Arapski oriks

**Arapski oriks** (lat. *Oryx leucoryx*) je antilopa srednje veličine s grbom, dugih ravnih rogova i čupava repa. Najmanji je član roda *[[Oryx]]*. Nastanjuje područje pustinja i stepa Arapskog poluotoka. Arapski oriks je izumro u divljini ranih 1970-ih, ali je preživio u zoološkim vrtovima i privatnim čuvalištima i ponovno uveden u divljinu početkom 1980-ih. Klasificiran je kao ugrožena vrsta na Crvenom popisu IUCN-a (2009.2) i navedena u CITES dodatku I. Godine 2008., populacija mu je procijenjena na oko 1100 jedinki u divljini i 6000-7000 jedinki u zatočeništvu u zoološkim vrtovima i privatnim zbirkama diljem svijeta.

Katarski oriks pod nazivom 'Orry' odabran je kao službena maskota za Azijske igre 2006. u Dohi. 

## Etimologija

Taksonomsko ime *Oryx leucoryx* dolazi iz grč. *orux* (Gazella/antilopa) i *leukos *(bijeli). Arapski oriks se naziva i bijeli oriks, a poznat je i kao maha, wudhaihi, baqar al Wash i boosolah na arapskom jeziku.

Ruski zoolog Peter Simon Pallas uveo je termin "Oryx" u znanstvenu literaturu 1767., nazivajući afričkog elanda oriks antilopom (Pallas, 1767). Godine 1777. ime je prebačeno u Cape Gemsbok. U isto vrijeme, također je opisao ono što danas nazivamo arapski oriks kao *Oryx leucoryx*, bilježeći raspon prostiranja kao područje "Arabije, a možda i Libije." 1816., Henri Marie de Ducrotay Blainville dijelila je skupine antilopa, usvajajući *Oryx* kao ime roda, i preimenovala Pallasovu antilopu Oryx u oriks gazellu (de Blainville, 1818.).Godine  1926.,  Martin Lichtenstein zbunjen prebacivanjem imena *Oryx leucoryx* u sabljorogi oriks (sad *Oryx dammah*) koju su u Sudanu otkrili njemački prirodoslovaci Wilhelm Friedrich Hemprich i Christian Gottfried Ehrenberg (Lichtenstein, 1826.). Arapski oriks tada nije imao imena do prvih živih primjeraka u Europi doniranih Zoološkom društvu u Londonu 1857. Ne shvaćajući da bi to mogao biti *Oryx leucoryx* prethodnih autora, dr. John Edward Gray predlaže da se životinja nazove *Oryx beatrix* po Princezi Beatrice od Ujedinjenog Kraljevstva (Gray, 1857.). Iako se taj naziv održao dugi niz godina, Oldfield Thomas preimenovao je sabljorogog oriksa u *Oryx algazal* 1903. (što je tada preimenovana *Oryx dammah*), i dao arapskom oriksu natrag izvorni naziv. Zbrka između 2 vrste je pogoršana činjenicom da su se obje životinje nazivale bijeli oriks na engleskom jeziku.

## Anatomija i morfologija

Arapski oriks visok je 1m u ramenima , a teži 70 kg. Njihova koža je gotovo bijela, a donji dio i noge su smeđe. U predjelu vrata nalaze se crne pruge, tako i na čelu, na nosu i proteže se od roga kroz oko do usta. Oba spola imaju duge ravne ili blago zakrivljene prstenaste rogove dugačke 50-75cm. 

Arabski oriks se odmara tijekom dnevne vrućine i može predvidjeti kišu, te će krenuti prema njoj, što znači da imaju ogromno stanište. U Omanu se kreću staništem od 3.000 kvadratnih km. Krda su mješovitih spolova i obično sadrže između 2 i 15 životinja, iako su viđena stada i do 100 jedinki. Arapski oriksi općenito nisu agresivani jedni prema drugima što omogućuje da krda žive mirno neko vrijeme.

Osim ljudi, vukovi su jedini predator arapskih oriksa. U zatočeništvu i dobrim uvjetima u divljini, oriksi postižu životni vijek do 20 god. U razdobljima suše, očekivani životni vijek im se može znatno smanjiti zbog pothranjenosti i dehidracije. Ostali uzroci smrti su borbe između mužjaka, ujedi zmija, bolesti i utapanje u poplavama.

## Rasprostranjenost

Povijesno, arabski oriks se vjerojatno kretao tijekom većeg dijela Bliskog istoka. Ranih 1800-ih, nastanjivali su i Sinaj, južnu  Palestinu, Transjordan, velik dio Iraka i većinu Arapskog poluotoka. Tijekom 19. st. i početkom 20. stoljeća, stanište arapskih oriksa se povuklo natrag prema Saudijskoj Arabiji, a do 1914. je tek nekoliko jedinki opstalo izvan te zemlje. Bilo je nekoliko izvješća o arapskim oriksima u Jordanu 1930., ali od sredine 1930-ih jedina preostala populacija bila je u pustinji Nafud na SZ Saudijske Arabije i Rub' al Khali na jugu.

Godine 1930., arapski prinčevi i činovnici naftnih kompanija počinju lov na arapskog oriksa automobilima i puškama. Lov je rastao, a neki su izvijestili da je korišteno čak 300 vozila. Do 1950., sjeverna populacija je praktički izumrla. Zadnji je arapski orinks u divljini prije introdukcije viđen 1972..

Arapski orinks preferira stanište u pustinji šljunka ili pijeska, gdje ga od većine grabežljivaca i lovaca štiti brzina i izdržljivost. U pijesku pustinje u Saudijskoj Arabiji, arapski oriks se uobičajeno nalazi u tvrdom pijesku područja ravnica između mekše dine i grebena.

## Ekologija

### Ekologiji hranjenja

Prehrana arapskog oriksa uglavnom se sastoji od trave, ali i drugih vrsta biljaka uključujući drveće, pupove, travu, voće, gomolje i korijenje. Stada arapskih oriksa traže rijetke kiše da bi se hranili novoizraslim biljkama koje rastu nakon kiše. Arapski oriks može izdržati nekoliko tjedana bez vode. Istraživanjima u Omanu utvrđeno je da primarno jedu trave iz roda *[[Stipagrostis]]*. Cvijeće iz trava roda *Stipagrostis* im je najveći izvor sirovih bjelančevina i vode, dok se lišće činilo boljim izvorom hrane s druge vegetacije.

### Bihevioralna ekologija

Kad ne lutaju svojim staništem ili se ne hrane, oriksi kopaju plitka udubljenja u mekom tlu ispod grmova ili stabala za odmaranje. Sposobni su otkriti kišu u daljini i pratiti smjer svježeg rasta biljaka. Broj jedinki u stadu može se uvelike razlikovati(do 100), ali prosjek je 10 ili manje jedinki. Pristupa stadu nema, a jedan mužjak na teritoriju je rijetkost. Stada uspostavljaju izravnu hijerarhiju koja uključuje sve ženke i mužjake iznad dobi od oko 7 mjeseci. Arapski oriks teži održavanju vizualnog kontakta s drugim članovima stada, podređeni mužjaci imaju položaj između glavnih jedinki stada i okolnih ženki. Odvojeni od stada, mužjaci će tražiti područja koja su posljednji put posjetili sa stadom, živeći u osami sve do povratka krda. Gdje voda i uvjeti ispaše dozvole, muški oriksi će uspostaviti svoj teritorij. Mladi mužjaci žive sami. Dominacije stvorene hijerarhije unutar stada se poštuju i isrikazuju, što uklanja opasnost od teških ozljeda koje bi mužjaci mogli nanijeti svojim dugim, oštrim rogovima. Mužjaci i ženke koristiti će svoje rogove u obrani teritorija. 

### Važnost za ljude

Hebrejska riječ re'em može značiti arapski oriks, iako može također značiti izumrli divlji bik ili neka druga vrsta rogatog sisavaca. U biblijskoj verziji kralja Jamesa riječ "re'em" je prevedena kao "jednorog", a legenda o jednorogu možda potječe dijelom od arapskog oriksa, koji sliči jednorogu ako se promatra u profilu.

## Zaštita

Fauna & Flora International, uz financijsku pomoć iz World Wildlife Fund spasili su arapskog oriksa od izumiranja. Godine 1962., te su grupe prve pokrenule prvi u uzgoj stada u zoološkom vrtu Phoenix. Počevši sa samo 9 životinja, u Phoenixu je bilo više od 200 uspješnih rođenja. Odavde, oriksi su slani u druge zoološke vrtove i parkove za uzgoj stada. 
Arapski oriksi su lovljeni do izumiranja u divljini od 1972. Do 1980. broj arapskih oriksa u uzgoju povećao se do točke da je bilo moguće pustiti jedinke u divljinu. Prvo puštanje u Omanu pokušano je s oriksima iz Parka divljih životinja San Diego. Osim u Omanu, danas divlje populacije postoje i u Saudijskoj Arabiji i Izraelu. 

Arapski oriks je klasificiran kao ugrožena vrsta na IUCN-ovoj Crvenoj listi. Godine 2008. procjenjeno je da u svijetu ima oko 1100 oriksa u divljini i 6000-7000 oriksa u uzgoju. Neki od njih žive u velikim ograđenom staništima (*free-roaming*), kao one u Siriji (Al Talila), Bahreinu, Kataru i UAE.

Dana 28. lipnja 2007., utočište omanskog arapskog oriksa je zaštićeno područje uklonjeno s UNESCO-ve Svjetske baštine. UNESCO-ovo je objašnjenje je odluka omanske vlade da na 90% teritrija utočišta otvori crpilišta. Na tom je mjestu populacija oriksa smanjena s 450  1996. na samo 65 jedinki 2007. Danas je preostalo 4 para.

## Izvori