open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rupilija

**Rupilija Faustina** (*Rupilia Faustina*, cca. 87 - iza 138) bila je rimska plemkinja iz Nervo-Antoninske dinastije. Bila je kćer Salonine Matidije i *suffect* konzula Lucija Skribonija Libona Rupilija Frugi Bonusa. Preko majke je bila nećaka cara Trajana, a polusestre su joj bile carica Vibia Sabina i Matidia Minor. Odrasla je na ujakovom dvoru, a kasnije se udala za rimskog prefekta Marka Anija Vera. S njim je imala četvoro djece:

* Anija Galerija Faustina ili Faustina Starija, carica, odnosno supruga cara Antonina Pija;
* Marko Anije Libon, carski konzul;
* Marko Anije Ver, pretor i otac cara Marka Aurelija

## Izvori
* Marcus Aurelius - Meditations
* Marcus Aurelius: a biography By Anthony Richard Birley Edition: 2, revised, illustrated Published by Routledge, 2000 , 9780415171250 
* http://www.livius.org/man-md/matidia/matidia.html  
* http://www.fofweb.com/Onfiles/Ancient/AncientDetail.asp?iPin=AGRW0207 
* Rodgers,N.,*The History and Conquests of Ancient Rome*,Hermes House,2005. 
* http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Historia_Augusta/Marcus_Aurelius/1*.html
Marko Anije Ver

**Marko Anije Ver** (Marcus Annius Verus, cca. 48? - 138) bio je rimski plemić i političar, poznat kao predak careva Nervo-Antoninske dinastije. Bio je rodom iz Uccibija (moderni Espejo) kraj Corduba (današnja Cordoba u Španiji. Za vrijeme Vespazijana je dobio status patricija te imao niz odgovornih dužnosti - kao rimski gradski prefekt, te kao konzul. Na konzulskom je mjestu bio tri puta - prvi put pod carem Domicijanom, a druga dva puta (121. i 126.) pod Hadrijanom.

Oženio je Rupiliju Faustinu sa kojom je imao troje djece:
* Aniju Galeriju Faustinu, ili Faustinu Stariju, supruga cara Antonina Pija;
* Marka Anija Libona, carskog konzula;
* Marka Anija Vera, rimskog pretora i oca Marka Aurelija.

Marko Anije Ver je, nakon sinovljeve smrti, odgojio mladog Marka Aurelija, koji ga je u svojim *Meditacijama* opisao kao blagog i ljubaznog čovjeka. Umro je u dubokoj starosti, a pred smrt je imao ljubavnicu.

## Izvori

* Marcus Aurelius on Roman Empire.net  
* *[[Historia Augusta]]* - Marcus Aurelius
* Marko Aurelije: *[[Meditacije]]*
Marko Anije Libon

**Marko Anije Libon** (, , ? - 162) bio je rimski plemić i velikodostojnik iz Nervo-Antoninske dinastije.

Bio je sin konzula Marka Anija Vera i Rupilije Faustine. Sestra Faustina Starija je bila rimska carica, odnosno supruga cara Antonina Pija, a mlađi brat Marko otac cara Marka Aurelija. 

Bio je oženjen za plemkinju po imenu Fundanija, sa kojom je imao dvoje djece:
* sina po imenu Marko Anije Libon, koji je služio kao legat u Siriji;
* kćer po imenu Anija Fundanija Faustina.

## Izvori
* http://www.kchanson.com/PTJ/marrcon.html
* http://perso.orange.fr/publie/pison/frugi.htm#53 
* http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Historia_Augusta/Lucius_Verus*.html
Sottomarina

**Sottomarina** je pješčani otok u Venecijanskoj laguni i frazione grada Chioggie, poznata turistička destinacija u Venetu.

## Geografija
Sottomarina je zadnji pješčani otok na jugu, u produžetku Pellestrine koja zatvara Venecijansku lagunu. Otok ima trokutasti oblik, dug je 5,5&nbsp;km, a širok prosječno 300 m. Od Venecije je udaljen 22&nbsp;km. Veći dio Sottomarine su duge pješčane plaže smješene na istočnoj, jadranskoj obali otoka. Naselje je podignuto na obali okrenutoj prema laguni i Chioggi, s kojom je povezana brojnim mostovima poput Venecije. Današnja Sottomarina je ladanjsko naselje s više od 60 hotela i 17 kampova, te brojnim objektima namjenjenim kupačima. Na južnoj strani otoka nalazi se parkovna zona koju zatvara rijeka Brenta koja tu utječe u Jadransko more. U staroj jezgri ima nekoliko srednjovjekovnih crkava.

## Historija

Sottomarina je naselje još i rimskih vremena, u 7. vijeku zvala se *Clodia minor* (Chioggia se zvala *Clodia major*), a naseljem je upravljao tribun. S Chioggiom je tvorila jednu komunu i bila je povezana kamenim mostom, a imala je i brojne crkve, bolnicu i kaštel s tornjem. Naselje je razoreno 1379. za vrijeme Rata za Chioggiu, između Republike Genove i Mletačke Republike. Nakon toga otok je napušten i teren je postao močvaran zbog stalnih poplava Jadrana i Brente.

Ponovno je naseljena u 17. vijeku, a stanje se još više poboljšalo u 18. vijeku izgradnjom Murazza kojim je istočna (jadranska) obala otoka ojačana valobranom zidanim od velikih kamenih blokova (to je napravljeno i na susjednom otoku Pellestrini). Veliko poboljšanje napravljeno je krajem 19. vijeka kada je premješteno korito rijeke Brente i 1930. izgradnjom brane južno od luke u Chioggi (San Felice), tako da je se otok počeo povećavati za oko 3,0 metara godišnje.

## Izvori

## Vanjske veze

* Sve o Sottomarini 
* Gazetteer of Italy • Sottomarina (portal Billa Thayera)
Cavallino-Treporti

**Cavallino-Treporti** je venecijanska općina od 12.897 stanovnika.

## Geografija
Cavallino-Treporti leži na poluotoku tj. pješčanoj sprudi Cavallino koji zatvara Venecijansku lagunu od Jadrana. Rijeka Sile, koja tu ima ušće, tvori sjeveroistočnu granicu sa susjednom općinom Jesolo. Općina Cavallino-Treporti ima nekoliko kvartova: Cavallino, Lio Grando, Lio Piccolo, Ca' Ballarin, Ca' di Valle, Ca' Pasquali, Ca' Savio, Treporti, Ca' Vio, Mesole, Saccagnana i Punta Sabbioni.

## Historija
Ime za poluotok Cavallino (konj) govori jasno da je nekoć ovaj kraj korišten za uzgoj konja iz obližnje Venecije. Područje je cvjetalo za vrijeme rimske vladavine, a dokaz za to su pronađeni podni mozaici iz vile pronađene na lokalitetu Lio Piccolo. Kraj je prosperirao i za ranog srednjeg vijeka kada su u sjevernom dijelu lagune također prosperirali gradovi Torcello, Ammiana i Costanziaca. Nakon uspona Venecije, kraj je pao u njenu sjenu, a vremenom je postao i malaričan odnosno slabo naseljen u kasnijim vjekovima. Oporavku kraja doprinjelo je prokopavanje kanala i isušivanje močvarnog zemljišta. Nakon pada Mletačke Republike i osnivanja općina, Cavallino Treporti potpao je pod Burano i slijedio je njegovu sudbinu, dok je kasnije pripojen Veneciji (1923), ukinućem općine Burano. Nova općina Cavallino Treporti osnovana je 29. marta 1999 nakon provedenog referenduma.

## Privreda
Privreda grada temelji se uglavnom na ljetnom turizmu. Po broju noćenja (gotovo 6 milijuna godišnje), Cavallino-Treporti je druga po veličini turističko-balnearna destinacija u Italiji. Obala Cavallina je duga pješčana plaža, uz nju leži 30 kampova vrlo visoke kvalitete u koje rado dolaze turisti iz sjeverne Evrope (Njemačka, Austrija i posebno Danska). Cavallino-Treporti ima relativno mali broj hotela i to uglavnom omanjih kapaciteta. Početkom 21. vijeka izgrađeno je dosta vikendica i apartmana za iznajmljivanje.

## Izvori

## Vanjske veze

* Službene stranice općine Cavallino Treporti 
* CavallinoTreporti.net  
* Parco turistico Cavallino Treporti
Marko Anije Ver Cezar

**Marko Anije Ver Cezar** (*Marcus Annius Verus Caesar*, iza maja 162 – 10.9. 169.) bio je rimski plemić iz Nervo-Antoninske dinastije. Bio je jedno od trinaestoro djece cara Marka Aurelija i Faustine Mlađe. Godine 166. je proglašen prijestonasljednikom. Kao dijete se razbolio i umro, a novim je nasljednikom postao Komod.

## Izvori
* http://www.livius.org/di-dn/divi_fratres/annius_verus.html 

## Vanjske veze

* A statue bust of Marcus Annius Verus Caesar
Liu Yan (gospodar rata)

**Liu Yan** (? - 194) je bio kineski plemić i velikodostojnik rodom iz dinastije Han, poznat kao guverner provincije Yizhou, a kasnije i gospodar rata čije je područje postalo osnovom buduće države Shu.

Liu Yan je pripadao lozi carske porodice koja vuče porijeklo od Liu Yua, jednog od sinova cara Jinga. Svoju je karijeru započeo u Chang'anu, odnosno dvoru cara Linga gdje je napredovao do mjesta ceremonijal-majstora. Zbog stalnih spletki na dvoru, život mu je došao u opasnost. Savjetnik Dong Fu mu je predložio da od cara isposluje mjesto guvernera zabačene i tada beznačajne provincije Yizhou. Nakon što je napustio dvor i došao u provinciju, Liu Yan se prvo sukobio sa pobunjenim Žutim turbanima, a zatim iskoristio kaos kako bi se odmetnuo od carske vlasti od provincije počeo stvarati vlastitu državu. U tu je svrhu svom potčinjenom Zhang Luu da preuzme vlast u Hanzhongu kako bi služio kao tampon-zona između Yizhoua i drugih gospodara rata.

Kada su godine 194. gospodari rata Li Jue i Guo Si preuzeli Chang'an nakon smrti omraženog kancelara Dong Zhuoa, Liu Yan se priključio koaliciji Han Suija i Ma Tenga, koja ih je odatle pokušala izbaciti. Pokušaj nije uspio, a tom prilikom je Li Jue zarobio, mučio i pogubio dvojicu Liuovih sinova - Liu Fana i Liu Dana. Treći sin Liu Zhang je uspio izmaći, ali je nedugo potom umro još jedan sin Liang Mao. Nedugo potom je njegova guvernerska palača izgorjela nakon udara groma i prisilila ga da se preseli u Chengdu. Tamo se, shrvan tugom, razbolio i umro. Naslijedio ga je Liu Zhang.

## Povzano
* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *[[Zapisi Tri kraljevstva]]*
* *[[Romansa Tri kraljevstva]]*
Liu Zhang (gospodar rata)

**Liu Zhang** (? -219) bio je kineski gospodar rata iz doba kraja dinastije Han, čiji je i sam potomak bio. Otac mu je bio Liu Yan, guverner provincije Yi. Godine 194. su mu dva starija brata - Liu Fan i Liu Dan - pogubljena nakon pokušaja da za očev račun preotmu bivšu prijestolnicu Chang'an od gospodara rata Li Juea i Guo Sija. Nakon što je iste godine prirodnom smrću umro još jedan brat Liu Mao, otac mu je umro od tuge. Liu Zhang je preuzeo vlast u provinciji. Sljedećih nekoliko godina je nastojao voditi miroljubivu politiku, nastojeći očuvati očeve teritorije i ne zamjeriti se drugim gospodarima rata.

Međutim, godine 200. je izbio sukob kada se protiv Liu Zhanga pobunio bivši očev vazal Zhang Lu. Liu Zhang je tada u znako odmazde dao pogubiti njegovu majku i članove porodice, ali nije imao snage ni mogućnosti pokoriti pobunjenog vazala. Sukob se otegao i 211. je prihvatio prijedlog svog savjetnika Zhang Songa pomoć zatraži od gospodara rata Liu Beija, odnosno dozvoli Liu Beijevim trupama pristup na svoju teritoriju. Zhang Song je, međutim, bio skovao zavjeru sa ministrima Fa Zhengom i Meng Daom da Liu Zhangovu teritoriju jednostavno predaju Liu Beiju. Liu Zhang nije poslušao ministre Wang Leija, Huang Quana i Li Huija koji su ga upozorili na tu mogućnost. Na rat se pripremio tek kada je Zhang Songove namjere dojavio njegov brat Zhang Su. Usprkos toga i žestokog otpora koji je osvajačima pružao general Zhang Ren, godine 214. je Liu Zhang opkoljen u prijestolnici Chengdu. Tamo se, usprkos molbi svojih savjetnika, predao rekavši kako ne želi da njegovi podanici nepotrebno pate.

Liu Bei je nakon toga Liu Zhanga uzeo u svoju službu, te poslao njega i njegovog sina Liu Xuna u zapadni Jingzhou, na granicu sa područjem gospodara rata Sun Quana. Tamo ih je godine 219. zarobio Lü Meng, jedan od Sun Quanovih generala. Liu Zhang i sin su nakon toga prešli u Sun Quanovu službu, a Sun Quan je Liu Zhanga proglasio guvernerom Yija (iako samo formalno, jer je teritorija ostala pod Liu Beijevom vlašću). Liu Zhang je iste godine umro. Njegov sin Liu Xun je poslije nastavio služiti Sun Quana, odnosno državu Istočni Wu. Drugi sin, Liu Chan, ostao je vjeran Liu Beiju te poslije služio državu Shu.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
163.

__NOTOC__
Godina **163.** (**[[rimske brojke|CLXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Lelijna i Pastora** (ili, rjeđe, **godina 916. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 163. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Rimski vojskovođa Stacije Prisk preotima Armeniju od Parta; pri tome je uništena Artaksata.

## Rođenja
* Xun Yu, savjetnik kineskog gospodara rata Cao Caoa (u. 212)
* Cui Yan, kineski vazal u doba Tri kraljevstva (u. 216)

## Smrti
* Ma'nu VIII bar Ma'nu od Osroene
* Wang Fu (r. 78)
Marko Stacije Prisk

**Marko Stacije Prisk Licinije Italik** (*Marcus Statius Priscus Licinius Italicus*, 2. vijek) bio je rimski političar i vojskovođa iz doba Pet dobrih careva. Pripadao je redu vitezova, a karijeru započeo u doba cara Hadrijana, kada je odlikovan zbog zasluga u gušenju Bar Kohbinog ustanka. Nakon toga je služio kao prokurator u Narbonskoj Galiji, pa je imenovan u Senat. Između 157. i 159. je, pod Antoninom Pijem služio kao guverner Dacije, a 159. je imenovan za konzula. 161. je, pak, postao guverner Britanije. S toga je mjesta doveden na mjesto guvernera Kapadokije. Za vrijeme rata sa Partima mu je 163. car Lucije Ver povjerio nekoliko legija. Prisk se pokazao kao uspješan komandant - Partima je preoteo Armeniju; tom prilikom je razorena armenska prijestolnica Artaksata. Prisk je potom na armensko prijestolje postavio pro-rimskog kralja Sohema te obnovio grad Valaršapat. Pretpostavlja se da je umro prije završetka rata.
Xun Yu

**Xun Yu** (163 - 212), stilsko ime **Wenruo** (文若), bo je kineski političar i državnik iz doba kraja dinastije Han, najpoznatiji kao ključni savjetnik gospodara rata Cao Caoa. Bio je rodom iz Yingchuana (današnji Xuchang u Henanu) gdje mu je otac služio kao carski guverner. Istakao se svojim sposobnostima zbog kojih mu je mentor postao carski službenik He Yong te ga doveo na dvor cara Linga u Luoyangu. Kada je godine 189. car Ling umro, a vlast preuzeo tiranski gospodar rata Dong Zhuo, Xun Yu se uplašio za svoj život i pobjegao u provinciju Ji. Tamo je ušao u službu gospodara rata Yuan Shaoa. Godine 191. je, pak, prešao u službu Cao Caoa. Tamo se istakao svojom sposobnošću i dalekovidnim savjetima, ali i talentom za izbor vrijednih i sposobnih suradnika, zbog čega ga je Cao Cao nazvao "moj Zifang", usporedivši ga sa Zhang Liangom, znamenitim savjetnikom cara Gaozua. Godine 196. je Xun Yu predložio Cao Caou da cara Xiana premjesti iz prijestolnice Luoyang u Xuchang, pod izlikom da ga se štiti. U stvari je time Cao Cao dobio izgovor da sve svoje postupke čini u ime cara. Godine 211. je, pak, Xun Yu ušao u sukob sa Caovim ministrom Dong Zhaom; razlog je bio Dong Zhaov prijedlog da se Cao Cao - koji je djelovao kao carski kancelar - proglasi vojvodom od Weija, odnosno da za sebe preuzme teritoriju. Xun Yu se tome usprotivio, držeći kako Cao Cao morati ostati formalno vjeran caru. Nedugo potom je Xun poslan u Jiao kako bi nagradio vojnike koji su se borili protiv Sun Quana. Na putu se Xun Yu razbolio i umro, a dio historičara špekulira da je njegova smrt mogla biti rezultata trovanja.

## Reference
Lucila

**Anija Aurelija Galerija Lucila** (*Annia [[Aurelia]] Galeria Lucilla*) ili **Lucila** (7. mart 148. ili 150-182) bila je rimska plemkinja, odnosno carica iz Nervo-Antoninske dinastije, najpoznatija kao kćer cara Marka Aurelija i Faustine Mlađe, odnosno kao starija sestra cara Komoda.

Rodila se kao druga kćer. Njen brat-blizanac je umro nedugo po rođenju. Otac ju je oko godine 161. zaručio za svog su-vladara Lucija Vera. Tri godine kasnije su se vjenčali u Efezu, te je Lucila dobila službenu titulu *[[Augusta (titula)|Augusta]]*, postavši tako caricom. Luciju Veru je rodila troje djece - sina i dvije kćeri, ali su svi oni rano umrli. 

Kada je godine 169. Lucije Ver umro, otac ju je odlučio dati udati za Tiberija Klaudija Pompejana Kvincijana, uticajnog političara iz Sirije. Lucila, ali i njena majka, su se tome protivili, držeći da njen sljedeći muž mora biti mlađi. Brak je ipak sklopljen, a godine 170. je Kvincijanu rodila sina po imenu Pompejan.

Lucila i Kvincijan su oko godine 172. došli u današnji Beč gdje su pratili Marka Aurelija na njegovim pohodima protiv germanskih plemena. Tamo su bili i kada je 17. marta 180. Marko Aurelije umro, a Komod postao novi car. Bračni par se poslije toga vratio u Rim.

Lucila se nikako nije htjela pomiriti s time da joj je muž ostao bez carskog prijestolja, a postala je i sve zabrinutija zbog Komodovog sve iracionalnijeg ponašanja. Stoga je zajedno sa konzulom Markom Umidijem Kvadratom Anijanom i Umidijom Kornificijom Faustinom skovala zavjeru s ciljem da ubije brata i Kvincijana postavi za novog cara. Zadatak je povjeren Kvincijanovom nećaku koji je Komoda trebao probosti skrivenim nožem. Međutim, on je prije nego što je izvadio nož uskliknuo "Ovdje je nož koji ti šalje Senat", što je dalo vremena Komodovim tjelohraniteljima da reagiraju i spase carev život. Komod je naredio da se Kvadrat Anijan pogubi, dok su mu sestra, Umidija i Lucila prognani na Capri. Nešto kasnije je Komod naredio njihovo pogubljenje.

## U popularnoj kulturi
Lucila se pojavljuje kao lik u dva historijska filma na temu Komodove vladavine. U filmu *[[The Fall of the Roman Empire (film)|Pad Rimskog Carstva]]* iz 1964. je njen lik tumačila Sophia Loren. U filmu *[[Gladiator (2000 film)|Gladijator]]* iz 2000. je njen lik tumačila Connie Nielsen.

## Izvori

* See Birley, 247.
* Searched Greek and Roman Materials for "Lucilla"
* Lucius Aurelius Commodus
Cui Yan

**Cui Yan** (163–216) bio je kineski gospodar rata iz vremena kraja Istočne dinastije Han. Nije se istakao osobnim dostignućima, i uglavnom je služio kao vazal moćnijih gospodara rata. Među njima je bio Yuan Shao, koji nije slušao njegove savjete. Nakon Yuan Shaovog poraza je prešao u službu Cao Caoa i postao zadužen za civilne poslove. Cui se poslije usprotivio Caovim planovima da sebe proglasi vojvodom; zbog toga je uhapšen i pogubljen.

## Povezano
* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *[[Zapisi Tri kraljevstva]]*
* *[[Romansa Tri kraljevstva]]*
164.

__NOTOC__
Godina **164.** (**[[rimske brojke|CLXIV]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Makrinna i Celza** (ili, rjeđe, **godina 917. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 164. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Avidije Kasije, Rimski guverner Sirije i jedan od generala u vojsci cara Lucija Vera, prelazi Eufrat i napada partsku teritoriju. Rimljani zauzimaju partsku prijestolnicu Ktesifon i uništavaju obližnju Seleukiju na Tigrisu.
* Rimski car Marko Aurelije daje ruku svoje kćeri Lucile svom ko-caru Luciju Veru.
* Rimljani napuštaju svoje položaje na Antoninovom zidu.

## Rođenja
* Ge Xuan, kineski taoistički filozof (u. 244)
* Yu Fan, kineski gospodar rata (u. 233)

## Smrti
*
Yu Fan (Istočni Wu)

**Yu Fan** (164–233) bio je kineski velikodostojnik iz vremena kraja dinastije Han. Služio je koa savjetnik Wang Langa, prefekta Guijia (會稽). Kada je Wang Langa porazio Sun Ce, Yu Fan je prešao u njegovu službu, te ostao u službi države Istočni Wu.

## Povezano

* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *[[Zapisi Tri kraljevstva]]*
* *[[Romansa Tri kraljevstva]]*
Gladijator (razvrstavanje)

**Gladijator** () je bio naziv za borca u drevnom Rimu.

Izraz **gladijator** ili **gladijatori** se može odnositi na:

## Zabava
* *The Gladiator*, adaptacija romana ''Gladiator'' iz 1938.
* ''Gladiator'' (1992 film), boks-drama 
* ''Gladiator'' (2000 film), historijski spekatkl, rež. Ridley Scott
** ''Gladiator'' (soundtrack), soundtrack za film iz 2000.
* ''The Gladiators'' (film), film iz 1969., rež. Peter Watkins
* *[[The Gladiator (1986 film)|The Gladiator]]*, TV-film Abela Ferrare iz 1986. u kome glumi Ken Wahl; ostale uloge Nancy Allen i Brian Robbins.

### Televizija
* ''Gladiators'' (televizijska franšiza), u nekoliko inkarnacija:
** *[[American Gladiators]]*, američka sportsko-zabavna emisija
*** ''American Gladiators'' (2008 TV serija), nova verzija originalne emisije
*** *[[Gladiators 2000]]*, dječja verzija originalne emisije
** ''Gladiators'' (britanska TV serija), britanska verzija serija
*** ''Gladiators'' (britanska TV serija 2008), nova verzija britanske serije
** ''Gladiators'' (australijska TV serija), australska verzija serije
*** ''Gladiators'' (australijska TV serija 2008), nova verzija australske serije
** *[[MTN Gladiators]]*, južnoafrička verzija TV-serije
* *[[Gladiator (Hercules: The Legendary Journeys)]]*, epizoda TV-serije *Hercules: The Legendary Journeys*

### Knjige
* ''Gladiator'' (roman), roman Philipa Wyliea iz 1930.
* ''The Gladiator'' (roman), roman Harryja Turtledovea
* ''The Gladiators'' (roman), roman Arthura Koestlera iz 1939.
* *The Gladiators*, roman George Whyte-Melville izdan 1863.

### Igre
* *[[Gladiator A.D.]]*, video-igra za Nintendovu konzolu Wii, razvijena od kompanije High Voltage Software
* ''Gladiator'' (arkadna igra), arkadna igra od kompanije Taito
* **, video-igra Acclaim Entertainment
* *[[Gladiator Begins]]*, video-igra Aksys Games.

## Vozila
* Gladiator Tactical Unmanned Ground Vehicle, američko robotsko vozilo
* Gloster Gladiator, britanski lovac-dvokrilac iz 1930-ih
* HMS ''Gladiator'', ime tri britanska ratna broda
* Jeep Gladiator, američki kombi
* Tugboat Gladiator, tegljač iz 1876.
* USS ''Gladiator'', ime tri američka ratna broda

## Sport
* Cleveland Gladiators, američki tim Arena Footballa
* Gwinnett Gladiators, hokejaški klub iz Dulutha u Georgiji
* Mike Awesome (1965-2007), američki hrvač poznat po nadimku "The Gladiator"
* Pittsburgh Gladiators, američki tim Arena Footballa danas poznat kao Tampa Bay Storm
* Unione Sportiva Gladiator, italijanski fudbalski klub iz Santa Maria Capua Vetere

## Ostale upotrebe
* Gladiator (energetsko piće), meksički brend energetskih pića koji sada drži Coca-Cola
* Mantophasmatodea, red insekata također poznatih kao gladijatori
* The Gladiators, jamajčanski roots reggae bend.

## Povezano
* Gladiator (strip)
The Fall of the Roman Empire

**The Fall of the Roman Empire** je američki igrani film historijske tematike iz 1964. koga je režirao Anthony Mann, a koji je producirao Samuel Bronston. Radnja je bila smještena u doba Rimskog Carstva pred kraj Nervo-Antoninske dinastije te prikazivala kako Marka Aurelija (koga je tumačio Alec Guiness), posljednjeg od Pet dobrih careva mijenja njegov tiranski sin Komod (koga je tumačio Christopher Plummer). Predstavljao je jedan od najskupljih, najraskošnijih i najambicioznijih filmova svog vremena, ali je na kraju doživio krah na kino-blagajnama, označivši kraj karijere producenta Bronstona i režisera Manna, koji je umro nedugo nakon snimanja. Kritičari u kasnijim decenijama su ga, međutim, hvalili kao jednih od boljih i inteligentnijih primjera svog žanra, a poslužio je i kao jedna od inspiracija za mnogo uspješniji *[[Gladiator (2000 film)|Gladijator]]*, koji se bavi istom temom.

Na prostoru bivše Jugoslavije je distribuiran pod nazivom ***Pad Rimskog Carstva***.

## Vanjske veze
* 
* Movie stills
* New York Times movie review
Connie Nielsen

**Connie Inge-Lise Nielsen** (3. jul 1965 -) je danska glumica, najpoznatija po ulozi Lucile u Oscarom nagrađenom historijskom spektaklu *[[Gladijator (2000)|Gladijator]]*.

## Izvori

## Vanjske veze

*
Ge Xuan

**Ge Xuan** (164 - 244) je bio kineski taoistički ljekar, filozof i vođa koji je živio u doba Tri kraljevstva, odnosno u državi Istočni Wu. Poznat je prije svega zahvaljujući njegovim potomcima Ge Hongu i Ge Chaofuu koji mu pripisuju nadnaravne moći, te po autorstvu spisa na kojima se temelji Lingbao škola taoizma.

## Izvori
* Bokenkamp, Stephen. "Ge Xuan." in Fabrizio Pregadio, ed., *The Encyclopedia of Taoism* (London: Routledge, 2008), 444-445.
Huygensov princip

**Huygensovo načelo** ili **Hajgensov princip** jeste princip koji se odnosi na prostiranje talasa kroz sredinu. Prema ovom principu, svaka točka valne fronte, odnosno svaka čestica sredine na koju nailazi val postaje izvor novog vala.

Ovim načelom je Christiaan Huygens 1678. postavio temelje valnoj teoriji svjetlosti, koja se kosila s tada prihvaćenom Newtonovom čestičnom teorijom. Osim širenja valova, Huygensov princip objašnjava i niz drugih pojava u optici i akustici: refleksiju (odbijanje svjetlosti) i lom na granicama homogenih sredstava različite (optičke) gustoće (refrakcija), a pri objašnjenju pojava difrakcije daje samo ograničene rezultate.

Uočivši ulogu interferencije valova pri stvaranju valne plohe, da bi protumačio pojave difrakcije, Augustin Jean Fresnel bio je primoran poopćiti Huygensovo načelo zahtjevom da svaki elementarni val može započeti slobodnom, proizvoljnom fazom.

## Objašnjenje

Ukoliko ravan talas prostirući se kroz neku sredinu naiđe na prepreku sa prorezom onda prolazeći kroz prorez talasi prestaju da budu ravni. Naime, oko svake tačke u prelaznoj liniji nastaju sferni talasi, a rezultujući talas nastaje kao obvojnica oko mnoštva prethodno pomenutih sfernih talasa.

## Izvori

## Povezano
* Prelamanje talasa
* Odbijanje talasa

## Vanjske veze
* Huygens' Principle
Gornji kvark

**Gornji kvark** ili **u kvark** je jedan od elementarnih čestica od kojih se sastoji tvar. Najlakši je od svih kvarkova. Zajedno sa donjim kvarkom tvori neutrone (1 gornji kvark i 2 donja kvarka) te protone (2 gornja kvarka i 1 donji kvark) koji su dio atomskih jezgri. Čini prvu porodicu čestica prema standardnom modelu. Ima naboj od +2/3 e i masu između 1.5-3.3 MeV/c<sup>2<sup>. Kao i svi kvarkovi spada u skupinu fermiona sa spinom od -1/2. Na njega djeluju sva 4 osnovna međudjelovanja: gravitacijsko, elektromagnetsko, slabo i jako. Antičestica gornjem kvarku je gornji antikvark.
Čarobni kvark

**Čarobni kvark** ili **c kvark** (eng. charm quark) je vrsta elementarne čestice od kojih se satoji tvar, a prema masi je treći najteži kvark po redu između šest kvarkova. Čarobni kvark se nalazi u hadronima kao što su J/ψ mezon (J/ψ), D mezon (D), čarobni sigma barion (Σc), te u drugim čarobnim (šarmantnim) česticama.

Zajedno sa stranim kvarkom je dio druge porodice čestica prema standardom modelu sa električnim nabojem od +2⁄3 e i masom od 1.27 GeV/c2. Kao i drugi kvarkovi spada u skupinu fermiona sa spinom od -1⁄2. Na njega djeluju sva 4 osnovna međudjelovanja: gravitacijsko, elektromagnetsko, slabo i jako. Antičestica čarobnom kvarku je čarobni antikvark. O njemu se špekuliralo još oko godine 1964., ali njegovo postojanje su pretpostavili 1970. Sheldon Glashow, John Iliopoulos i Luciano Maiani. Prva otkrivena *čarobna (šarmantna) čestica* bio je J/ψ mezon. Otkrili su ga timovi u SLAC-u kojeg je tada vodio Burton Richter te u BNL kojeg je vodio Samuel Ting. Pronalaskom te čestice prvi put je viđen i čarobni (šarmantni) kvark. Pronalazak J/ψ pa tako i c kvarka naziva se novembarska revolucija.
Strani kvark

**Strani (čudan) kvark** ili **s kvark** (eng. strange quark) je vrsta elementarne čestice od kojih se satoji tvar, a prema masi je treći najlakši kvark između šest kvarkova. Strani kvark se nalazi u hadronima kao što su kaoni (K), strani D mezoni (Ds), sigma barioni (Σ), te u drugim stranim česticama.

Zajedno sa čarobnim kvarkom je dio druge porodice čestica prema standardom modelu sa električnim nabojem od -1⁄3 e i masom od 70-130 MeV/c<sup>2</sup>. Kao i drugi kvarkovi spada u skupinu fermiona sa spinom od -1⁄2. Na njega djeluju sva 4 osnovna međudjelovanja: gravitacijsko, elektromagnetsko, slabo i jako Antičestica stranom kvarku je strani antikvark. Prve otkrivene strane čestice su bili kaoni (1947.), ali strani kvark su postulirali tek 1964. Murray Gell-Mann i George Zweig. Otkriven je u SLAC-u 1968.
Difrakcija

**Uklon**, **ogib** ili **difrakcija** (lat. *diffringere* - razbiti) je skretanje valova s prvobitnog pravca prostiranja pri njihovom nailasku na rubove otvora ili na prepreku. 

## Pojava

Pojava se objašnjava Huygensovim načelom. Do difrakcije dolazi kod prostiranja valova svih vrsta elektromagnetskih (svjetlost, Rendgenske zrake, radio valova), zvučnih valova itd. Osim toga difrakcija je potvrđena i kod fizičkih objekata na atomskoj razini, jer i čestice pokazuju valne osobine i u ovom slučaju pojava se može objasniti načelima kvantne mehanike.

Iako do difrakcije dolazi kad god val naiđe na prepreku, efekti difrakcije su najuočljiviji kada je veličina otvora (prepreke) reda veličine valne duljine vala. Najpovoljnija situacija za promatranje difrakcije je kada val nailazi na prepreku koja ima više bliskih otvora pomenutih dimenzija jer se tada na zaslonu formira difrakcijsko- interferencijska slika uslijed različitih putanja kojima se novonastali valovi prostiru.

## Historija

Efekt difrakcije je prvi put detaljno objasnio Francesco Maria Grimaldi koji je pojavi dao ime polazeći od latinske riječi *diffringere*, što znači “razbiti u komade”. Rezultati do kojih je Grimaldi došao su objavljeni posthumno 1665. godine. Isaac Newton isto je proučavao efekte vezane za difrakciju. Thomas Young je izveo poznati pokus 1803. godine demonstrirajući interferenciju valova na dva bliska otvora. Ovaj pokus mu je pomogao doći do zaključka da se svjetlost prostire kao val, nasuprot tvrdnjama mnogih znanstvenika da svjetlost ima čestičnu prirodu t.j. tvrdnjama da je svjetlost sastavljena od čestica.

## Difrakcija čestica
Po kvantnoj teoriji svaka čestica pokazuje i valne osobine. Dakle i čestice mogu interferirati difraktirati poput primerice zvučnih valova. Zapravo, difrakcija elektrona i neutrona, koja je potvrđena pokusom, bila je bitna pojava za kvantnu mehaniku jer je predstavljala jak argument u njenu korist kada su mnogi sumnjali u njenu ispravnost. Valna duljina čestica se naziva de Broglijeva valna duljina i iznosi *λ=h/p* gdje je h Planckova konstanta a p impuls (masa*brzina čestice za čestice koje se ne kreću brzinama bliskim svjetlosnoj). Za makroskopske objekte ova valna duljina je toliko mala da se slobodno može zanemariti. Atom natrija koji se kreće brzinom od 3000m/s ima de Broglijeovu valnu dužinu od 5 pikometara - dakle čak i atomi imaju jako male valne dužine.

Osobina čestica da imaju male valne dužine ih čini idealnim za proučavanje kristalnih struktura materijala u čvrstom stanju i velikih molekula poput proteina.

## Veze
* Interferencija
* Valovi
* Huygensovo načelo
* kvantna mehanika

## Vanjske veze

* Gap Obstacle Corner – Java simulation of diffraction of water wave.
* Google Maps – Satellite image of Panama Canal entry ocean wave diffraction.
* Google Maps and Bing Maps - Aerial photo of waves diffracting through sea barriers at Sea Palling in Norfolk, UK.
Sacca Sessola

**Sacca Sessola** (zvana i **Isola delle Rose** ili Otok ruža) je umjetni otok u Venecijanskoj laguni koji leži južno od Giudecce u Veneciji. Na otoku je bila smještena bolnica za plućne bolesti "Achille De Giovanni" sve do 1980. kada je otok napušten.

## Karakteristike
Sacca Sessola je umjetni otok (sacca od vreća, za venecijance znači umjetan), izgrađen od 1860. do 1870. godine, od materijala dobivenog produbljivanjem kanala Ramo za potrebe nove trgovačke luke u Veneciji (Santa Marta). Dug je 520 i širok 360 metara, ima 17,5 hektara i najveću visinu od 4 metra. Po rezultatima popisa iz 2001. nije imao nijednog trajnog naseljenika.

## Historija
Otok je do 1892. upotrebljavan je kao skladište nafte, nakon čega je odlučeno da se na otoku podigne bolnica za zarazne bolesti. Kad su konačno 1913. izgrađeni svi bolnički objekti, došlo je do prenamjene objekta. Nakon posljednje velike epidemije kolere u Veneciji 1911. godine, splasnuo je strah od zaraznih bolesti, ali tada se kao nova pošast pojavila tuberkuloza. Godine 1914.  stoga je otvorena državna bolnica "Tubercolosario San Marco" za plućne bolesti i tuberkulozu. Kasnije, 1921. izgrađena je i crkva u neoromaničkom stilu, velik dio otoka pretvoren je u park, a 1936. izgrađena je nova zgrada bolnice "Achille De Giovanni" koja se radila do februara 1980. godine. Sacca Sessola je 1995. data u koncesiju UNIDO-vom Međunarodnom centru za pomorske nauke i tehnologiju koji je trebao pretvoriti otok u istraživački centar. Ipak, do danas je napravljeno malo u obnovi objekata koje su uništavali vandali, tako da je trenutno zabranjeno pristajanje uz otok bez posebne dozvole.

## Reference

## Vanjske veze

* Isole abbandonate della laguna - Vent'anni dopo "Sacca Sessola"  
* Panoramio - Photo of Sacca Sessola
Vršni kvark

**Vršni kvark** ili **t kvark** (eng. top quark) je jedan od elementarnih čestica od kojih se sastoji tvar. Najmasivniji je između 6 kvarkova, ali i između svih elementarnih čestica. Higgsov bozon bi trebao biti masivniji , ali još nije pronađen. Masa mu je 173.1±1.3 GeV/c2. Sličnu masu ima i atom volframa. Čini treću porodicu čestica prema standardnom modelu. Ima naboj od +2/3 e. Kao i svi kvarkovi spada u skupinu fermiona sa spinom od -1/2. Na njega djeluju sva 4 osnovna međudjelovanja: gravitacijsko, elektromagnetsko, slabo i jako. Antičestica vršnom kvarku je vršni antikvark. Postulirali su ga 1970. Makoto Kobayashi i Toshihide Maskawa, a prvi put je primijećen 1995. u Fermilab-u.
Dubinski kvark

**Dubinski kvark** ili **b kvark** (eng. bottom quark) je jedan od elementarnih čestica od kojih se sastoji tvar. Drugi je po redu po masivnosti između 6 kvarkova. Masa mu je 4200 MeV/c2. Za više od 4 puta je teži od protona. Nastaje u skoro svim raspadima vršnog kvarka. Čini treću porodicu čestica prema standardnom modelu. Ima naboj od -1/3 e. Kao i svi kvarkovi spada u skupinu fermiona sa spinom od -1/2. Raspada se putem slabog međudjelovanja. Antičestica dubinskom kvarku je dubinski antikvark. Postulirali su ga 1973. Makoto Kobayashi i Toshihide Maskawa kako bi objasnili CP narušavanje, a prvi put ga je primijetio tim pod vodstvom Leona M. Ledermana 1977. u Fermilab-u .
Mion

**Mion** je elementarna čestica negativnog naboja koja zajedno s elektronom i tau leptonom spada u skupinu leptona. Označava se grčkim slovom *[[mi]]*, prema kojem je i dobio naziv: μ&minus; za mion i μ+ za pozitivni **antimion**.

Srednji životni vijek miona je 2,2 μs, što ga čini najtrajnijom nestabilnom česticom poslije neutrona, a masa mu je 105,6 MeV, što je 206,7 puta veće od mase elektrona, a manje od mase nukleona. Zato se u starijoj literaturi nazivao **mi-mezon** (grčki *meso-*, "između"), iako se prema modernoj podjeli ne ubraja u mezone.
Tauon

**Tau lepton** (još se koriste imena **tau-čestica**, **tau**, te ponekad **tauon**) negativno je nabijena elementarna čestica iz skupine leptona čiji je najmasivniji pripadnik. Označava se grčkim slovom *[[tau]]*: *τ*− za negativno nabijeni tau lepton i *τ*+ za pozitivno nabijeni **antitau** koji je antičestica tau leptona.

Masa tau leptona iznosi 1777 MeV/c2, a poluživot 2,90 sekundi.
165.

__NOTOC__
Godina **165.** (**[[rimske brojke|CLXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Orfita i Pudensa** (ili, rjeđe, **godina 918. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 165. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* [[Rimsko Carstvo|Rimski]] car [[Marko Aurelije]] formira [[Legio II Italica|Legio II *Italica*]].
* Rimski vojskovođa [[Avidius Cassius|Avidije Kasije]] u pohodu protiv [[Partsko Carstvo|Parta]] zauzima [[Nisibis]] u sjevernoj [[Mezopotamija|Mezopotamiji]]. Rimljani su tokom pohoda zauzeli ili uništili važne partske gradove kao što su [[Artaksata]] i [[Seleukija na Tigrisu]] i prijestolnicu [[Ktesifon]], zbog čega je partski kralj [[Vologas IV od Partije|Vologas IV]] prisiljen započeti pregovore o miru.
* Filozof [[Justin Mučenik|Justin]] iz Nablusa je kao [[kršćanstvo|kršćanin]] pogubljen u Rimu. 
* Marko Aurelije provodi upravnu reformu u Italiji, podijelivši je na četiri pravna distrikta (iuridici), ne računajući grad [[Drevni Rim|Rim]].
* Rimske snage zauzimaju grad [[Dura-Europos]] na obali [[Eufrat]]a, te u njemu instaliraju garnizon kojim će kontrolirati najvažnije trgovačke puteve sa [[Perzijski zaljev|Perzijskog zaljeva]] na zapad.
* Objavljen *Govor o Grcima* (*Oratio ad Graecos''), djelo Tacijana Sirijca koji predstavlja prvi traktat o zlu poganstva u kršćanskoj književnosti.
* Među rimskim vojnicima koji se vraćaju iz rata sa Partima izbija zarazna bolest, odnosno pandemija koja će kasnije postati poznata kao Antoninska kuga. Ona se počinje širiti među stanovništvom, odnosno svim oblastima Rimskog Carstva čiji će mnogi krajevi zbog nje ostati bez žitelja.
* Mitološko osnivanje Velike stare Bugarske.

## Rođenja
* Makrin, rimski car (približni datum)

## Smrti
* Justin Mučenik, rani apologet kršćanstva
* Carica Deng Mengnu, supruga kineskog cara Huana
* Elpinice (kćer Heroda Atika)
* Klaudije Ptolomej, grčki astronom (približni datum)
* Felicitas Rimska, kršćanska mučenica (r. cca. 165) (približni datum)
Legio II Italica

**Legio secunda ''Italica *** (*'Druga *italijanska* legija*') bila je [[legija|rimska legija]] koju je godine 165. formirao car [[Marko Aurelije]] zajedno sa [[Legio I Italica|I *Italicom'']] kako bi ojačao obranu Carstva u vrijeme kada je ratovalo istovremeno sa Partima i Germanima. Naziv "italijanska" se odnosi na sastav ljudstva, odnosno regrute koji su bili rodom iz Italije. Simbol legije je bila vučica sa blizancima, što je bila referenca na mit o osnivanju Rima, odnosno Romula i Rema, sa kojima su se uspoređivali vladari Marko Aurelije i Lucije Ver.

Legija je uglavnom djelovala u provinciji Norik gdje su bili česti upadi germanskih plemena. Sjedište joj je bilo u Lauriacumu (današnji Lorch). Godine 193. je imala važnu ulogu u doiasku Septimija Severa na vlast te caru kasnije pomogla u pohodima protiv suparnika Pescenija Nigera i Klodija Albina. Njenu važnost za održavanje careva na vlasti je u 3. vijeku priznao Galijen sa nizom počasti. Posljednji spomen te legije datira iz 5. vijeka kada je još uvijek čuvala rimsku granicu na Dunavu.

## Eksterni izvori

* livius.org account of Legio II Italica
Nusaybin

**Nusyabin** (, *Nṣibin*, kasniji sirijski , *Ṣōbā*, u antici *Nisibis*) je grad u turskoj Provinciji Mardin, smješten u jugoistočnom dijelu sjevernog Kurdistana (istočna Anadolija) a u kome danas uglavnom žive Kurdi. Ranije su u tom gradu živjeli Asiri, Arapi i Armenci. U gradu živi 83.832 stanovnika  prema podacima iz 2009.

Nusaybin se nalazi na samoj granici sa Sirijom, nasuprot sirijskog grada Al-Qamishli.

Nusyabin ima izuzetno dugu i bogatu historiju, a prvi put se spominje još 852. pne. kada je bio dio drevne asirske države.

## Reference

## Vanjske veze

* Nisibis, *[[Catholic Encyclopedia]]*
* http://www.hurriyetdailynews.com/n.php?n=syrian-orthodox-church-in-mardin-gets-spray-painted-with-offensive-statements-2010-07-14, Hürriyet Daily News and Economic Review
Dura-Europos

**Dura-Europos**  (), također poznat i kao **Dura-Europus** bio je antički grad čiji se ostaci danas nalaze na desnoj obali Eufrata, nedaleko od modernog sela Salhiyé u Siriji. Osnovali su ga godine 303. pne. Seleukidi kao postaju na putu između Antiohije i Seleukije na Tigrisu. U 1. vijeku pne. je pao pod vlast Parta i tamo ostao sve do 165. kada su ga zauzeli Rimljani. Potom su ga godine 256/57. opsjeli Sasanidi te je nakon opsade - za koju se vjeruje da je bila uspješna - trajno napušten. Napuštanje grada je omogućilo da veliki dio zgrada i brojnih vrijednih artefakata bude sačuvan sve do 20. vijeka, zbog čega se naziva "Pompejima pustinje". 

Grad je bio izuzetno bogat i kozmopolitskog karaktera, o čemu svjedoči ostaci sinagoge, ranokršćanske crkve i *Mithareuma*.

## Vanjske veze

* Simon James, "Dura-Europos, the 'Pompeii of the Desert'" 
* Pierre Leriche, co-head of excavations describes the site (in French)
* The Dura-Europos Gospel Harmony
Stara Velika Bugarska

**Stara Velika Bugarska** (, ) je bila država između rijeke Dnjepra (Dnipra) na zapadu, donje Volge na istoku i gorja Kavkaza na jugu.

Utemeljio ju je prabugarski kan Kubrat iz klana Dulo.

Poslije Kubratove smrti oko 665. godine, njegov sin Batbajan je preuzeo vlast u kanatu, ali je poslije uslijedio raspad te države.

Prvo je Kubratov drugi sin Kotrag otišao u srednje Povolžje (i kasnije uspostavio državu Povolšku Bugarsku.

Kubratov sin Kuber je dio Bugara koji se se zajadno s Avarima bili naselili Panonskoj nizini odvojio od Avarskog kanata i ovladao područjima zapadno od Karpata. Kasnije, nakon što je pobjegao iz Panonske nizine, naselio u Makedoniju.

Ostali Prabugari iz tog područja su tražili utočište kod Langobarda.

Iz tog kovitlaca, Asparuh (najvjerojatnije najmlađi kanov sin) se pojavio kao najprominentniji lik, vodeći svoje Prabugare van iz federacije i južno preko Dunava je uspostavio vlastitu državu ondje.

Za ustanoviti odakle dolazi ime - Stara Velika Bugarska - treba čitati kineske i mongolske stare spise i papire.

## Povezano
* 

## Izvori
Barion

**Barioni** su fermioni na koje djeluje jaka sila, ili drugim riječima hadroni polucjelobrojnog spina. Svi do sada poznati barioni sastoje se od ukupno tri kvarka ili antikvarka, a u njih spadaju i proton te neutron.
Higgsov bozon

U standardnom modelu fizike elementarnih čestica, **Higsov bozon** hipotetička je elementarna čestica, bozon, koja je kvant Higsovog polja. Polje i čestica omogućavaju testiranje hipoteze o poreklu mase elementarnih čestica. U popularnoj kulturi, Higsov bozon takođe se naziva i *Božijom česticom*, naziv koji mnogi naučnici preziru, nakon naslova knjige fizičara i nobelovca Leona Ledermana iz 1993. U ovoj knjizi autor govori da je otkriće čestice značajno za konačno razumijevanje strukture tvari.

## Historija

Postojanje Higsovog bozona predviđeno je 1964. godine kao objašnjenje za Higsov mehanizam, mehanizam po kojem elementarne čestice dobijaju masu. Dok se smatra da je potvrđeno postojanje Higsovog mehanizma, sam bozon - kamen temeljac ove teorije - nije posmatran i njegovo postojanje nije bilo potvrđeno. Njegovo privremeno (neutvrđeno) otkriće u julu 2012. godine može potvrditi da je Standardni Model u suštini tačan. Alternativne teorije kao izvori Higsovog mehanizma kojima ne treba Higsov bozon su takođe moguće i bile bi razmotrene u slučaju da je postojanje Higsovog bozona odbačeno.

Higsov bozon nazvan je po Piteru Higsu, koji je 1964. godine napisao jedan od tri revolucionarna rada koji govore o onome što je sada poznato kao Higsov mehanizam i opisuju vezu između Higsovog polja i bozona. Međutim, Higs nije bio prvi koji je opisao ovaj fenomen: mjesec dana prije, Robert Braut i Fransoa Englert napisali su sličan rad.

Zato što je Higsov bozon veoma velika čestica, i raspada se skoro odmah pošto nastane, samo akcelerator čestica velike energije može da ga posmatra i snimi. Eksperimenti koji su potvrdili i odredili prirodu Higsovog bozona koristeći veliki hadronski sudarač (LHC) u CERN-u, počeli su rane 2010. godine, i izvođeni su u tevatronu Fermilab-a do 2011. godine, kada se zatvorio.

Dana 4. jula 2012. godine, dva glavna eksperimenta na velikom hadronskom sudaraču (ATLAS i CMS) su oba, nezavisno jedan od drugog, potvrdili postojanje dotada nepoznate čestice čija je masa oko 125 GeV/c2 (što iznosi oko 133 masa protona, po redu od 10-25 kilograma), što se „poklapa sa Higsovim bozonom“, i široko se veruje da je upravo to Higsov bozon. Objavili su da je potrebno dalje ispitivanje da bi se utvrdilo da je to zaista Higsov bozon, a ne neka druga nepoznata čestica (koja ima teoretski predviđene osobine Higsovog bozona) i, ako je tako, da se odredi koju verziju standardnog modela najbolje podržava.

## Reference

## Vanjske veze
Demografija Sirije

Sirija je prema popisu iz 2001. godine imala 17 040 000 ljudi, te je sa površinom od 185 180 km kvadartnih imala prosječnu gustoću naseljenosti od 92 st. po km kvadratnom. S obzirom na klimu i reljef gustoća naseljenosti je poprilično visoka. Apsolutna većina stanovništva su Arapi (90.3%), a ostatak su uglavnom Kurdi i Armenci. Po religijskom sastavu najbrojniji su sunitski muslimani (74%), šijitskih muslimana ima oko 12%, a kršćana 9-10%.

Gradskog stanovništva ima 52%. Najveći grad je Damask (Damasq) sa populacijom od 1 934 000. Drugi najvažniji grad je Allep (cca 1 600 000). Treći velegrad je Horns (Hims) sa oko 600 000 ljudi. Najvažnija luka je Latakija. Pri-rodna promjena stanovništva je velika (25.4 promila). Stopa nataliteta je 30.6, mortaliteta 5.2 a god. promjena stanovništva iznosi 2.6%. Rast Sirije i Damaska:
* 1948.: 3 800 000
* 1991.: 14 887 000
* 2001.: 17 040 000
* 2020.: cca 30 000 000
* 2050.: cca 45 000 000 

Damask (1943.): 286 000
Damask (2001.): 1 934 000

Apsolutna većina građana Sirije su Arapi. Najveća manjina su «nearapski» Kurdi kojih ima nešto više od 6 % i žive uz granicu sa Turskom te Armenci koji uglavnom žive u velikim gradovima. Postoji i zajednica Turaka. Od nekadašnje velike Židovske zajednice ostalo je samo oko 1 000 člnova koji uglavnom žive u Damasku.

Po vjerskom pitanju Sirija je reltivno homogena zemlja za razliku od susjednog Libanona, no i ovdje postoje z načajne vjerske manjine. Većina Sirijaca su sunitski muslimani (74%). Slijedeća su vjerska grupa šijitski muslimani (12%), kršćana (armenskih pravoslavaca, maronita, grčkih pravoslavaca i katolika) ima oko 9-10%. U Siriji još djeluju zajednice Druga (vjera povezana sa islamom, ali i sa kršćanstvom i judaizmom), Alawita (vjerske šizme šijita) i oko 1000 Židova.

Sirijci su uglavnom Arapi; pripadnici hamitsko-semitske rasne skupine. Kurdi su druga, a Armenci treća grupa po brojnosti i obje pripadaju indo-evropskoj rasnoj grupi.

Službeni jezik u Siriji je arapski (hamitsko-semitska porodica jezika) , ali se u nekim područjima govore kurdski (novoiranska porodica jezika) i turski (altajska porodica jezika).

Iako je školstvo u Siriji besplatno blizu 30% stanovništva starijeg od 15 godina nepismeno je. Nepismenost u muškaraca je blizu 15%, a u žena nešto više od 44%. U periodu 1991. - 2001. nepismenost je smanjena za oko 6%. 

## Povezano
* Sirijci
Tacijan

**Tacijan Sirski** (lat. Tatianus de Syria), apologet iz Sirije, 2. stoljeće.

Euzebije prenosi da je Tacijan bio osnivač i vođa enkratita.

## Život
Rodio se u Siriji oko 120 godine. Nakon različitih religioznih iskustava susreo se sa Svetim Pismom a poslije u Rimu sa Justinom i tako postao njegov učenik i primio kršćanstvo. Bio je velik protivnik grčke filozofije a nakon što je Justin postradao, oko 172. godine udalijo se od Katoličke Crkve i počeo propovedati enkratizam, koji je osuđivao ženidbu i konzumaciju mesa.

## Djela

* **Oratio ad Graecos** (Govor protiv Grka): apologija u kojoj opravdava svoj prijelaz na kršćanstvo. Uglavnom djelo je napad na grčku kulturu i filozofiju i istovremeno uzvisuje kršćanstvo.
* **[[Diatessaron]]** Evanđeoska harmonija od četiri kanonska evanđelja. Tacijan je ipak izostavio mnoge dijelove koje nisu bili po njegovom nauku.

## Učenje

### Logos
Tvrdi da je Logos bio od početka ali njegova opstojnost nije imala početka. Logos ižaruje iz Oca kao njegovo»primordijalno djelo«. Jednom rođen kao duh, od duha izišao kao razumnost koja je proizašla iz razumne moći. Logos je kao Očevo sredstvo za stvaranje i upravljanje svemirom, poglavito je za stvaranje čovjeka na sliku i priliku Božju.

### Antropologija

Učenje je dosta slično gnosticizmu, ali on nije gnostik. Tacijan Sirijski tvrdi da Bog stvara svijet, a Logos koji je od početka s njim jedno svijet organizira, dok kod gnostika svijet stvara Demijurg koji nije Bog. Po njemu čovjek je sastavljen od materije (hyle) i dva duha (pneumata), jednoga nižega (psyhe) koji je materijalne naravi i nije besmrtan, i drugoga višega (pneuma) koji je na sliku i priliku Božju. Čovjekova duša (psyhe) tvrdi, nije besmrtna, ali može i ne umrijeti. Ona umire i raspada se zajedno s tijelom, ali će kasnije uskrsnuti na vječnu smrt (smrt u besmrtnosti) ukoliko nije spoznala istinu, a ukoliko ipak spoznala Boga ona ne umire, makar se privremeno s tijelom raspada ali će na kraju uskrsnuti na život vječni.

## Reference

## Literatura

* Pavić-Tenšek, Patrologija, Zagreb 1993
* T. Šagi-Bunič, Povijest kršćanske književnosti, Zagreb, 1976.