardama su se zvali i brodovi naoružani bombardama.

## Karakteristike bombarde
Bombarda kao artiljerijsko oruđe imala je cijev dužine 5 -8 kalibarа, dužu od merzerа а kraću od topа. Cijev је bila cilindrična za razliku od merzera. Na svom početku cijev је imala eksplozivnu komoru, kao posebni dio odvojen od cijevi. Cijev bombarde bila je izrađena od niza horizontalnih komada željeza, spajanih kovanjem i ojačanih nizom željeznih prstenova sa vanjske strane - jer su bile podložne prsnuću i pucanju. Eksplozivna komora је bila kraća i manjeg promjera, a učvršćivana је na cijev nakon punjenja barutоm.

Prvi projektili su bili od kamena, a kasnije od metala. Paljenje је vršeno kroz rupicu na komori, isprva usijanom šipkom, a kasnije zapaljenim fitiljem.

Vremenom su bombarde lijevane iz jednog komada bronce ili željeza. Nakon pojave topova u 16. vijeku, koji su se pokazali boljim oružjem prestala je izrada bombardi.

Venecijanski Arsenal prvi je počeo masovno proizvoditi bombarde od 1370. i opremati svoje galije. Mletački kondotjer Bartolomeo Colleoni, prvi je upotrijebio bombarde iz Arsenala u pješadijskim borbama, montiravši ih na postolja s kotačima.

U Dubrovniku su bombarde izrađivane od 1378. do kraja 16. vijeka u tri veličine,
jedan od tipova imao je kalibar 442 mm, а projektil je težio 113 kg

## Poznate bombarde

Poznate bombarde iz 15. vijeka bile su škotska *Mons Meg*, izrađena oko 1449 iz koje su se mogli ispaliti projektili težine 180 kg, i rušiti bedemi utvrda. Ostale slavne bombarde toga vremena bile su; *Pumhart von Steyr* iz Štajerske *Dulle Griet* iz Genta, kao i njemačke bombarde od ljevane bronce *Faule Mette* iz Braunschweig, *Faule Grete* iz Marienburg, and *Grose Bochse* i ruska Car puška iz 16. vijeka.

Slavna je bila i osmanska *Bombarda iz Dardanela*, koju je napravio Munir Ali 1464. težila je 18.6 tona i bila duga 518 cm, sa njom su se mogle ispaliti kamene kugle promjera 63 cm.

## Povezano
* artiljerija
* top
* merzer
* haubica
* minobacač

## Izvori

## Literatura
* Smith, Robert Douglas; DeVries, Kelly (2005), *The artillery of the Dukes of Burgundy*, 1363-1477, Boydell Press, 
* *Vojna enciklopedija*, Beograd, 1970., knjiga prva, strana 688.
Agiulf

**Agiulf** ili **Aioulf** (? - jun 457) je bio opksurni i kratkotrajni kralj Sveva u nekadašnjoj zapadnorimskoj provinciji Galeciji. Bio je vizigotski vojskovođa u službi kralja Teodorika II, koji je godine 456. porazio i pogubio tadašnjeg svevskog kralja Rehijara. Prema biskupu Hidaciju mu je Teodorik povjerio vlast nad svevskim područjem, ali je on iskoristio kraljevo odsutsvo da bi se sam proglasio svevskim kraljem. U svakom slučaju, na prijestolju nije dugo ostao; poražen je u borbi sa Teodorikom, a Svevi su potom iz svojih redova za kralja izabrali Maldrasa .
Maldras

**Maldras** (? - februar 460) je bio kratkotrajni svevski kralj Galicije. Na prijestolje je došao krajem 456. nakon smrti kralja Rehijara u sukobu sa Vizigotima. Historičari sugeriraju kako nije pripadao Hermerikovoj kraljevskoj kući, odnosno da je njegov izbor izazvao podjele među Svevima; dio je za novog kralja priznao Framtu. U svakom slučaju, Maldras je sa svojim sljedbenicima godine 457. poduzeo veliki pohod na Luzitaniju prilikom koga je na prevaru zauzet i opljačkan današnji Lisabon. Pljačkaški pohodi su se nastavili sve do februara 460. kada su Maldrasa zadavili vlastiti ljudi. Naslijedio ga je Frumar, koji je također imao suparnika u borbi za svevsko prijestolje.

|-
Car Wu od Lianga

**Car Wu od Lianga** (梁武帝) (464–549), osobno ime **Xiao Yan** (蕭衍), kurtoazno ime **Shuda** (叔達), nadimak **Lian'er** (練兒), je bio car i osnivač južne kineske dinastije Liang. Poznat je po izuzetno dugoj vladavini koja je sve do pred kraj predstavljala period najvećeg mira i prosperiteta u dobu Južnih dinastija.

Xiao Yan je bio daleki rođak Xiao Daochenga, osnivača prethodne dinastije Južni Qi. Istakao se u službi njegovih nasljednika i brzo napredovao do samog vrha državne uprave, što je 502. godine iskoristio kako bi preuzeo prijestolje i osnovao novu dinastiju. Tokom svoje vladavine se istakao po brizi za kvalitetu državne uprave - osnivao je univerzitete i pooštrio kriterije za konfucijanske ispite državnih službenika, te inzistirao da se sistem primjenjuje i na sinove plemića. Sam je bio izuzetno dobro obrazovan, te je pisao poeziju i bio pokrovitelj umjetnosti. Sredinom vladavine je prihvatio budizam, uključujući neke tradicije i običaje iz Indije zahvaljujući kojima je zabranio tadašnje tradicionalne rituale u kojima se žrtvuju životinje, te je nastojao ograničiti primjenu smrtne kazne. Zbog svega toga je stekao nadimak "Car Bodhisattva".

Njegova blagost je, sa druge strane, odrazila i kroz toleriranje korupcije kod članova vlastitog klana i najviših državnih funkcionara, a što je pred kraj vladavine dovelo do ozbiljne krize u državi. Ona je eskalirala kada je general Hou Jing digao ustanak i zauzeo prijestolnicu Jiankang, stavivši palaču gdje su se nalazili Wu i njegov sin car Jianwen pod opsadu. Car Wu, koji se nalazio u poodmakloj dobi, je prilikom opsade umro.

## Napomene

|-
465.

__NOTOC__
Godina **465.** (**[[rimske brojke|CDLXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Rustika i Olibrija** (ili, rjeđe, **godina 1218. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 465. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Bazilisk postaje konzul Istočnog Rimskog Carstva.
* Nakon što je ubijen car Qianfei, na prijestolje južne kineske dinastije Liu Song dolazi car Ming.
* Petar Knafej postaje patrijarh Antiohije.
* Hengist i njegov sin Esc, prema Anglosaksonskoj kronici, kod Wippedfleeta ubijaju dvanaest velških poglavica.


## Rođenja
* Prokopije od Gaze, kršćanski teolog

## Smrti
* 15.8. &ndash; Libije Sever, zapadnorimski car
* Prosper od Akvitanije, kršćanski pisac
* Buliugu Li, kineski velikodostojnik na dvoru dinastije Sjeverni Wei
* Liu Chuyu, kineska princeza iz dinastije Liu Song
* Car Qianfei od Liu Songa
* Car Wencheng od Sjevernog Weija

## Reference
464.

__NOTOC__
Godina **464.** (**[[rimske brojke|CDLXIV]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Rustika i Olibrija** (ili, rjeđe, **godina 1217. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 464. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Olibrije postaje istočnorimski konzul u Konstantinopolu.


## Rođenja
* Car Wu od Lianga

## Smrti
* Egidije, rimski vojskovođa
* Carica Wang Xianyuan
* Car Xiaowu od Liu Songa
## Reference
Levač

**Levač** je oblast u centralnoj Srbiji, Nalazi se između Juhora na istoku i Gledićkih planina na zapadu. Površina Levča je oko 350&nbsp;km2. U Levču se nalazi gradić Rekovac i 32 sela:
* Bare
* Belušić
* Beočić
* Bogalinac
* Brajnovac
* Cikot
* Dulene
* Dobroselica
* Dragovo
* Kalenićki Prnjavor
* Kaludra
* Kavadar
* Komarane
* Lepojević
* Loćika
* Lomnica
* Maleševo
* Motrić
* Nadrlje
* Oparić
* Prevešt
* Rabenovac
* Ratković
* Sekurič
* Sibnica
* Siljevica
* Šljivica
* Tečić
* Ursule
* Vukmanovac
* Velika Kruševica
* Županjevac

## Vanjske veze
* Turizam u Srbiji 
* Levac-online.com
Buliugu Li

**Buliugu Li** (步六孤麗) (? - 465), u historijskim izvorima poznat i pod imenom **Lu Li** (陸麗) (s obzirom na promjenu Xianbei imena u Han imena godine 496, kada je "Buliugu" promijenjeno u "Lu"), formalno **Princ Jian od Pingyuana** (平原簡王), bio je velikodostojnik na dvoru kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei, poznat po tome što je služio cara Wenchenga. Nakon što je 452. godine dvorski eunuh Zong Ai ubio prethodnog cara Taiwua i *de facto* preuzeo vlast, Buliugu Li je zajedno sa još nekoliko dvorjana organizirao kontra-puč nakon koga je Wencheng došao na vlast. Nakon Wenchengove smrti je došao u sukob sa velikodostojnikom Yifu Hunom, koji ga je smjesta dao pogubiti. Sljedeće godine je rehabilitiran nakon Yifu Hunove smrti.

## Reference

* *[[Knjiga Weija]]*, vol. 40.
* *[[Historija Sjevernih dinastija]]*, vol. 16.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/bs04.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 126, 128, 130.
Liu Chuyu

**Liu Chuyu** (劉楚玉) (? -465), također poznata i po titulama **Princeza Shanyin** (山陰公主) i **Princeza Kuaiji** (會稽公主)), bila je kineska princeza iz dinastije Liu Song. Bila je kćer cara Xiaowua, odnosno najstarije dijete njegove supruge carice Wang Xiangyuan. Bila je udana za He Jia (何戢), sina jednog od dvorskih službenika. Kada je njen razvratni brat Liu Ziye postao car, rekla mu je kako je "nepravedno" da on ima 10.000 žena u haremu, a ona samo jednog muža. Liu Ziye (car Qianfei) je zbog toga kao poklon dao trideset naočitih muškaraca ili *mianshou* (面首, doslovno "najbolja lica") koji su joj trebali služiti kao ljubavnici. Za oko joj je i zapao i budući premijer Chu Yuan, ali je sa njom odbio imati seksualne odnose. Kada je car Qianfei ubijen, novi car Ming joj je zbog razvrata ukazom naredio da izvrši samoubistvo.
Prokopije iz Gaze

**Prokopije iz Gaze** (, cca. 465 - 528) bio je kršćanski teolog, orator i sofist, poznat kao jedan od učitelja retorike u svom rodnom gradu Gazi. Poznat je prije svega po komentarima Starog zavjeta i pismima koje je sačuvao njegov učenik Horicije iz Gaze i koja daju određeni uvid u opće stanje Vizantijskog Carstva za vrijeme vladavine cara Anastazija I.

## Vanjske veze
* Greek Opera Omnia by Migne Patrologia Graeca
Vasilisk

**Flavije Vasilisk** je bio uzurpator na vizantijskom tronu tokom 475. i 476. godine. Bio je konzul 465, i vođa neuspešnog pohoda protiv Gejseriha. Bio je brat Verine, žene Lava I.

Vasilisk je uspeo da zbaci vizantijskog cara Zenona sa trona. Zavladavši sam, Vasilisk se rđavo pokazao, tako da, kada se Zenona vratio i opseo Carigrad, Senat i narod Konstantinopolja su otvorili vrata grada legitimnom caru koji se ponovo uspeo na svoj tron. Vasilisk je pokušao da nađe utočište u crkvi. Predao se tek kada je dobio obećanje od Zenona da ovaj neće proliti njihovu krv. Ispunivši na izvestan način obećanje, Zenon ih je zatvorio u ispražnjenu cisternu gde su umrli od žeđi.
Bazilisk

**Bazilisk** (*Basiliscus basiliscus*) je mali gušter koji živi u Srednjoj Americi u okolici rijeka i tokova. Posjeduje zadivljujuću sposobnost hodanja na vodi. Sa strane svakog prsta na stražnjim nogama su "peraje" koje mu omogućuju da pljuska vodu. One su skupljene kad bazilisk hoda po zemlji. Ako osjeća opasnost, počne vrlo brzo trčati po površini rijeke ili jezera. Onda je "peraje" opet otvore te mu omogućuju veću površinu hodanja po površini vode. Dug je oko 2,5 stope s repom. Prehranu mu čine: kukci, mali sisavci, cvijeće i mali gmazovi, ptice i ribe. Prirodni neprijatelji su: ptice grabljivice, ribe, zmije, ostali veliki gmazovi i sisavci.

Imaju nadimak "Isus Krist Gušter" i "Isus Gušter" jer kad bježe od neprijatelja hodaju po vodi. Oni također imaju "peraje" između prstiju. Mogućnost hodanja po vodi pomoću stražnjih nogu daje im sposobnost "hodanja po vodi". Manji baziliski mogu trčati 10-20 metara po vodi bez tonjenja. Mlađi baziliski mogu brže trčati od starijih. Kao i većina gmazova, bazilisk je aktivan noću. Imaju duge prste i oštre pandže. Uglavnom rast ispod noge, no mogu narasti i do 2 stope. Baziliski uglavnom teže od 200-600 grama. Njihov život traje uglavnom 7-8 godina, no u divljini neki umiru puno prije. Ženke ležu 2-18 jaja 5-8 puta godišnje. Bebe se izlježu za tri mjeseca, a teške su 2 grama. Njihova izvrsna kamuflaža omogućuje im mirovanje i teško otkrivanje od strane neprijatelja.
Bazilisk (razvrstavanje)

**Bazilisk** može značiti:
* Bazilisk, mali gušter koji živi u Srednjoj Americi
* Bazilisk (mitologija), mitološki lik
* Bazilisk (bizantski car), Bizantski car, 475.-476.
Petar Knafej

**Petar Knafej** ili **Petar Gnafej** (od grčke riječi γναφεύς, što znači "tkalac"; ? - 488) bio je patrijarh Antiohije, poznat po mijafizitskim (ne-halkedonskim) stavovima, koji je stolovao u tri navrata. Vjeruje se da je bio tkalac prije nego što se zamonašio. Prvi put se spominje sredinom 5. vijeka kada je zbog svojih stavova izbačen iz konstantinopolskog manastira, ali se odmah nakon toga sprijateljio sa budućim carem Zenonom koji je kao magister militum išao preuzeti dužnost u Antiohiji. Godine 463. je Petar s njim došao u Antiohiju, gdje je započeo kampanju protiv halkedonskog ("pravovjernog") patrijarha Martirija, optužujući ga za nestorijanstvo. Godine 469. je Martirije protjeran, a Petar je preuzeo njegovo mjesto. Martirije se u Konstantinopolu požalio caru Lavu I i patrijarhu Genadiju, ali zbog toga što su građani Antiohije bili uz Petra, ni uz njihovu pomoć se nije mogao vratiti. Tek 471. je Petar pobjegao, i mjesto patrijarha je preuzeo halkedonski patrijarh Julijan. Kada je prijestolje nakratko preuzeo mijafizitima skloni uzurpator Bazilisk, Petar je 476. ponovno nakratko preuzeo mjesto patrijarha, ali ga je morao napustiti poslije Baziliskovog pada. Na mjesto patrijarha ga je vratio car Zenon 485. i na njemu je ostao do smrti.

## Reference

* *[http://www.ccel.org/w/wace/biodict/htm/TOC.htm A Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D., with an Account of the Principal Sects and Heresies]* by Henry Wace
*
Basiliscus

***Basiliscus*** je rod guštera iz porodice Iguanidae. Ovaj rod čine četiri vrste, koje obitavaju u tropskim kišnim šumama Središnje i Južne Amerike, od južnog Meksika do Ekvadora i Venecuele. Nedavno su uvedeni u Floridi.  
To su:
*Bazilisk, *Basiliscus basiliscus*
*Crvenoglavi bazilisk, *Basiliscus galeritus*
*Zeleni bazilisk, *Basiliscus plumifrons*
*Smeđi bazilisk, *Basiliscus vittatus.*

## Etimologija
Naziv *Basiliscus* dolazi iz grčkog *basilískos* (βασιλίσκος), što znači "mali kralj" Specifičan epitet ovom rodu dao je Carl Linné u 10. izdanju knjige Systema Naturae. 

## Opis
Bazilisci imaju plave pjegice i žutu šarenicu, u prosjeku su dugi 70-75 centimetara i teški oko 80 grama. Imaju duge grbe, ojačane u tri različite točke (glava, leđa i rep), koje daju dojam stvorenja kao što su *[[Dimetrodon]]* i *[[Spinosaurus]]*.

## Hod po vodi
Bazilisci ponekad hodaju na dvije noge. Imaju jedinstvenu sposobnost hodanja po vodi, pa ih ljudi često nazivaju "Isus Krist gušter" ili "Isus gušter", u odnosu na biblijski odlomak Matej 14, 22-34. Hodajući po vodi, imaju brzinu od 1,5 metra po sekundi, a prije potonuća i plivanja prevale 4,5 metara. Zalisci između prstiju služe im kao oslonac, stvaraju veću površinu i vrećicu zraka. Mogu se također sami održati hodajući po vodi na sve četiri noge. 

## Drugi obrambeni mehanizmi
Kada bazilisci otkriju da su u opasnosti, mogu plivati velikom brzinom koristeći svoje grbe kao kormila. Također mogu se i skrivati u pijesku. Prsten mišića oko obje nosnice onemogućuje ulazak pijeska u nos baziliska.

## Izvori
Scuola Grande di San Marco

**Velika bratovština San Marco** (talijanski: **Scuola Grande di San Marco**) je renesansna palača i nekadašnje sjedište venecijanske bratovštine u sestieru Castello na Campu San Giovanni e Paolo u Veneciji.

## Historija bratovštine i palače San Marco
Velika bratovština San Marco osnovana je 1260. i imala je sjedište kod danas porušene crkve Santa Croce (pored Piazzale Roma u parku Papadopuli).

### Izgradnja nove bratovštine
Dominikanci iz crkve San Giovanni e Paolo kod Castella ustupili su svoje zemljište 1437. bratovštini za gradnju njihovog novog sjedišta. Radove na izgradnji vodili su Pietro Lombardo i Giovanni Buora, ali je ta palača izgorila u požaru 1485. godine.

Radovi na podizanju nove i veće palače povjereni su Mauru Codussiju koji ju je 1505. izgradio, a nakon toga je palača 1523. dograđena prema kanalu Rio dei Mendicanti, zahvaljujući zauzimanju arhitekta Jacopa Sansovina.

### Opis bratovštine
Bogata polikromna mramorna fasada palače, sa brojnim reljefima, ima asimetričnu strukturu koja odražava nutarnju podjele prostora, sa salonom na lijevoj strani i hotelskim salonom (sala dell’albergo) na desnoj. Na luneti iznad portala je duboki reljef s prikazom sv. Marka među članovima bratovštine, a iznad njega je statua Milosrđa, oba djela Bartolomea Bona. Mramorni reljefi ispod toga, dva mletačka lava i dva prizora iz života sv. Marka, krštenje i iscjeljenje sv. Aniana, djelo su Pietra Lombarda.

Na prvom katu palače nalazi se salon i hotelski salon (sala dell’albergo) s raskošno fasetiranim pozlaćenim drvenim stropovima. Bratovština je posjedovala vrlo vrijedni inventar slika, koje su djelomično razgrabljene nakon ukidanja bratovštine. Ostale su slike s epizodama iz života sv. Marka od Palme Starijeg, Palme Mlađeg, Domenica Robustija Tintoretta, Belliniana i Padovanina na svom izvornom mjestu. Ostale slike sa sličnom tematikom Tintoretta (Čudo sv. Marka), Paris Bordona, Gentile i Giovannija Bellinija danas se nalaze izložene u galerijama Gallerie dell'Accademia i Pinacoteca di Brera.

Tri velika talijanska moreplovca iz 15. vijeka; Giosafat Barbaro, Ambrogio Contarini i Alvise da Mosto bili su članovi ove bratovštine. Od 1807. Scuola je pretvorena u vojnu bolnicu i to je ostala za svo vrijeme austrijske uprave do danas, kad djeluje kao gradska bolnica Ospedale Civile SS. Giovanni e Paolo.

### Campo ispred bratovštine

Ispred Scuole postavljen je konjanički kip Kondotjera Bartolomea Colleonija, djelo firentinskog kipara Verrocchija, učitelja Leonarda da Vincija. Uz taj spomenik veže se i interesantna priča: bergamski kondotjer se još za života dogovorio s Mletačkom Republikom o gradnji svog spomenika i mjestu njegova postavljanja. Po dogovoru, on je trebao biti postavljen ispred Bazilike sv. Marka, no kad je umro i došlo vrijeme postavljanja republika je dogovor protumačila na svoju ruku i doista je postavila spomenik ispred San Marca, ali ne bazilike već scuole.

## Izvori

## Literatura

* Marcello Brusegan: La grande guida dei monumenti di Venezia. Roma, Newton & Compton, 2005. .

## Vanjske veze
* www.scuola grande san marco
466.

__NOTOC__
Godina **466.** (**[[rimske brojke|CDLXVI]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Lava i Tacijana** (ili, rjeđe, **godina 1219. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 466. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Istočnorimski car Lav I odbija Hune prilikom pokušaja osvajanja Dacije.
* Eurik nasljeđuje svog brata Teodorika II kao kralj Vizigota.
* Petar Knafej svrgnut s mjesta patrijarha Antiohije; na njegovo mjesto postavljen patrijarh Julijan.


## Rođenja
* Klodvig I, kralj Salijskih Franaka
* Xu Mian, kineski političar iz doba dinastije Liang

## Smrti
* Teodorik II, kralj Vizigota
* Liu Zixun, kineski princ
* Carica majka Lu Huinan
* Yifu Hun, velikodistojnik na dvoru dinastije Sjeverni Wei
* Teodorit Kirski, episkop

## Reference
Xu Mian

**Xu Mian** (徐勉) (466–535), kurtoazno ime **Xiuren** (脩仁), formalno **Vojvoda Jiansu** (簡肅公, doslovno "nediskriminirajući i uzvišeni vojvoda"), bio je velikodostojnik na dvoru kineske dinastije dinastije Liang, odnosno dugogodišnji suradnik cara Wua. Na mjesto ko-premijera, koje je dijelio sa Zhou Sheom, je postavljen 503. i na njemu je ostao sve do 531. kada je dao ostavku iz zdravstvenih razloga. Car ga je postumno proglasio vojvodom. 

## Reference
* *[[Knjiga Lianga]]*, vol. 25http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/lian3.htm .
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 60http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh6.htm .
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vol. 145.
467.

__NOTOC__
Godina **467.** (**[[rimske brojke|CDLXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Puseja i Johana** (ili, rjeđe, **godina 1220. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 467. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Vandalski kralj Gajzerih krši mirovni sporazum sa Istočnim Rimskim Carstvom pokretanjem pljačkaškog pohoda na obale Grčke.
* 15.2. - Istočnorimski general Antemije dolazi u Rim na proslavu Luperkalija. Zapadnorimski magister militum i de facto vladar Ricimer pristaje na ponudu istočnorimskog cara Lava I da Antemije preuzme krunu u zamjenu za istočnorimsku vojnu pomoć.
* 12.4. - Antemije postaje car Zapadnog Rimskog Carstva.
* Svevski kralj Remismund uništava hispanorimski grad Conimbriga, čije se izbjeglice sklanjaju u Eminijum, koji će kasnije biti poznat kao Coimbra..


## Rođenja
* Lav II, bizantski car
* Cerdic od Wessexa, prvi kralj anglosaksonskog Kraljevstva Wessex
* Car Shun od Liu Songa
* Car Xiaowen od Sjevernog Weija

## Smrti
* Skandagupta, vladar sjeverne Indije

## Reference
Ponte degli Scalzi

**Ponte degli Scalzi** (hrvatskosrpski jezik: **Most Scalzi**) je jedan od četiri mosta koji premošćuju Canal Grande u Veneciji, Italija. 

Most povezuje sestiere Santa Croce i Cannaregio, u kom se odmah preko puta sa sjeverne strane nalazi Chiesa degli Scalzi (crkva bosonogih fratara po kojoj je most dobio ime) i nešto dalje željeznička stanica Santa Lucia. S južne strane na Santa Croceu, nalaze se Piazzale Roma i autobusna stanica.

## Historija
Prvi most na istom mjestu izgrađen je 1858. po nacrtu austrijskog inženjera Alfreda Nevillea za vrijeme habsburgške uprave nad Venecijom. On je trebao olakšati pristup novoizgrađenom željezničkom kolodvoru Santa Lucia. Most je bio od lijevanog željeza, jednostavne konstrukcije, vrlo sličan mostu kod Akademije koji je nešto prije izgradio isti Neville. Njegova mala visina (4 m) onemogućavala je prolazak brodova, a njegov industrijski izgled oštro odudarao od okoline, tako da ga je je gradska uprava odlučila zamjeniti početkom 1930-ih.

Novi jednolučni most od istarskog kamena napravljen je po projektu inženjera Eugenia Miozzia (1889–1979). Izgradnja je počela 4. maja 1932, a most je otvoren samo dvije godine kasnije, 28. oktobra 1934. Nedaleko od mosta Scalzi, bliže autobuskoj stanici na Rimskom trgu, podignut je Ponte della Costituzione, najnoviji (četvrti) most preko Kanala Grande.

## Izvori

## Vanjske veze

* Ponte degli Scalzi, Venice
Car Shun od Liu Songa

**Car Shun od Liu Songa** ((劉)宋順帝) (467–479), osobno ime **Liu Zhun** (劉準), kurtoazno ime **Zhongmou** (仲謀), nadimak **Zhiguan** (智觀), bio je posljednji car južne kineske dinastije Liu Song. Bio je sin cara Minga i njegove konkubine Chen Farong. Na prijestolje je došao godine 477. nakon što je njegov nasilni brat car Houfei zbačen u puču koga je vodio general Xiao Daocheng a nakon čega je Shun postavljen za cara. U stvarnosti je bio Xiaova marioneta, ali je već 479. prisiljen abdicirati, odnosno predati krunu Xiaou čime je okončana dinastija Liu Song i uspostavljena nova dinastija Južni Qi. Iste godine su Shuna ubili stražari, a odmah potom je pobijen cijeli njegov klan.

|-
Commodore VIC-20

**Commodore VIC-20** (Njemačka: **VC-20**; Japan: **VIC-1001**) je bio 8bitni kompjuter koji je proizvodila tvrtka Commodore International. VIC-20 je bio najavljen 1980., tri godine poslije prvog kompanijinog kompjutera Commodore PET,a počelo se prodavati 1981. godine (u Japanu tijekom oktobra 1980). Tijekom 1982. godine VIC-20 je bio najprodavaniji svetski kompjuter, a u januaru 1983. je postao prvi kompjuter ikad koji se prodao u 1 milion primjeraka . Tijekom kompjuterskog rata 1983. godine dok se njegov nasljednik Commodore 64 borio na tržištu s glavnim predstavnicima protivničkih kompanija (kao što je to bio Apple II) VIC-20 je postao kompanijino oružje u borbi protiv protivničkih jeftinih kompjutera. Commodore VIC-20 se prestao proizvoditi u januaru 1985. godine.

## Tehničke značajke

* mikroprocesor: MOS 6502A na 1,0227 MHz
* pomoćni procesor: VIC-I (6560) (za zvuk i grafiku)
* ugrađeni programski jezik: Commodore Basic V2
* tastatura: 66 tipki, 4 funkcijske
* RAM: 5 KB (proširivo do 32 KB)
* ROM: 16 KB 
* tekstualne mogućnosti: 23×22 znaka
* grafička razlučivost: 184×176 piksela
* znakovi u 8 boja, grafika u 16 boja
* zvuk: 3 kanala, 3 oktave
* ulazno/izlazni utori:
** utor za igraću palicu
** RS-232 (utor za modem)
** utor za memorijske kartice
** kompozitni video izlaz
** utor za kazetofon
** utor za flopi disk

## Reference
Yifu Hun

**Yifu Hun** (乙弗渾) (? -466), poznat u historijskim zapisima i kao **Yi Hun** (乙渾) (zbog promjene Xianbei imena u Han imena 496. godine, kada je osobe s prezimenom "Yifu" preimenovane u "Yi"), je bio velikodostojnik kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei, najpoznatiji kao kratkotrajni regent cara Xianwena. O njegovom životu se ne zna skoro ništa sve do 465. kada je umro car Wencheng, a Yifu Hun preuzeo vlast. Odmah je počeo sa likvidacijama dvorjana i velikodostojnika, a njegova najpoznatija žrtva je bio ugledni premijer Buliugu Li. Godine 466. je svrgnut u puču koji je organizirala carica majka Feng, a potom smaknut.

## Reference
Kraljevina Wessex

**Kraljevstvo Wessex** ili **Kraljevstvo Zapadnih Saksonaca** () bilo je anglosaksonsko kraljevstvo Zapadnih Saksonaca u Jugozapadnoj Engleskoj, koje je postojalo od 6. vijeka do ujedinjena engleske države u 10. vijeku pod dinastijom Wessexa. Nakon toga je bilo vojvdstvo/grofovoja (earldom) poslije osvajanja Knuta Velikog1016. godine, odnosno od 1020. do 1066. Poslije normanskog osvajanja drevne grofovije su ukinute a Wessex podijeljen među sljedbenicima Williama Osvajača.

## Vanjske veze
* 
* The Burghal Hidage
* Thomas Hardy's Wessex Research site by Dr Birgit Plietzsch
* The History Files: Kings of the West Saxons
Lav II (car)

**Lav II** (rođen 467, umro 17. novembra 474. godine) bio je vizantijski car od 18. januara 474. do novembra iste godine. Bio je sin Zenona I i Arijadne, kćeri Lava I i Verine. Kao Lavov najbliži muški rođak, imenovan je naslednikom, uz to da njegov regent bude Zenon. Lav II je umro od nepoznate bolesti deset meseci pošto je postao car i nasledio ga je otac Zenon I, iako je njegova majka pokušala da to spreči.
Ivan Čermak

**Ivan Čermak** (19. 12. 1949 u Zagrebu) hrvatski je poduzetnik, političar i umirovljeni general Hrvatske vojske, poznat po tome što ga je Haški sud oslobodio na suđenju za ratne zločine počinje za vrijeme operacije Oluja. 

Prije prvih demokratskih izbora bio je sitni obrtnik. Godine 1990. priključio se stranci HDZ i do 1991. obnašao je dužnost dopredsjednika izvršnog odbora HDZ-a i bio savjetnik predsjednika Franje Tuđmana.

Od 1991. do 1993. godine Čermak je obnašao funkciju pomoćnika ministra obrane u hrvatskoj vladi. Godine 1993. imenovan je ministrom trgovine, brodogradnje i energetike.

U prosincu 1993. Ivan Čermak prestao je biti ministrom u hrvatskoj vladi.

Dana 5. kolovoza 1995. imenovan je zapovjednikom Zbornog mjesta Knin i na tom je položaju bio do 15. studenog 1995.

Kao bivši zapovjednik Zbornog mjesta Knin nakon Oluje imao je zadaću stvaranja uvjeta za normalan život i obnovu gospodarstva u Kninu.

Nakon rata je izazvao veliku pažnju hrvatske javnosti zbog velikog materijalnog bogatstva, uključujući vlasništvo na dvorcem. 

## Optužba za ratni zločin
Zbog sumnje da su jedinice pod njegovom komandom počinile ratne zločine tokom "Oluje", Haški sud je protiv njega podigao optužnicu. Stavio se na raspolaganje sudu. Dana 15. travnja 2011 u prvostupanjskoj presudi oslobođen je krivnje.
Elaine Pagels

**Elaine Pagels** (transkribovano **Elejn Pejgels**, rođena kao Elaine Hiesey 13. 2. 1943.) je američka istoričarka religije i univerzitetska profesorica čije je glavno polje istraživanja istorija ranog hrišćanstva, a posebno gnosticizam.

## Život
1965. godine je upisala postdiplomske studije istorije hrišćanstva na Harvardskom univerzitetu. Za temu doktorske disertacije, koju je pisala na Harvardu i Oksfordu, je uzela spor između gnostičkog i ortodoksnog hrišćanstva. 1969. se udala za poznatog američkog fizičara Hajnca Pejgelsa, s kojim je imala sina. Oboje su umrli u periodu od godinu dana - sin od bolesti, a muž u planinarskoj nesreći, a što je Pagels inspirisalo da ponovno istraži sopstvenu duhovnost i napiše *[[Poreklo Satane|Poreklo satane]]*.

Doktorirala je na Harvardu 1970. i prihvatila mesto nastavnika u Koledžu Barnard, Univerzitet Kolumbija. Po objavljivanju dveju stručnih knjiga o ranom hrišćanskom gnosticizmu, 1975. je primila stipendije (od Američkog saveta učenih društava i od Američkog filozofskog društva) kako bih mogla da proučava rukopise knjižnice Nag Hamadi u Koptskom muzeju u Kairu. Učestvovala je u pripremanju prvog celokupnog izdanja na engleskom, objavljenog u Sjedinjenim Državama 1977. godine.

## Dela
Njene najpoznatije knjige su:
* *[[Gnostička jevanđelja]]* (*The Gnostic Gospels*), 1979. 
* *[[Adam, Eva i Zmija]]* (*Adam, Eve and the Serpent*), 1988. 
* *[[Poreklo Satane]]* (*The Origin of Satan*), 1995. 
* *[[S one strane vere]]* (*Beyond Belief: The Secret Gospel of Thomas*), 2003. 
* *[[Čitanje Jude]]* (*Reading Judas: The Gospel of Judas and the Shaping of Christianity*), 2007.
		
Polazeći od teze o političkoj suštini religijskih institucija, Elejn Pejgels razotkriva osnovne dogme zvaničnog hrišćanstva kao političke mitove stvorene da bi se učvrstila prevlast grupe vodećih ideologa u crkvenoj hijerarhiji.

## Reference

## Vanjske veze
*  Razgovor s Elaine Pagels 
*  Elejn Pejgels - Poreklo Satane  (scribd)
*  Elejn Pejgels - Gnostička evanđelja (scribd)
Balrozi

**Balrog** je demon iz Tolkinove zbirke legendi. 

**Balrozi** su nastali od Maiara (polubogova) koje je Morgoth zaveo tijekom Prvog doba. Neki su se pomamili za veličinom i sjajem tamnog gospodara dok su drugi za njime krenuli kasnije zbog laži i blistavih poklona. Dok su se nalazili u Međuzemlju, poprimali su fizički oblik koji je bio strašan i moćan. Riječ "balrog" je iz sindarinskog jezika i znači "demon moći", dok to ime na quenijskom, **Valarauco** (množina Valaraucar), znači "moćan zloduh". Maiari su brzo postali nalik na svog gospodara - njihova su srca postala vatrena i bili su ogrnuti tamom. Svuda kuda su se kretali pratio ih je teror. Zna se i da su bili jaki u magiji. 

Tijekom ratova za Beleriand okupljali su se u tvrđavi Angband. Glavno im je oružje bio vatreni bič koji je sličio na višestruki bič obavijen plamenom. To je oružje iskorišteno za kidanje Ungoliathove mreže kada je taj veliki pauk htio pojesti Morgothove silmarile. Tijekom prvog doba često su u bitkama koristili crne sjekire i teške buzdovane. Najpoznatiji Balrog bio je Gothmog, njihov vođa i jedan od zapovjednika Utumna. Tijekom druge bitke za Beleriand upravo je on ubio vilenjačkog kralja Feanora. Stradao je od mača vilenjaka Echteliona u bitci za Gondolin.

Jednog su Morgothova balroga u dubinama rudnika Morije nehotice oslobodili patuljci, kopajući za kovinom neprocjenjive vrijednosti *[[mithril]]om* (vjerojatno ga je već bila probudila Sauronova zloća, jer je on u to doba jačao, pa su se sva zla stvorenja uskomešala). Ta je neman ubila kralja Durina VI. i njegova sina Náina I., i tako je prošla slava Morije. Mnogo godina poslije taj je balrog napao Prstenovu družinu dok su prolazili kroz napuštenu Moriju, jer je osjetio blizinu Jedinstvenog Prstena. Borio se vatrenim bičem i užarenim mačem, a povukao je za sobom u dubinu čarobnjaka Gandalfa, koji ga je ipak pobijedio.

## Literatura
Cerdic od Wessexa

:*V. također [[Ceretic]] za dva kralja sa sličnim imenom.*

**Cerdic** (od drevnog britskog imena od koga je nastalo suvremeno velško *Caradog*) je najvjerojatniji prvi kralj anglosaksonske države Wessex koji je vladao od 519. do 534, a koga Anglo-Saksonska kronika navodi kao osnivača Kraljevine Wessex i pretka svih njenih kasnijih kraljeva.

Prema *Kronici* se Cerdic sa sinom Cynricom i sljedbenicima u tri broda iskrcao na obalu današnjkeg Hampshirea 495. Kronika dalje navodi da je vodio borbe sa britskim kraljem Natanleodom, koga je uspio ubiti 508. Oko godine 519. je vodio borbu sa Britima kod Cerdicesleaga poslije čega je postao kraljem Wessexa. Također je osvojio otok Wight, koji je poslije prepustio rođacima Stufom i Withgarom (doseljenim u Britaniju 514.). Umro je oko 534. a naslijedio ga je Cynric.

Cerdic se pojavljuje kao lik u igranom filmu *[[King Arthur (film)|Kralj Arthur]]* iz 2004. gdje je opisan kao negativac, i gdje ga je tumačio Stellan Skarsgard.

## Vanjske veze
* A pedigree depicting his legendary descent from Woden
* A pedigree depicting his suggested connection to Arthurian legend
* The Anglo-Saxon Chronicle which says he and his son arrived in Hampshire (at Cerdic's Ore)
Car Xiaowen od Sjevernog Weija

**Car Xiaowen od Sjevernog Weija** ((北)魏孝文帝) (467–499), osobno ime **Tuoba Hong** (拓拔宏), kasnije **Yuan Hong** (元宏), bio je car kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei.

Poznat je po tome, što je u nastojanju da olakša vladavinu multi-etničkom državom, uveo drastičnu politiku sinizacije. To je uključivalo uvođenje kineskih stilova dvorske umjetnosti, kao i tjeranje podanika da govore isključivo kineski i nose kinesku odjeću. Svoje je Xianbei sunarodnjake natjerao da preuzmu kineska prezimena, a ime vlastite porodice Tuoba promijenio u Yuan. Također je poticao masovno sklapanje brakova između Xianbeija i Hana.

U sklopu sinizacijske politike je godine 494. car Xioawen premjestio prijestolnicu iz Pingchenga (平城, današnji Datong u Shanxiju) u Luoyang, drevnu kinesku prijestolnicu. To je za posljedicu imalo promjenu strategije u borbi protiv nomadskih Rourana, ali i stvaranje jaza između vojne elite koja je ostala u staroj, i birokracije koja se našla u novoj prijestolnici. Xiaowneove reforme su izazvale nezadovoljstvo kod Xianbei plemstva koje je 496. kovalo dvije velike zavjere protiv njega - jednu oko krunskog princa Yuan Xuna, a druga oko dalekog rođaka Yuan Yija (元頤). Godine 497. je Xiaowen ugušio obje zavjere, a Yuan Xuna natjerao na samoubistvo.

Kineski historičari smatraju da su Xiaowenova politika imala dalekosežne posljedice po historiju Kine, olakšavši njeno ujedinjenje vijek kasnije; međutim, isto tako smatraju da je pomogla propasti dinastije, učinivši dotadađnje Xianbei plemstvo prijemčivim za korupciju i lagodan život koji se tradicionalno vezivao za urbane i "prosvijećene" Kineze. S druge strane, Xiaowen je imao daleko važnije postignuće u sistemu jednakih polja kojim je vlast davala zemlju podanicima, a koji će se održati sve do An Shi ustanka u doba dinastije Tang.

## Povezano
* Promjena Xianbei imena u Han imena

## Izvori
* 
* *[[Knjiga Weija]]*, vol. 7, parts 1, 2.
* *[[Historija Sjevernih dinastija]]*, vol. 3.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/bs01.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 142.
Dengizih

**Dengizić** (*Dengizich, Δεγγιζίχ*) po Prisku (*Priscus*) je bio jedan od Atilinih sinova i vođa Huna. Na staroturskom jeziku dengizić znači *malo more*(*Däŋiziq). Ovde je isto tako zabeleženo da ta reč je koren od imena Džingis (*Ghengis*) .

Za ime Dengizić, Prisk je čuo dok je bio u poseti Atili, pa je tako i zabeležio njegovo ime.

Za vreme vladavine Dengizića, Huni (*Unogori*) su prvo prešli reku Volgu (po Retoru Zahariji,*Zacharias Rhetor*). Po pisanju Priska, gde su podaci podrobniji, 463. godine, izaslanici Saragura, Uroga i Unogora u tražili od Vizantije saradnju protiv Avara kojima su bili pritisnuti prilikom avarskog prodora na zapad i deo Evrope..

## Izvori


## Povezano
Spisak hunskih vladara
Simplicije

**Sveti Simplicije** je bio papa od 468. do 483. godine.

Rođen je u Tivoliju, u Italiji, kao sin građana s imenom Kastin (*Castinus*). Za vrijeme njegovog pontifikata je godine 476. Odoakar, vođa herulskih najamnika, zbacio posljednjeg zapadnorimskog cara Romula Augustula i sebe proglasio kraljem Italije. Simplicije je sa novim vladarom bio u dobrim odnosima. Većinu onoga što o njemu znamo potječe iz djela Liber Pontificalis.

## Izvori

## Vanjske veze

* Opera Omnia by Migne, *Patrologia Latina*