open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
C/2014 Q2 (Lovejoy)

**C/2014 Q2 (Lovejoy)** je dugoperiodičan komet kojeg je 17. kolovoza 2014. otkrio **Terry Lovejoy** koristeći 20&nbsp;cm teleskop. U trenutku otkrića sjaj kometa je bio 15. magnitude i nalazio se u južnom zviježđu Krma. Komet C/2014 Q2 je peti komet kojeg je otkrio Terry Lovejoy, australski astronom amater.

Komet je do prosinca 2014. povećao sjaj na magnitudu 7.4 što ga je učinilo vidljivim u malim teleskopima i dvogledima. U drugoj polovici prosinca komet je bilo moguće spaziti golim okom s veoma tamnih lokacija. U noći s 28. na 29. prosinca 2014. komet je prošao samo 1/3 stupnja od kuglastog skupa Messier 79 u zviježđu Zec. Očekuje se kako će komet biti najsjajniji sredinom siječnja, kada će se najviše približiti Zemlji. Komet bi tada trebao sjati 4. ili 5. magnitudom. Pun Mjesec će ometati promatranja do 10. siječnja, ali nakon toga komet bi se trebao moći **vidjeti golim okom** s tamnijih lokacija podalje od svjetlosnog onečišćenja. Kako će se komet nalaziti visoko na nebu u večernjim satima i u blizini sjajnih zviježđa Oriona i Bika, bit će ga lako pronaći. U danima oko 18. siječnja 2015. komet je **prošao blizu [[Messier 45|Plejada]]**, sjajnog i lakog uočljivog otvorenog skupa. Na fotografijama koje su snimljene u danima oko 15. siječnja vidi se kako je rep kometa dug gotovo 20 stupnjeva.

C/2014 Q2 je prvi komet nakon dugo vremena koji je istodobno sjajan i vidljiv na tamnom noćnom nebu, daleko od Sunca.

Prije prolaska kroz perihel komet je imao period ophoda oko Sunca od oko 11.500 godina, ali zbog gravitacijskih utjecaja planeta nakon prolaska period ophoda će se smanjiti na oko 8.000 godina.

## Izvori

## Vanjske veze
* Komet C/2014 Q2 (Lovejoy) na našem nebu
It's My Life (album)

***It's My Life*** je drugi studijski album britanskog benda Talk Talk, objavljen 1984. godine od strane izdavačke kuće EMI Music.

Album je bio Top 5 hit u nekoliko europskih zemalja, mahom zahvaljujući singlu "Such a Shame", no u Britaniji je zauzeo tek 35. mjesto na top ljestvicama.  U Sjedinjenim Državama je zauzeo 42. mjesto na ljestvici albuma. Album je bio posebno uspješan u Nizozemskoj, gdje je došao do trećeg mjesta na ljestvicama, na kojima je boravio puna 64 tjedna od 1984. do 1986. godine.

*It's My Life* zauzima posebno mjesto u diskografiji Talk Talka. Do danas to ostaje njihov komercijalno najprepoznatljiviji album dok je stilski on vrhunac njihove novovalne faze, koja je ujedno završila s ovim albumom. Komercijalni uspjeh koji je došao s albumom potaknuo je bend na promjenu stila; odbacili su novovalni izričaj te se preusmjerili na eksperimentalne žanrove poput art rocka i post-rocka čime su, istina, izgubili komercijalnu popularnost, ali su stekli enormno poštovanje i hvale među kritičarima.

Album je dobio ukupno tri singla, "It's My Life", "Such a Shame" i "Dum Dum Girl", s tim da je prvi reizdan 1985. godine.

## Naslovnica

Naslovnicu albuma izradio je umjetnik James Marsh, koji će kasnije surađivati s bendom i na kasnijim izdanjima. Radi se o nadrealnoj sceni koja u sebi inkorporira elemente slike *[[The Boyhood of Raleigh]]* Johna Everetta Millaisa.

## Suradnici

*Mark Hollis – vokal
*Lee Harris – bubnjevi
*Paul Webb – bas gitara

;Dodatno osoblje
*Tim Friese-Greene – klavijature
*Ian Curnow – klavijature
*Phil Ramocon – klavir
*Robbie McIntosh – gitara
*Morris Pert – udaraljke
*Henry Lowther – truba
*James Marsh – dizajn naslovnice

## Popis pjesama

## Ljestvice

## Reference
Kozma II Carigradski

**Kozma II Atik** () bio je patrijarh Carigrada od aprila 1146. do 26. februara 1147.

Bio je rodom iz Egine u današnjoj Grčkoj. Prije nego što je postao patrijarh, služio je kao đakon u Aja Sofiji. Uživao je veliki ugled zbog učenosti i besprijekornog karaktera. Na mjesto patrijarha je došao nakon ostavke svog prethodnika Mihajla II Kourkouasa; tada je Bizantskim Carstvom vladao car Manuel I Komnens.

Njegovo stolovanje je kratko trajalo. Svrgnut je 26. februara 1147. godine na sinodu održanom u palači Blaherne. Razlog je bio taj što je pružio gostoprimnstvo Nifonu, monahu koji je 1144. godine bio osuđen kao bogumilski heretik. 

Dio historičara vjeruje da je svrgavanje bilo rezultat političke spletke. U svakom slučaju, sinod je bio sazvan od strane cara, koji je također lično ispitivao kako svjedoke koji su patrijarha optužili, tako i samog patrijarha o njegovom stavu prema Nifonu. 

## Izvori
Nikola IV Carigradski

**Nijkola IV Mouzalon** (; cca. 1075 - 1152) je bio patrijarh Carigrada od decembra 1147. do marta/aprila 1151.

Rodio se oko 1070-ih. Prvi put se spominje za vladavine bizantskog cara Aleksija I Komnena, koji ga je imenovao za arhiepiskopa Kipra. Oko godine 1110. je Nikola dao ostavku na tu dužnost. Sljedećih 37 godina je proveo u Manastiru sv. Kozme i Damjana u Kosmidionu, predgrađu Carigrada (današnji Eyüp).

Na mjesto patrijarha je izabran 1147. godine, nakon što je njegov prethodnik Kozma II bio svrgnut pod optužbom za bogumilsku herezu. Njegov izbor je izazvao kontroverze, s obzirom da je ranije dobrovoljno odstupanje sa mjesta arhiepiskopa bilo upitno sa stajališta kanonskog prava. U svakom slučaju, Nikola je nakon nekoliko godina bio prisiljen odstupiti sa mjesta patrijarha. Umro je 1152.

Tokom života je napisao nekoliko teoloških djela, među kojima i traktat koga je posvetio Aleksiju I i u kome opovrgava doktrinu *[[Filioque]]* te opis vlastite ostavke.

## Izvori
*
Nattvardsgästerna

***Nattvardsgästerna*** () je švedski crno-bijeli film snimljen 1963. u režiji Ingmara Bergmana. Po žanru je drama, a radnja, koja se odigrava tokom nekoliko sati, je smještena u jedno švedsko mjesto gdje sve manje i manje ljudi odlazi u lokalnu luteransku crkvu. Protagonist, koga tumači Gunnar Björnstrand, je pastor koji se mora suočiti sa pokušajem agnostične sumještanke (čiji lik tumači Ingrid Thulin) da ga zavede, odnosno spriječiti da depresivni ribar (čiji lik tumači Max von Sydow) izvrši samoubistvo potaknut strahom od mogućeg izbijanja nuklearnog rata.

*Pričesnike* je Bergman snimio nedugo nakon stilski i tematski srodnog *[[Kroz tamno ogledalo]]*, te se smatra drugim dijelom njegove trilogije "o šutnji Boga", koju će iste godine zaokružiti *[[Tystnaden]]* (Šutnja). Film se odlikuje izuzetno ekonomičnim stilom, odnosno kratkoćom, malim brojem likova i ograničenim mjestom radnje, pa se često naziva i Bergmanovom "komornom dramom". Bergman je kasnije tvrdio da je film sadržavao brojne autobiografske elemente, odnosno da je kroz protagoniste i njihove dileme nastojao pronaći i vlastite odgovore na pitanja vezana uz religiju i smisao postojanja. Također je navodio da *Pričesnike* smatra jednim od svojih najdražih filmova.

Bergmanov asistent Vilgot Sjöman je sam proces snimanja odlučio zabilježiti na filmskoj vrpci, te je tako nastao dokumentarni film *[[Ingmar Bergman pravi film]]*, iste godine prikazan na švedskoj televiziji.

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Criterion Collection essay by Peter Cowie
* Reverse Shot essay by Michael Joshua Rowin
* Winter Light movie images
Tystnaden

***Tystnaden*** () je švedski crno-bijeli igrani film snimljen 1963. u režiji Ingmara Bergmana. Po žanru je drama, a protagonistice, koje tumače Ingrid Thulin i Gunnel Lindlblom su Ester i Anna, dvije sestre koje put nanese u "Timoku", fiktivnu srednjoevropsku zemlju koja se nalazi na rubu rata. Radnja prikazuje kako teško bolesna i emocionalno hladna Ester sve teže pronalazi zajednički jezik sa svojom temperamentnom i promiskuitetnom sestrom, koja usprkos toga što putuje zajedno sa vlastitim 10-godišnjim sinom i ne razumije lokalni jezik, bez problema jednokratno seksualno konzumira lokalne muškarce.

*Tystnaden* se često navodi kao završni dio Bergmanove trilogije o "šutnji Boga" koju čine *[[Kroz tamno ogledalo]]* i *[[Pričesnici]]*, iako se od prethodna dva djelomično razlikuje po stilu. Kritičari su ga, međutim, izuzetno hvalili te se smatra jednim od najboljih Bergmanovih ostvarenja. Sljedeće je godine osvojio prvi Guldbagge za najbolji film, švedsku nacionalnu filmsku nagradu.

Prilikom premijere je, međutim, izazvao daleko više pažnje zbog toga što je sadržavao za standarde tadašnje evropske kinematografije neuobičajeno smjele, odnosno eksplicitne scene golotinje, odnosno scene uriniranja i implicirane ženske masturbacije. Bergman je film švedskom Državnom cenzorskom uredu film dostavio nekoliko mjeseci prije premijere, ali to tijelo nije napravilo nikakve rezove; vjeruje se da je jedan od razloga bio i taj što je iza Bergmana stajao novoosnovani Švedski filmski institut, a preko njega i švedska vlada, odnosno što se Bergman smatrao nacionalnom ikonom kome se "može progledati kroz prste". U svakom slučaju, integralna verzija je u Švedskoj izazvala određene kontroverze, ali je njeno puštanje označilo kolaps dotadašnjih cenzorskih standarda, odnosno početak novog vala seksualne revolucije u evropskom filmu čiji će simbol biti upravo švedska kinematografija. U drugim zemljama je, međutim, bio izložen cenzuri te je trebalo proći neko vrijeme prije nego što se pojavio u integralnom obliku.

## Uloge
* Ingrid Thulin – Ester
* Gunnel Lindblom – Anna
* Birger Malmsten – Barmen
* Håkan Jahnberg – Konobar
* Jörgen Lindström – Johan

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* Criterion Collection essay by Leo Braudy
Mark Hollis

**Mark David Hollis** (London, 4. siječnja 1955. – London, veljača 2019.) bio je britanski pjevač i tekstopisac, bivši frontmen novovalnog benda Talk Talk.

Hollis se rodio u Londonu 1955. godine. Njegov brat, Ed Hollis, je DJ i glazbeni producent koji će kasnije postati menadžer bendova poput Eddie and the Hot Rodsa. Hollis je izvorno planirao postati dječji psiholog, no 1975. godine je napustio fakultet i preselio se u London. Tamo je osnovao bend The Reaction, s kojim je 1977. godine snimio demo snimku na kojoj je bila pjesma "Talk Talk", koja će kasnije postati hit singl njegova budućeg benda. Nakon jednog singla, "I Can't Resist" (1978.), The Reaction se raspada, a Hollis je preko brata upoznao Leeja Harrisa, Paula Webba i Simona Brennera. S njima će 1981. godine osnovati bend Talk Talk.

Isprva novovalna senzacija, Talk Talk se na vrhuncu popularnosti počeo povlačiti te se posvetio eksperimentalnom izričaju. Hollis je bio glavni tekstopisac i pjevač benda, hvaljen zbog svog uvijek upečatljivog glasa, a kasnije je najviše surađivao s Timom Friese-Greeneom, koji je bio neslužbeni četvrti član benda. Talk Talk se raspao 1991. godine jer se Hollis želio posvetiti obitelji.

Godine 1998. izdao je solo album naslovljen *[[Mark Hollis (album)|Mark Hollis]]* nakon čega se u potpunosti povukao iz glazbene industrije, mada je povremeno surađivao s drugim glazbenicima poput Anje Garbarek. Svoje povlačenje, Hollis je objasnio na sljedeći način: "*Izabrao sam svoju obitelj. Možda su drugi sposobni za to, ali ja ne mogu ići na turneju i istovremeno biti dobar tata.*" U istom periodu, Hollis se preselio u London kako bi svojim sinovima ponudio više kozmopolitsko okruženje. Od 1998. godine do svoje smrti je živio sa suprugom, koja je učiteljica, u Wimbledonu. Umro je u veljači 2019. godine od "kratke i teške bolesti".

Iako se nakon raspada Talk Talka Hollis potpuno povukao iz javnosti, često se spominjao u medijima, zajedno s Talk Talkom, kao autor koji je odbio podrediti umjetničke ambicije i ideje komercijalnim zahtjevima te je beskompromisno ustrajao u održavanju umjetničke kontrole. Takav se pristup glazbi često navodi kao nužan uzor za nove glazbenike. Godine 2004. nakratko se pojavio u javnosti kako bi primio BMI Pop Award za pjesmu "It's My Life", koja je do danas ostala najprepoznatljiviji hit Talk Talka.

## Reference

## Vanjske veze
* Within Without – Talk Talk and Mark Hollis fan site with articles, interviews and other content (via the Internet Archive)
*  Wyndham Wallace, "Living In Another World: Remembering Mark Hollis", *The Quietus*, 26 February 2019
Ingmar Bergman gör en film

***Ingmar Bergman gör en film*** () je švedski crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1963. godine u režiji Vilgota Sjömana. U njemu je Sjöman prikazao proces priprema, snimanje, postprodukciju i prve kritike filma *[[Pričesnici]]* u režiji Ingmara Bergmana. Sjöman je film napravio u produkciji Švedske televizije, dijelom motiviran željom da se iz prve ruke upozna sa režijskim vještinama Bergmana, koji je upravo u to vrijeme uživao vrhunac ugleda i popularnosti. Bergman, doduše, Sjömanu nije dozvolio pristup na sam set, ali je zato dozvolio da se snimaju glumačke i druge pripreme, a on i članovi ekipe su dali niz opsežnih intervjua. Film je originalno prikazan u pet dijelova na televiziji. Sjöman je uskoro postao jedan od najpoznatijih švedskih sineasta.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Glumčeva osveta

je japanski igrani film snimljen u režiji Kona Ichikawe i premijerno prikazan početkom 1963. godine. Po žanru je kombinacija jidaigeki drame i crne komedije, a predstavlja remake istoimenog filma iz 1935. godine u kome je glavnu ulogu tumačio Kazuo Hasegawa. On je ponavlja u ovom filmu, odnosno tumači lik Yukinojoa, *[[onnagata|onnagate]]*, muškog glumca specijaliziranog za ženske uloge koji nastupa u putujućoj kabuki trupi. Radnja, smještena u 1836. godinu, prikazuje kako Yukinojo koristi svoje glumačke vještine i domišljatost kako bi se osvetio trojici trgovaca koji su mu u djetinjstvu skrivili smrt oca.

Ichikawa je film snimao po kazni, odnosno projekt mu je nametnuo matični studio Daiei, nezadovoljan njegovim ranijim komercijalnim neuspjesima. Nominalno se njime trebala obilježiti jubilarna 300. uloga Hasegawe, koji je prije rata bio jedna od najvećih japanskih fimskih zvijezda, ali za koga je bilo teško zamisliti da bi mogao tumačiti lik mladog onnagate u dobi od 55 godina. Ichikawa je, međutim, to shvatio kao izazov, pa je od filma načinio parodiju *jidaigekija*. *Glumčeva osveta* je tako napravljena u stilu kabuki teatra, s očigledno lažnim kulisama, a između ostalog, sadrži scene u kojima likovi "govore" i "misle" uz pomoć balončića nalik na stripove. Danas se smatra jednim od najboljih Ichikawinih filmova.

## Uloge
* Kazuo Hasegawa ... Yukinojō Nakamura/Yamitarō
* Fujiko Yamamoto ... Ohatsu
* Ayako Wakao ... Namiji
* Raizō Ichikawa ... Hirutarō
* Shintarō Katsu ... Hōjin, odbjegli zatvorenik
* Eiji Funakoshi ... Heima Kadokura
* Chūsha Ichikawa ... Kikunojō Nakamura
* Narutoshi Hayashi ... Mukuzu
* Ganjirō Nakamura ... Sansai Dobe
* Saburō Date ... Kawaguchiya
* Eijirō Yanagi ... Hiromiya
* Jun Hamamura ... Isshōsai
* Toshio Chiba ... Rōnin
* Masayoshi Kikuno ... Yukinojōv otac
* Kōichi Mizuhara ... Dobeov sluga
* Shirō Ōtsuji ... Prvi policajac
* Tokio Oki ... Drugi policajac
* Michirō Minami ... Prvi čovjek iz grada
* Yutaka Nakamura ... Drugi čovjek iz grada
* Chitose Maki ... Žena iz grada
* Eigorō Onoe ... Šogun

## Vanjske veze
* 
* DVD Times review
Such a Shame

**"Such a Shame"** je singl britanskog benda Talk Talk premijerno objavljen u ožujku 1984. godine kao drugi singl s albuma *[[It's My Life (album)|It's My Life]]*. Singl je objavljen kao 7" i 12" singlica, a snimljen je tokom 1983. godine. Retrospektivno gledano, "Such a Shame" je bio Talk Talkov najuspješniji međunarodni singl (Top 10 u čak pet zemalja, uključujuć i prvo mjesto u Švicarskoj), no u Britaniji i Sjedinjenim Državama nije ostvario zapaženi plasman. Ovaj je singl iznimno doprinio porastu popularnosti benda, što je rezultiralo njihovom promjenom stila i otklonom od novovalnog izričaja.

Godine 1990., "Such a Shame" je reizdan kao singl u sklopu kompilacije *[[Natural History: The Very Best of Talk Talk]]*.

## Tekst

Autor teksta je frontmen benda Mark Hollis. Inspiraciju je dobio čitajući knjigu *[[The Dice Man]]*, američkog pisca Lukea Rhineharta, koja je ujedno i jedna od njegovih najdražih knjiga. Kada je jednom upitam što ga je točno navelo da pjesmom replicira na Rhienhartovu knjigu, Hollis je odgovorio: "*Dobra knjiga, ali ne bih preporučio takav životni stil.*"

## Spot

"Such a Shame" je po izdanju ubrzo dobio i video spot, mada Talk Talk nisu bili veliki fanovi spotova. Spot otvara odbrojavanje od broja šest prikazano preko točkica na standardnoj šesterostranoj kocki, nakon čega vidimo Hollisa koji počinje pjevati. Spot mahom prikazuje bend u "crnoj" prostoriji te povremeno ubacuje snimke telefonskih govornica, automobila, stabala i ceste. Hollis gestama i mimikom prati tekst pjesme, a povremeno se prikazuje i cjelokupni bend. Cijelo vrijeme je kroz spot prikazana kockica koja se stalno vrti.

## Izdanja

### Originalno izdanje

*James Marsh – naslovnica

### Reizdanje iz 1990.

*James Marsh - naslovnica

## Ljestvice

### Tjedne ljestvice

### Godišnje ljestvice

## Reference

## Vanjske veze
*Tekst na MetroLyrics.com
Povratak otpisanih (film)

***Povratak otpisanih*** je jugoslovenski ratni film iz 1976. godine. Predstavlja nastavak filma *[[Otpisani (film)|Otpisani]]*, odnosno istoimene TV-serije iz 1974. godine. Scenario za film su napisali Dragan Marković i Gordan Mihić, a režirao ga je Aleksandar Đorđević. Kao i serija, doživeo je popularnost, te je dve godine kasnije proširen u istoimenu TV-seriju (gde je poslužio kao prva epizoda).

## Kratak sadržaj

U leto 1944, Prle i Tihi, mladi ali već iskusni partizanski borci, zajedno sa Jocom, starim i ćudljivim radio-operatorom, dobijaju zadatak da se probiju u Beograd koji je još uvek pod okupacijom. Gestapo i Specijalna policija čekaju svoju priliku da ih uhvate još od 1941. godine.

## Uloge

## Vanjske veze
* 
* Povratak otpisanih na www.filmovi.com
* Gašparova Vila, Mihaila Avramovića 12, Beograd, Serbia
Ignjat Bakotić

**Ignjat Bakotić** (Kaštel Gomilica 1835 - Sinj 16. septembra 1906), srpski advokat rimokatoličke vjere i predsjednik vrhovnog suda na Cetinju. Nakon osnovne škole završio je gimnaziju u Splitu, a zatim i pravne nauke u Padovi gdje stiče doktorat. Bavljenje advokaturom započinje u Rijeci a nastavlja u Splitu. 1879 zauzeo se oko osnivanja *Srpskog lista* a 1883 izabran je u Kninu za poslanika u Dalmatinskom saboru. 1898 bio je predsjednik *Srpskog bratstva*. Nakon državne službe u Crnoj Gori nastanjuje se u Sinju gdje se nastavlja baviti advokaturom. Pred porotnim sudom u Splitu branio je Antuna Fabrisa.  Otac je Luje Bakotića i deda Vjere Bakotić. Sahranjen je 19. septembra 1906. godine u rodnom mjestu, Gomilici.

U Splitu je postojao vrlo respektabilan srpskokatolički krug intelektualaca koji se okupio oko katoličkog svećenika Jakova Grupkovića, a u njemu su bile i istaknute osobe onoga vremena - Ignjat Bakotić, Lujo Bakotić...

## Izvori
Povratak otpisanih (TV serija)

**Povratak otpisanih** je jugoslovenska televizijska serija, snimljena u produkciji Televizije Beograd 1976. i 1977. godine. Ova serija predstvalja nastavak serije Otpisani iz 1974. godine, koja prati avanture ilegalaca u okupiranom Beogradu za vreme Drugog svetskog rata. Zbog velike popularnosti serije napravljen je i film Povratak otpisanih.

Seriju je režirao, kao i prethodni serijal, Aleksandar Aca Đorđević. Scenario su napisali Dragan Marković i Gordan Mihić.

## Kratak sadržaj
U jesen 1944. Prle, Tihi, još uvek mladi, ali opet veterani pokreta otpora zajedno sa Jocom, starim i raspoloženim radio-operaterom, treba da se sa radio-stanicom ubace u Beograd, glavni grad Jugoslavije, još uvek okupiran nacistima, i ostanu u njemu do oslobođenja. Kako se pobedničke partizanske snage približavaju, Prle, Tihi i Joca moraju da nastave njihov posao u podzemlju, kako bi pripremili grad za oslobođenje.

## Spisak epizoda
Spisak epizoda i datum premijernog emitovanja:

## Uloge

### Kaskaderi
* Dragomir Stanojević - Bata Kameni
* Slavoljub Plavšić Zvonce

## Nagrade
Nagradu za najbolji Glumački par godine po izboru čitalaca TV Novosti dobili su Zlata Petković za ulogu Marije i Voja Brajović za ulogu Tihog na Filmskim susretima u Nišu 1979. godine.

## Zanimljivost
Žarko Radić, Zlata Numanagić,Bogoljub Petrović,Svetlana Bojković,Mladen Nedeljković,Stevan Minja,Ramiz Sekić,Ljiljana Sedlar, Tatjana Lukjanova, Eugen Verber,Ljubica Ković, Vesna Pećanac, Milan Puzić i Ivo Jakšić su se pojavili i u ovoj seriji, mada su u originalnoj seriji tumačili druge uloge.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Uvodna špica TV serije Povrtak otpisanik (YouTube)
Zlata Petković

**Zlata Petković** (Svrljig, 11. februar 1954 — Beograd, 3. decembar 2012) je bila srpska glumica, kao i bivša Mis Jugoslavije. Bila je supruga kompozitora Aleksandra Sanje Ilića.

## Biografija
Zlata Petković je rođena u Svrljigu 11. februara 1954. Osnovnu školu završila je u Smederevu, a gimnaziju je pohađala u Smederevu i vanredno u Zagrebu. Nakon jedne audicije 1970. Zlati je ponuđeno da učestvuje na izboru za najlepšu tinejdžerku Jugoslavije u Zagrebu, na kom je izabrana za prvu pratilju, što joj je omogućilo da ode na svetski izbor za najlepšu tinejdžerku u Tokiju, na kom je izabrana za *Mis fotogeničnosti.*

Učestvovanje na izboru za najlešu tinejdžerku joj je donelo i prvu filmsku ulogu u filmu Milana Jelića „Bubašinter“.

1971. godine učestvovala je na izboru za Mis Jugoslavije.

Fakultet dramskih umetnosti u Beogradu upisala je nakon završetka srednje škole, a kolege na klasi su joj bili Bogdan Diklić, Ljiljana Stjepanović, Snežana Savić, Ivica Klemec, Radoš Bajić i Lazar Ristovski. Nakon diplomiranja, reditelj Aleksandar Đorđević joj je ponudio ulogu Marije u filmu i seriji Povratak otpisanih.

Umrla je u Beogradu 3. decembra 2012. godine u 58. godini života, sedam dana pošto je doživela moždani udar. Sahranjena je 6. decembra 2012. na Novom groblju u Beogradu, a istog dana održana je komemoracija na Sceni „Bojan Stupica“ u njenom matičnom Jugoslovenskom dramskom pozorištu.

Tokom svoje karijere Zlata se oprobala i kao TV voditeljka. Tokom 1980-ih godina, sa pevačima Predragom Cunetom Gojkovićem i Predragom Živkovićem Tozovcem, vodila je muzičku emisiju *Folk parada*.

## Filmografija

|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 1970.-te
|-
| 1971. || Bubašinter || Dušica
|-
| 1974. || Otpisani || Marija
|-
| 1974. || Otpisani || Marija
|-
| 1975. || Slučaj šampiona || 
|-
| 1975. || Momčine || 
|-
| 1976. || Povratak otpisanih || Marija
|-
| 1976. || Vagon li || Mlada žena
|-
| 1976. || Grlom u jagode (serija) || Lepa
|-
| 1978. || Bravo maestro || Sonja
|-
| 1978. || Povratak otpisanih (TV serija) || Marija Simeunović
|-
| 1979. || Partizanska eskadrila || Jelena
|-
| 1979. || Kakav dan || 
|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 1980.-te
|-
| 1981. || Stari Beograd || 
|-
| 1981. || Bila jednom ljubav jedna || 
|-
| 1982. || Sabinjanke || Medicinska sestra 
|-
| 1982. || Priče preko pune linije || 
|-
| 1984. || Dr || Klara
|-
| 1984. || Ulični pevači (serija) || 
|-
| 1984. || Formula 1 || 
|-
| 1989. || Mister Dolar (TV) || Gospođa model Patu
|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 1990.-te
|-
| 1990. || Iza zida || 
|-
| 1991. || Tuce svilenih čarapa || 
|-
| 1991. || Holivud ili propast || 
|-
| 1998. || Kod Lude ptice (serija) || 
|- style="background:Lavender; text-align:center;"
| colspan="4" | 2000.-te
|-
| 2008. || Ljubav i mržnja (serija) || Natalija
|-
| 2010. || Selo gori, a baba se češlja (TV serija) || Doktorka
|}

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Preminula Zlata Petković („Blic“, 3. decembar 2012)
Čudovište iz Firence

**Monstrum iz Firence** () zvan je epitet najčesće za počinitelja ili počiniteljku, od 16 ubojstava koja su se dogodila između 21. augusta 1968. i 8. septembra 1985. u Firenci u Italiji, isti pištolj i  nož su korišteni u svim ubojstvima. Nikad nije uhvaćen i priveden pravdi. 2014. pa do danas u novinama je pisalo da je monstrum ubio 10 osoba.

## Pregled
Četiri lokalna muškarca - Stefano Mele, Pietro Pacciani, Mario Vanni i Giancarlo Lotti su bili uhapšeni i optuženi za ubistva, ali bez uspeha ubistva su se nastavjala dešavati. Engleski pisac Magdelan Nabb je 1996. godine napisao roman i nazvao ga „Čudoviste u Firenci” () na temelju ubistava i po istinitom događaju. Magdelan je 2008. godine napisao još jedan roman, ovaj put po drugom periodu ubistvava.

## Žrtve
21. augusta 1968. ubijeni su Antonio Lo Bianco, zidar od 29 godina, doselio iz Sicilije, i Barbara Locci 32 godine domaćica, u njih je pucano iz pistolja do smrti. Njen sin Natalino Mele od 6 godina je spavao kad se probudio i pronašao je roditelje mrtve, brzo je pobjegao i otišao do susedne kuće i rekao da su mu roditelji mrtvi. Godinama kasnije on se ničega nije sećao kako je ostao živ od ubojice.

15. septembra 1974. godine ubijeni su Pasquale Gentilcore, od 19 godina konobar, i Stefania Pettini, 18 godina tinejdžerka, nezaposlena, ubijeni su istim rerolverom, jedan sat posle ponoći. Stefania Pettini je posle ubistva revolverom unakažena sa 97 ubodnih rana. Njena prijatejica je posvedočila da ih je jedan čovjek uznemirivao i pratio.

6. juna 1981. ubijeni su Stefano Baldi, 26 godina, radnik, i Susanna Cambi, 24 godina, telefonist, ubijeni su pištoljem pa izbodeni.

19. juna 1982. ubijeni su Paolo Mainardi, 22 godine, mehaničar, i Antonella Migliorini, 20 godina, krojačica, koja se trebala udati za Paola za nekoliko mjeseci, i ona je ubijena na isti način kao prethodno dvoje, i nju je neko uznemiravao.

9. augusta 1983. ubijeni su Horst Wilhelm Meyer, 24 godine, i Jens-Uwe Rüsch, 24 godine, oboje njemački studenti na univerzitetu za umetnost.

29. juna 1984. ubijeni su Claudio Stefanacci, 21 godina, student prava, i Pia Gilda Rontini, 18 godina, konobarica i navijačica, upucana sa 5 metaka pa izbodena.

Od 7. do 8. augusta 1985. ubijeni su Jean-Michel Kraveichvili, 25 godina, glazbenik, i Nadine Mauriot, 36 godina, trgovac i ljubavnica.

Kasnije od 2014. godine do danas vijesti na internetu su pisale da se monstrum iz Firenci vratio i da je do sada ubio 10 osoba iz parova i na isti način, dakle pištoljem pa nožem. Do danas njegov identitet je ostao misterija i nije uhapšen ni priveden pravdi.

## Literatura
* Magdalen Nabb, *The Monster of Florence*, Soho Press, 1996.
Uppsala

**Uppsala** (fon. **Upsala**) je grad na istoku Švedske od 140.454 stanovnika, te administrativni centar Općine Uppsala od 197.787 stanovnika. Uppsala je i administrativni centar grofovije Uppsala koja ima 335.882 stanovnika.

## Geografija
Uppsala leži u dolini rijeke Fyrisån, udaljena 60 km sjeverozapadno od glavnog grada Stockholma.

## Historija
Grad je osnovan pod imenom **Östra Aros**, kao trgovački centar na rijeci Fyris, svega nekoliko kilometara dalje od **[[Gamla Uppsala|Gamle Uppsale]]** (Stare Uppsale), koja je bila politički i religijski centar drevnog kraljevstva Šveđana. Do 13. vijeka nova Uppsala postala je kraljevska rezidencija i važan trgovački centar. Iako je kasnije izgubila svoj politički primat u utrci sa Stockholmom, Uppsala je ostala religijski centar kao sjedište švedskih nadbiskupa.

## Znamenitosti
Gotička katedrala, najveća takva građevina u Švedskoj, koja dominira Uppsalom, počela se graditi krajem 13. vijeka, ali se gradnja odužila, pa je tek 1435 posvećena. Nekoliko puta je gorila i konačno je obnovljena krajem 19. vijeka. Nasuprot katedrale leži *Gustavianum* koji vuče korijene iz vremena srednjovjekovnih nadbiskupa. Njegovi dijelovi su početkom 17. vijeka ugrađeni u palaču Univerziteta Uppsala, a danas je arheološki i historijski muzej.

Uppsala je sa svojim brojnim školama centar švedskog obrazovanja i kulture. Prestižni Univerzitet Uppsala osnovan 1477. je najstariji u zemlji, a univerzitetska biblioteka *Carolina Rediviva* iz 1841. je jedna od najvećih u Švedskoj.

Ostale značajne građevine u gradu su veliki dvorac, čiju je izgradnju započeo Gustav I. Vasa sredinom 16. vijeka. Djelomično je obnovljen u 18. vijeku, godine 1654. bio poprište abdikacije kraljice Kristine, a danas je rezidencija guvernera.

Ostale znamenitosti grada su botanički vrt i kuća botaničara i istraživača Carolusa Linnaeusa, te Muzej Victoria sa zbirkama egipatskih starina.

## Privreda
Dolaskom željeznice u grad 1860-ih, Uppsala se brzo razvila iz mirnog univerzitetskog grada i trgovačkog centra poljoprivrednim proizvodima u industrijski centar. Danas je to grad snažne prehrambene, farmaceutske, strojarske i grafičke industrije te veliki izdavački centar. Grad je važno željezničko čvorište i veliki vojnički centar.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada'' 
* ''Uppsala'' na portalu Encyclopædia Britannica
Pavao Wertheim

**Pavao Wertheim** (Grubišno Polje, 29. 5. 1910 – Zagreb, 1941), jugoslavenski zoolog i publicist.

## Biografija
Pavao Wertheim se rodio u Grubišnom Polju 29. 5. 1910 u židovskoj porodici. Majka mu je bila Darinka Schwarz. Doktorirao je zoologiju te se bavio proučavanjem darvinizma. Mutacije je tumačio kvantnim skokovima u makromolekulama tijekom evolucije. Bio je član Komunističke partije, ideološki potkovan, s pomoću Engelsove dijalektike objašnjavao je narav životnih funkcija. U svojim djelima povlačio je paralelu između klasne borbe i kompeticije u prirodi, između kompeticije proizvodnih sredstava i tehničkih poboljšanja itd., no odupirao se upotrebi darvinizma u širenju bilo koje ideologije. Radio je kao asistent Zoološkog instituta u Zagrebu, koji je djelovao u sklopu Filozofskog fakulteta.

Od 1927. do 1937. bio je urednik revije *Hanoar*, koja se bavila temama židovske omladine u Jugoslaviji. Poslije toga radio je za mjesečnik *Izraz*, koji je u Zagrebu izlazio od 1939. do 1941.

Wertheim je kao hrvatski Židov i ateist bio jedan od vodećih predstavnika KPH kasnih 1930-ih. Godine 1940. u Zagrebu su nastavnici zagrebačkih fakulteta osnovali sveučilišnu ćeliju te izabrali Wertheima za sekretara. Po osnutku NDH, u Zagrebu je 1. srpnja 1941. izdana tjeralica za njim i drugim komunistima, a ubrzo je uhićen i zatočen. Ubijen je strijeljanjem u »Sing-Singu« u Jandrićevoj ul. 74 nedaleko od Mirogoja.

## Djela

* *Ideologija cionizma : povijesni pregled cionističkih sistema*. Zagreb. 1928. Cvi Rothmüller (koautor).
* *Pregled geografije Palestine*. Zagreb. 1929.

## Reference
Dicioni

**Dicioni** su ilirsko pleme o kojem imamo oprečne podatke iz antičkih izvora. Strabon ih ubraja u panonsko pleme, dok ih Ptolomej smatra Liburnima. Čini se da se suprotnosti mogu pomiriti ako se Dicioni lociraju oko gornjih tokova Krke i Une sa centrom kod Knina. Time su oni na zapadu, kod gornje Zrmanje graničili sa Liburnima, na sjeverozapadu sa Japodima, i na sjeveru sa Mezejima i Sardeatima. Njihova teritorija je bila i u sjeverozapadnoj Bosni na granici sa Dalmacijom, a to je prostor Grahovskog polja sa planinom Uilica. Kao relativno veliko pleme sa 239 dekurija (35-40.000 stanovnika), morali su imati i odgovarajuću teritoriju, kako je opisano. Zbog malog broja natpisa iz perioda prije nego što su pali pod vlast Rimljana, njihova društveno politička organizacija kao i njihova kultura nisu dovoljno poznati. Jedino se po zemljištu na kojem su živjeli može zaključiti da su se bavili stočarstvom, što je bila osnovna privredna grana do današnjih dana.

Potpunim dolaskom Rimljana nakon 9. god. n.e, nakon neuspješnog ilirskog ustanka pod vodstvom dvojice Batona, Dicioni nastavljaju istorijski put jedinstven za sve Ilire, a to je period romanizacije. U prvom dijelu tog perioda, pacifikaciji, Rimljani grade puteve i utvrđenja kraj puteva radi bezbjednosti i obezbjeđenja. Grahovo polje je ležalo na putu što ga je car Klaudije 47. god sagradio, a vodio je od Burnuma (Knin) preko Graba u Grahovo polje i preko Resanovaca u dolinu Unca. Period romanizacije je trajao vijekovima. To se vidi po šest fragmentiranih natpisa od kojih se pet odnosi na domaće stanovništvo a jedan na rimski gentilicij Aelius. Natpisi su nađeni na Mramornom polju na kojem je nađen i jedan žrtvenik posvećen domaćem božanstvu Silvanu.

## Reference
Vraničko zvonce

**Bijelo vraničko zvonce** ili **Vraničko zvonce** (lat. *Edraianthus niveus*) je bosanskohercegovački biljni endem. Ova vrsta jedino raste na planini Vranici, Zec-planini i Vitreuši.

Ovu biljku prvi je otkrio i opisao Günther Beck von Mannagetta und Lechernau koji je istraživao floru BiH.

## Izvori
Zvončike

**Zvončikovke** ili **zvončike** *(Campanulaceae)* porodica su biljaka iz reda *[[Asterales]]* (zvjezdanolike). U nju je svrstano oko 70 rodova i oko 2000 vrsta jednogodišnjih i trajnih zeleni, polugrmova, rijetko grmova ili drveća. Po drugim klasifikacijama čine poseban red Campanulales.

## Raširenost
Naseljavaju gotovo cijeli svijet a najčešće gorske predjele Eurazije i Afrike.

## Izgled
Imaju jednostavne izmjenične listove bez palistića, cvjetovi su im dvospolni, najčešće pravilni a stoje pojedinačno na vrhu stabljike ili su skupljeni u grozdaste, klasaste, metličaste ili glavičaste cvatove. Sastavljeni su od čaške s pet lapova i zvonasta, cjevasta, ljevkasta ili koturasta vjenčića s pet latica. Imaju 5 slobodnih prašnika ili su im prašnice srasle u cijev. Plodnica je podrasla, s 2 do 5, rijetko do 10 pretinaca i mnogobrojnim sjemenim zametcima. Plod je mnogosjemeni tobolac.

## Rodovi u Hrvatskoj
U hrvatskoj flori zastupljeni su rodovi: kosica *(Asyneuma)*, zvonce *(Edraianthus)*,  prisadnik *(Jasione)*, zečica *(Phyteuma)*, zrcalica *(Legousia)*, zvončić *(Campanula)*, žlijezdača *(Adenophora)*.

## Ostali rodovi

## Izvori

## Vanjske veze

*  Campanulaceae in Topwalks
*   Campanulaceae  in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval.  http://delta-intkey.com
Globalno osvjetljenje

Pojednostavljeno gledano razlikujemo dva osnovna modela osvjetljenja: lokalni i globalni. Karakteristike lokalnog modela su sjenčanje temeljeno na izravnoj izloženosti izvorima svjetlosti i nepostojanje sjena. S druge strane globalno osvjetljenje uzima u obzir sjene kao posljedicu blokiranog puta svjetlosti, višestruke refleksije svjetlosti od izvora svjetlosti do oka i potpuno uračunavanje odaslane svjetlosne energije. Tipični, komercijalno korišteni algoritmi za aproksimaciju jednadžbe globalnog osvjetljenja su praćenje zraka i izračenje. Osim njih koristi se i tehnika mapiranja fotona, te za najtočnije rezultate Monte Carlo simulacija.


Postoji čitav niz algoritama koji se danas koriste u cilju postizanja naravne računalne predodžbe vizualne stvarnosti, no osim čistokrvne Monte Carlo simulacije prostiranja svjetlosnog zračenja, nijedan od njih pojedinačno nije u stanju u potpunosti prikazati pravo ravnotežno stanje svjetlosnog toka opisanog jednadžbom globalnog osvjetljenja. Jedan od načina podjele takvih algoritama je po vrsti svjetlosnih interakcija, odnosno svjetlosnih putanja koje su sposobni simulirati. Da stvari budu maksimalno jednostavne pretpostavimo da postoje samo dva tipa svjetlosnih raspršenja: općenito raznosmjerna (R) i općenito zrcalna (Z). U opisivanju takvih putanja krećemo od izvora svjetlosti (I) i završavamo u oku (O). 

Sada sve moguće svjetlosne putanje možemo definirati slijedećim regularnim izrazom: **I(R|Z)*O**. (*) naznačuje da se izraz u zagradama može ponoviti proizvoljno mnogo puta)

Primjer nekih najuobičajenijih putanja svjetlosti:

**IO** – svjetlo ide izravno iz izvora u oko

**IRO** – svjetlo putuje od izvora i odbija se od difuzne površine vidljive promatraču

**IZO** – svjetlo se na putu od izvora reflektira na zrcalu

**I(Z|R)O** – svjetlo se reflektira ili na difuznoj ili na zrcalnoj površini

Tipične današnje računalne igre pisane za DirectX ili OpenGL API u stanju su simulirati svjetlosne putanje samo oblika: LR? Z? E. Dakle, nedostaju im višestruke difuzne refleksije tipa L D* E koje se još uvijek aproksimiraju konstantom ambijentalnog osvjetljenja, lomom svjetlosti kroz prozirne plohe i općenito višestrukim zrcalno-raznosmjernim refleksijama. (? je sufiksni operator koji naznačuje da se prethodeći mu izraz može, ali i ne mora obistiniti).

Za spomenuti je na ovom mjestu da naivna implementacija praćenja zraka obuhvaća samo putanje tipa LR? Z*E, dok obično izračenje može simulirati samo putanje tipa LR*E. U slučaju da se koristi dvosmjerno Praćenje zraka, odnosno Praćenje zraka s mapiranjem fotona, spektar simuliranih putanja proširuje se na LZ* R? Z* E.
Monte Carlo simulacija

**Monte-Carlo metode** su stohastičke (determinističke) simulacijske metode, algoritmi koji s pomoću slučajnih ili kvazislučajnih brojeva i velikog broja izračuna i ponavljanja predviđaju ponašanje složenih matematičkih sustava. 

Izvorno su osmišljene u državnom laboratoriju SAD u Los Alamosu nedugo nakon Drugog svjetskog rata. Prvo je elektroničko računalo u SAD-u upravo bilo dovršeno, i znanstvenici u Los Alamosu su razmatrali kako da ga najbolje iskoriste za razvoj termonuklearnog oružja (hidrogenske bombe). Kasne 1946. Stanislav Ulam je predložio korištenje slučajnog uzorkovanja za simuliranje putanja neutrona, a John von Neumann je razvio detaljan prijedlog rane 1947. Ovo je dovelo do simulacija manjih razmjera koje su ipak bile neophodno važne za uspješno dovršenje projekta. Metropolis i Ulam su 1949. objavili rad u kojem su iznijeli svoje ideje, čime su potaknuta velika istraživanja tokom 1950-ih godina. Metoda je dobila naziv po gradu u državici Monako, slavnom po svojim kockarnicama (što je prihvaćeno na prijedlog Nicka Metropolisa, jednog od pionira Monte-Carlo metode).

U ekonomiji se rabe ze proračunavanje poslovnog rizika, promjena vrijednosti investicija, pri strateškom planiranju i slično. 

U medicinskoj fizici i radioterapiji koristi se za planiranje doze zračenja tumora.

## Literatura

* 
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Vanjske veze

* 
* Overview and reference list, Mathworld
* Feynman-Kac models and particle Monte Carlo algorithms  
* Introduction to Monte Carlo Methods , Computational Science Education Project
* The Basics of Monte Carlo Simulations , University of Nebraska-Lincoln
* Introduction to Monte Carlo simulation (for Microsoft Excel), Wayne L. Winston
* Monte Carlo Simulation for MATLAB and Simulink 
* Monte Carlo Methods – Overview and Concept, brighton-webs.co.uk
* Monte Carlo techniques applied in physics 
* Approximate And Double Check Probability Problems Using Monte Carlo method at Orcik Dot Net
* Monte Carlo simulation using mathematica at Wolfram Mathematica
*
Dalmatinsko zvonce

**Dalmatinsko zvonce** (lat. *Edraianthus dalmaticus*) je endemska biljka iz porodice Zvončika (*Campanulaceae*). Vrstu je prvi opisao A. De Candolle 1830., u okolici Solina, a Roberto de Visiani 1847., biljku nalazi u okolici Klisa. 

## Rasprostranjenost
Raste u okolici Klisa, Solina i Drniša, na obroncima Promine, u Vrličkom i Sinjskom polju, u kanjonu Cetine i na sjevernim obroncima Mosora. 

## Izgled
Višegodišna je biljka, prilegla, rozetasta ili rahlobusenasta oblika. Cvjeta dva do pet puta godišnje, razmnožava se sjemenom. Režnjevi čaške su široko trokutasti, jednake širine i duljine. Pricvjetni listovi znatno nadvisuju glavicu. Tobolac se nepravilno otvara unutar čaške. Cvjetovi su u glavičastim cvatovima, koji su opkoljeni ovojnim listovima. 

## Ekologija vrste
Heliofilna je biljka. U sjevernom dijelu areala, raste na vlažnim, poplavnim ili močvarnim livadama krških polja, koja su veći dio godine pod vodom, a samo ljeti presuše. U južnom dijelu areala, rastu na suhim kamenitim mjestima, na kamenjarskim pašnjacima. Pogodna tla su ilovače i diluvijalne gline.
Dinarsko zvonce

**Dinarsko zvonce** (lat. *Edraianthus dinaricus*) je endemska biljka iz porodice Campanulaceae. Vrstu je prvi opisao A. Kerner 1872., na temelju nalazišta na Mosoru.

## Rasprostranjenost
Raste samo na vršnim dijelovima Mosora, duž njegova glavnoga grebena u pojasu između 1000 i 1300 m nadmorske visine.

## Izgled
Višegodišnja je zeljasta biljka, prilegla busenasta oblika. Listovi su usko linealni, pola centimetra široki. Ovojni listovi su odozgo umjereno dlakavi. Stabiljka je niska. Cvjetovi su ljubičaste boje u glavičastim cvatovima, koji su opkoljeni ovojnim listovima. Razmnožava se sjemenom.

## Ekologija vrste
Raste na izloženim i ogoljelim vapnenačkim grebenima. Razvija se pojedinačno ili skupno u pukotinama stijena. Odgovara joj mnogo svjetlosti. Podnosi sušu i velike oscilacije temperature i vlažnosti.

## Vanjske veze
*http://www.filuna.cz/picture/Filunafotky/Mate%E8nice/Mate%E8nice2/Edraianthus%20dinaricus.jpg  - fotografija dinarskoga zvonca
Bosanska zvončika

**Bosanska zvončika** ili **hofmanova zvončika** (lat. *Symphyandra hofmannii*) je bosanskohercegovački biljni (steno)endem.

Bosanska zvončika je rasprostranjena u srednjoj Bosni: područje srednjeg toka rijeka Vrbas i Bosne, na planini Vranici i kod Brčkog. Prvi ju je otkrio njemački botaničar Otto Sendtner u proljeće 1847. godine na vapnenastim stijenama kod Srebrenika nedaleko Tuzle. Sendtner ju je zamjenio za sličnu biljku, pa je bosansku zvončiku tek 1881. godine opisao kao novu vrstu mađarski botaničar József Pantocsek.

## Izvori
Patuljasti zvončić

Patuljast**i zvončić** (lat. *Campanula cochleariifolia*) je biljka iz porodice zvončika.

## Rasprostranjenost
Dolazi u prirodi na Pirinejima, Alpama i Karpatima. U Hrvatskoj raste na Risnjaku, Snježniku, Bitoraju, na Velebitu, Plješevici, Kamešnici i Dinari.

## Izgled
Visok je do 15 cm. Donji listovi su skupljeni u obliku rozete. Cvjetovi su modri. Lapovi su jedva dulji od plodnice. Razmnožava se sjemenom i vriježama. Raste u busenima. Ljubicaste je boje

## Ekološki zahtjevi
Odgovaraju mu vapnenačka tla u području planinske vegetacije. Uglavnom je raširen nastijenama i na točilima. Smeta mu onečišćenost atmosfere, zbog čega se brojnost smanjuje.
Teutin zvončić

**Teutin zvončić** (lat. *Campanula teutana*), hrvatska endemska biljna vrsta iz porodice zvončikovki. Otkriven je u blizini Teutine špilje na otoku Visu 2014 godine, pa je ime i dobio po ilirskoj kraljici Teuti. 

Otkrio ga je Sandro Bogdanović, a opisali su ga u Phytotaxi Bogdanović & Brullo. Teutin zvončić odmah je stavljen na popis hrvatskih endema. 

Voli stjenovita i vlažna mjesta uz more, u pukotinama vapnenačkih stijena koja su obično prekrivena mahovinom.

## Izvori
Biokovsko zvonce

**Biokovsko zvonce** (lat. *Edraianthus pumilio*) je endemska biljka iz porodice Campanulaceae. Vrstu je prvi opisao Portenschlag-Ledermeyer 1820. godine.

## Rasprostranjenost
Rasprostranjena je isključivo u vršnim područjima Biokova te u unutrašnjosti na području Svetog Jure i na Troglavu. Nalazi se između 1400 i 1700 metara nadmorske visine. Tercijarni je relikt.

## Izgled
Listovi su linearni, 1&nbsp;mm široki. Ovojni list je odozgo gusto dlakav. Ima prileglo-jastučast oblik. Tobolac se nepravilno otvara unutar čaške. Cvijet je u glavičastim cvatovima. Višegodišnja je biljka. Razmnožava se sjemenom. Teško uspijeva presađena, osim u planinskim vrtovima.

## Ekologija vrste
Raste na ogoljelim vapnenačkim ili dolomitnim grebenima, u pukotinama stijena. Heliofilna je vrsta, podnosi velike razlike u temperaturi. Na ostalim staništima, ima slabu konkurentnu sposobnost prema drugim vrstama.

## Vanjske veze
*- fotografija biokovskog zvonca
Švedski filmski institut

**Švedski filmski institut** () je ustanova koja djeluje u Švedskoj u svrhu razvoja i podrške švedske kinematografije. Osnovana je 1963. godine, a sjedište mu je u Filmhusetu (Filmskoj kući), zgradi u Stockholmu koju je dizajnirao arhitekt Peter Celsing, a koja je otvorena 1970. godine. 

Švedski filmski institut djeluje kroz dotacije za produkciju, distribuciju i javno prikazivanje švedskih filmova na domaćem teritoriju, te promovira švedsku filmsku djelatnost u inozemstvu. Svake godine dodjeljuje nacionalne filmske nagrade Guldbagge (Zlatna buba) te također održava Švedsku filmsku bazu podataka.

## Upravnici
* 1963–1970 Harry Schein *(1924–2006)*
* 1970–1972 Bo Jonsson *(r. 1938)*
* 1972–1978 Harry Schein *(1924–2006)*
* 1978–1982 Jörn Donner *(r. 1933)*
* 1982–1989 Klas Olofsson
* 1989–1994 Ingrid Edström *(r. 1931)*
* 1994–1998 Lars Engqvist *(r. 1945)*
* 1998–1999 Hans Ottosson
* 1999–2006 Åse Kleveland *(r. 1949)*
* 2006–2010 Cissi Elwin Frenkel *(r. 1965)*
* 2010–2011 Bengt Toll
* 2011–present Anna Serner

## Predsjednici Odbora
* 1963–1967 Krister Wickman *(1924–93)*
* 1967–1970 Roland Pålsson
* 1970–1978 Harry Schein *(1924–2006)*
* 1978–1981 Per Ahlmark *(r. 1939)*
* 1981–1984 Bert Levin
* 1984–1992 Hans Löwbeer *(1923–2004)*
* 1992–1999 Åke Ahrsjö *(r. 1929)*
* 1999–2005 Lisa Söderberg
* 2005–2011 Håkan Tidlund
* 2012– Göran K Johansson

## Vanjske veze

* The Swedish Film Institute
Graciliano Ramos

**Graciliano Ramos de Oliveira** (27. oktobar 1892 – 20. mart 1953) bio je brazilski književnik, novinar i političar, najpoznatiji po djelima koja su prikazivala život siromašnih stanovništva u sušnim predjelima *[[sertão]]sa* na sjeveroistoku Brazila.

Od 1928. do 1930. godine služio kao gradonačelnik mjesta Palmeira dos Índios. Godine 1935. je bio uhapšen pod optužbom za sudjelovanje u neuspjelom komunističkom puču, te je neko vrijeme proveo u zatvoru. To je iskustvo opisao u knjiži *[[Memórias do Cárcere]]*. Godine 1938. je objavio svoj najpoznatiji roman *[[Vidas Secas]]*, a 1945. se i formalno učlanio u Brazilsku komunističku partiju. Umro je od raka pluća.

Ramos se deklarirao kao ateist, iako je, po vlastitom priznanju, volio čitati Bibliju.

## Djela

### Romani
* *[[Caetés (roman)|Caetés]]* (1933)
* *[[São Bernardo (roman)|São Bernardo]]* (1934)
* *[[Angústia]]* (1936)
* *[[Vidas Secas]]* (1938)
* *[[Brandão Entre o Mar e o Amor]]* (1942 — ko-autori: Jorge Amado, José Lins do Rego, Aníbal Machado i Rachel de Queiroz)

### Dječja književnost
* *[[A Terra dos Meninos Pelados]]* (roman — 1939)
* *[[Histórias de Alexandre]]* (kratka priča — 1944)
* *[[Alexandre e Outros Heróis]]* (posthumno — 1962)

### Zbirke priča
* *[[Histórias Incompletas]]* (1946)
* *[[Insônia (knjiga)|Insônia]]* (1947)

### Memoari
* *[[Infância]]* (1945)
* *[[Memórias do Cárcere (Graciliano)|Memórias do Cárcere]]* (posthumni, nedovršeni — 1953)
* *[[Viagem]]* (posthumni — 1954)
* *[[Viventes das Alagoas]]* (posthumni — 1962)

### Kronike
* *[[Linhas Tortas]]* (posthumni — 1962)

### Prijevodi na portugalski
* *[[Up from Slavery]]*, autor: Booker T. Washington
* *[[The Plague|Kuga]]*, autor: Albert Camus

### Razno
* *Garranchos* (posthumno — 2012; zbirka prethodno neobjavljenih tekstvova koje je prikupio Thiago Mio Salla)

## Filmske adaptacije
* *[[Vidas Secas (film)|Vidas Secas]]*, igrani film iz 1963. godine, rež. Nelson Pereira dos Santos.
* *[[São Bernardo (film)|São Bernardo]]*, igrani film iz 1971. godine, rež. Leon Hirszman.
* *[[Memoirs of Prison|Memórias do Cárcere]]*, igrani film iz 1984. godine, rež. Nelson Pereira dos Santos; lik Ramosa u filmu tumači Carlos Vereza.

## Reference

## Vanjske veze
*
Vidas Secas

***Vidas Secas*** () je roman brazilskog književnika Graciliana Ramosa objavljen 1938. godine. Radnja se odvija na sušnom području brazilskog sjeveroistoka, odnosno u sertãosima. Protagonisti su članovi jedne porodice - otac Fabiano, majka Sinhá Vitória, njihova dva neimenovana sina i pas Baleia; roman prati njihove napore da prežive, ali i kako su osuđeni na ciklus siromaštva. Za roman je karakteristično da je Baleia, iako je pas, najljudskiji i najrazumniji od svih likova, ali i neobična cirkularna struktura; tako se prvo poglavlje može shvatiti i kao nastavak posljednjeg. *Vidas Secas* se često navodi kao jedno od najvažnijih djela brazilske književnosti 20. vijeka.

Godine 1963. ga je sineast Nelson Pereira dos Santos adaptirao u hvaljeni istoimeni film, koji se smatra jednim od prvih značajnijih ostvarenja pokreta Cinema Novo.

## Reference
Ciklus siromaštva

**Ciklus siromaštva** je stanje siromaštva koje traje više od jedne generacije (porodice) i često se prenosi na narednu generaciju. Često deca siromašnih nemaju pristup kvalitetnom obrazovanju, zdravim stilovima života, poslovnim mogućnostima, finansijskoj podršci karijeri, snažnoj porodičnoj podršci i slično, tako da je veća verovatnoća da ostanu siromašni i podižu svoju decu u siromaštvu.

## Literatura
* 

## Vanjske veze