open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bitka kod Hunajna

**Bitka kod Hunajna** je bila važna bitka između muslimanskih snaga pod vodstvom poslanika Muhameda i vojske nevjernika 630 godine. Ona se je dogodila na Hunajn dolini, između Meke i utvrđenog grada Taifa. Na kraju, muslimani su pobjedili, osiguravši muslimansko ujedinjenje Arabije.

Protivnici Muslimana su bili plemena *Havazin* i *Takif*, poznati po svojoj hrabrosti i vještini sa strijelama. Zabrinuti rastom islama i Muhamedove moći, oni su se okupili i namjerivali napasti Meku. Međutim, Muhamed je brzo saznao za njihove planove, pa je sam pošao prema njima sa armijom od 12,000 ljudi. Od tih 12,000, kaže se da su 10,000 bili isti oni koji su sa njim osvojili Meku a 2,000 novi vjernici iz Meke.

Iako puno manji, Havazini i Takifi su bolje poznavali teren, tako da, kad je prednji dio muslimanske vojske stiglao u područje, oni su ga napali iz zasjede. Taj dio Muhamedove armije je onda pokušao da se vrati glavnoj armiji, ali uhvatila ih je panika i nered. Ipak, Muhamedova vojska je stigla do njih i u jurišu je napala nevjernike. Muslimani su pobijedili u bici, a njihovi protivnici se vratili u Taif.

Islamska pobjeda natjerala je pustinjska plemena da pređu na islam. Nedugo poslje toga, i pobunjenici u Taifu su se predali i prihvatili islam. Poslje ove bitke i ujedinjenja Arabije dva-tri područja su se pobunila, ali je tad islamska država bila dovoljno snažna da ih se riješi. Bitka kod Hunajna je zato zadnja važna Muhamedova vojna pobjeda.
Al-Musta'li

**Aḥmad al-Musta‘li** () (u. 1101) je bio deveti kalif Fatimidskog kalifata, koji je vladao od 1094. do smrti. Njegova kratka vladavina je imala značajne posljedice za historiju Bliskog Istoka i historiju islama.

Kalifom ga je učinio uticajni regent al-Afdal Shahanshah, koji će biti de facto vladar za vrijeme njegove vladavine. Zakoniti nasljednik je bio njegov stariji brat Nizar, ali je otpor njegovih pristaša brzo slomljen a Nizar zatočen do kraja života. Taj je događaj, međutim, izazvao šizmu među ismailitima; dio koji je smatrao Nizara zakonitim kalifom se sklonio u Perziju pod seldžučkom vlašću te osnovao sektu nizari, koji će kasnije postati poznati i kao *hašišini* ili asaseni. 

Slabost Fatimida su, između ostalih, iskoristili križari koji su 1096. otpočeli veliki pohod s ciljem da od muslimanske vlasti oslobode Svetu Zemlju. Tokom njega su Fatimidi izgubili brojne teritorije na obali Levanta, ali i sveti grad Jeruzalem, koji je 15. jula 1099. pao nakon križarske opsade. Nakon toga su na Levantu osnovane križarske države.

Al-Mustaali se od svojih sljedbenika, poznatih kao *mustaali*, smatrao 19. ismailitskim imamom. Naslijedio ga je sin Al-Amir za čije vladavine će se mustaali dodatno raskoliti na sekte *[[hafizi]]* i *[[taiyabi]]*.
Biskup Durhama

**Biskup Durhama** je anglikanski biskup zadužen za Biskupiju Durham u okviru crkvene Provincije York u Engleskoj. Njegova biskupija je jedna od najstarijih u zemlji, a biskup je po službenoj dužnosti član Doma lordova. Trenutni biskup je Justin Welby, posvećen 28. oktobra 2011. i postavljen na mjesto biskupa 26. novembra 2011.

Biskup Durhama (zajedno sa biskupom Batha i Wellsa) prati suverena tokom ceremonije krundibe. 

Službena titula mu je *Velečasni u Bogu, (krsno ime), Božjom providnošću Lord biskup Durhama*, ali se rijetko koristi. U službenim potpisima je porodično ime zamijenjeno sa *Dunelm*, od latinskog naziva za Durham (latinizirani oblik staroengleskog *Dunholm*). U prošlosti su biskupi Durham osim *Dunelm* koristili i francuski *Duresm*.

Od 1832. do jula 2012. je službena rezidencija biskupa Durhama bio zamak Auckland Castle. Tada je vlasništvo preneseno na Auckland Castle Trust, dobrotvornu fondaciju čiji je cilj obnova objekta i stvaranje trajnih izložbi o historiji kršćanstva u Britaniji i Sjeveroistočnoj Engleskoj. Biskup redovno obavlja poslove u Auckland Castleu, ali tamo više ne živi.

## Historija
Od vremena koja, po tradiciji sežu u 7. vijek, biskupi Durhama su osim duhovne, imali i svjetovnu vlast nad svojim područjem, poznato kao Sloboda Durhama ("Liberty of Durham"), tvrdeći da je njihov autoritet jednak kraljevskom. To je uključivalo imenovanje lokalnih službenika i držanje vlastitog dvora. Taj se sistem održao i nakon Normanskog osvajanja kada je priznat kroz osnivanje Palatinske grofovije Durham. Biskup je dobio status svjetovnog feudalca, odnosno postao knez-biskup koji se smatrao ekvivalentom earla. On se zadržao, uz kraći prekid tokom Slavne revolucije sve do 1836. kada je službeno ukinut.

## Popis biskupa
### Rani srednjovjekovni biskupi

### Pred-[[Engleska reformacija|reformacijski]] [[knez-biskup|kneževi-biskupi]]

### Post-reformacijski kneževi-biskupi

### Kasniji suvremeni biskupi (od 1836)

## Notes

## Izvori

* 
* 
* 
*
Merseburg

**Merzeburg** () je grad u njemačkoj saveznoj državi Saksonija-Anhalt. Jedno je od 29 opštinskih središta okruga Zale. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 36.075 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 15088220.

## Geografski i demografski podaci

Merzeburg se nalazi u saveznoj državi Saksonija-Anhalt u okrugu Zale. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 88 metara. Površina opštine iznosi 54,8&nbsp;km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 36.075 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 658 stanovnika/km². Smješten je na reci Zale, 14 kilometara južno od grada Hale.

## Međunarodna saradnja




## Historija
Merzeburg se prvi put pominje 850. Kralj Henrik I Ptičar je ovde napravio palatu. U gradu su rado boravili njemački kraljevi tokom 10, 11. i 12. veka. Kasnije je Merzeburg izgubio na značaju. Početkom 20. veka u gradu je nastao centar za razvoj savremene industrijske hemije. Grad je teško stradao od bombardovanja u Drugom svetskom ratu.

Grad je poznat po Merzeburškim bajalicama, prehrišćanskom tekstu koji je ovde otkriven 1841.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt grada 
* Njem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Dijaliza

**Dijaliza** (gr. *dialusis*; *dia* - kroz i *lusis* - labavljenje), u medicini, je proces koji se koristi da se zamjeni funkcija bubrega kod njihovog zatajenja. Dijaliza može u većoj mjeri zamjeniti ekskretornu funkciju bubrega, ali ne i njihovu endokrinu funkciju.

Dijaliza predstavlja difuziju rastvorenih tvari i ultrafiltraciju tečnosti kroz polupropusnu membranu.

## Tipovi

Postoje dva osnovna tipa dijalize:

* Hemodijaliza
* Peritonealna dijaliza
Liaoning

**Liaoning**, čita se **Ljaoning** (kineski: 辽宁省), je jedna od 23 kineske pokrajine na sjeveroistoku zemlje, u centralnom dijelu nekadašnje Mandžurije..

## Geografija
Pokrajina Liaoning graniči sa sjevera s kineskom pokrajinom Jilin, s istoka sa Sjevernom Korejom, s juga sa Žutim morem, s jugoistoka s pokrajinom Hebei, te sa sjeverozapada s Autonomnom regijom Unutrašnjom Mongolijom.

Glavni grad Liaoninga je Shenyang (nekadašnji Mukden) koji se nalazi u sredini pokrajine. Prema podacima iz 2010. pokrajina ima 43,746.323 stanovnika. Liaoning ima površinu od 151.000 km², koji se da podijeliti na tri cjeline; gorje na zapadu, nizinski dio u sredini i brda na istoku.

Gorje na zapadu proteže se duž granice sa Autonomnom regijom Unutrašnjom Mongolijom. Središnji dijelom Liaoninga dominira dolina rijeka Liao i Daliao s njihovim pritokama. Istočnim dijelom pokrajine dominiraju masivi Čanbajšanj i Ćianšanj koji se protežu sve do Žutog mora gdje formiraju poluotoka Liaodong. U tom dijelu nalazi se i najviši vrh Huabozi (1336 m).

## Klima
Po Köppenovoj klasifikaciji klime Liaoning ima kontinentalno-monsunsku klimu s vrućim kišnim ljetima, kad padne najviše kiše i sušnim ostatkom godine. Na Liaoning padne prosječno od 440 do 1130&nbsp;mm oborina godišnje.

## Privreda
Pokrajina Liaoning je jedna od industrijskih najrazvijenijih kineskih pokrajina još od kraja 19. vijeka kad su Japanci počeli investirati u tadašnju Mandžuriju, kasniju marionetsku državu Mandžukuo. BDP pokrajine je 2011. iznosio 348 milijardi dolara odnosno 7788 USD po glavi stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice pokrajine Liaoning 
* ''Liaoning'' na portalu Encyclopædia Britannica
Qinghai

**Qinghai**, čita se **Ćinghaj** (kineski: 青海省), je jedna od 23 kineske pokrajine, smještena u sredini zemlje na istočnom dijelu Tibetanske visoravni.

## Geografija
Pokrajina Qinghai je ime dobila po svojoj najvećoj atrakciji, velikom jezeru Qinghai Hu, koje na kineskom znači *Plavo more*.

Qinghai graniči sa sjevera i istoka s kineskom pokrajinom Gansu, sa zapada i sjeverozapada s Autonomnom regijom Xinjiang, s jugoistoka sa Sečuanom, a sa juga i zapada sa Autonomnom regijom Tibet.

Pokrajina Qinghai je sa svojih 721.000 km² četvrta po veličini u Kini po površini, ali je sa svojih 5,626.722 stanovnika (po podacima iz 2010.)  druga po nenaseljenosti nakon Autonomne regije Tibet. Kroz historiju je bila poznata po svojim nomadskim stočarima i njihovim konjima, a danas je znana po velikim nalazištima nafte i ugljena.

Glavni grad pokrajine Qinghai je Xining koji leži na istoku pokrajine. U pokrajini Qinghai izviru neke od najvećih rijeka, Žuta rijeka izvire u centru pokrajine, dok Jangce i Mekong izviru na jugozapadu. Srednja nadmorska visina pokrajine iznosi 3000 m.

## Klima
Po Köppenovoj klasifikaciji klime Qinghai ima kontinentalnu klimu.

## Stanovništvo
Većina stanovnika su uglavnom Han (Kinezi) (54,5%), ali postoje i druge značajne etničke skupine; Tibetanci (20,87%), Hui (16%), Mongori (4%), Mongoli...

## Privreda
Pokrajina Qinghai je jedna od relativno nerazvijenijih kineskih pokrajina u kojoj se većina stanovnika još uvijek bavi poljoprivredom. Ima nešto industrijskih poduzeća oko glavnog grada Xininga (čeličane, strojogradnja). U novije vrijeme eksploatira se nafta i ugljen. BDP pokrajine je 2011. iznosio 5,9 milijardi dolara ili 3562 USD po glavi stanovnika.

## Galerija

Datoteka:Qinghai Cross Section.jpg|Satelitska snimka
Datoteka:Oil well in Tsaidam.jpg|Vađenje nafte
Datoteka:Dongguan mosque.jpg|Džamija u glavnom gradu Xiningu.
Datoteka:Qinghai lake.jpg|Satelitska snimka jezera Qinghai.


## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice pokrajine Qinghai  
* ''Qinghai'' na portalu Encyclopædia Britannica
Dafni

**Dafni** je ime nekoliko toponima u Grčkoj: 

* Dafni (Aheja), dio općine Paion u Aheji
* Dafni (Etolija Akarnanija), dio općine Naupakt u Etoliji-Akarnaniji
* Dafni (Arkadija), dio općine Valtetsi u Arkadiji
* Dafni (Sveta gora), naselje na Svetoj gori
* u Atici:
** **[[Dafni (Atika)]]**, općina i predgrađe Atene
*** Dafni BC je profesionalni košarkaški klub (Division A2) iz istog mjesta
** Dafni (Hajdari), četvrt Hajdarija 
*** Dafni se također odnosi na tamošnji Manastir Dafni
* Dafni (Beotija), dio općine Dervenochori u Beotiji
* Dafni (Krf), dio općine Agios Georgios na Krfu
* Dafni (Korintija), dio općine Nemeja u Korintiji
* u Elidi:
** Dafni (Amalijada), dio općine Amalijada
** Dafni (Vuprasija), dio općine Vuprasija
* Dafni (Evritanija), dio općine Viniani u Evritaniji
* Dafni (Kozani), dio općine Tsotyli u Kozaniju
* Dafni (Lakonija), dio općine Faris u Lakoniji
* Dafni (Lemnos), dio općine Atsiki na otoku Lemnos
* Dafni (Pela), dio općine Skydra u Peli
* Dafni (Ftiotis), dio općine Ypati u Ftiotisu
* Dafni (Ikarija), dio općine Evdilos na otoku Ikarija
* Dafni (Serres), dio općine Achinos u Serresu
* Dafni (Xanthi), selo u Xanthiju

* Daphni (muzičar), jedan od pseudonima koji koristi muzičar Daniel Snaith
Manastir Dafni

**Dafni** (grčki: Δαφνί) ili **Dafnion** (Δάφνιον) je manastir 11&nbsp;km sjevernozapoadno od Atene, u četvrti Chaidari, Periferija Atika. Smješten je uz istoimenu šumu veličine preko 15&nbsp;km² na "svetom putu" koji vodi do starogrčkog svetišta Eleusina. God. 1990., zajedno sa manastirima Nea Moni i Hosios Loukas, upiusan je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Historija

Manastir Dafni je osnovan početkom 6. stoljeća, pokrštavanjem grčkog hrama boga Apolona koje su izvršili Goti 395. godine. Za njegovu izgradnju iskorišteni su stupovi s portika priješnjeg hrama od kojih je samo jedan ostao na izvornom lokalitetu, dok je ostale engleski plemić Thomas Bruce odnijeo u London.

God. 1205., manastir su poharali Križari i Otto de la Roche, vojvoda Atene je poklonio manastir Cistercitima iz opatije Bellevaux. Francuski monasi su obnovili egzonarteks, izgradili su zidine oko manastira i mnoge druge nadogradnje, sve dok ih Turci nisu protjerali 1458. godine, kada je obnovljena pravoslavna uprava.

Nakon što je manastir započeo propadati, Osmanske vlasti su ga zatvorile 1821. godine, sve do 1888. kada je otpočela njegova obnova. Nakon što je upisan kao UNESCO-va svjetska baština (1990.) zadesio ga je strašan potres 1999. godine, te je još uvijek zatvoren radi opsežne obnove.

## Odlike

Glavna crkva (*katholikon*) je važan spomenik bizantske arhitekture 11. stoljeća. Ima tlocrt upisanog grčkog križa s oktogonalnim visokim tamburom koji nosi poluloptastu kupolu. Unutra se nalaze najbolje sačuvani mozaici iz razdoblja bizantske dinastije Komnena (oko 1100.). Najbolje ih predstavlja slavni mozaik *[[Krist Pantokrator]]* u unutrašnjosti kupole, ili "Anđeo pred sv. Joakimom", kojim je bizantska umjetnost preobražena iz strogog u intimni i delikatni stil.

Mozaici su organizirani prema ikonografskoj topografiji tako da predstavljaju "vizualizaciju kršćanskog svemira" tako da je cijeli prostor spojen u jedinstvenu veliku sliku u kojoj vladar, potpomognut prorocima oko njega, predsjedava u sferi iznad skupine svetaca na donjem dijelu sobe.

## Napomene

## Vanjske veze

* Manastir Dafni 
* Dafni
Kraljevina Gruzija

**Kraljevina Gruzija** ( *Sak’art’velos Samep’o*) bila je srednjovjekovna monarhija na prostoru Kavkaza koju je godine 975. osnovao Bagrat III. Svoj je vrhunac doživjela u 11. i 12. vijeku, periodu koji se često naziva *[[Zlatno doba|Zlatnim dobom]]* historije Gruzije. U 13. vijeku je pala pod mongolskim napadima, ali je do 1340-ih uspjela obnoviti nezavisnost. Obnovljeni turko-mongolske napadi od 1386. su oslabili državu, koja je do 1466. pala u stanje anarhije. Prestanak države je formaliziran kada su tri suparnička kraljevstva nastala na njenim ruševinama - Kartli, Kakheti i Imereti - međusobno sebe priznala kao nezavisne države.

## Reference
Velika turska invazija

**Velika turska invazija**, također prevođena kao **Velike turske nevolje** (, *didi t'urk'oba*) je izraz kojim gruzijska historiografija opisuje stalne napade i naseljavanje turskih plemena pod seldžučkom vlašću na područje Gruzije koje se zbilo za vrijeme vladavine kralja Giorgija II 1080-ih. Izraz se prvi put koristio u gruzijskoj kronici iz 12. vijeka i danas je široko korišten u Gruziji. Seldžučka invazija je rezultirala velikom krizom u tadašnjoj Kraljevini Gruziji, odnosno pustošenjem i depopulacijom brojnih ovlasti, kao i slabljenjem kraljevskog autoriteta. Ti su trendovi zaustavljeni u sljedećoj deceniji zahvaljujući vojničkim pobjedama kralja Davida IV (vl. 1089–1125).

## Izvori

## Literatura
*  
* 
* 
*  
*  
*
Harald Hen

**Harald III Hen** ( – 17. april 1080) bio je kralj Danske od 1076. do smrti. Harald III se rodio kao nezakoniti kralj kralja Svenda II Estridssona. Na prijestolje je došao nakon očeve smrti, kada ga je za novog kralja izabrala skupština (*Landtag*) u Zealandu. Tome se usprotivio njegov brat Knut, ali je sukob zaustavila intervencija pape Grgura VII, odnosno pismo kojim je savjetovao mladog kralja da bratu da dio svojih ovlasti. Harald je uglavnom ovisio i dobroj volji feudalnih velikaša, te je nastojao izbjegavati vanjske sukobe i posvetio se unutrašnjim reformama. Osnovao je nove kovnice novca i nastojao standardizirati danske kovanice; također je pokušavao ukinuti prakticiranje sudskih dvoboja odnosno Božji sud kao dokazno sredstvo na suđenjima, te ga zamijeniti svjedočenjem "časnih ljudi". Te su reforme, međutim, zaživjele tek u 13. vijeku.

Harald je bio oženjen za svoju rođaku Margaretu Hasbjörnsdatter. Nije imao djece, pa ga je nakon smrti naslijedio brat Knut, koji je poslije postao poznat kao Knut IV. Četiri njegova polubrata su kasnije postali danski kraljevi.

Saxo Grammaticus ga je u svojim spisima opisao kao slabog vladara, a što sugerira i nadimak "Hen" koji znači "Mekani".

## Preci



## Izvori
Mozarapski obred

**Mozarapski obred**, **vizigotski obred** ili **hispanski obred** () je naziv za oblik kršćanske liturgije koji je do 11. vijeka bio karakterističan za područje Iberijskog poluotoka, a koji se do danas održao u pojedinim katoličkim župama Španije, odnosno koji se službeno koristi u Španskoj reformiranoj episkopalnoj crkvi (španski anglikanci). Historičari smatraju kako je nastao u samim počecima kršćanstva, odnosno kao jedan od obreda koji su prakticirale tadašnje male i međusobno izolirane zajednice kršćana. Nedostatak arijanskih elemenata također ukazuje da je prethodio uspostavi vizigotske vlasti nad Hispanijom u 5. vijeku. Njegov današnji oblik se tradicionalno pripisuje Izidoru Seviljskom, odnosno odlukama Četvrtog sabora u Toledu 633. Obred se uspio održati prije svega zahvaljujući muslimanskoj invaziji Iberijskog poluotoka u 8. vijeku, odnosno tome što su kršćani pod muslimanskom vlašću, kasnije poznati kao Mozarapi, nisu bili podvrgnuti neposrednom autoritetu papa niti vladara koji su, poput Karla Velikog inzistirali na rimskom obredu kao sredstvu za uspostavu političkog jedinstva. Godine 1085. je kralj Alfonso VI od Kastilje tokom Reconquiste zauzeo Toledo te donio odluku da sva novosvojena područja, izuzev šest župa (uključujući današnju Katedralu u Toledu), moraju napustiti mozarapski, te početi koristiti rimski obred. 

## Vanjske veze
* The current mass book of the Mozarabic rite in Spanish and Latin.
* '' Missale Mixtum secundum regulam Beati Isidori dictum Mozarabes'' Another link The Mozarabic Missal before its revision (in Latin)
* '' Missale Mixtum secundum regulam Beati Isidori dictum Mozarabes'' Another link The Mozarabic Missal before its revision (in Latin)
* ''Rubricas Generales de la Missa Gothica-Muzarabe y el Omnium Offerentium'' The Rubrics of the pre-revision Mozarabic Missal, edited by Francisco Jacobo Hernandez de Viera and published 1772 (in Spanish and Latin)
* ''Missa Gothica seù Mozarabica, et Officium itidem Gothicum'', edited by Cardinal Archbishop Francisco Antonio de Lorenzana and published 1770 (in Latin)
* ''Omnium Offerentium, vel Missale minus illuminatum Missae Mozarabum'' , from the Biblioteca Digital de Castilla-La Mancha 
* The pre-Vatican II Mozarabic Mass in English 
* Page at the Archdiocese of Toledo  (in Spanish).
* Page at the Archdiocese of Madrid  (in Spanish).
* La Ermita  (in Spanish).
* lexorandi.es  (in Spanish).
* Pervivence of the mozarabic rite on romanesque wall paintings. Church of Saint Roman, Toledo  (in Spanish)
* (ritus) Toletanus.ru Liturgical books, studies and articles, Mozarabic Calendar, Mozarabic chant (in Russian, Latin etc.).

;Video-snimke
* Video of the Mozarabic Mass (part 1)
* Video of the Mozarabic Mass (part 2)
Yan'an

**Yan'an** () je grad na razini prefekture, smješten u oblasti Shanbei provincije Shaanxi u NR Kini. U administrativnom smislu obuhvaća sedam okruga, uključujući historijski važan Okrug Zhidan (nekadašnji Bao'an). Yan'an ima relativno dugu historiju, ali je najpoznatiji po tome što su ga za vrijeme građanskog rata na kraju Dugog marša 1936. godine zauzeli komunisti na čelu sa Mao Zedongom, nakon čega im je služio kao sjedište sve do 1948.

## Vanjske veze

* Službena stranica gradske uprave 
* Yan'an (China) – Britannica Online Encyclopedia
Teresa od Leona

**Teresa od Portugala** (Tereza; Theresa; galicijsko-portugalski: *Tareja*) (1080 &ndash; 11. novembra 1130) bila je grofica Portugala. Rodila se kao nezakonita kćer kastiljskog kralja Alfonsa VI i Ximene Moniz. Godine 1094. ju je otac udao za svog vazala, francuskog plemića Henrija od Burgundije (Enrique), koji je osvojio značajna područja na teritoriji današnjeg Portugala, te uz Teresinu ruku dobio i titulu grofa. Enrique je ostao vjeran svom tastu sve do njegove smrti 1009. Dvije godine kasnije se, međutim, pobunio protiv njegove kćeri i nasljednice, kraljice Urrace. Teresa je vlast nad grofovijom preuzela nakon njegove smrti. Nastavila je uspješnu borbu protiv muslimana, a za svoje uspjehe je od pape Paskala II nagrađena titulom "kraljice", zbog čega se ponekad naziva prvim monarhom u historiji Portugala. Godine 1116. je digla još jedan ustanak protiv Urrace, koristeći kao saveznike galicijske plemiće, uključujući grofa Fernanda Pereza de Trabu sa kojim je otpočela ljubavnu vezu, i koji je zbog nje ostavio zakonitu suprugu. Godine 1121. je zarobljena u sukobu sa Urracom i puštena. Međutim, tada se protiv nje pobunio sin Alfonso i porazio je u bitci kod São Mamedea 1128. Tada je protjerana, Alfonso je preuzeo vlast, kasnije se proglasivši prvim kraljem Portugala. Umrla je u egzilu u Galiciji.

## Literatura
*  
*  
* MATTOSO, José, *D. Afonso Henriques*, Círculo de Leitores e Centro de Estudos dos Povos e Culturas de Expressão Portuguesa, 1st ed., Lisboa, 2006, ISBN 972-42-3867-9978-972-42-3867-8.
*
Vlado Šćepanović

**Vlado Šćepanović** (rođen 13. novembra 1975. u Kolašinu) je bivši crnogorski košarkaš . Igrao je na pozicija beka, a u svojoj karijeri igrao je za KK Budućnost, Efes Pilsen, KK Partizan, Fortitudo Bolonja , Panatinaikos, PAOK Solun.

Sa reprezentacijom Jugoslavije je osvojio Svetsko prvenstvo u košarci 1998. i Evropsko prvenstvo u košarci 2001., kao i bronzanu medalju na Evropskom prvenstvu 1999.
Megido

**Megido** (hebrejski: מגידו‎; arapski: المجیدو; *Tell al-Mutesellim*, grčki: Μεγιδδώ/Μαγεδδών, *Megiddó/Mageddón*; latinski: *Mageddo*; asirski: *Magiddu, Magaddu, te Magidda i Makida* na tablicama iz Amarne; staroegipatski:* Maketi, Makitu i Makedo*) je drevni grad koji je bio naseljen negdje od 7000. pr. Kr. do negdje 586. pr. Kr. Danas su od njega ostale samo ruševine (u 26 odvojenih slojeva) na brdu kod kibuca Megiddo u pustinji Negev u Izraelu.

Megido se nalazio na strateškom položaju na zapadnom rubu Jizreelske ravnice, na ulazu u jedini prolaz koroz planinski vijenac Karmel, kroz koji je vodio put iz Egipta u Asiriju. Obližnja planina Megido dala je ime Armagedonu, koji se spominje u Novom zavjetu, a što je grčki naziv za hebrejski izraz *Har Megiddo*, tj. "Gradina Megido".

God. 2005., Megido je, zajedno s gradovima Hazor i Tel Beer Ševa, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji.

## Historija

Megido je bio važan grad-država na sjecištu nekoliko drevnih putova koji su povezivali Egiat i Asiriju i stoga su zbog njega vladari Bliskog istoka često ratovali s Egiptom. Nekolicina bitaka se dogodila kod Megida:

* Bitka kod Megida (1469. pr. Kr.) između egipatskog faraona Tutmozisa III. i koalicije kanaanaca koju su činili vladari Megida i Kadeša.
* Bitka kod Megida (609. pr. Kr.) između Egipta i Judejskog kraljevstva u kojoj je poginuo kralj Jošija.
* Bitka kod Megida (1918.), tijekom Prvog svjetskog rata, između Saveznika i Turske vojske.

U Starom zavjetu se spominje i pod hebrejskim imenom דרך הים‎ (*Derekh HaYam* ili "Put prema moru"), te je za vrijeme Rimskog carstva bio važan dio istoimene vojne ceste *Via maris*.

U Novom zavjetu se spominje u knjizi Otkrivenja (Apokalipsa) u kojoj se navode budući događaji velike bitke na brdu kod Megida, tj. Armagedona, te je ovaj naziv postao sinonim za svršetak svijeta.

Megido je nenaseljen od 586. godine, iste godine kada su Babilonci uništili Salomonov hram u Jeruzalemu i odveli Izraelce u Babilonsko izgnanstvo. Stoga su građevine arheološkog lokaliteta ostali upravo onakvi kakvi su bili prije ove godine, neoštećene daljnom izgradnjom.

Danas je Megido izraelski nacionalni park i važna raskrsnica na glavnoj cesti koja povezuje središnji Izrael s Galilejom i sjevernim pokrajinama, te dolinu Jezreel kroz prolaz Wadi Ara s izraelskom morskom obalom.


file:JPF-Jezreel Valley and Mount Tabor.JPG|Pogled s Megida na Jezreelsku dolinu i planinu Tabor
file:Tell Megiddo - 4.2006 -36.JPG|Kružni oltar u hramu
file:Megido City Gate1.jpg|Gradska vrata
file:Tell Megiddo Preservation 2009 037.JPG|Velike staje u Megidu
file:JPF-TelMegiddo.JPG|Ruševine u središtu citadele


## Izvori
* Gordon Loud, *[http://oi.uchicago.edu/pdf/oip52.pdf The Megiddo Ivories (PDF)] *, Oriental Institute Publication 52, University of Chicago Press, 1939., 

## Vanjske veze

* Ekspedicija u Megido 
* Megiddo na Bibleplaces.com  
* Nacionalni park Tel Megiddo  službene stranice 
* Megiddo: Tell el-Mutesellim  na *Images of Archaeological Sites in Israel*
Bitka kod Hohenmölsena

**Bitka kod Hohenmölsena** (), također poznata i kao **Bitka na Elsteru**, odigrala se 14/15. oktobra 1080. u sjevernoj Njemačkoj za vrijeme Velikog saksonskog ustanka između trupa rimsko-njemačkog cara Heinricha IV na jednoj, i pobunjenika na čelu sa švapskim vojvodom i njemačkim protivkraljem Rudolfom od Rheinfeldena na drugoj strani. Rudolf, koji je 1077. proglašen njemačkim kraljem od strane skupštine pobunjenih njemačkih plemića, tokom godine je zabilježio niz uspjeha u borbi protiv carskih trupa, potakavši papu Grgura VII da ponovno ekskomunicira Heinricha IV, i tako ponovno započne Borbu za investituru. Heinrich se zbog toga sa svojom vojskom nastojao spojiti sa sebi vjernim feudalcima i vazalima u Meissenu i Češkoj, ali je zbog toga bio prisiljen prolaziti preko prema Salijskoj dinastiji neprijateljski nastrojene Saksonije gdje je Rudolf, pak, uživao snažnu podršku. Njegov pokušaj nije uspio, jer se između Heinrichove vojske i saveznika ispriječila rijeka Bijeli Elster, odnosno most kod grada Zeitz koji su držali pobunjenici. Nastojeći pronaći adekvatan prijelaz, Heinrich se sa vojskom povukao u močvarno područje zvano *Grona*. Tamo su ga opkolili Rudolf i njegovi vitezovi; bitku je odlučio Otto od Nordheima koji je preko močvarnog tla uspio iznenaditi Heinricha s leđa i zauzeti njegov logor. U metežu koji je nastao stradao je veliki broj Heinrichovih vitezova, ali je Heinrich uspio pobjeći. Rudolfu je, međutim, u borbi odsječena ruka te je od ozljeda umro sljedeći dan. Ta je smrt Heinrichov poraz pretvorila u pobjedu, jer pobunjenici više nisu imali vođu oko koga bi se okupili. Heinrich je tako postepeno uspio steći nadzor nad pobunjenom Njemačkom.

## Literatura
* Christopher Gravett, German Medieval Armies 1000-1300, *Men-at-Arms 310*, Osprey Publishing, Ltd., 1997, pp 22–23,
William Walcher

**William Walcher** (), **Walcher**, ponekad **Walchere** ili **Walker**, (? - 14. maj 1080) bio je biskup Durhama od 1071. te earl Northumbrije od 1075. do smrti. Bio je rodom iz Lotaringije, odnosno okolice Liègea u današnjoj Belgiji. Na mjesto biskupa ga je pozvao engleski kralj William Osvajač nedugo nakon velike kaznene ekspedicije kojom je opustošen pobunjeni sjever Engleske, uključujući područje Durhama.  Na tom je mjestu, kao knez-biskup preuzeo i svjetovnu vlast nad Durhamom. Brzo se sprijateljio sa Waltheofom, anglosaksonskim velmožom koji je Williamu služio kao earl Northumbrije. Nakon što je Waltheofu oduzeta grofovija nakon Pobune earlova, Walcher je od kralja Williama novcem otkupio titulu earla 1075. Walcher, koga su historijski izvori prikazali kao pobožnog čovjeka, ali bez nekih administratorskih sposobnosti, nastojao je steći nakolnost svojih anglosaksonskih podanika tako što je kao jednog od svojih glavnih pomoćnika odabrao Waltheofovog rođaka Lingulfa od Lumbleya. Nakon što je 1079. Northumbriju napao škotski kralj Malcolm III i bez otpora je opljačkao, Ligulf je javno optužio Walchera za nesposobnost; to je izazvalo svađu sa Walcherovim kapelanom Leobwinom i rođakom Gilbert. Potonji ju je okončao tako što je Ligulfa mučki napao noću u njegovoj kući, ubivši ga i masakriravši njegovu porodicu. Taj je zločin izazvao zgražanje među lokalnim stanovništvom i potaklo pobunu pod Eadulfom Rusom. Walcher je odlučio pobunu ugušiti pregovorima. Međutim, kada se, praćen sa stotinjak naoružanih Normana, sreo sa Eadulfom i njegovim pristašama u Gatesheadu, odbio je sve njegove zahtjeve. Razbješnjeli Eadulf je tada napao biskupa i njegovu pratnju, natjeravši ih da se sklone u obližnju crkvu. Ona je opkoljena i zapaljena, a Walcher posječen kada je iz nje pobjeći. Taj je čin potakao Williama da svog polubrata Oda od Bayeuxa pošalje na sjever da izvede još jednu kaznenu ekspediciju, tokom koje su uklonjeni i oni anglosaksonski plemići koji su preživjeli prethodnu čistku. Walchera je na mjestu biskupa naslijedio normansk redovnik William de St-Calais, a na mjestu earla normanski vitez Aubrey de Caucy.

## Izvori

## Literatura

*
Ísleifur Gissurarson

**Ísleifur Gissurarson** (1006 – 5. jul 1080) bio je islandski katolički svećenik, poznat kao prvi biskup Islanda.

Rodio se nekoliko godina nakon što je Island službeno prešao na kršćanstvo. Roditelji su mu bili Gissur Teitsson i Þórdís Þóroddsdóttir. Poslan je u Njemačku, gdje je studirao u Herfordu. Godine 1056. ga je biskupom imenovao bremenski nadbiskup Adalbert (Athelbjart).

Po povratku na Island je biskupsko sjedište sagradio na porodičnom imanju u Skálholtu, gdje je također osnovao i školu. Jedan od tamošnjih učenika bio je Jón Ögmundarson, koji je kasnije postao prvi biskup Hólara. Ísleifur je na mjestu biskupa ostao 24 godine, sve do smrti.

Imao je suprugu po imenu Dalla Þorvaldsdóttir, a s njom tri sina - Þorvaldura, Teitura i Gissura, koji je nakon njegove smrti 1080. preuzeo mjesto biskupa.
Hohenmölsen

**Hoenmelzen** () je grad u njemačkoj saveznoj državi Saksonija-Anhalt. Jedno je od 43 opštinska središta okruga Burgenland. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 10.864 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 15084235.

## Geografski i demografski podaci

Hoenmelzen se nalazi u saveznoj državi Saksonija-Anhalt u okrugu Burgenland. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 149 metara. Površina opštine iznosi 75,2&nbsp;km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 10.864 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 144 stanovnika/km².

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt opštine 
* Njem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Rudolf od Rheinfeldena

**Rudolf od Rheinfeldena** () ( – 15. oktobar 1080), također poznat i kao **Rudolf od Švapske** bio je njemački srednjovjekovni velikaš, koji je od 1057. do 1079. bio vojvoda Švapske, a od 1077. do smrti pobunjenički vođa, odnosno njemački protivkralj tokom građanskog rata koji je izbio za vrijeme Borbe za investituru. Rođen kao sin grofa Kuna od Rheinfeldena, relativno rano je pokazao sklonost beskrupuloznim potezima u svrhu sticanja vlasti, pa je iskoristio malodobnost kralja Heinricha IV kako bi oteo njegovu sestru Matildu i 1059. ishodio ne samo njenu ruku, nego mjesto švapskog vojvode i carskog upravitelja nad Burgundijom. Sljedeće godine je Matilda umrla, pa se Rudolf oženio za Adelhaide, kćer grofa Otta od Savoje. Kada je 1073. godine izbio ustanak Saksonaca, stao je na stranu Heinricha IV i s njim se borio protiv pobunjenika u prvoj bitci kod Langensalze. Međutim, kada je 1076. izbio spor između Heinricha IV i pape Grgura VII, Rudolf se priključio velikašima koji su stali na stranu pape, odnosno nastojali steći vlast i teritorije na račun ekskomuniciranog monarha. Oni su ga u martu 1077. na skupštini u Forcheimu izabrali za novog njemačkog kralja. To je izazvalo novi građanski rat. Sljedeće tri godine su vodile borbe s neodlučnim ishodom; pri tome je Rudolf ostao bez svojih uporišta u Švapskoj, koju je preuzeo od Heinricha postavljeni vojvoda Friedrich I, prvi Hohenstaufen. Situacija se na Rudolfovu stranu počela okretati 1080. kada je zabilježio neke vojne uspjehe, odnosno dobio podršku od Grgura VII koji je ponovno ekskomunicirao Heinricha. U oktobru iste godine se suprotstavio Heinrichovoj vojsci kod Hohenmölsena. U bitci je Heinrichova vojska razbijena, ali je u borbi Rudolf ostao bez ruke. Sljedeći dan je umro od rana u Merseburgu. Njegova je smrt Heinrichov poraz pretvorila u pobjedu, jer se pobunjenici više nisu imali oko koga okupiti.

Njegova kćer Adelaide od Rheinfeldena se udala za mađarskog kralja Ladislava I.

## Vanjske veze
*
Veliki saksonski ustanak

**Veliki saksonski ustanak** je bio građanski rat koji se na početku Borbe za investituru u Svetom Rimskom Carstvu, odnosno Njemačkoj, od 1077. do 1088. godine vodio između kralja Heinricha IV na jednoj, i pobunjenih velikaša na drugoj strani. Pobunjenicima je povod za ustanak protiv kralja bila njegova ekskomunikacija od strane pape Grgura VII 1076. godine. Iako je Heinrich IV početkom 1077. odlaskom u Canossu uspio ishoditi njeno skidanje, velikaši su svejedno u proljeće 1077. sazvali skupštinu u Forcheimu gdje je za novog kralja izabran švapski vojvoda Rudolf od Rheinfeldena. Pobunjenici prvih nekoliko godina nisu imali uspjeha, dijelom zbog toga što se Grgur ispočetka ustručavao javno ih podržati, a dijelom zbog rascjepkanosti vlastitih teritorija i nesloge; Heinrich IV je, pak, uglavnom uživao podršku običnog naroda, s izuzetkom Saksonije, gdje je njegova Salijska dinastija bila omrznuta te je nedugo prije bio krvavo ugušio raniji ustanak. Situacija se promijenila 1080. godine kada je Grgur ponovno ekskomunicirao Heinricha; u jesen iste godine je u bitke kod Hohenmölsena Heinrichova vojska razbijena. U njoj je, međutim, Rudolf poginuo i pobunjenici ostali bez vođe oko koga bi se okupili. Heinrich je to iskoristio kako bi se obračunao s Grgurom u Italiji; njegov pohod na Rim je 1084. godine rezultirao Grgurovom kapitulacijom i Heinrichovim službenim krunjenjem za cara. Godine 1085. su pobunjenici našli novog vođu u Hermannu od Salma, koji je iste godine uz pomoć bavarskog vojvode Welfa I Heinrichu nanio poraz u bitci kod Bleichfelda. Međutim, tu pobjedu nije htio iskoristiti, smatrajući sebe tek marionetom u rukama velikaša, te se povukao na svoje imanje. Kada je tri godine umro, s njim je de facto prestala pobuna.
1080-e

**1080-e** su decenija koja je počela 1. januara 1080. i završila 31. decembra 1089. 

## Događaji i trendovi
* 1. 4. 1081 &ndash; Bizantskog cara Nikifora III Botanijata svrgava Aleksije I, otpočevši tako vladavinu dinastije Komnena (Komnenos).
* 25. 5. 1085 &ndash; Alfonso VI od Kastilje osvaja Toledo, prekinuvši tako 300-godišnju muslimansku vladavinu na tim gradom; preostali muslimanski emiri u pomoć pozivaju Almoravide iz Maroka.
* 23. 6. 1085 &ndash; Bitka kod Sagrajesa u kojoj almoravidski emir Jusuf ibn Tašfin nanosi težak poraz Alfonsu VI i zaustavlja Reconquistu na nekoliko generacija.
* 1086 &ndash; U Engleskoj dovršen Knjiga Sudnjeg dana, tekst koji predstavlja jedan od najpreciznijih i najopsežnijih popisa stanovništva, imovine i zemljišta u srednjovjekovnoj Evropi.
* 1088 &ndash; Osnovan Univerzitet u Bologni.

## Izvori
Vila Tugendhat

**Vila Tugendhat** njemačkog arhitekta Ludwiga Mies van der Rohea, izgrađena od 1928.-30. godine u češkom gradu Brno za Fritza Tugendhata i njegovu ženu Gretu, smatra se remek-djelom arhitekta i ikonom moderne arhitekture funkcionalizma.

Mies je koristio čelične konstrrukcije koje su mu omogućile da olakša nosive zidove i rasprši prostor kako bi ostvario osjećaj lakoće prostora i maksimalnu osvjetljenost. Arhiekt je također dizajnirao i sav namještaj, od kojih se Stolica Tugendhat i Stolica Brno još uvijek proizvode. U vili nije bilo slika ili dekorativnih elemenata, osim maksimalno iskorištenih tekstura samih materijala, kao što je zid od oniksa koji je poluproziran i mijenja boju ovisno o svjetlu, te razne vrste tropskog drveta, a arhitekt je uspio velikim prozorima da veličanstveni pogled ukomponira u interijer.

Zbog tada neobičnih konstrukcija, raskošnih materijala i modernih tehnologija zagrijavanja i ventilacija, vila je bila izrazito skupa. Također, zbog izrazito jednostavnih, ali velikih multifunkcionalnih prostorija, vila je bila prevelika za obiteljsku kuću. Netom prije münchenskog sporazuma i njemačke agresije, Židovi Fritz i Greta Tugendhat su s djecom pobjegli 1938. godine i nisu se više vratili.

Vila je korištena za razne svrhe, a 1992. godine političke vođe Čehoslovačke su se ovdje sastali i potpisali mirno razjedinjenje Češke i Slovačke. Od 1994. godine vila je muzej otvoren za javnost, a 2001. godine upisana je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao važno i originalno djelo velikog arhitekta.

God. 2007. obitelj Tugendhat je službeno zatražila povrat vile zbog aljkavosti grada Brna koji je kasnio s njezinom obnovom. Obnova je otpočela u veljači 2010. godine i koštat će oko 5,769,000 €.


File:Villa Tugendhat front.JPG|Vila s ulice
File:Villa Tugendhat side.JPG|Lijeva strana kroz šumu
File:Villa Tugendhat entrance.JPG|Ulaz u obiteljske prostorije
File:Tugendhat view.jpg|Pogled na grad


## Povezano
* Bijeli grad Tel Aviva
* Stambena naselja berlinske moderne
* Bauhaus, Dessau

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica 
;Ostali projekti
Tajvan (provincija, NR Kina)

**Tajvan** (kineski: 台湾省) je po ustavu Narodne Republike Kine jedna od 23 kineske pokrajine, smještena na jugu zemlje na otoku Tajvanu. Iako Narodna Republika Kina od svog osnivanja 1949. nikad nije upravljala tim otokom, ona tvrdi da polaže pravo na Tajvan na osnovu historijskih činjenica, jer je Tajvan još od 1886. bio jedna od kineskih pokrajina.

Otokom Tajvan kao i otocima njegova arhipelaga *[[de fakto]]* upravlja rivalska Republika Kina, tako da pokrajina Tajvan za razliku od ostalih kineskih pokrajina nema svog guvernera, već njegovu ulogu zauzima *Ured za Tajvan* u ministarstvu vanjskih poslova Narodne Republike Kine.

## Geografija
Tajvan se nalazi na jugu zemlje između Južnog i Istočnog kineskog mora. Pokrajina ima površinu od 36.191 km² i 23,190.000 stanovnika (po podacima iz 2011).

Glavni grad Pokrajine Tajvan je Taipei koji leži na sjeveru otoka.

## Klima
Po Köppenovoj klasifikaciji klime Tajvan ima Vlažnu subtropsku (Cfa, Cwa), sa vrućim vlažnim ljetima i relativno toplim zimama.

## Privreda
Pokrajina Tajvan je uz Hong Kong privredno najrazvijeniji dio Kine. Bruto domaći proizvod Tajvana 2011. iznosio je 736 milijardi dolara, odnosno 16.391 USD po stanovniku.

## Povezano
* Tajvan (otok)
* Republika Kina

## Reference

## Vanjske veze
* Službene stranice pokrajine Tajvan
Zeitz

**Zeitz** je grad u okrugu Burgenlandkreis, Saska-Anhalt, Njemačka. Nalazi se na rijeci Weisse Elster, na tromeđi pokrajina Tiringije, Saske i Saska-Anhalt.

## Historija

Zeitz prvi put spominje pod imenom Cici na ravennskom sinodu 967. godine Između 965. i 982. to je bila glavna tvrđava Zeitzske marke. Između 968. i 1028. Zeitz bio rezidencija biskupa koji je kasnije bio premješten u Naumburg. No, od kraja 13. stoljeća biskupi su ponovno boravili u dvorcu u Zeitzu. Herrmannsschacht (izgrađena 1889.) je jedna od najstarijih tvornica opeke u svijetu.

Grad je industrijsko središte sve do 1989./90.. Dana 18. kolovoza 1976. protestantski svećenik *Oskar Brüsewitz* iz Rippicha se samozapaljuje ispred Michaeliskirche. To je bio prosvjed protiv DDR sustava, te je bio jedan od korijena ustanka 1989. godine.

## Glavne znamenitosti

Znamenitosti Zeitza su uglavnom smještene uz romaničku cestu (točka 52.).

* *Schloss Moritzburg*, barokni dvorac sa katedralom sv. Petra i Pavala.
* *Michaeliskirche* (1154.), izvorno rimska bazilika. Sadrži original Lutherovih 95 teza iz 1517.
* *Vijećnica* (1509., obnovljena 1909.), gotička građevina koja zajedno sa obnovljenim kuća i 3 tržnice pruža Zeitzu srednjovjekovni izgled.
* *Herrmannsschacht*, tehnički spomenik u bivšoj ciglani.

## Suradnja sa ostalim gradovima

*  Detmold, Njemačka
*  Tosu, Japan
*  Darchan, Mongolija
*  Kaliningrad, Rusija

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt opštine 
* Nem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Suđenja vešticama iz Sаlema

**Suđenja vešticama iz Sejlema** (izv. Salem) bio je niz suđenja na kojima je više desetina žena i ljudi optuženo da su veštice i vešci. Proces je obuhvatao dve vrste suđenja: prvo su saslušanja vođena pred lokalnim organima vlasti, a onda pred okružnim sudovima. Suđenja vešticama su se desila u okruzima Eseks, Safok i Mildseks kolonijalnog Masačusetsa, između februara 1692. i maja 1693.

Oko 150 osoba je utamičeno tokom suđenja nakon što su optuženi da praktikuju veštičarenje. Još više ljudi je osumnjičeno, ali ih vlasti nisu zvanično optužili. 29 osoba je osuđeno ili proglašeno krivim za veštičarenje, što je onda bilo prestup za smrtnu kaznu. 19 osoba - 14 žena i petoro muškaraca - obešeno je. Žil Kori, čovek koji je odbio da traži pomilovanje, bio je zgnječen pod teškim kamenjem kada je pokušano da se iz njega izvuče priznanje ili molba za milost. Još petoro optuženih je umrlo u zatvoru.

Iako je događaj poznat pod imenom suđenja vešticama iz Sejlema, prva saslušanja 1692. su održana u raznim gradićima širom kolonije: Sejlem Vilidžu, Ipsviču, Andoveru i Sejlemu. Najpoznatije suđenje je održano u Sejlemu. Svih 26 osoba kojima se sudilo su osuđene. Održana su i četiri zasedanje pred Vrhovnim sudom 1693. u Sejlemu, Ipsviču, Bostonu i Čarlstonu. Suđeno je 31 optuženom licu, ali je samo troje osuđeno.

Mnogi pisci su pisali o suđenju vešticama iz Sejlema. Jedan od takvih dela je i drama Artura Milera „Veštice iz Salema“.
1081.

Godina **1081.** (**[[Rimski brojevi|MLXXXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak po julijanskom kalendaru.

## Događaji
* 1. 4. &ndash; Bizantskog cara Nikifora III Botanijata svrgava Aleksije I Komnen, čime započinje vladavina dinastije Komnena.
* 8. 5. &ndash; Alfonso VI od Kastilje se ženi za Constance od Burgundije.
* proljeće &ndash; Bizantsko-normanski ratovi: Koristeći svrgavanje Nikifora III Botanijata, koji je bio zaručen za njegovu kćer Helenu, kao izgovor, normanski vojvoda Robert Guiscard pokreće veliki pohod s ciljem osvajanja Bizantskog Carstva; njegove snage bez otpora zauzimaju Krf.
* 18. 10. &ndash; Bizantsko-normanski ratovi: Bitka kod Drača u kojoj Robert Guiscard nanosi strahoviti poraz bizantskoj vojsci cara Aleksija I Komnena koja je pokušala razbiti opsadu Drača, glavnog grada bizantske Ilirije (današnja Albanija); Normani će zahvaljujući njoj sljedeće dvije decenije vladati dijelovima današnje Albanije. 
* Turski emir Tzachas osvaja İzmir i osniva kratkotrajni emirat koji će postati prva pomorska sila u turskoj historiji.
* Bitka kod Mynydd Carna kraj St Davidsa u Walesu u kojoj Gruffudd ap Cynan u savezu sa Rhys ap Tewdwrom (princom Deheubartha) nanosi poraz snagama Trahaearn ap Caradoga, Caradog ap Gruffydda i Meilir ap Rhiwallona (svi poginuli), omogućivši tako Gruffuddu da sebi prisvoji Kraljevinu Gwynedd.
* Početak izgradnje Katedrale sv. Knuta u Odenseu.

## Rođenja
* 1. 12. &ndash; Kralj Louis VI od Francuske (u. 1137)
* Opat Suger, francuski državnik i historičar (u. 1151) (vjerojatni datum)

## Smrti
* 2/3. april (mogući datumi) &ndash; Bolesław II Darežljivi, svrgnuti kralj Poljske (r. cca. 1041/2) (vjerojatno otrovan)
* 1. 9. &ndash; Biskup Euzebije od Angersa
* 10. 12. &ndash; Nikifor III Botanijat, svrgnuti bizantski car (r. cca. 1002)
* Caradog ap Gruffydd, princ Gwenta (poginuo u bitci)
* Trahaearn ap Caradog, kralj Gwynedda (poginuo u bitci)

## Reference
Grofovi i vojvode Apulije i Kalabrije

Dolje je naveden **popis [[grof]]ova i [[vojvoda]] [[Apulija|Apulije]] i [[Kalabrija|Kalabrije]]** u Južnoj Italiji od 11. do 12. vijeka Grofoviju je prvotno osnovao Guaimar IV od Salerna, koji je izvikan za *vojvodu Apulije i Kalabrije* od strane Normana. On je pak normanskog vođu Guillaumea I Željeznorukog, člana znamenitog klana Hauteville učinio grofom Melfija. Iako kao takav nikada nije bio priznat od svog nominalnog sizerena - rimsko-njemačkog cara Heinricha III, Guillaume se tradicionalno smatra prvim grofom Apulije i Kalabrije. Godine 1047. je Heinrich oduzeo Guaimarovu vojvodsku titulu. Njegovog brata i nasljednika Drogoa je obdario s titulom *Dux et Magister Italiae comesque Normannorum totius Apuliae et Calabriae* i učinio svojim neposrednim vazalom.

## Grofovi Apulije i Kalabrije

## Vojvode Apulije i Kalabrije

Godine 1127. vojvodstvo je prešlo na grofa Sicilije. Otada se povremeno koristilo kao titula za prijestonasljednika.

Titula je ostala ispražnjena nakon smrti Rogera IV. Moguće je da ju je koristio kratko živući sin Guillaumea II. Obnovio ju je kralj Tancred za svog najstarijeg sina 1189.

## Izvori
* Chalandon, Ferdinand. *Histoire de la domination normande en Italie et en Sicile*. Paris: 1907.
* Houben, Hubert (translated by Graham A. Loud and Diane Milburn). *Roger II of Sicily: Ruler between East and West*. Cambridge: Cambridge University Press, 2002.
* Matthew, Donald. *The Norman Kingdom of Sicily*. Cambridge: Cambridge University Press, 1992.
* Norwich, John Julius. *The Normans in the South 1016&ndash;1130*. London: Longman, 1967.
* Norwich, John Julius. *The Kingdom in the Sun 1130&ndash;1194*. London: Longman, 1970.
* Takayama, Hiroshi. *The Administration of the Norman Kingdom of Sicily*. BRILL, 1993.

## Vanjske veze
* History of the Norman World
Crkva sv. Knuta u Odenseu

**Katedrala sv. Knuta** (), također poznata i kao **Katedrala u Odenseu**, je luteranska katedrala u danskom gradu Odense. Originalno je podignuta u Odenseu, sjedištu prvih danskih biskupa, kao benediktinski priorat. U nju se godine 1086. pred pobunjenim seljacima sklonio danski kralj Knut IV, ali su ga tamo svejedno ubili dok se, prema predaji, molio. Zbog toga je kasnije proglašen svecem, a crkva je postala popularno dansko svetište i mjesto sahrane danskih kraljeva. Godine 1247. je oštećena u građanskom ratu između Erika IV i Abela, poslije čega je preuređena u gotičkom stilu. Uspjela je preživjeti Reformaciju, nakon koju je preuzela Danska narodna crkva.

## Literatura
* Hvidtfeldt, Arild, nd: *Danmarks Riges Krønike* 

## Vanjske veze

* Saint Canute's Cathedral 
* Ancient See of Odense
* Kirkeklokker i Danmark 
* Knud den Hellige
Maredudd ab Owain ab Edwin

**Maredudd ab Owain ab Edwin** (? -1072) bio je princ kraljevstva Deheubarth u jugozapadnom Walesu.

Maredudd bio je sin Owain ab Edwina iz loze Hywel Ddaa. Kraljevstvo je od njegove porodice preuzeo Gruffydd ap Llywelyn. Nakon Gruffyddove smrti 1063. je Maredudd uspio vratiti Deheubarth pod svoju vlast.

Za vrijeme nhegove vladavine su Normani počeli osvajati jugoistočni Wales. Nakon nekoliko neuspjelih pokušaja da ih zaustavi, odlučio je prestati pružati otpor osvajačima, odnosno pomagati im u napadima na Gwent. Zbog toga su ga Normani nagradili s zemljišnim posjedima u Engleskoj. Godine 1072. je ubijen od Caradog ap Gruffydda u bitci na rijeci Rhymni. Naslijedio ga je brat Rhys ab Owain, koji će i sam poginuti u sukobu s Caradocom. Imao je sina po imenu Gruffydd ap Maredudd, odraslog u Engleskoj, koji je također poginuo nastojeći povratiti očevo kraljevstvo od Rhys ap Tewdwra.

## Literatura
* John Edward Lloyd (1911) *A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest* (Longmans, Green & Co.)