open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
423.

__NOTOC__
Godina **423.** (**[[rimske brojke|CDXXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Marinijana i Asklepidiota** (ili, rjeđe, **godina 1175. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 423. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* proljeće - [[Zapadno Rimsko Carstvo|Zapadnorimski]] [[Honorije]] protjeruje [[Gala Placidija|Galu Placidiju]] i njenu djecu u [[Konstantinopol]].
* 15.8. - Honorije umire.
* 20.8. . [[Ivan (rimski uzurpator)|Ivan]], Honorijev *primicerius notariorum'' (službenik), preuzima prijestolje Zapadnog Rimskog Carstva.
* Teodoret postaje episkop grada Kiros u Siriji.


## Rođenja

## Smrti
* 15.8. &ndash; Honorije, zapadnorimski car (r. 384)
* Ming Yuan Di, vladar kineske dinastije Sjeverni Wei
* Princeza Tufa
* Carica majka Xiao Wenshou
* Sveti Maron, katolički i pravoslavni svetac i praosnivač Maronitske crkve

## Reference
Princeza Tufa

**Princeza Tufa** (禿髮王后, osobno ime nepoznato, ? -423) bila je princeza/kneginja kineske/Xianbei države Zapadni Qin, odnosno supruga Qifu Chipana (princ Wenzhao).

Bila je kćer Tufa Rutana, posljednjeg vladara države Južni Liang, koji se 414. morao predati njenom mužu a godinu dana kasnije je otrovan u zarobljeništvu. Princeza Tufa i njen brat Tufa Hutai (禿髮虎台) su pokušali osvetiti oca, ali je njihova zavjera razotkrivena, i oboje su pogubljeni.

|- style="text-align: center;"

|- style="text-align: center;"

|-
Primicerius

**Primicerius** (helenizirano u **prim(m)ikērios** () je bila kasnorimska i bizantska titula koja se koristila u državnoj, a kasnije i u crkvenoj upravi kako bi označila načelnike pojedinih upravnih odjela. 

## Reference
* Le Blant, "Inscriptions chrétiennes de la Gaule", I, 142, n. 45
* Charles du Fresne, sieur du Cange, "Glossarium"
* Grgur od Toursa, "Hist. Francorum", II, xxxvii
* Sv. Isidor od Seville, "Epistola ad Ludefredum", P.L., LXXXIII, 896
Mauzolej Gale Placidije

**Mauzolej [[Gala Placidija|Gale Placidije]]** je vrlo važan bizantski mauzolej u Raveni (Italija). Jedan je od osam građevina u Raveni koja su upisana na popis svjetske baštine 1996. godine. Kao što su UNESCO-ovi stručnjaci objasnili, "to je naraniji i najbolje sačuvani od svih spomeničkih mozaika, a istovremeno umjetnički najsavršeniji".

Građen od 425.-430., građevina je dizajnirana u obliku grčkog križa s kupolom potpuno obloženom mozaicima koji predstavljaju osmoricu apostola i simboličke figure golubica koje piju iz posude. Ostala četvorica apostola predstavljena su na svodu suprotnog kraka; iznad vrata je prikaz Isusa Krista kao Božjeg Pastira, mladog, golobradog, s lepršavom kosom, i okružen ovcama; na suprotnoj strani nalazi se lik koji se interpretira kao prikaz sv. Laurencija. Tanke, prozirne kamene ploče propuštaju svjetlost u građevinu kroz prozore.

Građevina (bivši oratorij veće crkve Svetog Križa) sadrži tri sarkofaga; najveći pripada Gali Placidiji, čije je balzamirano tijelo postavljeno u sjedeći položaj, odjevena u carski ogrtač; godine 1577. sadržaj sarkofaga slučajno je izgorio. Sarkofag nadesno se pripisuje car Valentinijanu III. ili bratu Gale Placidije, caru Honoriju. Lijevi sarkofag pripisuje se suprugu Gale Placidije, caru Konstanciju III.


Datoteka:Mausoleum of Galla Placidia. Plan.jpg|Tlocrt Mauzoleja Gale Placidije
Datoteka:Ravenna 1978 079.jpg|Unutrašnjost Mauzoleja Gale Placidije 
Datoteka:Meister des Mausoleums der Galla Placidia in Ravenna 001.jpg|Stropni mozaik u Mauzoleju Gale Placidije
Datoteka:Meister des Mausoleums der Galla Placidia in Ravenna 002.jpg|Dobri pastir - Mauzolej Gale Placidije 


## Vanjske veze

* Mauzolej Gale Placidije
Kastin

**Flavije Kastin** (*Flavius Castinus*, ? - 425?) je bio zapadnorimski velikodostojnik na dvoru cara Honorija. Njegov glavni suparnik je bio Bonifacije, štićenik Gale Placidije. Godine 422. je zajedno sa Bonifacijem poslan u Hispaniju u nastojanju da tamo podrži Sveve, odnosno otjera Vandale. Misija nije uspjela te se Kastin morao povući u Tarragonu. Nakon Honorijeve smrti 423. je istočnorimski car Teodozije II oklijevao s imenovanjem zapadnorimskog cara, što je Kastin iskoristio kako bi istakao Ivana za cara. Ivan ga je 424. proglasio konzulom ali je ta vladavina bila kratkotrajna. Godine 425. je Ivan poražen, uhvaćen i pogubljen. Što se dogodilo sa Kastinom nije poznato, ali se pretpostavlja da je imao istu sudbinu.
Gamalijel VI

**Gamalijel VI** (cca. 370 - 425) je bio jevrejski duhovni vođa, poznat kao posljednji nasi, odnosno predsjednik Sanhedrina, vrhovne skupštine svih Jevreja u tadašnjem Rimskom Carstvu. Pretpostavlja se da je na dužnost stupio oko godine 400. 17. oktobra 415. su carevi Honorije i Teodozije II izdali edikt kojim se smjenjuje sa tog mjesta jer je prekršio zabranu carsku zabranu izgradnje novih sinagoga. Najvjerojatnije je umro oko 425. godine. Teodozije nije dozvolio imenovanje nasljednika i ukinuo je Sanhedrin 429.

Gamalijel se bavio medicinom, te pisac Marcel Empirik spominje njegov recept za liječenje bolesti slezene. 

## Izvori
* 
* 
* 
*
Zu Chongzhi

**Zu Chongzhi** () (429–500), kurtoazno ime **Wenyuan** (文遠) bio je znamneiti kineski matematičar i astronom iz doba dinastija Liu Song i Južni Qi. Poznat je po reformi kalendara te za svoje vrijeme izuzetno preciznom izračunu trajanja godine i broja pi.

## Napomene

## Reference

* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 4, Part 2*. Cambridge University Press
* Du, Shiran and He, Shaogeng, "Zu Chongzhi" . *[[Encyclopedia of China]]* (Mathematics Edition), 1st ed.

## Literatura

* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 3, Mathematics and the Sciences of the Heavens and the Earth*. Cambridge University Press

## Vanjske veze

* Encyclopedia Britannica's description of Zu Chongzhi
* Zu Chongzhi at Chinaculture.org 
* Zu Chongzhi at the University of Maine 
*
Antička Kartagina

**Antička Kartagina** ili **Kartaga** je bila antička civilizacija koja je nastala od feničanskog polisa Kartagine, blizu današnjeg grada Tunisa. Prvobitno je bila kolonija Tira, ali je stekla nezavisnost oko 650. pne. i uspostavila dominaciju nad drugim feničanskim kolonijama u današnjoj Španiji, Italiji i severnoj Africi koja je trajala do 146. pne. Na vrhuncu svoje moći, Kartagina je dominirala najvećim delom zapadnog Sredozemlja.

Kartagina je od 3. veka pne. bila u konstantnom sukobu sa Rimskom republikom, što je dovelo do niza ratova koji se nazivaju Punski ratovi. Posle trećeg i poslednjeg punskog rata, Kartaginu su zauzele i razorile rimske legije.
425.

__NOTOC__
Godina **425.** (**[[rimske brojke|CDXXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Teodozija i Valentijana** (ili, rjeđe, **godina 1178. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 425. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Poraz zapadnog cara [[Ivan, rimski car|Ivana]]: istočna vojska, u ime mladog cezara [[Valentinijan III.|Valentinijana]], na čelu sa [[Aspar]]om (njegov otac [[Ardabur (konzul 427)|Ardabur]] je nedavno zarobljen) zauzima Ravenu i vraća se sa zarobljenim Ivanom u Akvileju, gde je pogubljen, u maju ili junu.
* [[Zapadno Rimsko Carstvo|Zapadnorimski]], Ivanov, vojskovođa [[Flavius Aëtius|Aecije]] sa svojim i hunskim trupama se zakasnelo vraća u [[Italija (Rimsko Carstvo)|Italiju]], tri dana nakon Ivanove smrti - nakon čarki se sporazumeva sa novim vladarima, postaje komandant snaga u Galiji. Huni će napustiti Italiju, vraćaju i [[Panonija Valerija|Panoniju Valeriju]] carstvu.
* [[23. 10.]] &ndash; Šestogodišnji [[Valentinijan III]] postaje zapadnorimski car (do 455), a njegova majka [[Galla Placidia|Gala Placidija]] služi kao regent (faktički do Aecijevog uspona 430-tih).
* [[Teodosije II]] osniva Pandidakterion, [[Carigradski univerzitet]], za obrazovanje državnih službenika.
* Umro je [[Gamalijel VI]], poslednji *nasi'' jevrejskog Sanhedrina - istočnorimske vlasti ne dozvoljavaju postavljanje novog nasija (njegov porez je prebačen u carsku blagajnu), tako da je ovo kraj te instituticije.
* Početak gradnje Mauzoleja Gale Placidije u Ravenni (najraniji mogući datum).
* Budizam stiže na Sumatru.


## Rođenja
* Zu Chongzhi, kineski matematičar

## Smrti
* 10.10. &ndash; Atik, arhiepiskop Konstantinopola
* Ivan, uzurpator Zapadnom Rimskom Carstvu
* Flavije Kastin, rimski političar
* Gamliel VI, posljednji nasi (poglavar Sanhedrina)
* Helian Bobo, osnivač države Xia

## Reference
424.

__NOTOC__
Godina **424.** (**[[rimske brojke|CDXXIV]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Kastina i Viktora** (ili, rjeđe, **godina 1177. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 424. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* 22. 4. - 10. 10. - Antemije Isidor je pretorijanski prefekt Ilirika. 
* 7. 7. - Kina perioda Južnih i Sjevernih dinastija: Song Wen Di postaje kineski car iz dinastije Liu Song nakon dvorskog puča u kome je ubijen njegov brat Song Shao Di.
* 23. 10. - Istočni car Teodosije II imenuje petogodišnjeg rođaka Valentinijana za zapadnorimskog cara, veren je dvogodišnjom Licinijom Eudoksijom, Teodosijevom kćerkom. Vojska na čelu sa Ardaburom i Asparom kreće iz Soluna, do Akvileje.
* jesen/zima? - Zapadni car Joanes šalje vojskovođu Aecija kod Huna po pojačanje (vraća se dogodine, prekasno).
* Crkva Istoka se osamostaljuje: katolikos Istoka mar Dadišo postaje prvi katolikos-patrijarh Seleukije-Ktesifona


## Rođenja

## Smrti
* Car Shao od Liu Songa

## Reference
Ekumena

**Ekumena** ili **vaseljena** (stgrč. οἰκουμένη – "naseljeno", "naseljena zemlja") je izraz koji je u antici označavao tada poznati svet, odnosno Zemlju.

U širem smislu reči ekumena je naseljeni deo kopna, u koju spadaju i teritorije koje su uključene u život, odnosno ljudske aktivnosti.

## Ekumena u religiji
Ekumena kao izraz se u moderno doba koristi i za Ekumenizam ili Ekumenski pokret, religiozni pokret nastao u 19. veku.

Drugi naziv za vaseljenski sabor može biti ekumenski sabor.

## Ekumena u kulturnoj istoriji
U kulturnoistorijskom kontekstu izraz je prvi put u akademskim krugovima upotrebio Luis Mamford u svom delu "*Tehnika i civilizacija*" 1934. godine. Izraz je zatim 1963. popularizovao kanadski istoričar Vilijem H. Meknil delom "*Uspon Zapada*", u kome rezonuje kako je krajem 18. veka nastala globalna ekumena, omogućena dominacijom evropskih političkih institucija, tehnologije i ekonomskog sistema.

## Ekumena u popularnoj kulturi
* Tolkinova Srednja zemlja je opisana kao ekvivalent starogrčkoj ekumeni.
* U delu "*Oko vremena*" Artura Č. Klarka i Stivena Bakstera, Ekumena je pokret koji teži ujedinjenju katoličanstva i islama.

## Izvori

## Povezano
* Anekumena
* Subekumena
* Ekumenizam ili vaseljenizam
Deus ex machina

**Deus ex machina** (, ) je latinska izreka koja se koristi da opiše neočekivan, veštački ili neverovatan lik ili silu koja se iznenada pojavljuje i rešava stvar koja je do tada bila nerešiva. U prenesenom značenju izreka se koristi da označi događaj koji rešava neku (bezizlaznu) situaciju na način koji se kosi sa principima logike i zdravog razuma.

## Poreklo izreke
Termin vodi poreklo iz grčke (kasnije rimske) antičke tragedije u kojoj je korišćen da označi lik (boga ili bogove) u predstavi koji se pojavljivao na kraju komada donoseći rešenje zapleta, čime se okončavala radnja i sam komad.

Sam termin u bukvalnom prevodu znači *Bog iz mašine*, čime je označavan u komadu taj lik koga je kran (odnosno *mašina*) unosio na scenu.
Rat u Afganistanu (razvrstavanje)

**Rat u Avganistanu** može imati više istorijskih značenja:

* Prvi anglo-avganistanski rat (1839–1842)
* Drugi anglo-avganistanski rat (1878–1881)
* Treći anglo-avganistanski rat (1919)
* Sovjetsko-avganistanski rat (1979–1989)
* Američka invazija Avganistana (2001–)
Carica majka Zhang

**Carica majka Zhang** (張太后, osobno ime nepoznato, ? - 426) bila je kineska carica majka iz dinastije Liu Song. Bila je konkubina osnivača dinastije cara Wua (Liu Yu), i majka njegovog nasljednika cara Shaoa (Liu Yifu). Liu Yuu je osim Liu Yifua rodila i kćer Liu Huiyuan (劉惠媛, princeza Yixing). Iako je Liu Yu nikada nije napravio službenom caricom, formalno ju je oženio nakon stupanja na prijestolje 420. Nakon što je Shao stupio na prijestolje 422. dobila je status carice majke. Njega je međutim izgubila kada je 424. Shao ubijen u dvorskom puču, a na prijestolje stupio njen posinak car Wen (Liu Yilong). Umrla je dvije godine kasnije, ali je prije smrti vidjela kako joj posinak sveti sinovu smrt likvidiravši vodeće sudionike puča.

## Izvori
* *[[Knjiga Songa]]*, vol. 41.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 11.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vol. 119 i 120.
Tripolitanija

**Tripolitanija** (st. gr. Τρίπολις, Τριπολτὲις, ,  *Ṭarābulus*, berb. *Ṭrables*) je severozapadna regija Libije i bivša provincija ili država Libije (uz Kirenaiku i Fezan) u administrativnom sistemu od pre 1970-ih. U Tripolitaniji živi najveći broj stanovnika Libije. Godine 2006. tu je živelo 3.601.853 ljudi, ili 63,3% stanovništva zemlje. Tripolitanija obuhvata grad Tripoli. Ova dva pojma su sinonimi u arapskom jeziku.

## Historija

Ovu regiju su u davnoj prošlosti naseljavali Berberi. U 7. veku pne. Feničani su tu osnovali kolonije uz more. One su kasnije došle pod uticaj Kartagine. Pod vlašću Rima ova oblast je postala prosperitetna. Početkom 3. veka oblast se nazivala „Region tri grada“ (*Regio Tripolitana*) po svoja tri važna grada: Oea, Leptis Magna i Sabrata. Vandali su zauzeli ovo područje 435, dok su ih Vizantinci smenili u 6. veku. Arapi su preplavili oblast Tripolitanije u 7. veku. Otomanski Turci su zauzeli Tripolitaniju 1553. i organizovali je kao svoj „vilajet Tripoli“. Oblast je postala italijanski posed 1911. posle Italijansko-turskog rata. Dana 3. decembra 1934. Tripolitanija je postala deo jedinstvene kolonije Libije.
426.

__NOTOC__
Godina **426.** (**[[rimske brojke|CDXXVI]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Teodozija i Valentijana** (ili, rjeđe, **godina 1179. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 426. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Sveti [[Augustin Hiponski]] objavljuje knjigu *De Civitate Dei'' (Božji grad).
* Sisinije postaje arhiepiskop Konstantinopola.
* Gunderih, kralj Vandala, postaje kraljem Alana (približni datum).


## Rođenja
* Liu Shao, kineski princ

## Smrti
* Atak, kralj Alana
* Fu Liang, kineski velikodostojnik
* Xie Hui, kineski velikodostojnik
* Xu Xianzhi, kineski velikodostojnik
* Carica majka Zhang

## Reference
Arhiepiskop Sisinije I od Konstantinopola

**Sisinije I** ( [**]; ? - 24. decembar 427) bio je arhiepiskop Konstantinopola. Naslijedio je Atika u februaru 426. i stolovao do smrti 427. nakon čega ga je naslijedio Nestorije.
Eduard Limonov

**Eduard Venjaminovič Limonov** (Dzeržinsk, 22. veljače 1943. — Moskva, 17. ožujka 2020) je bio ruski ekstremni nacionalistički pisac, publicist, političar, disident, osnivač i vođa neregistrirane Nacional-boljševičke stranke

Pravim imenom je **Eduard Venjaminovič Savenko**.

Za vrijeme rata u BiH je pružao podršku bosanskosrpskim snagama, te je prilikom posjeta njihovim položajima na vlastiti zahtjev ispalio nekoliko rafala iz mitraljeza na opsjednuto Sarajevo.

Osuđen je 2002., unatoč prosvjedima nekolicine zastupnika u Dumi, zbog nezakonitog nabavljanja oružja, i odslužio je gotovo dvije godine u zatvoru.

Pored ruskog, služi se i engleskim i francuskim jezikom.

## Vanjske veze

* Eduard Limonov - blog 
* Eduard Limonov - blog
* Eduard Limonov 
* Eduard Limonov
* Nacional-boljševička stranka
* Nacional-boljševička stranka* Limonka

## Napomene

## Reference
Atak (alanski kralj)

**Atak** ( i **Adak** (*Addak*) (? - 418/426) bio je kralj zapadnih Alana koji su se 409. naselili na Iberijskom poluotoku u tadašnjoj rimskoj provinciji Luzitaniji. Atak je bio nasljednik Respendijala, koji je Alane, zajedno sa Vandalima i Svevima vodio preko Rajne u Galiju, a potom u Hispaniju. Poslije toga su u Hispaniju provalili Vizigoti, ovaj put kao saveznici zapadnorimskog cara Honorija. Godine 418. im se Atak na čelu Alana suprotstavio, najvjerojatnije u blizini današnjeg Gibraltara, ali je poginuo u sukobu sa vizigotskim kraljem Valijom. Osam godina kasnije su Alani pristali da njihov vođa postane tadašnji vandalski kralj Gunderih koji se otada naziva *rex Wandalorum et Alanorum* (kralj Vandala i Alana).

## Izvori
* Bury, J. B. *History of the Later Roman Empire*. Macmillan & Co. Ltd., 1923. 
* Hydatius. *Continuatio chronicorum Hieronymianorum*. 

## Napomene
Liu Shao (Liu Song)

**Liu Shao** (劉劭) (426–453), kurtoazno ime **Xiuyuan** (休遠), posthumno ime **Yuanxiong** (元凶, doslovno "vrhovni ubica"), bio je kratkotrajni car Kine iz dinastije Liu Song. Bio je sin cara Wena i njegov krunski princ koji je, čuvši da mu otac namjerava oduzeti titulu, zajedno sa svojim bratom Liu Junom, organizirao puč, svrgnuo i ubio oca. Tada je zauzeo prijestolje, ali je ubrzo nakon toga poražen i likvidiran od strane svog brata Liu Juna, princa od Wulinga, koji je preuzeo prijestolje kao car Xiaowu.

## Napomene i reference

* *[[Knjiga Songa]]*, vol. 99.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 4 http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh2.htm .
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 120, 121, 123, 125, 126, 127.
Ivan Krilov

**Ivan Andrejevič Krilov** (rus. **Иван Андреевич Крылов**, 13. veljače 1769. - 21. studenog 1844.) je bio ruski basnopisac i komediograf. Proslavio se prvenstveno svojim basnama, u kojima je često uz općeljudske mane i poroke istodobno šibao i aktualna ruska društvena i kulturna zbivanja po čemu se razlikovao od La Fontainea, kojega je mnogo prevodio i prerađivao i u kojeg se u mnogočem i ugledao. Krilkoljeve basne, pisane gipkim i jampskim stihovima i narodu bliskim jezikom, uspjele su prodrijeti i do europskih čitalaca i do ruskog puka, te pojedine Krilovljeve sentencije žive i danas kao narodne poslovice.
Božji grad

**Božji grad** može označavati:
* Novi Jeruzalem, eshatološki koncept u kršćanstvu i bahaizmu;
* *[[De civitate Dei]]*, znamenita knjiga kršćanskog teologa Aurelija Augustina iz 5. vijeka, također poznata i pod naslovom *O državi Božjoj*
* *[[Mistica Ciudad de Dios]]* (Mistični Božji grad), knjiga španske katoličke redovnice Marije de Agrede iz 17. vijeka
* Cidade de Deus (Rio de Janeiro), naselje, odnosno *[[favela]]*, u Rio de Janeiru
* Cidade de Deus (Osasco), naselje u brazilskom gradu Osasco
* Cidade de Deus (roman), autobiografski roman brazilskog književnika Paula Linsa iz 1997. koji opisuje život u istoimenoj faveli;
* Cidade de Deus (film), brazilski film iz 2002. godine, temeljen na istoimenom romanu;
* City of God (2011 film), indijski film iz 2011. godine
Mihail Šolohov

**Mihail Aleksandrovič Šolohov** (rus. **Михаи́л Алекса́ндрович Шо́лохов**, 24. ožujka 1905. - 21. veljače 1984.), ruski književnik.

U književnost je ušao zbornikom "Donske pripovijesti". Najbolje mu je djelo roman "Tihi Don" s temom rata i mira u sredini donskih kozaka u vrijeme Prvog svjetskog rata, revolucije i građanskog rata. Vrstan je pejzažist i poznavalac kozačkih običaja, pa su opisi prirode i kozačke sredine dali romanu svježinu.

Godine 1965. dobio je Nobelovu nagradu za književnost.

## Djela
* "Uzorana ledina"
* "Nauka mržnje"
* "Oni su se borili za domovinu"
* "Čovjekova sudbina"
* "Tihi don"
Andrej Platonov

**Andrej Platonov** (ruski **Андрей Платонов** [ɐnˈdrʲej pɫɐˈtonəf]; pravo ime **Andrej Platonovič Klimentov**, rus. **Андрей Платонович Климентов**; Voronjež, 1. rujna 1899. – Moskva, 5. siječnja 1951.), sovjetski pisac iz doba egzistencijalizma. Bio je jedan od ranijih pisaca za vrijeme Ruske revolucije. Iako je bio komunist njegova djela su zabranjivana zbog kolektivizma i raznih Staljinovih zakona. Najpoznatije djelo mu je *[[Čevengur]]*.
427.

__NOTOC__
Godina **427.** (**[[rimske brojke|CDXXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Hijera i Ardabura** (ili, rjeđe, **godina 1180. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 427. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Kralj Jangsu proglašava Pyongyang prijestolnicom države Goguryeo.
* Zapadnorimska provincija Pannonia Prima postaje dijelom hunske države.


## Rođenja
* Car Gao od Južnog Qija
* Carica Wang Xianyuan

## Smrti
* 24.12. &ndash; Arhiepiskop Sisinije I od Konstantinopola
* Kralj Guisin od Baekjea, kralj države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje
* Tao Qian, kineski pjesnik

## Reference

## Vanjske veze

* http://www.unrv.com/government/consul-1-ad.php
* http://ancienthistory.about.com/library/bl/bl_consuls_table.htm 
* http://www.friesian.com/romconsl.htm
De civitate Dei

***De civitate Dei*** (puni naslov: ***De Civitate Dei contra Paganos***; doslovno: "O Državi Božjoj protiv pagana") je knjiga na latinskom jeziku koju je 420-ih objavio znameniti kršćanski teolog Aurelije Augustin u kojoj iznosi temelje kršćanske filozofije. Ta knjiga predstavlja najpoznatije Augustinovo djelo, koje je imalo značajan uticaj na dalji razvoj zapadne civilizacije.

Njen naslov se najčešće prevodi kao ***Država Božja*** ili ***Božja Država***, a ponekad i kao ***Grad Božji*** ili ***Božji Grad***.

Augustin je knjigu počeo pisati godine 412. potaknut vizigotskom pljačkom Rima, događajem koji je šokirao i duboko traumatizirao kasnoantički svijet, odnosno doveo do propitivanja kršćanstva koje je tada već etablirano kao državna religija Rimskog Carstva. Augustin je knjigu zamislio prije svega kao odgovor paganima koji su kršćane, odnosno napuštanje drevne rimske religije, smatrali glavnim uzrokom barbarskih najezdi, pustošenja i drugih nedaća u kome se našlo Carstvo i njegovi podanici. U tu je svrhu izložio vlastito viđenje svjetske historije, koje predstavlja jedan od prvih primjera filozofije historije, odnosno koncept "Božje države" (*civitas dei*) nasuprot "zemaljske države" (*civitas terrena*).

## Vanjske veze

;Originalni tekst
*  De civitate dei – The Latin Library.
*  The City of God – Dods translation, New Advent.
*  The City of God – audio version from LibriVox.

;Stranice o tekstu
*  An introduction to The City of God by James J. O'Donnell
Isak Babelj

**Isak Emanuilovič Babelj** (rus. **Исаак Эммануилович Бабель**, Odesa, 1. srpnja 1894. - Moskva, 27. siječnja 1940.) je bio ukrajinski i ruski sovjetski pisac, židovskog podrijetla. U svojim kreativnim književnim djelima vrlo često je znao slikovito opisati svoj rodni grad Odesu. Zbog rigorozne represije Staljinova režima, Babelj je strijeljan te je tako zapamćen kao jedna od najpoznatijih žrtava nemilosrdnog Staljinovog režima.

## Životopis i djela
Rođen je 1894. godine u Odesi. Upamtio je nasilje u svom rodnom gradu za vrijeme masovnog egzodusa Židova iz carske Rusije 1905. godine. Surađivao je s boljševicima za vrijeme Ruske revolucije 1917. u Petrogradu. Kao pripadnik *Crvene konjice* maršala Budjonoga sudjelovao je u njezinu pohodu na Poljsku 1920. godine. Tridesetih godina, u klimi staljinizma, Babelj je zašutio, a svoju šutnju obrazlagao je na Kongresu sovjetskih književnika 1934. maksimom *Banalna riječ je kontrarevolucionarna*. Bio je zastupnik na Kongresu za obranu kulture u Parizu 1936. godine. Uhićen je 1939. i optužen za špijunažu. Po Staljinovoj naredbi strijeljan je u moskovskom zatvoru Butirka, 27. siječnja 1940. godine. Vlasti su Babeljovoj udovici priopćili da je umro u nekom sibirskom logoru 1941. godine.

Priče Isaka Babelja opisuju surovu, golu realnost rata, stvarajući tako slike nezamislive svim onima koji nisu proživjeli rat. Poznatije njegovo djelo jest "Crvena konjica". Iako naišlo na otpore režimske kritike zbog desakralizacije rata i deheroizacije vojnika, to je djelo koje se može svrstati u ratnu književnost, ali nikako usporediti s ostalim djelima te vrste književnosti. I sam Šklovskij za Babelja kaže da "jednakom snagom piše o triperima i zvijezdama" baš zbog načina na koji nam Babelj predstavlja Oktobar. "Crvena konjica" ne veliča rat niti ratne heroje, niti te heroje pokušava naći, ona prikazuje surov život (životarenje) običnog čovjeka, pa bilo da je on vojnik ili građanin, seljak. Ono što još treba istaknuti jest način na koji to sam Babelj opisuje. Njegove rijeći kao da su prožete hladnoćom dok opisuje uriniranje po nekom lešu, ubijanje (klanje), silovanje. Kad na jednom djelu knjige kaže da su silovali neku ženu i on ju promatra jer još nikada u životu nije vidio kako izgleda silovana žena, čitatelj može steći dojam kao da se radi o bezosjećajnom "putopiscu" koji je, eto tako, uz put vidio neko silovanje, pa čisto iz radoznalosti promatra kako ono izgleda.

## Bibliografija
* "Zalazak sunca"(1928)
* "Marija"(1935)
* "Odeske priče"(1928)
* "Crvena konjica" (1926)

## Literatura

* Isak Emanuilovič Babelj: "Crvena konjica i Odeske priče", Biblioteka Dani, Sarajevo, 2004.,
Guisin od Baekjea

**Guisin od Baekjea** (?–427, vl. 420–427) bio je 19. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je najstariji sin kralja Jeonjija i Gospe Palsu.

Najvažniji događaj njegove vladavine se zbio na početku kada je na dvor Baekjea došlo izaslanstvo južnokineske dinastije Liu Song, nastojeći potvrditi savezništva sa tributarnim državama koja je uspostavila prethodna dinastija Istočni Jin. Guisin je dobio počasnu titulu generala kineske carske vojske, te je odgovorio sa vlastitom diplomatskom misijom 424. a nakon toga je slao slične misije svake godine.

## Izvori
* Best, J.W. (1979). "Notes and questions concerning the *Samguk sagi*'s chronology of Paekche's kings Chonji, Guishin, and Piyu". *Korean Studies* 3, 125&ndash;134.
Jeonji od Baekjea

**Jeonji od Baekjea** (? -420, vl. 405–420) bio je 18. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je najstariji sin kralja Asina koji ga je 394. potvrdio za vlastitog nasljednika. Godine 397. je poslan kao talac u državu Wa (Japan), a odakle se vratio nakon očeve smrti 405. Prema predaji, tada je prijestolje uzurpirao njegov stric Seollye, ubivši njegovog brata Hunhaea. Jeonji je uzurpatora porazio uz pomoć klana Hae i u znak zahvalnosti se oženio za njenu pripadnicu Gospu Palsu. Za vrijeme vladavine su obnovljene diplomatske veze sa južnokineskom dinastijom Jin.
Jangsu od Goguryeoa

Kralj **Jangsu od Goguryeoa** (394–491) (vl. 413–491) bio je 20. monarh države Goguryeo, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Rodio se kao najstariji sin kralja Gwanggaetoa Velikog, postavši njegov krunski princ godine 408. i kralj nakon očeve smrti 413. godine. Jangusova vladavina je trajala gotovo 78 godina, i obilježena je uspješnim nastojanjima da se na temelju očevih vojničkih uspjeha Goguryeo prometne u velesilu Istočne Azije. Jangsu je tako godine 438. pokorio Xianbei državu Sjeverni Yan te uspješno diplomatski manevrirao između suparničkih carskih dinastija u Kini. Godine 475. je izveo uspješni pohod na državu Baekje prilikom koga je ubijen kralj Gaero i državi Goguryeo pripojeno strateški važno područje doline Hana. Njegova vladavina, tokom koje je sagrađena znamenita Gwanggaetova stela, se često navodi kao zlatno doba države Goguryeo. Naslijedio ga je unuk Munjameyong.

## Izvori
Aleksandar Blok

**Aleksandar Aleksandrovič Blok** (rus. **Александр Александрович Блок**, 16. studenog 1880. - 7. kolovoza 1921.) je bio ruski pjesnik, najznačajniji predstavnik ruskog simbolizma. 

Odgojen u izrazito intelektualnoj sredini svoje porodice, upoznao se zarana s najboljim dostignućima ruskog i europskog pjesništva kao i modernog lirskog izraza. U književnost ulazi simbolističkim *[[Pjesme o divnoj dami|Pjesmama o divnoj dami]]* (*Stihi o prekrasnoj dami* 1898.-1904.) u kojima obrađuje mistično-religioznu tematiku i u melodioznim stihovima punima nedorečenosti uspijeva izraziti nedefinirane težnje svoje generacije za nedostižnim idealom. 

Postepeno se u njegovu poeziju počinje uvlačiti oštar smisao za životnu realnost i tematika se proširuje motivima iz gradskog života.

Pod utjecajem revolucionarnih gibanja u Rusiji, pjesnik napušta konačno i svoju društvenu izolaciju, priključuje se naprednim strujama i u svojoj najpoznatijoj poemi *[[Dvanaestorica]]* (*Dvenadact*', 1918.) daje grandioznu simboličnu viziju revolucije. 

Stilski, Blok u toj poemi obogaćuje rafiniranu tehniku svog simbolističnog izraza (muzikalnost i ritmička raznolikost stiha, metaforika i simbolika) smionim miješanjem različitih stilova i tehnika (ubacivanjem žargona, parola, satire i parodija, folklornih elemenata itd.), te postaje jednim od preteča moderene europske poezije.
Carica Wang Xianyuan

**Carica Wang Xianyuan** (王憲嫄) (427 – 9. oktobar 464), formalno **Carica Wenmu** (文穆皇后, doslovno "uljudna i dostojanstvena carica"), bila je carica kineske dinastije Liu Song, odnosno supruga cara Xiaowua (Liu Jun).

Njen otac Wang Yan (王偃) bio je čukunuk znamenitog državnika Wang Daoa. Za Liu Juna, tadašnjeg princa, se udala 443. godine. Rodila mu je šestoro djece - sinove Liu Ziyea i Liu Zishanga (劉子尚) i kćeri Liu Chuyu, Liu Chupei (劉楚佩), Liu Chuxiu (劉楚琇) i Liu Xiuming (劉脩明). Iako joj je muž, pogotovo nakon stupanja na prijestolje 453. bio sklon seksualnom nemoralu, pa čak i incestuoznim vezama sa svojim rođakinjama, položaj Wang Xianyuan kao carice nikada nije bio dovođen u pitanje. Međutim, kada je nakon muževe smrti 464. njen sin Liu Ziye preuzeo vlast kao car Qianferi, pokazao se bešćutnim prema majci, odbivši je posjetiti kada se razbolila. Carica je u očaju naredila svojim sluškinjama da je ubiju.

## Napomene
Alphonse de Lamartine

**Alphonse-Marie-Louis de Prat de Lamartine** (Mâcon, 21. listopada 1790. - Pariz, 28. veljače 1869.), francuski književnik i političar.

Poznat je po autobiografskoj poemi *"Jezero"*, koja retrospektivno opisuje ljubav jednog para gledana kroz oči propalog čovjeka. Lamartine je bio umjetnik u francuskoj poetičkoj formi. Bio je jedan od rijetkih Francuza koji je svoj književni dar kombinirao s politikom. Odgojen u ortodoksnom kršćanstvu postao je bogoljub, te je napisao *Jocelyn* i *La Chute d'un ange*. Napisao je *Povijest žirondinaca* 1847. koja opisuje žirondince.
Puno je putovao a u Turskoj se 1820. godine oženio engleskinjom Mariom Birch.

Radio je za francusku diplomaciju u Italiji od 1825. do 1828. godine. Član *Académie française* postao je 1829. godine. Bio je Ministar vanjskih poslova od 24. veljače 1848. do 11. svibnja 1848. godine.

Umro je u Parizu završivši svoju karijeru literarnim slomom.

## Bibliografija
* *Saül* (1818.),
* *Méditations poétiques* (1820.),
* *Nouvelles Méditations* (1823.),
* *Harmonies poétiques et religieuses* (1830.),
* *Sur la politique rationnelle* (1831.),
* *Voyage en Orient* (1835.),
* *Jocelyn* (1836.),
* *La chute d'un ange* (1838.),
* *Recueillements poétiques* (1839.),
* *POvijest žirondinaca* (1847.),
* *Raphaël* (1849.),
* *Confidences* (1849),
* *Geneviève, histoire d'une servante* (1851.),
* *Graziella* (1852.),
* *Les visions* (1853.),
* *Cours familier de littérature* (1856.),
* *La Vigne et la Maison* (1857.),
* *Povijest revolucije iz 1848* (1849.),
* *Le tailleur de pierre de Saint-Point* (1851.).
Car Gao od Južnog Qija

**Car Gao od Južnog Qija** ((南)齊高帝) (427–482), osobno ime **Xiao Daocheng** (蕭道成), kurtoazno ime **Shaobo** (紹伯), nadimak **Doujiang** (鬥將), bio je prvi car, odnosno osnivač kineske dinastije Južni Qi. Rodio se u porodici državnih službenika koji su tvrdili da potiču od znamenitog državnika Xiao Hea. Sam je služio kao general u službi dinastije Liu Song, odnosno njenih careva cara Minga i cara Houfeija. Kada je zaključio da ga mladi, ali okrutni car Houfei namjerava pogubiti, godine 477. je organizirao puč u kome je car svrgnut i ubijen. Novim carem je postao Houfeijev brat Liu Zhun (car Shun), ali ga je već 479. Xiao Daocheng natjerao da abdicira, a sam je preuzeo prijestolje. Umro je tri godine kasnije, a naslijedio ga je sin Xiao Ze (car Wu).

## Reference

|-
Harriet Quimby

**Harriet Quimby** (Coldwater, Michigan, 11. maja 1875. - kraj Bostona, 1. jula 1912.), američka avijatičarka. 

## Biografija
Dok je kao novinarka i fotograf 1903. pravila repotražu o International Avion Turnament (internacionalna avionska trka) u New Yorku, Harriet upoznaje matildu i Johna Moisanta koji pobjeđuje trku i postaje američki heroj. Kako braća Wright nisu primali žene na obuku, zajedno sa Matildom se odlazi na obuku kod Johna i Alfreda Moisanta te 1. augusta 1911. polaže ispit i time postaje prva Amerikanka sa letačkom dozvolom. Poštu je svoje umjeće pokazala na nekoliko mitinga, odlučuje otići u Englesku, te ponoviti uspjeh od Luisa Bleriota preletom kanala u suprotnom smjeru iz Engleske u Francusku. Došavši u Englesku, u Doveru kupuje avion tipa Bleriot XI. U 5.30 sati 16. aprila 1912. godine polijeće iz Engleske, da bi u 6.29 sati sletjela u 48 km udaljenom gradiću Hardelot u Francuskoj. Nesrećom, tog dana novine se bave vijestima o nekoliko sati prije potonulom brodu RMS Titanic, tako da njen uspjeh ostaje nezapažen u svjetskoj javnosti. Slavlje ovog uspjeha se ograničava na jednu flašu šampanjca i tost.

## Smrt
Poslije povratka u SAD, započinje karijeru kao akrobatski pilot, te za svoje nastupe dobija po 100.000 američkih Dolara. Na mitingu u Bostonu, 1. jula 1912, pojavljuje se sa dvosjednim jednokrilcem te se među prisutnim bacanjem novčića bira njen kopilot za taj dan. Kao pobjednik izlazi organizator mitinga William Willard. Avion se pri startu naglo okreće na stranu pri čemu Willard ispada iz aviona. Kako je izgubila dodatnu težinu svog kopilota, Herriet ne uspijeva umiriti avion te i sama ispada iz njega u smrt. Postoje razne teorije oko razloga nesreće, ali se najvjerovatnijom smatra pokušaj Willarda da se pri letu nagne previše naprijed u pravcu pilota čime se težište aviona pomjerilo i Harriet gubi kontrolu.

## Izvori
Alexandre Dumas (sin)

**Alexandre Dumas jr.** (Pariz, 27. srpnja 1824. - Yvelines, 27. listopada 1895.), francuski književnik iz XIX. stoljeća

Alexandre Dumas jr. rođen je u Parizu od majke Marie-Catherine Labay, krojačice i oca Alexandrea Dumasa sr., pisca. Dumas je sina priznao tek 1831. godine i osigurao mu najbolje obrazovanje. Zakon je Dumasu sr. omogućio da uzme sina majci i majčina agonija inspirirala je Dumasa jr. da piše o ženskim mukama i patnjama. Dumas jr. uvijek je pisao moralna djela, a u njegovoj drami *[[Biološki sin]]* iz 1858. godine govori da otac mora priznati rođenog sina i oženiti ženu, to jest djetetovu majku.

Dumas jr. je 1844. godine otišao živjeti s ocem. Tu je upoznao Marie Duplessis, svoju inspiraciju za roman *[[Dama s kamelijama]]* (*La dame aux camélias*). Djelo je poslije adaptirano u dramu i bila je baza za Verdijevu operu *[[La Traviata]]* iz 1853.

Godine 1864. Dumas jr. se ženi s Nadejom Naryschkine te s njom ima kćer, a nakon Nadejine smrti ženi se s Henrietteom Régnier.

## Djela
### Knjige
* *[[Dama s kamelijama]]*
* *[[Ljubavni roman]]*
* *[[Afera Clemenceau]]* (1867.).

### Opere
* *[[La Traviata]]* (1853.) - Giuseppe Verdi, temeljeno na *Dami s kamelijama*

### Drame
* *[[Biološki sin]]* (1858.)
Skripta

**Skripta** (lat. *scriptum*) predavanja su profesora za potrebe studenata i pripremanje ispita umnožena ciklostilom, šapirografom ili kompjuterskim ispisom.

## Napomena
Riječ *skripta* je srednjeg roda i množina pa genitiv glasi *skripata*, što znači da nije pravilno govoriti (koga, čega) *skripte*, (komu, čemu) *skripti* itd.
Karl Bruckner

**Karl Bruckner** (Beč, 9. siječnja 1906. - Beč, 25. listopada 1982.) je bio austrijski književnik.

## Biografija
Bečanin Karl Bruckner po zanimanju je bio automehaničar, a pisati je počeo tek 1946. tj. sa 40 godina.

Za njegova vremena bio je jedan od najčitanijih pisaca dječjih i mladenačkih romana. Njegovo najpoznatije djelo o sudbini djevojčice Sadako Sasaki *[[Sadako hoće živjeti]]* prevedeno je čak na 22 svjetska jezika.

Ostala poznatija djela su mu *Giovanna i zlatna močvara* i *Zlatni faraon* za koje je dobio *Nagradu grada Beča za najbolji dječji*, a poslije i za *najbolji mladenački roman*.

## Nagrade
* *Nagrada grada Beča za najbolji dječji roman* (1954.)
* *Nagrada grada Beča za najbolji mladenački roman* (1957.)

## Djela
* *Veliki vilenjak* 
* *Moj brat Ahual*
* *Giovanna i zlatna močvara*
* *Scarley postaje opasan*
* *Scarley na Robinsonovu otoku*
* *Viva Mexico*
* *[[Jedan auto ništa novca]]*
* *Giovanna*
* *[[Sadako hoće živjeti]]*
* *Samo dva robota ?*
* *Ovih godina. Beč 1945-1965*
* *Čarobni prsten*
* *Pobjednik*
* *Zlatni faraon*
Panonija Prima

**Panonija Prva** ili **Panonija Prima** (latinski: *Pannonia Prima*) bila je provincija kasnog Rimskog Carstva. Nastala je godine 296. kada je car Dioklecijan reogranizirao državnu upravu te provincije, uključujući Panoniju podijelio na manje cjeline. Tako su uz Panoniju Primu nastale Pannonia Secunda, Valeria i Savia. Proces reorganizacije je dovršen do vremena cara Konstantina.

Sjedište provincije je bio grad Savaria (današnji Szombathely), a područje bilo omeđeno Alpama na zapadu, Dunavom na sjeveru, Dravom na jugu te na istoku linijom koja je spajala Dunav i Dravu u razini Balatona. Na području provincije se nalaze teritorije današnjih država Austrije, Mađarske, Slovenije te Slovačke i Hrvatske.

Kao granična provincija, Pannonia Prima se nalazila pod stalnim udarom barbara, a oni su se pogotovo intenzivirali u doba Velike seobe naroda. Od vremena cara Gracijana se tamo počinju naseljavati Huni, koji će do godine 427. potpuno preuzeti vlast. Pannonia Prima će, međutim, formalno ostati provincija Carstva sve do pada Ostrogotskog Kraljevstva 553.

## Reference
428.

__NOTOC__
Godina **428.** (**[[rimske brojke|CDXXVIII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Feliksa i Taura** (ili, rjeđe, **godina 1181. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 428. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[10.4.]] &ndash; [[Nestorije]] proglašen za [[patrijarh Carigrada|arhiepiskopa Konstantinopola]].
* Svrgnut je Artaš, posljednji kralj [[Kraljevina Armenija|Armenije]], koja nakon toga postaje provincijom [[Sasanidsko Carstvo|Sasanidskog Carstva]]. 
* [[Hydatius|Hidacije]] postaje [[biskup]] grada *Aquae Flaviae* u [[Gallaecia|Galeciji]] (današnji [[Chaves (Portugal)|Chaves]] u [[Portugal]]u).
* [[Jovan I od Antiohije|Jovan]] nasljeđuje Teodota kao [[patrijarh Antiohije]].
* [[Eutimije Veliki|Eutimije]] gradi manastir u Palestini, u neposrednoj blizini Mrtvog mora.
* [[Vandali]] zauzimaju [[Cartagena|Cartagenu]] u južnoj [[Hispanija|Hispaniji]].
* [[26.10.]] &ndash; Planeta [[Venera]] [[okultacija|okultira]] planetu [[Jupiter]].
* Na prijestolje stupa [[Hlodion]], prvi historijski potvrđeni kralj [[Franci|Franaka]]. (približni datum)
</onlyinclude>

== Rođenja ==
* [[Tuoba Huang]], sjevernokineski princ

== Smrti ==
* [[Gunderih]], kralj [[Vandali|Vandala]] i [[Alani|Alana]]
* [[Teodor Mopsuestijski]], kršćanski teolog i biskup
* [[Qifu Chipan]], vladar države [[Zapadni Qin]]

== Reference ==

* G. Traina, *428 dopo Cristo. Storia di un anno'' (Roma, 2007)
Tuoba Huang

**Tuoba Huang** (拓拔晃) (428 – 29. jul 451), formalno **Krunski princ Jingmu** (景穆太子) (doslovno "odlučni i dostojanstveni krunski princ"), posthumno dobio titulu **Car Jingmu** (景穆皇帝) sa hramskim imenom **Gongzong** (恭宗) od strane svog sina cara Wenchenga, bio je krunski princ kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Bio je najstariji sin cara Taiwua, koji ga je 432. u dobi od četiri godine proglasio krunskim princom i postepeno mu davao sve veće ovlasti. Međutim, godine 451. je zahvaljujući spletkama i lažnim optužbama od strane dvorskog eunuha Zong Aija došao u očevu nemilost, te su brojni njegovi suradnici pogubljeni. Sam Tuoba Huang se od straha razbolio i umro. Zong Ai je sljedeće godine ubio njegovog oca, ali je taj puč suzbijen i na vlast je došao njegov sin Tuoba Jun, preuzevši vlast kao car Wencheng.

## Izvori
Jovan od Antiohije

**Jovan** ili **Ivan od Antiohije** (fl. 431) bio je patrijarh Antiohije od 429. do 441. Poznat je po tome što je u vrijeme izbijanja nestorijanskog spora svog prijatelja Nestorija, arhiepiskopa Konstantinopola nastojao pomiriti sa Kirilom, patrijarhom Aleksandrije. Kada je godine 431. sazvan Prvi efeški sabor na kome bi se spor trebao razriješiti, Jovan je na njega kasnio, što je Kiril iskoristio da bi ga započeo bez Jovana i njegovih pristalica. To je omogućilo da se Nestorijeva shvaćanja proglase heretičkim. Nekoliko dana kasnije, Jovan je sazvao protiv-sabor na kome je rehabilitirao Nestorija i osudio Kirila. Međutim, samo dvije godine kasnije se Jovan pomirio sa Kirilom, te je zbog toga izgubio veliki broj svojih pristalica. 

## Izvori
* *The Oxford Dictionary of the Christian Church* (3rd ed.), p. 887
Jevtimije Veliki

**Sveti Eutimije** ili **Sveti Jevtimije** (377-473), često navođen i kao *Veliki*, bio je hrišćanski iguman manastira u Palestini. Bio je rodom iz grada Melitena u Maloj Armeniji, a svećenikom postao još u mladosti. Nakon hodočašća u Svetu Zemlju se posvetio pustinjaštvu te zajedno sa svojim sljedbenicima početkom 5. vijeka sagradio manastir. Pripisuju mu se mnoga čudesna izliječenja, a uživao je i veliki ugled među kršćanima Palestine. Prihvatio je odluke Halkedonskog sabora 451. Slavi se kao svetac u Rimokatoličkoj i pravoslavnim crkvama.

## Vanjske veze
* St Euthymius the Great Orthodox Icon and Synaxarion (January 20)
Klodion

**Hlodion** ili **Klodion** (, 392? - 448) bio je kralj Salijskih Franaka, prvi koji se smatra pouzdanom historijskom ličnošću. Rane srednjovjekovne legende navode kako je bio sin mitskog kralja Faramonda, odnosno da je kao poglavica bio vazal Tiringa i živio kraj današnjeg Duisburga. Oko godine 414. se pojavljuje kao vođa Franaka na području današnjeg Therouannea u sjeverozapadnoj Francuskoj. Godine 428. je vodio invaziju Franaka na područje tadašnjeg Zapadnog Rimskog Carstva, porazio rimske snage kod današnjeg Cambraia te prodro sve do rijeke Somme, prije nego što ga je Flavije Aecije natjerao da se formalno podvrgne rimskoj vlasti. Oko godine 448. ga je Flavije Aecije porazio i ubio kraj mjesta Vicus Helena o čijoj pravoj lokaciji nema pouzdanih podataka. Prema legendama ga je naslijedio sin Meroveh, polumitski osnivač Merovinške dinastije.
Meresank I

**Meresank I.** je bila egipatska kraljica iz treće dinastije, a pomenuta je na Kamenu iz Palerma i u Meidumu. Ona je bila žena faraona Hunija, kojem je rodila sina i nasljednika Snofrua. Meresankin slavni unuk bio je Keops.

Njeno ime znači "ona voli život".

## Reference
Chaves, Portugal

**Chaves** je grad i općina od 41,243 stanovnika na sjeveru Portugala u Distriktu Vila Real.

## Geografija
Chaves se prostire u dolini rijeke Tâmega, svega 8 km od graničnog prelaza sa španjolskom Vila Verde da Raia. 
Od svog administrativnog centra Vile Real je udaljen 66.7 km sjeverno.

Općina Chaves se sastoji od 39 freguesia; Águas Frias, Anelhe, Arcosso, Bobadela, Bustelo, Calvão, Cela, Cimo de Vila de Castanheira, Curalha, Eiras, Ervededo, Faões, Lama de Arcos, Loivos, Madalena, Mairos, Moreiras, Nogueira da Montanha, Oucidres, Oura, Outeiro Seco, Paradela, Povoa de Agrações, Redondelo, Roriz, Samaões, Sanfins, Sanjurge, Santa Cruz - Trindade, 
Santa Leocádia, Santa Maria Maior, Santo António de Monforte, Santo Estêvão, São Julião de Montenegro, São Pedro de Agostém, São Vicente, Seara Velha, Selhariz, Soutelinho da Raia, Soutelo, Travancas, Tronco, Vale de Anta, Vidago, Vila Verde da Raia, Vilar de Nantes , Vilarelho da Raia, Vilarinho das Paranheiras, Vilas Boas, Vilela do Tâmega i Vilela Seca.

## Historija

Chaves postoji od Antike, njime su vladali Rimljani, nakon njih Vizigoti pa Mauri sve do 11. vijeka kad im ga je preoteo Alfonso III od Leona.
Tek od 12. vijeka je dio Portugala. 
Kako se nalazio na granici kralj Dinis je naredio da se utvrdi.

U Chavesu se 1253. oženio kralj Afonso III sa nećakinjom Beatriz od Kastilje , on mu je i dodijelio prvu povelju sa pravima 1258.

Novu povelju dobio je od kralja Manuela I 1514. Za vrijeme rata za nezavisnost sa Kastiljom kralj João I ga je 
opsjedao 4 mjeseca, dok se nije predao. Nakon tog dan je kao feud generalu Nunu Alvaresu Pereiri, za zasluge u zauzimanju, a on ga je kasnije poklonio svom 
zetu Afonsu, osnivaču Dinastije Bragança, čiji su članovi vladali Chavesom nekoliko vijekova.

Iz tih vremena ostao je Trajanov most (1. vijek) i srednjovjekovni zamak

Danas je poznat kao lječilište sa termama gdje voda  izvire sa 73 ºC)  i po svinjogojstvu (pršut, kobasice). 
Kao sjeverni ulaz u Portugal važno je raskršće puteva prema Bragi i Bragançi.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Municipio de Chaves''
Qifu Chipan

**Qifu Chipan** (乞伏熾磐) (? -428), formalno **Princ Wenzhao od (Zapadnog) Qina** ((西)秦文昭王), bio je vladar kineske/Xianbei države Zapadni Qin. Bio je sin Qifu Ganguija koji je ubijen 412. od strane svog nećaka Qifu Gongfua. Međutim, Qifu Chipan je iste godine ubio Qifu Gongfua i zavladao državom. Dvije godine kasnije je pokorio susjednu državu Južni Liang, nakon čega je Zapadni Qin doživio svoj teritorijalni vrhunac. Ubrzo nakon toga, počelo je slabljenje države, koja se sve teže nosila sa napadima susjednih država Xia i Sjeverni Liang. Umro je 428. i naslijedio ga je sin Qifu Mumo, pod čijom vladavinom će tri godine kasnije državu Zapadni Qin okončati Xia car Helian Ding.

|- style="text-align: center;"

|-

|-
Meresank

U6-S29-S34
**Meresank** je bilo žensko ime u drevnom Egiptu. Znači "ona [koja] voli život". 

Poznate žene koje su nosile ovo ime bile su:
* Meresank I., kraljica, majka faraona Snofrua,
* Meresank II., kraljica, kćer faraona Kufua i praunuka Meresank I.,
* Meresank, princeza, sestrična Meresank II.,
* Meresank III., kraljica, nećakinja Meresank II., 
* Meresank IV., kraljica.
Heteferes I

::*Pogledajte također "[[Heteferes]]".* 

**Heteferes I.** je bila egipatska kraljica 4. dinastije.
## Etimologija
Htp:t*p-Hr:r-s
Heteferesino ime znači "zadovoljno je njezino lice". Izvorno se njezino ime pisalo *Hotep-heres* ili *Hetep-heres*. *Hotep* (*hetep*) je riječ koja se prevodi kao "zadovoljstvo".
## Biografija
Huni, zadnji vladar 3. dinastije, prvo je oženio Džefatnebti, koja je bila njegova glavna žena, te mu je rodila Heteferes I. Huni je zatim oženio drugu ženu, Meresank I., i ona mu je rodila Snofrua.

Heteferes je odrastala kao princeza na kraljevskom dvoru, zajedno sa svojim polubratom, koji je oženio svoju prvu suprugu. Kad je Huni umro, Snofru ga je naslijedio, ali je oženio Heteferes, kako bi ozakonio svoju vlast. Njegova majka naime nije bila kraljevske krvi, pa on nije mogao biti zakoniti vladar sve dok ne oženi nekog tko u sebi nosi čistu krv egipatske vladajuće dinastije. Heteferes je to bila, i tako je postala glavna žena svoga polubrata, te je bila prva princeza koja je postala kraljica u 4. dinastiji.

Heteferes je imala dvoje djece sa Snofruom – prvo kćer, koja je nazvana po njoj, a zatim sina Kufua, čistokrvnog Snofruovog nasljednika. Bila je teta svoj Snofruovoj djeci, pa i svojoj vlastitoj, jer joj je muž bio polubrat.

Heteferes je imala veću moć tijekom vladavine svog sina Kufua. Njezini su naslovi bili "Božja kćer njegova tijela" (pod bogom se misli njezin otac Huni), "Kraljeva kćer", "Majka dvojnog kralja".

Kufu je jednu svoju kćer nazvao Heteferes, po svojoj majci. 
## Grobnice
Heteferes je umrla pod vladavinom svoga sina Kufua, s kojim je bila posebno vezana, te je pokopana u grobnici kod Savijene piramide u Dašuru. Njezina je grobnica tamo opljačkana, te je njezina mumija uništena. Kufu je poslije naredio da se blago njegove majke i njezini unutarnji organi premjeste u grobnicu G 7000 X u Gizi, koja se nalazi blizu
Velike piramide – Kufuove vlastite grobnice. Tamo je nađeno veličanstveno blago: krevet, prijestolja, kovčeg, sarkofag. Premještaj je obavio Hemiunu, Heteferesin pranećak.

## Vanjske veze

## Reference