Oton Iveković

**Oton Iveković** (Klanjec, 17. 4. 1869. - Klanjec, 4. 7. 1939.), hrvatski slikar historicizma.

## Biografija
**Oton Iveković** rođen
je u zagorskom mjestu Klanjec 17. travnja 1869. godine. U rodnom mjestu pohađa
pučku školu te od samih početaka iskazuje zanimanje za crtanje i povijest što
će uvelike označiti njegovo daljnje stvaralaštvo. Školovao se u Zagrebu, gdje
kod Klausena, Hafnera i Quiquereza uči osnove crtanja, a potom i na bečkoj i minhenskoj
akademiji, koju pohađa na nagovor i uz novčanu pomoć Ise Kršnjavog. Nakon završene
specijalizacije u Karlsruheu vraća se u Zagreb gdje je prvotno imenovan
nastavnikom slikanja u Realnoj gimnaziji, a već sljedeće godine postaje
nastavnikom slikanja u Obrtnoj školi u kojoj će predavati sve do umirovljenja.

Osim slikarstvom, Iveković se bavio ilustriranjem, djelovao je kao scenograf,
kostimograf, urednik časopisa i ratni izvjestitelj, organizirao je izložbe i
bavio se publicistikom. Za sobom je ostavio bogat stvaralački opus koji se
odlikuje širokim dijapazonom tema, donoseći tako prikaze pejzaža, portreta, *genre scena*, prizora iz vojničkog
života, sakralnih kompozicija te povijesnih prikaza, po kojima je ujedno i
najpoznatiji.

## Faze stvaralaštva

### Tamna faza (1887. - 1900.)
Iako su mu predlagali da završi soboslikarski zanat, Iveković je imao veliku želju postati slikarom. Stoga se pješice zaputio u Beč gdje je 1887. primljen na tamošnju Akademiju. Kao prijemni rad, posve u maniri svoga učitelja Quiquereza stvara prvu verziju *Oproštaja Zrinskog i Frankopana od Katarine*. Zbog inzistiranja na prikazu tema iz života obitelji Zrinski i Frankopan, još za vrijeme studiranja dobiva nadimak „*Zrinjimaler“. *Jedan od takvih prikaza je i *Provala [[Nikola Zrinski Sigetski|Nikole Zrinskog]] iz Sigeta *u kojem se referira na francusko historicističko slikarstvo postavivši glavni lik u središte kompozicije naglasivši ga svjetlom. U slici nalazimo na karakteristike kojima će slikar ostati vjeran unutar svih povijesnih prikaza. Riječ je o naglašenim pripovjedačkim elementima te bogatoj dekorativnosti u izvedbi likova. Slika koja je uvelike obilježila Ivekovićevo stvaralaštvo je *Rastanak Zrinskog i Frankopana od Katarine *iz 1887. koju će predstaviti u još dvije varijante, a ona iz 1901. godine, u kojoj ponavlja isti razmještaj likova, ali slika svjetlijom paletom, postat će jedna od najpopularnijih hrvatskih oleografija. U djelu *Smrt Petra Svačića *prikazuje dramatičan trenutak kraljeve smrti koju dočarava mnogim romantičarskim motivima, a u sliku unosi i irealni element prikazom mlade djevojke. U europskoj umjetnosti romantizma bio je raširen prikaz mrtvog uglednika na samrtničkoj postelji ili odru. Iveković se priklanja takvomu vidu historicističkih prikaza izradivši djelo *[[Ante Starčević]] na odru.* Povratak Ivekovića u Zagreb označio je i početak intenzivnog druženja s Vlahom Bukovcem. Iveković se, protivno željama Kršnjavog, pridružuje Bukovčevu krugu te mu pomaže u izradi zastora za HNK u Zagrebu te ulazi u Društvo hrvatskih umjetnika. Druženje s Bukovcem pridonosi usavršavanju njegove tehnike i rasvjetljavanju palete. Za Hrvatski salon 1898. Iveković izvodi dva djela, od kojih se kvalitetom ističe *Na Kordunu. *Djelo je rađeno na način tonskog slikarstva, slobodnim potezom kista te u njemu Grgo Gamulin uočava novi primjer realistične vojne slike. U ranoj fazi Ivekovićeva stvaralaštva nastaje i najveći broj portreta. Figure postavlja u interijer pred tamnu pozadinu kako bi istaknuo njihova lica. Realizam portretiranih lica zamjetan je na dva ponajbolja portreta nastala devedesetih godina – *Portretu Cecilije German *i u* Portretu strica dr. Franje Ivekovića*.** **Jedinstveno djelo unutar cjelokupnog ciklusa predstavlja *Portret Ljube* iz 1887. koji donosi prizvuk secesije. Portretom vlastite obitelji* (Ljuba s Tomislavom i Marijom na stepenicama klanječke kuće) *iz 1900. kao da najavljuje novi pristup u vlastitom slikarstvu. Snježana Pintarić u spomenutom djelu prepoznaje jak Bukovčev utjecaj u odabiru svijetle i šarene palete te smještaju likova u prirodu.

### <br />Šarena faza (1900. - 1919.)
Početak dvadesetog stoljeća donio je promjenu i na stvaralačkom i privatnom planu. Iveković dolazi u sukob s Bukovcem koji rezultira Ivekovićevim napuštanjem Društva hrvatskih umjetnika. Do sukoba, kojega je Kršnjavi okarakterizirao kao sukob „*dva nagla čovjeka*“, dolazi zbog nesuglasica oko postava austro–ugarske izložbe u Petrogradu. Unatoč razlazu, Bukovac je ostvario izrazit utjecaj na Ivekovićevo stvaralaštvo što se posebno uočava u rasvjetljavanju palete. Te iste 1900. godine Iveković sudjeluje na Svjetskoj izložbi u Parizu gdje osvaja grand prix za djelo *Žena s djetetom.***' '' Iduće godine radi na ilustraciji dviju knjiga – u suradnji s Medovićem ilustrira [[Marko Marulić|Marulićevu]] ''[[Judita (Marko Marulić)|Juditu]], ''a samostalno oblikuje [[August Šenoa|Šenoino]] ''[[Zlatarevo zlato]].***** Iveković [[1902.]] godine
započinje ciklus kompozicija velikoga formata posvećen radovima na selu. Time je uobičajenim prizorima iz seljačkoga života podario veći značaj uzdigavši ih u rang historijskih prikaza. Djela nastala u spomenutom ciklusu karakteriziraju svijetli tonovi žute, zelene i crvene boje. Dok ''Žetelice'' ([[1902.]]) obiluju folklornim motivima, [[Grgo Gamulin]] u ''Oračima (Oranje)'' iz [[1906.]] vidi primjer „[[Jean-François Millet|milletovske]] redukcije na bitne elemente reducirane u širokom prostoru''“.***** Uz važne sudionike tadašnje zagrebačke likovne scene – [[Ivan Tišov|Tišova]], [[Robert Frangeš-Mihanović|Frangeša Mihanovića]], Crnčića, Kovačevića – uključuje se u osnivanje likovnog udruženja Lada, gostujući na brojnim svjetskim izložbama spomenutog udruženja. U ovom dijelu stvaralaštva nastaju i najpoznatiji historijski prikazi. Riječ je o ''Dolasku Hrvata'' i ''Krunidbi Kralja Zvonimira**,*** djelima nastalim [[1905.]] godine. U djelu ''Dolazak Hrvata'' Iveković nastavlja tradiciju prikaza spomenute teme koju su u hrvatsko historijsko slikarstvo unijeli Mücke i njegov nekadašnji učitelj Quiquerez. Kompozicijski se nadovezuje na shemu svojih prethodnika, ali u odnosu na njih šȋrī kadar i rastvara pejzaž. Sukladno onome što pokazuju već spomenuta djela šarene faze, sliku ispunjava svjetlošću, svijetlim tonovima te bogatom dekorativnošću u izvedbi likova. ''Krunidbom kralja Tomislava'' umjetnik pristupa sceni krunidbe – popularnom motivu unutar slikarstva 19. stoljeća. Kao jedan od štićenika [[Iso Kršnjavi|Ise Kršnjavog]], Iveković s tada renomiranim mladim
umjetnicima dobiva narudžbu za oslikavanje interijera zgrade tadašnjeg [[Hrvatski institut za povijest|Odjela za bogoštovlje i nastavu]] smještenog u Opatičkoj ulici broj 10 u [[Zagreb]]u. Za svečanu ''Zlatnu dvoranu'' izradio je samo jednu kompoziciju – ''[[Pacta conventa|Poljubac mira]] ''hrvatskih velmoža kralju [[Koloman]]u, u kojoj tematizira događaj iz [[1102.]] godine kada [[Koloman]] postaje hrvatskim kraljem. Riječ je o posljednjoj u nizu historijskih slika nastalih za spomenutu dvoranu ([[1906.]] godina). Uz Ivekovića, na uređenju svečane dvorane, konkretno izradom preostalih pet kompozicija koje tematiziraju događaje iz hrvatske prošlosti, sudjeluju [[Vlaho Bukovac|Bukovac]], [[Mato Celestin Medović|Medović]] i [[Bela Čikoš Sesija|Čikoš Sesija]]. U ''Pompejanskoj sobi'' Iveković slika Orfeja i Euridiku, medaljone ukrašava portretima grčkih filozofa [[Sokrat]]a, [[Platon]]a, [[Aristotel]]a i Hipolita, a vinjete uz peć oslikava prizorima bitke. Idućih godina odlazi na dva velika putovanja u [[Italija|Italiju]] i [[SAD|Sjedinjenje Američke
Države]]. Na tim putovanjima nastaju putopisi. Tako u djelu ''S puta u Italiju'' Iveković donosi svoja zapažanja s puta na koji se zaputio s prijateljem slikarom Crnčićem donoseći nam svoj osvrt na djela firentinske renesanse, iskaze divljenja [[Rafael]]ovim slikama, ali i par dovitljivih opaski o napuljskim džeparima. U [[SAD|Sjedinjenje Američke Države]] se zaputio kako bi sudjelovao u oslikavanju novosagrađene hrvatske crkve Sv. Ivana Krstitelja u [[Kansas City]]ju. Na zidovima i svodovima trebalo je biti izvedeno petnaest prizora koji predočavaju širenje kršćanstva među Hrvatima. Projekt nije dovršen, a kasnijim preinakama u unutrašnjosti crkve uklonjeni su izvedeni dijelovi. Po povratku s putovanja [[1914.]] godine za trijumfalni luk crkve Sv. Križa u [[Križevci]]ma izrađuje sliku na platnu ''[[Krvavi sabor križevački|Krvavi sabor Križevački]]''.'' ''U svom slikarskom opusu Iveković se pozabavio i prikazom scena bitaka. Riječ je o podvrsti historijskog slikarstva poznatijoj po njemačkom nazivu ''Schlachtegemälde''. Jedan od takvih prikaza je i ''Bitka kod [[Gorjani|Gorjana]]'', datirana u [[1906.]] godinu, koja prikazuje pogubljenje braće [[Gorjanski]] te zarobljavanje hrvatske kraljice [[Elizabeta Kotromanić|Elizabete]], punice [[Žigmund Luksemburški|Žigmunda Luksemburškog]], i kćeri joj [[Marija Anžuvinska|Marije]]. Uz nastanak slike veže se i zanimljiva priča o tome kako je slika rađena u duljem vremenskom intervalu jer ''„''je rad morao biti prekinut zbog prijetnji mađarona na čelu s banom [[Khuen Hedervary|Khuenom]] da autora treba uhapsiti i sliku uništiti''.“'' Sukladno kritičarima, najuspjelijim djelima Ivekovićeve ''šarene faze'' smatraju se pejzaži. Tako Pintarić navodi kako su „neopterećeni ljudskim figurama, slikani svježe i neposredno gustim, pastoznim namazima boje.''“**** **'[[Grgo Gamulin|Gamulin]] hvali izvedbu njegovih snježnih krajolika te monumentalnost kojom odiše prikaz *Velebita*, dok djelo *Šuma* iz [[1900.]] doživljava i kao zanimljivu* *ideju* *kojom je šumu sazdao od tankih vertikalnih poteza. Ipak, isti autor navodi i sljedeće: *„*Kao da našem slikaru nedostaje ono što je u to vrijeme već dozrijevalo u pejzažnom slikarstvu [[Mato Celestin Medović|Celestina Medovića]]: boja, i još nešto: romantični tonus barbizonaca*.“* Nakon izbijanja [[Prvi svjetski rat|Prvoga svjetskog rata]] Iveković uz pomoć [[Stjepan Radić|Stjepana Radića]] odlazi na front gdje će na bojišnicama Soče, Galicije i Srbije tri godine bilježiti scene iz vojničkoga života.

=== Realistička faza (1919. - 1931.) ===
Završetkom rata i povratkom u domovinu Iveković zajedno s obitelji seli u grad [[Veliki Tabor]]. I sām član Družbe Braće Hrvatskoga Zmaja, na taj se korak odlučio vođen romantičarskom željom za obnovom tog starog grada. Novac za kupnju istoga slikar je velikim djelom namaknuo prodajom svojih historijskih slika. Dok s jedne strane konzervator [[Gjuro Szabo (povjesničar)|Gjuro Szabo]] u predgovoru kataloga jedne od Ivekovićevih izložbi priređenih u dvorcu piše kako „Novi gazda krpa stari grad, podaje mu opet život…“', izražavajući pritom svoju nadu za nekim boljim vremenima i „svitanju sretnijeg doba“ za [[Veliki Tabor]], [[Grgo Gamulin|Gamulin]] je Ivekovićevu kupnju okarakterizirao kao zakašnjelu romantičnu gestu. Unatoč tome što će se održavanje [[Veliki Tabor|Velikog Tabora]] pokazati znatnim novčanim izdatkom, boravak u njemu izroditi će *Tabogradskim ciklusom*. Riječ je o intimističkom ciklusu u kojem nailazimo na prizore iz svakodnevnoga života slikarove obitelji, od prikaza interijera, eksterijera, animalističke motive ili sam krajolik. Spomenuta su djela manjih dimenzija, djeluju skicozno, dok se ispod tankih nanosa boje mogu uočiti potezi olovke. Promjena životne sredine označila je i promjenu u pristupu stvaranja pejzaža. Položaj Tabora omogućio je slikaru izuzetan pogled na zagorske brežuljke. Ivančica postaje njegov glavni motiv (npr: *Pogled na svetog Ivana*, *Ivančica – Pogled s Tabora*, *Pejzaž s Ivančice*…). Snježana Pintarić ističe kako „u tim pejzažima nema više likova, nema gestualnosti i heroizma, nema šarenila ni jakih kontrasta“. U kasnoj fazi dolazi do oscilacija u načinu slikanja i kvaliteti kompozicija povijesnog sadržaja. Nakon završetka rata odlučuje se za prikaze motiva koji nisu bili odobravani u nekadašnjoj [[Austro-Ugarska|Austro-Ugarskoj]]. Jedan od takvih primjera tematizacija je seljačkog ustanka na slici *Bitka na Stubičkom polju 1573. godin*e. [[Seljačka buna]] je ugušena, a njezin vođa [[Matija Gubec]] sproveden na suđenje u [[Zagreb]], što prikazuje djelo *Smaknuće Matije Gupca na Markovom trgu*. Riječ je o radu koje se ističe kvalitetom u odnosu na preostala djela slikarove kasne faze. Ujedno, Pintarić spomenuti rad ubraja među najbolja ostvarenja autorova slikarskog opusa. Oton Iveković i u kasnoj fazi svoga stvaralaštva nastavlja prikazivati teme iz života Zrinskih. Izrađuje djela *Katarina
Zrinska u Veneciji* i *Posljednji
Zrinski u tamnic*i u kojima se ponovno vraća tamnoj paleti s dominacijom
smeđih i oker tonova. Godine [[1921.|1921]]. nastaju još dvije slike u kojima se vraća motivu rastanka. Tako jednu varijantu smješta u dvorište podno zidina vlastitoga doma, dvorca [[Veliki Tabor|Velikog Tabora]]. Izrađuje i treću, danas najpoznatiju, verziju *Rastanaka Zrinskog i Frankopana od Katarine*. Kompozicijski se nastavlja na prve dvije verzije, ali je događaj smjestio u dvorište svoga dvorca. Snježana Pintarić u katalogu Ivekovićeve retrospektivne izložbe održane u Umjetničkom Paviljonu u Zagrebu donosi sljedeće razmatranje: „S rastankom pod rukom krenuo je mladi i nadobudni Oton u metropolu tadašnje monarhije, s jednom jedinom željom – postati velikim hrvatskim slikarom. S rastankom je završio svoj stvaralački vijek kao veliki, ali zaboravljeni slikar.“ Dvadesetih godina nastaje i alegorijsko djelo Lijepa naša domovina u kojem prikazuje nastanak hrvatske himne. Neupitna je tu reminiscencija na djelo [[Vlaho Bukovac|Vlahe Bukovca]] *Gundulićev san*, od kojeg osim ideje preuzima i kompoziciju slike. Među posljednja Ivekovićeva djela ubraja se kompozicija *Mirna Bosna* iz [[1931.]] godine u kojoj tematizira jednu od epizoda iz bosanske povijesti – pobjedu vojvode [[Hrvoje Vukčić Hrvatinić|Hrvoja Vukčića Hrvatinića]] nad ugarskom vojskom [[1415.]] godine. Obitelj Iveković napušta [[Veliki Tabor]] [[1935.|1935]]., a tri godine kasnije dvor otkupljuje Banska uprava. Posljednje godine života, iscrpljen bolešću, slikar je proveo kod brata Albina u [[Klanjec|Klanjcu]]. U rodnom mjestu umire [[4. srpnja]] [[1939.]] godine. Staro klanječko groblje danas je spomen-park u kojem je uz slikara hrvatske povijesti Otona Ivekovića, vječno počivalište pronašao i pisac [[Lijepa naša domovino|hrvatske himne]] [[Antun Mihanović]].
== Galerija ==

<gallery>
Datoteka:Oton Ivekovic, Dolazak Hrvata na Jadran.jpg|*Dolazak Hrvata na Jadran*
Datoteka:Oton Ivekovic, Krunidba kralja Tomislava.jpg|*Krunidba kralja Tomislava*
Datoteka:Poljubac mira Oton Iveković.JPG|*Poljubac mira hrvatskih velmoža kralju Kolomanu 1102. godine*
Datoteka:Oton Ivekovic, Nikola Subic Zrinski.jpg|*Nikola Šubić Zrinski*
Datoteka:Oton Ivekovic, Rakovicka pogibja (smrt Eugena Kvaternika).jpg|*Rakovička pogibija (Smrt Eugena Kvaternika)*
Datoteka:Oton Ivekovic, Smaknuce Matije Gupca (na trgu ispred crkve sv. Marka u Zagrebu).jpg|*Smaknuće Matije Gubca na trgu ispred crkve sv. Marka u Zagrebu*
Datoteka:Krvavi sabor križevački.jpg|*Krvavi sabor križevački*
Datoteka:Zrínyi Péter búcsúja.jpg|Oproštaj [[Petar Zrinski|Petra]] i [[Katarina Zrinski|Katarine Zrinski]] u Čakovcu [[1670.]] godine. 

</gallery>

== Reference ==


== Literatura ==

# Gamulin, Grgo. Hrvatsko slikarstvo XIX. stoljeća. Sv. 2, Hrvatsko slikarstvo na prijelazu iz XIX. u XX. Stoljeće, Zagreb, Naprijed, 1995.
# Ukrainčik, Lea. (ur.) Oton Iveković: retrospektivna izložba, Umjetnički paviljon, 30.11.1995.-11.02.1996., Zagreb, Umjetnički paviljon u Zagrebu, 1995.
# Schneider, Marijana. Historijsko slikarstvo u Hrvatskoj, Zagreb, Povijesni muzej Hrvatske, 1969.

== Vanjske veze ==

* [http://www.krizevci.net/hr/html/sabor-slika.html Oton Iveković, *Krvavi Sabor u Križevcima'']
* On-line izložba (engl.)
* Hrvatsko narodno kazalište 
* Hrvatski institut za povijest