Mentalni poremećaj

**Duševna** ili **mentalna bolest** je u najširem smislu svaki poremećaj funkcija mozga koji utječe na mišljenje, osjećaje ili sposobnost osobe da komunicira sa svojom okolinom. 

**Duševno** ili **[[mentalno zdravlje]]** je izraz koji se često upotrebljava da opiše postojanje ili nepostojanje duševne bolesti.

Precizna definicija ili klasifikacija duševnih bolesti su predmetom trajnih kontroverzi, najčešće zbog toga što je psihijatrija - nauka o duševnim bolestima - nije pratila napredak ostalih grana medicine, odnosno daleko više je bila pod uticajem raznoraznih političkih, ekonomskih i kulturnih faktora. Tako se, na primjer, zalaganje za komunizam u SAD 1950-ih smatralo duševnom bolešću, dok su se 1970-ih u SSSR-u kritičari komunizma slali u duševne bolnice. Nešto svježiji primjer je homoseksualnost, koja je sve do ranih 1970-ih smatrana za duševnu bolest, dok se takvo mišljenje danas u mnogim krugovima smatra za simptom duševne bolesti zvane homofobija.

Normalno i poremećeno nisu dve jasno razgraničene kategorije, već kontinuum na kom se ne može precizno odrediti gde se jedno završava, a drugo počinje. Kao najčešće odlike psihičkog zdravlja navode se realističnost, samokontrola, samopoštovanje, sposobnost za bliske odnose i želja za samoostvarenjem.
Psihički poremećaji su se delili nekada na samo dve kategorije - neuroze i psihoze.

*Neuroze* su lakši psihički poremećaji čije su zajedničke odlike anksioznost, neprilagođenost i nezadovoljstvo. Anksiozni poremećaji su oni kojima je zajednička anksioznost ili strah koji nema izvor u realnoj opasnosti. Između ostalih, tu spadaju generalizovani anksiozni poremećaj i fobije. Somatoformni poremećaji se izražavaju u vidu telesnih simptoma, a jedan od oblika tih poremećaja je hipohondrija.

*Psihoze* su teški psihički poremećaji koji dovode do gubitka kontakta sa realnošću, u šta spada shizofrenija. Shizofreniju odlikuje razgradnja gotovo svih psihičkih funkcija i manji ili veći gubitak kontakta sa realnošću.

*Osnovni poremećaji raspoloženja* su: depresija, manija i bipolarni poremećaji. Depresiju odlikuju simptomi kao što su tuga, beznadežnost, krivica, malodušnost. Maniju odlikuju preterana uzbuđenost, hiperaktivnost, osećanje svemoći, odsustvo umora i potrebe za spavanjem. Bipolarne poremećaje karakteriše smenjivanje faze manije i faze depresije.

*Poremećaji ličnosti* su trajni i nefleksibilni obrasci doživljavanja i ponašanja koji remete funkcionisanje osobe u raznim oblastima života; počinju da se ispoljavaju najkasnije u adolescenciji ili u ranom odraslom dobu,a nisu posledica zdravstvenih problema niti zloupotrebe droga, alkohola, lekova.

Psihički poremećaji se najčešće leče psihofarmakoterapijom (lečenje lekovima) i/ili psihoterapijom (verbalnom i neverbalnom komunikacijom). Psihofarmakoterapija je nužna kod teških psihičkih poremećaja, a psihoterapija je korisna kod većine poremećaja i za rešavanje dugotrajnih životnih problema. U izmenjenom stanju svesti izmenjeni su doživljaji sebe i spoljnog sveta. Spavanje i san su rezultat različitog ritma u radu mozga. Tokom spavanja nismo svesni spoljne realnosti. Hipnoza je ekstreman vid sugestije ili nekritičkog prihvatanja određene ideje ili ponašanja.

Psihoaktivne supstance biohemijskim putem utiču na rad mozga i menjaju stanje svesti. Dele se na depresante, stimulanse i halucionogene. Depresanti se zloopotrebljavaju zato što smiruju i izazivaju stanje svemoći i sigurnosti. Stimulansi podižu raspoloženje. Halucionogeni podstiču maštu, izoštravaju čulne doživljaje i stvaraju osećanje zajedništva. Zloupotreba dovodi do bolesti zavisnosti koji mogu imati smrtni ishod.