open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
New York Dolls

**New York Dolls** je američki rock bend osnovan u New Yorku 1971. Karakterističan je po protopunk stilu muzike koji je predstavljao preteču budućeg punk rocka; u vizualnom stulu je preuzeo stil new wavea i glam metal grupa 1980-ih. Njihov opus je uticao na stvaranje njujorške muzičke scene u kojoj će nastati Ramones, Blondie, Television i Talking Heads.

Godine 2004. se bend ponovno okupio a dva člana - David Johansen i Sylvain Sylvain - nastavljaju nastzpati do danas pod starim imenom. Originalni basist Arthur Kane je umro nedugo nakon ponovnog okupljanja.

## Diskografija

### Demo albumi
* *Actress – "Birth of the New York Dolls"* (1972)
* *[[Lipstick Killers - The Mercer Street Sessions 1972]]* (1981)
* *[[Seven Day Weekend (New York Dolls Album)|Seven Day Weekend]]* (1992)
* *Private World - The Complete Early Studio Demos 1972-1973* (2006)

### Studijkski albumi
* *[[New York Dolls (album)|New York Dolls]]* (1973)
* *[[Too Much Too Soon (album)|Too Much Too Soon]]* (1974)
* *[[One Day It Will Please Us to Remember Even This]]* (2006)
* *[[Cause I Sez So]]* (2009)
* *[[Dancing Backward in High Heels]]* (2011)

### Live albumi
* *[[Red Patent Leather]]* (1984)
* *Paris Le Trash* (1993)
* *Live In Concert, Paris 1974* (1998)
* *From Paris With Love (L.U.V.)* (2002)
* *Morrissey Presents: The Return Of New York Dolls Live From Royal Festival Hall* (2004)
* *Live At the Filmore East* (2008)

### Kompilacijski albumi
* *New York Dolls / Too Much Too Soon* (1977)
* *Very Best of New York Dolls* (1977)
* *Night of the Living Dolls* (1985)
* *The Best of the New York Dolls* (1985)
* *New York Dolls + Too Much Too Soon* (1987)
* *Super Best Collection* (1990)
* *[[Rock'n Roll (New York Dolls album)|Rock'n Roll]]* (1994)
* *Hootchie Kootchie Dolls* (1998)
* *The Glam Rock Hits* (1999)
* *The Glamorous Life Live* (1999)
* *Actress: Birth of The New York Dolls* (2000)
* *Endless Party* (2000)
* *New York Tapes 72/73* (2000)
* *Great Big Kiss* (reissue of *Seven Day Weekend* and *Red Patent Leather*, 2002)
* *Looking For A Kiss* (2003)
* *Manhattan Mayhem* (2003)
* *20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of New York Dolls* (2003)

### Singlice
* "Bad Girl" / "Subway Train" (1973)
* "Jet Boy" / "Babylon" / "Who Are the Mystery Girls" (1973)
* "Personality Crisis" / "Looking for a Kiss" (1973)
* "Trash" / "Personality Crisis" (1973)
* "Stranded in the Jungle" / "Don't Start Me Talkin'" (1974)
* "(There's Gonna Be A) Showdown" / "Puss 'n' Boots" (1974)
* "Gimme Luv and Turn On the Light" (2006)

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* ''"Private World: New York Dolls Manager Marty Thau on his days with the band" interview'' at Rockerzine
The Cover of the Rolling Stone

***The Cover of Rolling Stone*** je rock/novelty pjesma koju je 1973. napisao Shel Silverstein, a snimio bend Dr. Hook & the Medicine Show kao singlicu. Tekst predstavlja satirički komentar na tadašnju američku muzičku industriju, i u njemu se članovi benda žale da usprkos toga što su ispunili sve "uvjete" - bjesomučno konzumiranje droge, "plavooke" grupike "spremne učiniti sve", vožnja limuzinama i indijski guru kao duhovni savjetnik - još nisu dobili status "pravih" rock zvijezda koje označava naslovnica časopisa *[[Rolling Stone]]*. Uredništvo časopisa je, pak, bendu ispunilo želju i u broju od 26. marta 1973. objavilo karikaturu njegovih članova na naslovnoj stranici.
John Cale

**John Davies Cale**, OBE (9. mart 1942 -) je velški muzičar, kompozitor, kantatutor i diskografski producent, poznat kao jedan od osnivača eksperimentalnog rock benda The Velvet Underground.

Iako je najpoznatiji po rock ostvarenjima, Cale se također okušao u drugim žanrovima kao što su drone i klasična muzika. Od odlaska iz Velvet Undergrounda 1968. je izdao oko 30 albuma. Među solo ostvarenjima su najzapaženiji album *[[Paris 1919]]*, i cover verzija Cohenove pjesme "Hallelujah", kao i Island Records trilogija albuma iz 1970-ih koju čine *[[Fear (John Cale album)|Fear]]*, *[[Slow Dazzle (album)|Slow Dazzle]]* i *[[Helen of Troy (album)|Helen of Troy]]*.

Cale je bio producent ili surađivao sa izvođačima kao što su Lou Reed, Nico, La Monte Young, John Cage, Terry Riley, Hector Zazou, Cranes, Nick Drake, Mike Heron, Kevin Ayers, Brian Eno, Patti Smith, The Stooges, The Modern Lovers, Art Bergmann, Manic Street Preachers, James Dean Bradfield, Marc Almond, Squeeze, Happy Mondays, LCD Soundsystem i Siouxsie and the Banshees.

## Izvori

## Vanjske veze

* 
* 
* Allmusic biography of Cale
* Fear Is A Man's Best Friend extensive fan site
Goodbye Yellow Brick Road

***Goodbye Yellow Brick Road*** je sedmi studijski album britanskog kantautora Eltona Johna, izdan 1973. godine. 
Sniman je u francuskom dvorcu Château d'Hérouville, a sadrži "Candle in the Wind", znamenitu pjesmu posvećenu Marilyn Monroe, kao i još tri velika hita - "Bennie and the Jets", "Goodbye Yellow Brick Road" i "Saturday Night's Alright for Fighting". Često se smatra njegovim najboljim i najpopularnijim albumom.

## Popis pjesama
Sve pjesme su napisali Elton John i Bernie Taupin.

### Disk 1

### Disk 2

### Bonus pjesme (2003 Deluxe izdanje)

## Izvori
Jonathan Livingston Seagull

***Jonathan Livingston Seagull*** je pripovjetka koju je napisao i godine 1970. u obliku knjige izdao američki avijatičar i književnik Richard Bach. Predstavlja svojevrsnu basnu čiji je protagonist morski galeb po imenu Jonathan Livingston. Radnja prati njegova nastojanja da postane savršen letač, koja će rezultirati dolaskom na višu razinu postojanja. Knjiga je svojim propovijedanjem ideja o duhovnoj samopomoći i nadvladavanju fizičkih ograničenja našla brojnu publiku među sljedbenicima kontrakulture te postala bestseler. Prevedena je na niz jezika, uključujući i srpskohrvatski u bivšoj Jugoslaviji pod naslovom ***Galeb Jonathan Livingston***.

Godine 1973. je snimljena filmska adaptacija koja je doživjela komercijalni fijasko, ali je istoimeni album sa pjesmama iz filma postao veliki hit.

## Vanjske veze
* ''Jonathan Livingston Seagull'' (1970), 
*
Sergio Turconi

**Sergio Turconi** (Milano, 1928—2019, Rijeka) bio je profesor talijanske književnosti Filološkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Diplomirao u Beogradu. a potom i doktorirao 1970. s temom *La poesia neorealista italiana*. Celu karijeru proveo je u Beogradu, gde je penzionisan 1997. Iz Beograda se 2014. vratio u Rijeku i tu proživeo  poslednje godine.

Sarađivao u časopisima *Italica Belgradensia*, *Uporedna istraživanja*, *La Battana* i drugim.

## Delo
* *Neorealizam u italijanskom filmu*, Beograd, 1961.
* *La poesia neorealista italiana*, Milano, 1977.
* *Italijanski 1 i 2* s Tatjanom Jeremić, Beograd, 1976–1977.
U zemunici

**Zemljanka** ili **Četri koraka do smrti** (ruski: *В землянке*) je sovjetska pjesma iz 1942. godine koja je bila iznimno popularna među vojnicima Crvena Armije. U slučaju ako se želi usporediti ova pjesma s nekom drugom iz Drugog svetskog rata onda bi njoj po tematici i taktu najbliža bila nemačka pjesma Lili Marlen pošto obje pjevaju o ljubavi prema dragoj djevojci koju vojnik vrlo verovatno neće više nikada vidjeti.

## O pjesmi
Riječi pjesme je napisao sovjetski novinar i pjesnik Aleksej Surkov kada se kao novinar našao 1941. godine u bunkeru na istočnoj fronti tokom posljednjih dana Operacije Barbarossa. Tokom februara 1942. godine tokom posjete kompozitora Kontantina Listova redakciji novina pokazane su mu bile riječi buduće pjesme i on je odlučio skladati melodiju za nju. Do premijere pjesme tj. do izlaženja nota i rječi u novinama dolazi 25. 3. 1942. nakon čega gotovo odmah stječe popularnost u Crvenoj Armiji, ali i nepopularnost u vojnom i političkom vrhu SSSRa tako da je došlo do neformalne zabrane pjesme.

Osnovni problem pjesme se osim potištenog tona nalazio u riječima:

"*Mi smo ovdje samo četri koraka do smrti*"

koje su se smatrale defetističkim, zagovaranjem poraza, smrti.

Zbog tog razloga se uz punu državnu podršku pojavilo više verzija ove pjesme s izmijenjenim "problematičnim" stihovima, ali u očima vojnika to nije bilo ono pravo tako da je originalna verzija zadržala legendarni status i postala neformalna himna branitelja Staljingrada bez obzira na protivljenje oficira Crvene armije.

## Povezano
* Lili Marlen
* Bitka za Staljingrad

## Vanjske veze
* В землянке (stihovi)
Jonathan Livingston Seagull (film)

***Jonathan Livingston Seagull*** je američki igrani film snimljen 1973. u režiji Halla Bartletta. Predstavlja adaptaciju popularnog istoimenog romana Richarda Bacha. Naslovni protagonist je morski galeb koji nastoji pronaći savršenstvo u letu i upoznati novu razinu postojanja. Film je sniman kombinacijom dokumentarnih snimki pravih galebova, maketa i improviziranih bespilotnih letjelica kojima su glumci naknadno dali glas. Za razliku od knjige, film je doživio potpuni debakl kod publike i kritike, a Bach je čak neko vrijeme namjeravao tužiti tvorce filma sudu "jer su mu naškodili reputaciji". S druge strane, album s pjesmama iz filma koje je napisao i izveo Neil Diamond je predstavljao ogroman uspjeh.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Richard Bach

**Richard David Bach** (23. jun 1936 -) je američki književnik i avijatičar, najpoznatiji po filozofskom romanu *[[Jonathan Livingston Seagull]]* koji je početkom 1970-ih postao međunarodni bestseller. U njemu, kao i u romanu *[[Illusions (Richard Bach)|Illusions: The Adventures of a Reluctant Messiah]]* je iznosio stav prema kome su fizička ograničenja i smrtnost ljudskih bića najobičnija iluzija; također tvrdi da je potomak Johanna Sebastiana Bacha. Mnoge njegove knjige se također bave letenjem, a on sam je bio pilot od dobi od 17 godina.

U septembru 2012. je teško ozlijeđen kada se njegov avion srušio na New York, trinaestero ljudi je poginulo a osmero je lakše ozlijeđeno.

## Bibliografija
* *Stranger to the Ground* (1963) Dell reprint (1990), 
* *Biplane* (1966) Dell Reprint (1990), 
* *Nothing by Chance* (1969) Dell Reprint 1990, 
* *[[Jonathan Livingston Seagull]]* (1970) Macmillan, 
* *A Gift of Wings* (1974) Dell Reissue (1989), 
* *There's No Such Place As Far Away* (1976) Delta (1998), 
* *[[Illusions (Richard Bach)|Illusions: The Adventures of a Reluctant Messiah]]* (1977), 
* *The Bridge Across Forever: A Love Story* (1984) Dell Reissue (1989), 
* *One* (1988) Dell Reissue 1989, 
* *Running from Safety* (1995) Delta, 
* *Out of My Mind* (2000) Delta, 
* *The Ferret Chronicles* (pet pripovjetki):
** *Air Ferrets Aloft* (2002) Scribner, 
** *Rescue Ferrets at Sea* (2002) Scribner, 
** *Writer Ferrets: Chasing the Muse* (2002) Scribner, 
** *Rancher Ferrets on the Range* (2003) Scribner, 
** *The Last War: Detective Ferrets and the Case of the Golden Deed* (2003) Scribner, 
* *Curious Lives: Adventures from the Ferret Chronicles* (2005) Hampton Roads Publishing Company, 
* *Flying: The Aviation Trilogy* (2003) Scribner, , Collected edition containing
** *Stranger to the Ground*
** *Biplane*
** *Nothing by Chance*
* *Messiah's Handbook: Reminders for the Advanced Soul* (2004), 
* *Hypnotizing Maria* (2009), 

## Vanjske veze

* Richard Bach official web site 
* Richard Bach interview at Amazon.com
* T. Virgil Parker interviews Richard Bach in the College Crier 
* A Richard Bach Fan Site , contains a bibliography, interview transcripts, and quotations (no longer maintained)
Gram Parsons

**Gram Parsons** (5. novembar 1946 – 19. septembar 1973) bio je američki pjevač, kompizitor, gitarist i piajnist. Iako je Parsons najpoznatiji po country muzici, u svojm je opusu često miješao elemente bluesa, folka i rocka stvorivši stil koji je sam nazvao "kozmičkom američkom muzikom". Osim kao solo izvođač, bio je članom nekoliko znamenitih bendova među kojima se ističu International Submarine Band, The Byrds i The Flying Burrito Brothers. Iako mu je karijera bila kratka, smatra se kako je imala značaj za razvoj countryja i rocka. 

Parsons se odrastao u imućnoj, ali problematičnoj proidci, te je prije početka muzičke karijere studirao na Harvardu. Godine 1966. je osnovao *International Submarine Band*, koji se raspao prije izlaska debitanskog albuma *[[Safe at Home]]* 1968. Početkom 1968. se Parsons priključio grupi The Byrds i igrao važnu ulogu u stvaranju znamenitog albuma *[[Sweetheart of the Rodeo]]*. Krajem iste godine Parsons je napustio grupu i zajedno sa bivšim kolegom Chrisom Hillmanom stvorio The Flying Burrito Brothers 1969. godine, izdavši iste godine album *[[The Gilded Palace of Sin]]*. Iako hvaljen od kritike, album je slabo prodavan, a nakon nespretno vođene nacionalne turneje i na brzinu sklepanog albuma *[[Burrito Deluxe]]*, Parsons je početkom 1970. iz njega izbačen. Potom je potpisao ugovor s kućom A&M Records, ali je 1971. odustao od najavljenog solo albuma. Parsons se potom preselio u Francusku, gdje je živio u Villi Nellcote sa svojim prijateljem Keitjom Richardsom iz benda *[[The Rolling Stones]]*. Vrativši se u Ameriku, Parsons se sprijateljio sa Emmylou Harris, koja mu je pomogla s vokalima na njegovom prvom solo albumu *[[GP (album)|GP]]*, izdanom 1973. Iako je doživio pohvalne kritike, nije se uspio probiti na top-liste, kao i njegov kasniji album *[[Grievous Angel]]* (posthumno izdan 1974). 

Parsons je 19. septembra 1973. umro od predoziranja drogom u hotelu Joshua Tree Inn u gradu Joshua Tree. Njegovo tijelo su prijatelji ukrali pred sam pogreb kako bi ga, u skladu sa njegovim željama, a protiv volje, porodice kremirali u pustinji. Taj je događaj opisan u igranom filmu *[[Grand Theft Parsons]]* iz 2003. godine.

Parsons je nakon smrti stekao reputaciju jednog od najuticajnijih muzičara svog doba, koji je stvorio žanrove country rocka i alt-countryja.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Time for a Repress: ''The Gilded Palace of Sin'' by Bob Proehl, 30, March 2009
The Rocky Horror Show

***The Rocky Horror Show*** je kazališni mjuzikl za koji je muziku, stihove i scenario napisao Richard O'Brien. Radnja, inspirirana niskobudžetnim horor i SF-filmovima, prikazuje novozaručeni par koji tokom jedne olujne noći završi u kući ludog transvestitskog naučnika koji im prikazuje svoju novu kreaciju po imenu Rocky Horror.

Premijerno je prikazan 19. juna 1973. u londonskom teatru Royal Court Theatre u produkciji i režiji Jima Sharmana. Ta se produkcija prikazivala sve do 13. septembra 1980. godine, sa ukupno 2960 predstava. Godine 1974. je premijerno prikazana u Los Angelesu, a potom 1975. na Broadwayu. Doživio je brojne pohvale, a s vremenom razvio i kult status, kome je značajno pomogla i uspješna filmska adaptacija *[[The Rocky Horror Picture Show]]* iz 1975. Često se smatra jednim od najpoznatijih i najpopularnijih mjuzikala svih vremena.

## Vanjske veze
* Official Rocky Horror Show UK Tour web site
* 
* RockyShows.net, a calendar of productions in the US and Canada
Víctor Jara

**Víctor Lidio Jara Martínez** () (28. septembar 1932 – 16. septembar 1973) je bio čileanski nastavnik, kazališni režiser, pjesnik, kantautor i politički aktivist. Slavu je stekao kao kazališni režiser, kada se posvetio razvoju nacionalne teatarske scene, koristeći kako lokalnu čileansku tradiciju,tako i eksperimentalnih drama Ann Jellicoe. Postao je poznat i kao muzičar, odnosno član pokreta folk muzičara poznatog kao *[[Nueva Canción|Nueva Canción Chilena]]* (Nova čileanska muzika), a koji je veliku popularnost stekao nakon dolaska socijalističkog predsjednika Salvadora Allendea na vlast. Nakon vojnog puča 11. septembra 1973. su ga kao člana Komunističke partije Čilea pučističke vlasti uhapsile, potom podvrgle mučenju i na kraju likvidirale. Njegovo truplo je kasnije bačeno na ulicu sirotinjske četvrti Santiaga. Kao jedan od rijetkih muzičara svog doba koji je zbog političkog aktivizma bio ubijen, Jara je stekao reputaciju mučenika i simbola borbe za ljudska prava i pravdu u Latinskoj Americi.

## Reference

## Literatura
* Jara, Joan (1983). *Victor: An Unfinished Song*. Jonathan Cape, London. 
* Kósichev, Leonard. (1990). *La guitarra y el poncho de Víctor Jara*. Progress Publishers, Moscow

## Vanjske veze
* Fundación Víctor Jara  
* Lyrics of all his Songs
* Discography 
* Che, Guía y Ejemplo:  - Songs of Víctor Jara dedicated to Che Guevara
* Informe de la Comisión Nacional de Verdad y Reconciliación (Informe Rettig) 
* Vientos del Pueblo: Un Homenaje a Víctor Jara
Jonathan Livingston Seagull (album)

***Jonathan Livingston Seagull*** je album sa soundtrackom za igrani film *[[Jonathan Livingston Seagull (film)|Jonathan Livingston Seagull]]* koga je napisao i izveo Neil Diamond. Za razliku od filma, koji je doživio komercijalni fijasko, album se uspješno prodavao, i između ostalog, došao na vrh australijske top-liste. Smatra se jednim od vrhunaca Diamondove karijere.

## Popis pjesama
Neil Diamond

**Neil Diamond**, (Brooklyn, New York, Sjedinjene Države, 24. siječnja 1941.) američki je pjevač, gitarist i skladatelj.

## Biografija
Diamond je pohađao gimnaziju zajedno s Barbrom Streisand i pjevali su zajedno u školskom zboru. Kada je napunio 16 godina na poklon je dobio gitaru i ubrzo je naučio svirati.

Poslije završetka škole Diamond radi u korporaciji *The Brill Building* na Broadwayu, koja se 1962. sastojala od 165 poduzeća, koja su bila povezana s različitim granama glazbene industrije. Tu je jedan pjevač, sastav ili producent mogao susresti ljude s kontaktima u glazbenom i radio svijetu, kao i snimiti demo ploču. Upravo tu Diamond dožvljava svoj prvi uspjeh s pjesmom *I’m a Believer* koja je bila obrada istoimenog hita sastava The Monkees.
U glazbeni svijet pokušava se probiti s pseudonimom *Eice Chary*, što nije baš najbolje prihvaćeno tako da u budućnosti koristi svoje pravo ime.

1977. izdaje album *I’m Glad You’re Here With Me Tonight* koji je sadržavao pjesmu *You Don’t Give Me Flowers*.
Istu pjesmu imala je i Barbra Streisand na jednom svom albumu, što iskorištava jedan disc jockey i pravi virtualni duet sa njih dvoje.
Taj duet doživljava enormnu slavu tako da oboje odlučuju otpjevati zajedno istu pjesmu u zajedničkom nastupu što biva veliki hit 1978.
Postojali su čak i planovi za snimanjem filma u kojem bi Diamond i Streisend imali glavne uloge ali do snimanja nije došlo jer je Neil Diamond u to vrijeme (1980.) snimao nastavak filma Ala Jolsona *[[The Jazz Singer (1927. film)|The Jazz Singer]]* iz 1927. U istoimenoj verziji iz 1980. godine pored Diamonda su nastupili Laurence Olivier i Desi Arnaz. Film ne doživljava uspjeh za razliku od glazbe iz filma i tada je Neil Diamond bio na vrhuncu karijere.

*Songwriters Hall of Fame* dodjeljuju Neil Diamondu 2000. nagradu *The Sammy Kahn Lifetime Achievement Award*.
2001. glumio je sebe u komediji *Saving Silverman*.
S albumom *Home Before Dark* iz 2008. Diamond se prvi put penje na prvo mjesto ljestvice albuma u USA.
 
2011. izabran je u Rock and Roll Hall of Fame.

## Diskografija (izbor)

* *Sweet Caroline* (1969.) 
* *Tap root Manauscript(1970.)*
* *Stones * (1971.)
* *Moods * (1972.) 
* *Jonathan Livingston Seagull* (197.3) 
* *His 12 Greatest Hits* (kompilacija) (1974.) 
* *Serenade* (1974.) 
* *Beautiful Noise* (1976.) 
* *I'm Glad You're Here With Me Tonight* (1977.) 
* *Love At The Greek* (live, 2-LP) (1977.) 
* *September Morn* (1979.) 
* *The Jazz Singer* (soundtrack) (1980.) 
* *On The Way To The Sky* (1981.) 
* *Heartlight* (1982.) 
* *Primitive* (1984.) 
* *Headed For The Future* (1986.) 
* *Hot August Night II* (live, 2-LP) (1987.) 
* *Lovescape* (1991) 
* *Greatest Hits (1966 - 1992)* (kompilacija, 2-CD) (1992) 
* *Up On The Roof-Songs From The Brill Building* (1993.) 
* *Live In America (1991 - 1993)* (Live, 2-CD) (1994.) 
* *The Christmas Album, Volume II* (1994.)
* *Stages - Performances 1970 - 2003* (Live, 5-CD + 1 DVD-box) (2003.) 
* *12 Songs* (2005.)
* *Home Before Dark* (2008.)
* *A Cherry Cherry Christmas* (2009.)
* *Dreams* (2010.)

## Vanjske veze
* - neildiamond.com službena stranica 
*
Mirko Deanović

**Mirko Deanović** (Dubrovnik, 13. maj 1890 –– 16. jun 1984, Zagreb) italijanist i romanist, leksikograf, redovni profesor romanske filologije Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu i utemeljitelj katedre za talijanski jezik i književnost na tom fakultetu.

## Život
Osnovnu školu (1896–1900) i klasičnu gimnaziju (1900–1908) svršio u Dubrovniku. U Beču studirao romansku i slovensku filologiju (1908–1911), talijanski jezik u Firenci (1911–1912), pa diplomirao u Beču 1913., gde je i doktorirao tezom *Die Übersetzungen des Anton Gleđević*.
Bio je suplent na realci u Splitu (1913–1915), s koje je otpušten zbog aktivnosti u duhu jugoslovenstva. U I svetskom ratu bio je vojnik sve četiri godine. Od 1919. radi kao profesor realne gimnazije u Splitu. Lektor talijanskog jezika u Romanskom seminaru je od 1927., docent postaje 1930. na predlog Petra Skoka, izvanredni profesor 1934. a redovni profesor romanske filologije 1940. na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Osniva 1930. Talijanski seminar na tom fakultetu i njim rukovodi do odlaska u penziju 1961.
Bio je zatočen u ustaškom logoru Stara Gradiška 1941. i 1942. godine.
Dekan je Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu 1954–1955., potom i prodekan.

## Delo

Često je u naučne svrhe putovao u Italiju i Francusku, a istraživao je i u Dubrovniku. Radio je i na literarnom i na lingvističkom području. Izučavao je odnose između francuske, talijanske i jugoslovenskih književnosti (uglavnom hrvatske i srpske), posebno se bavio kulturnom i književnom prošlošću Dubrovnika, dao je etimologije i osvetljavao romanizme u srpskohrvatskom. Objavljivao je na talijanskom, francuskom i nemačkom, nastupio na mnogim međunarodnim kongresima. Isticao je poseban položaj istroromanskog kao zasebnog jezika među romanskim.
Pokrenuo je i uređivao *Bulletin de l’Atlas linguistique méditerranéen*.

Bio je član Hrvatskog filološkog društva, Société de Linguistique de Paris, Société de Linguistique romane. Član Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti od 1958.

Izradio je tri obimna rečnika: *Talijansko–hrvatski* s Josipom Jernejem, *Hrvatsko–talijanski rječnik*, a s J. Dayreom i R. Maixnerom *Hrvatskosrpsko–francuski rječnik*.
Veljko Gortan

**Veljko Gortan** (Preko kod Zadra, 4. maj 1907 –– 23. maj 1985., Zagreb) klasični filolog, prevodilac, redovni profesor latinskog jezika i književnosti Filozofskog fakulteta u Zagrebu.

## Život

Klasičnu gimnaziju pohađao u Zadru i Splitu. Studirao klasičnu filologiju u Zagrebu (1925–1929). Školsku 1932/1933 provodi u Francuskoj kao stipendist. Doktorat iz klasične filologije postigao je u Zagrebu 1936.
Radio je kao gimnazijski profesor u Splitu od 1931. i profesor Prve klasične gimnazije u Zagrebu. Od 1936., uz rad u gimnaziji, honorarno je predavao latinski na Filozofskom fakultetu u Zagrebu.
Imenovan je za asistenta na Klasičnom seminaru tog fakulteta 1945. godine, iste godine za docenta na Katedri za latinski jezik i književnost, 1952. postaje izvanredni, a 1958. redovni profesor. Dekan Filozofskog fakulteta u Zagrebu 1950–1952 i član Savjeta toga fakulteta do odlaska u penziju 1977. godine.

Član Jugoslavenske akademije postaje dopisni 1959., redovni 1965. Njen je predsednik od 1972. do 1978.

## Delo

Glavno područje rada mu je bio hrvatski latinitet i njegova književnost, za što je bio najveći autoritet i u svetu. Izdajući hrvatske latiniste, bavio se i kritikom teksta, prevođenjem i metrikom. Prevodio je i s grčkog i s latinskog, književnike, filozofe, pravnike klasične i srednjovekovne (između ostalih Dekarta, Grocija i Boškovića).
Sarađivao je u časopisu *[[Živa antika]]*, *Historijski zbornik*, *Jezik*, *Filologija*.
Bio je član upravnog odbora Hrvatskog filološkog društva, član Hrvatskog društva klasičnih filologa, Matice srpske, Matice hrvatske i Sociéte de Linguistique de Paris.
Bio je član redakcije *[[Lexicon Latinitatis medii aevi Iugoslaviae]]* (*Rječnika srednjovjekovnog latiniteta Jugoslavije*) i međuakademijskog odbora za izradu *Rječnika novovjekovnog latiniteta Jugoslavije*.

Nagrade:
* 1972: *Božidar Adžija* za delo *Hrvatski latinisti I–II* s Vladimirom Vratovićem
* 1975: Republička nagrada za životno djelo
* 1965: Orden rada sa zlatnim vijencem
* 1978: Orden rada s crvenom zastavom

Objavio je preko 150 naučnih radova i recenzija.
Bolívar (Venezuela)

**Država Bolívar** (španjolski: *Estado Bolívar*) je jedna od 23 saveznih država Venecuele, koja se nalazi na jugoistoku države. Glavni grad države je Ciudad Bolívar.

## Geografija i klima
Država Bolívar ima 1 405 064 stanovnika i površinu od 238 000 km² i po površini je najveća venecuelanska država.

Država Bolívar omeđena je sa sjevera rijekom Orinoco i venecuelanskom državom Delta Amacuro, sa juga porječjem Amazone u Brazilu, sa istoka Gvajanom, te sa zapada Orinocom i Kolumbijom. To je najveća i potencijalno najbogatija država Venecuele. Sjeverni dio države je brdoviti kraj, krajnji jug karakteriziraju visoravni i stjenovite kupaste planine - mese, od kojih je najpoznatija Gran Sabana, mjesto Anđelovog vodopada. Dobar dio države pokriva nenaseljena i neistražena prašuma, prošarana kotlinama rijeka; Caroni, Paragua, Caura i mnogim manjim.

Rijeka Caroni je jedan od najvećih svjetskih izvora hidroenergije. Dosad su izgrađene dvije velike hidroelektrane sa svojim akomulacionim jezerima Macagua, pored ušća Caronija i Guri, 130&nbsp;km uzvodno (jedna od najvećih svjetskih hidroelektrana. U planu je izgradnja novih hidroelektrana.

Na ušću Caronija sa Orinocom leži veliki planski izgrađen industrijski centar Ciudad Guayana, sa velikim čeličanama i pogonima za elektrolizu aluminija. On je danas najveći grad na jugu zemlje.

Država Bolívar ima najveće rezerve željezne rude u zemlji, pored toga iskapaju se dijamanti, zlato, ugljen, vapno, mangan, nikal, boksit i kaolin. Poljoprivreda je slabo razvijena i to uglavnom na sjeveru. Transport je slabo razvijen u većini države, osim na sjeveru pored gradova Ciudad Guayana i Ciudad Bolívar gdje se nalazi najveći broj cesta, željezničkih pruga, autoputeva i plovnih rijeka.

## Historija
Teritorij današnje dDržave Bolívar bio je od 1585. za kolonijalnih vremena dio španjolske Provincije Gvajana. I nakon osnivanja Venecuele 1830. zadržala je isto ime sve do 1864. kad su nakon Federalnog rata provincije zamjenjene saveznim državama.

## Administrativna podjela
Država je podjeljena na 11 općina (Municipio);
# Caroní (Ciudad Guayana)
# Cedeño (Caicara del Orinoco)
# El Callao (El Callao)
# Gran Sabana (Santa Elena de Uairén)
# Heres (Ciudad Bolívar)
# Padre Pedro Chien (El Palmar)
# Piar (Upata)
# Raúl Leoni (Ciudad Piar)
# Roscio (Guasipati)
# Sifontes (Tumeremo)
# Sucre (Maripa)

## Reference

## Vanjske veze

* ''Bolívar'' na portalu Encyclopedia Britannica  
* ''Sitio Oficial de la Gobernación del Estado Bolívar''
Ljudske potrebe

**Ljudske potrebe** su prema Fromu, potrebe koje proističu iz ljudske prirode i predstavljaju odgovor na njegove egzistencijalne dihotomije. Po Fromu, postoji pet osnovnih ljudskih potreba: potreba za povezanošću, potreba za prevazilaženjem, potreba za ukorenjenošću, potreba za identitetom i potreba za okvirom orijentacije i verovanja. Dva fundamentalno različita načina su moguća u rešavanju problema ljudske egzistencije, a to znači u zadovoljavanju ljudskih potreba: regresivan (bolestan, neautentičan) i progresivan (zdrav, autentičan). Ta dva smera su: prvi, da se vrati na nivo životinjskog postojanja, koje karakteriše simbiotička veza i narcizam (sigurnost), ili drugi, da traži novi način povezivanja sa svetom putem ljubavi, stvaralaštva i razuma, što podrazumeva dostizanje produktivne ljudske egzistencije.

## Vanjske veze
* Maslovljeva hijerarhija potreba
Groupie

**Groupie** ili, fonetski, **grupi** je izraz koji u najširem smislu označava osobu, u pravilu ženu (zbog čega se ponekad koristio izraz **grupika**), koja nastoji ostvariti ljubavnu ili seksualnu vezu sa nekom slavnom ličnošću. Izraz u užem smislu označava obožavateljice rock muzičara ili grupa (, od čega dolazi originalni naziv). Pojam se prvi put počeo koristiti 1969. godine, a u još užem smislu se pod time podrazumijeva fenomen karakterističan za rock scenu 1960-ih i 1970-ih, odnosno groupieje tada najpopularnijih bendova za koje je bilo karakteristično da su pratile rock muzičare na turnejama, te im ne samo pružale seksualne usluge, nego kuhale, obavljale kućanske poslove i krijumčarile drogu. Izraz obično ima pežorativno značenje, i pod njime se često podrazumijevaju obožavateljice koje kod rock muzičara više privlači njihov "zvjezdani" izgled ili slava, nego kvaliteta muzike.

Ponekad se izraz "groupie" koristi i van konteksta rock muzike, pa se koristi i za žene koje osjećaju seksualnu privlačnost prema sportašima ili pripadnicima pojedinih profesija, najčešće vezanih uz macho stereotipove, kao što su vojnici, policajci ili vatrogasci.

## Povezano
* Sponzoruša

## Vanjske veze
* Tales of a Rock-Star Love Affair: Slash's Wife Talks Groupie Antics, Finding Hubby in Rolling Stone 
* ''Lust for Life: Memoirs of an Unrepentant Groupie'' by Margaret Moser
* USA Today Article about firefighter and police groupies after 9/11/01
* Groupies (1970 documentary) at Dailymotion
Državni udar u Čileu 1973.

**[[Čile]]anski [[puč|državni udar]] [[1973]]. godine** predstavljao je kulminaciju višegodišnje političke krize u Čileu, izazvane eskalacijom sukoba između ljevičarskog predsjednika Salvadora Allendea na jednoj, i desničarskog Nacionalnog kongresa (parlamenta) na drugoj strani, koji je svoje korijene imao u Allendeovoj namjeri da u Čile uvede socijalizam. Sukob, koji je zahvaljujući hladnom ratu osim ideološke i ekonomske imao i međunarodnu dimenziju, te u kome su Allendea podržavali SSSR i Kuba, a čileanske desničare SAD, riješen je kada su čileanske oružane snage uz finacijsku i propagandnu podršku CIA-e, izvele državni udar 11. septembra 1973. Pučisti su za nekoliko sati uspjeli preuzeti nadzor nad zemljom, a Allende je izvršio samoubistvo nakon što je s najvjernijim pristašama nekoliko sati pružao otpor opkoljen u predsjedničkoj palači. Pučisti, organizirani u huntu čiji je vođa kasnije postao Augusto Pinochet, su potom tokom sljedećih nekoliko dana započeli strahovladu tokom koje su uhapšene i mučene na desetine hiljada ljevičara i Allendeovih pristaša; pri tome je likvidirano između 1500 i 3000 ljudi, među kojima je bio i niz uglednih ličnosti kao muzičar Victor Jara. Pinochetov režim je zahvaljujući tome u korijenu sasjekao pokušaje ljevičara da organiziraju kontra-puč, odnosno neutralizirao kasnije pokušaje pokretanja gerile; zahvaljujući tome je ostao na vlasti sve do 1990. godine i proveo radikalne neoliberalne ekonomske reforme koje će kasnije postati uzor mnogim razvijenim državama. Puč je, bez obzira na to, predstavljao jedan od najvažnijih, ali i najtraumatičnijih događaja u historiji Čilea, ali i šire; svjetskoj javnosti su razmjeri krvoprolića bili neshvatljivim s obzirom na raniju reputaciju Čilea kao oaze stabilnosti i "uredne" liberalne demokracije u Latinskoj Americi.

## Vanjske veze
* CIA acknowledges involvement in Allende's overthrow Pinochet's rise, CNN. 
* Cronología , Salvador-Allende.cl, originally published in *Archivo Salvador Allende*, number 14. An extensive Spanish-language site providing a day-by-day chronology of the Allende era. This is clearly a partisan, pro-Allende source, but the research and detail are enormous. 
* National Security Archive's Chile Documentation Project  which provides documents obtained from FOIA requests regarding U.S. involvement in Chile, beginning with attempts to promote a coup in 1970 and continuing through U.S. support for Pinochet
* US Dept. of State FOIA Church Report (Covert Action in Chile) 
* 11 September 1973, When US-Backed Pinochet Forces Took Power in Chile – video report by *[[Democracy Now!]]*
Eduardo Frei Montalva

**Eduardo Frei Montalva** (16. januar 1911 &ndash; 22. januar 1982) bio je čileanski demokršćanski političar i državnik, poznat kao vođa Demokršćanske stranke i predsjednik Čilea od 1964. do 1970. Mandat mu je obilježila centristička politika, odnosno reforme kojima je nastojao postepeno izgraditi državu blagostanja u Čileu. Iako je ispočetka podržavao svog marksističkog nasljednika Salvadora Allendea, protiv njega se brzo okrenuo, uvjeren kako nastoji uspostaviti komunističku diktaturu. Zbog toga je podržao vojni puč 1973. godine i Pinochetov režim; nekoliko godina kasnije se okrenuo protiv Pinocheta. Njegova smrt u Santiagu 1982. je ponekad predmet teorija zavjere prema kojima ga je otrovala Pinochetova tajna služba DINA. Njegov najstariji sin Eduardo Frei Ruiz-Tagle je također postao predsjednik i služio od 1994. do 2000.

## Napomene

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 

A History of Chile, 1808–1994, by Simon Collier and William F. Sater
Radomiro Tomic

**Radomiro Tomic Romero** (7. maj 1914 – 3. januar 1992) je bio čileanski demokršćanski političar hrvatskog porijekla. Poznat je kao jedan od osnivača Demokršćanske stranke, u kojoj se istakao kao vođa progresivnog lijevog krila. Godine 1970. se kao demokršćanski kandidat natjecao na izborima za predsjednika Čilea, koje je tijesno izgubio od marksističkog ljevičarskog kandidata Salvadora Allendea; Tomic je nedugo nakon toga uvjerio svoje kolege u Nacionalnom kongresu da formalno potvrde njegov izbor čime je nastojao spriječiti ustavnu i političku krizu.
Caura (Venezuela)

**Caura** (španjolski: *Río Caura*) je treća po veličini rijeka Venecuele i druga po veličini pritoka Orinoca duga 725&nbsp;km. Većinu svog toka teče kroz venecuelansku saveznu državu Bolívar, na istoku zemlje, kroz netaknutu prašumu.
## Geografija
*Caura* izvire na visoravni Jaua-Sarisariñama (2 000 m), u netaknutoj prašumi, pored granice sa Brazilom, gdje pada prosječno oko četiri metra kiše na dan. Zbog tog je *Caura* neobično bogata vodom, i kod ušća sa Orinocom ima 3 500 metara vode u sekundi.

*Caura* od svog izvora teče prema jugoistoku u beskrajnim meandrima, zatim pravi veliki luk i teče prema sjevero zapadu sve do svog ušća u Orinoco nekih 200&nbsp;km uzvodno od grada Ciudad Bolívara
Najveća pritoka rijeke je Erebato koji izvire na istoj visoravni.

Velika atrakcija rijeke su spektakularni Vodopadi Pará (Salto Pará), na sredini toka (kod koordinata ), gdje se rijeka dijeli na sedam rukavaca  i pada sa prosječne visine oko 60 m u kanjon dug 7&nbsp;km. Tokom kišne sezone ti vodopadi svojom količinom vode premašuju čak i poznate Viktorijine slapove u Africi i Vodopad Iguazú na granici Brazila i Argentine.

## Bioraznolikost rijeke
Prašume Caura su i dandanas jedne od najočuvanijih u cijeloj Južnoj Americi.
U porječju rijeke *Caura* velikom 45 336 km² raste preko 2700 vrsta biljaka i živi 475 vrsta ptica, 168 vrsti sisavaca, 23 vrsta gmazova i stotine vrsti riba.

Dobar dio bazena rijeke je netaknuta prašuma sa nekoliko nacionalnih parkova i parkova prirode, od kojih je najveći Nacionalni park Sari Sariñama, sa planinama od pretkambrijskih stijena pokrivenih džunglom. 

Jedini stanovnici porječja *Caura* su autohtoni indijanci Makiritare i Ye'kwana, koji sebe i zovu *narod rijeke*.
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Campamento Caurama Río Caura'' na portalu Venezuela tuya
Jorge Alessandri

**Jorge Alessandri Rodríguez** (19. maj 1896 &ndash; 31. august 1986) bio je čileanski desničarski političar i poslovni čovjek, najpoznatiji po tome što je služio kao 27. predsjednik Čilea od 1958. do 1964. godine. Otac mu je bio bivši predsjednik Arturo Alessandri, a u politiku je ušao relativno kasno, okupivši oko sebe čileansku desnicu na izborima 1958. Predsjednički mandat mu je obilježilo nastojanje da se u Čileu uvede fiskalna disciplina. Godine 1970. je bio kandidat desnice na predsjedničkim izborima na kojima je izabran marksistički kandidat Salvador Allende. Nakon puča 1973. je podržavao Pinochetov režim i neko vrijeme služio u njegovom Državnom savjetu kojim je donio ustav 1980.
Kobe

**Kobe** (神戸) je grad u Japanu u prefekturi Hjogo. Prema popisu stanovništva iz 2005. u gradu je živelo 1.525.389 stanovnika.

## Stanovništvo
Pre podacima sa popisa, u gradu je 2005. godiine živelo 1.525.389 stanovnika.

## Vanjske veze
Chiba

**Čiba** (千葉) je grad u Japanu u prefekturi Čiba. Prema popisu stanovništva iz 2005. u gradu je živelo 924.353 stanovnika.

## Geografija

## Stanovništvo
Prema podacima sa popisa, u gradu je 2005. godiine živelo 924.353 stanovnika.

## Vanjske veze
3. bosanski korpus NOVJ

**3. bosanski korpus NOVJ** je bio prvi korpus NOVJ sa teritorije Bosne i Hercegovine.

Formiran je 9. novembra 1942. godine, naredbom Vrhovnog komandanta NOV i POJ Josipa Broza Tita, kao **Prvi bosanski narodnooslobodilački udarni korpus**. U njegov sastav tada su ušle sve jedinice na teritoriji Bosne i Hercegovine: Četvrta i Peta krajiška divizija, Šesta proleterska istočnobosanska NOU brigada i partizanski odredi iz Bosanske krajine.

Za komandanta **Prvog bosanskog korpusa** postavljen je Kosta Nađ, narodni heroj, a za političkog komesara Osman Karabegović, narodni heroj. Formiranjem štaba korpusa, prestao je da postoji Operativni štab za Bosansku Krajinu, pošto su njegove funkcije prenete na štab korpusa.

11. maja 1943. godine od snaga i kadrova ovog korpusa stvorena su dva korpusa koja su ga nasledila. U sastavu Prvog bosanskog korpusa ostala je Peta krajiška divizija NOVJ, a osim nje, pod komandom Korpusa bili su i Šesta proleterska i Majevička brigada, Sremski, Birčanski i Šekovićki odred. 

Deo štaba sa komandantom Kostom Nađem i Drugom krajiškom brigadom prešao je u septembru u istočnu Bosnu, gde je od 16. i 17. divizije NOVJ i partizanskih odreda istočne Bosne formiran Treći bosanski korpus NOVJ. Komandanta je ostao Kosta Nađ, a za političkog komesara tada je postavljen Vlado Popović. Od glavnine Prvog bosanskog korpusa formiran je Peti udarni korpus na čelu sa novim štabom i komandantom Slavkom Rodićem. Linija razdvajanja operativnih zona ova dva korpusa uglavnom je predstavljala reka Bosna. U oktobru 1943. Korpus je ojačan novoformiranom 27. istočnobosanskom divizijom. Kad je u martu 1944. formirana 36. vojvođanska divizija, Šesnaesta divizija izdvojena je iz sastava korpusa i pripojena novoformiranom Dvanaestom korpusu. U aprilu je Sedamnaesta divizija faktički, a nešto kasnije i formalno izdvojena iz sastava Korpusa, i upućena u Sandžak. Nakon toga korpus su sačinjavale 27., novoformirana 38. istočnobosanska divizija i lokalni partizanski odredi.

Korpus je učestvovao u Prvoj i Drugoj tuzlanskoj operaciji, i trpeo je krupne ofanzivne udare nemačke Druge oklopne armije. U decembru 1943. našao se u zahvatu operacija „Kugelblic“ i "Šnešturm“, a od marta do maja 1944. trpeo je pritisak dugotrajne ofanzive V SS korpusa. Konačno je oslobodio Tuzlu 17. septembra 1944, nakon čega je bio u središtu oštrih i dramatičnih borbi tokom proboja Armijske grupe „E“. U decembru 1944. bio je pod simultanim udarom nemačkog 34. armijskog korpusa i glavnine četnika pod ličnom komandom Mihailovića. Ova četnička ofanziva završila se dramatičnom ali uspešnom odbranom u samim predgrađima Tuzle 24-28. decembra 1944.

Tokom završnim operacijama Jugoslovenske armije, Korpus je potčinjek štabu Druge armije, i učestvovao je u Sarajevskoj operaciji i uništavanju manjih grupa četnika u dolini Neretve i Sutjeske, kao i na Romaniji, kao i poslednjih uporišta ustaša u Posavini.

## Literatura

* **[[Vojna enciklopedija]]**, Beograd 1975. godina
Četvrta jugoslovenska armija

**Četvrta armija [[Narodnooslobodilačka vojska Jugoslavije|Jugoslovenske armije]]** formirana je 1. marta 1945. godine od jedinica Osmog dalmatinskog korpusa (Deveta, Devetnaesta, Dvadeseta i Dvadesetšesta dalmatinska divizija), Jedanaestog hrvatskog korpusa (Trinaesta primorsko-goranska, 35. lička i 43. istarska divizija) i Sedmog slovenačkog korpusa (Četrnaesta i Osamnaesta slovenačka divizija). Nešto kasnije u sastav armije su ušle i jedinice Devetog slovenačkog korpusa: Trideseta i Tridesetprva slovenačka divizija. 

U Lici i Bosanskoj krajini operacijama Četvrte armije sadejstvovao je i Četvrti hrvatski korpus. Za operacije u Istri, u njen sastav ušla je 20. aprila - 29. hercegovačka divizija, 27. aprila - 8. kordunaška divizija, a dva dana kasnije Štab Četvrtog korpusa i Sedma banijska divizija. Armija je u neposrednom sastavu imala artiljerijsku, tenkovsku, inžinjerijsku i dopunsku brigadu, motorizovani artiljerijski divizion i puk za vezu. Prosečno brojno stanje armije za vreme njenih operacija iznosilo je oko 90.000 ljudi.

Komandant Četvrte armije bio je Petar Drapšin, politički komesar Boško Šiljegović, a načelnik Štaba Pavle Jakšić. 
 
## Borbeni put Četvrte armije

U okviru završnih operacija za oslobođenje Jugoslavije Četvrta armija je dobila zadatak da probije neprijateljev front između gornjeg toka reke Une i Jadranskog mora, prodre kroz Liku, Hrvatsko primorje, Gorski kotar i Istru i izbije na reku Soču. Za izvršenje tok Zadatka Četvrta armija je do 19. marta grupisana u jugoistočnom delu Like. Operacijski plan Štaba armije predviđao je izvršenje tog zadatka u tri faze. Prva faza - oslobođenje Like; druga faza - oslobođenje Hrvatskog primorja i Gorskog kotara i treća faza - oslobođenje Istre, Slovenačkog primorja i Trsta.

U to vreme u Lici, Gorskom kotaru i Hrvatskom primorju nalazio se nemački 15. brdski korpus i dve ustaško-domobranske divizije. Četvrta armija otpočela je operacije 20. marta 1945. godine, da bi, po zamisli Vrhovnog komndanta JA maršala Tita oslobodila krilnim obuhvatom Istru i Slovenačko primorje, obezbedila okruženje i uništenje nemačke balkanske grupacije, sadejstvujući s anglo-američkim snagama u Italiji. 

Ostvarujući taj manevar, razbila je nemački 15. brdski korpus u borbama za oslobođenje Like, Bihaća i Hrvatskog primorja, okružila i u završnoj fazi uništila nemački 97. korpus koji se nalazio u Istri i Slovenačkom primorju. U predviđenim etapama, do 1. maja Četvrta armija je oslobodila Trst i sve krajeve do reke Soče, gde je došla u vezu sa savezničkim snagama koje su oslobodile Italiju, a jedan njen motorizovani odred upao je 9. maja preko Boveca i Kranjske gore u Korušku. 

Za svaj doprinos pobedi nad fašizmom, Četvrta armija je tri puta pohvaljena od strane Vrhovnog komandanta JA maršala Tita - 22. i 30. aprila i 1. maja 1945. godne. 

## Literatura

* **[[Vojna enciklopedija]]** (knjiga druga). Beograd 1971. godina
Port of Spain

**Port of Spain** (često se piše i **Port-of-Spain**) je glavni grad otočke države Trinidad i Tobago i glavna morska luka od 49.031 stanovnika.

## Geografija i klima
Port of Spain leži na zapadnoj obali otoka Trinidad ispod sjevernog poluotoka u zaljevu Paria, koji razdvaja otok od sjeveroistočne obale Venezuele.

## Historija
Grad su pod imenom *Puerto de los Hispanioles* osnovali španjolski kolonisti, a 1560. tu se smjestio španjolski garnizon. Kada je 1757. tadašnji glavni grad San José de Oruña (današnji Saint Joseph), udaljen 11&nbsp;km u unutrašnjosti otoka, propao od zapuštenosti, guverner Don Pedro de la Moneda premjestio je svoju rezidenciju u Port of Spain koji je od tada postao de facto prijestolnica Trinidada. Britanci su pod vodsvom generala Ralpha Abercrombya zauzeli Trinidad 1797. godine. Između 1958. i 1962. Port of Spain bio je privremeni glavni grad kratkotrajne Zapadno Indijske Federacije.

## Znamenitosti

Centar grada uz more je prošaran geometrijskim uzorcima parkova i trgovima, a na brdima iza centra su stambena predgrađa. U središtu grada je poslovna zona s katedralom Svetog Trojstva, podignutom u gotičkom stilu i velikim Kraljičinim parkom Savannah. Iz tog dijela grada račvaju se glavne ulice, a tu se nalazi i par najljepših građevina u gradu, uključujući predsjedničku palaču te Whitehall u kojoj se nalazi ured premjera i nadbiskupska palača.

Jedan od kampusa Univerziteta Zapadnih Indija nalazi se u naselju St. Augustine, oko 16&nbsp;km istočno od grada. Grad ima i tri srednje škole: Queen’s Royal College, Fatima College i St. Mary’s College.

## Privreda i transport
Port of Spain' ne ovisi o turizmu poput drugih karipskih gradova jer ima dobro razvijenu industriju, proizvodnju ruma, piva, margarina, ulja, cigareta, plastike i građevinskog materijala. Tu su i pilane, predionice tekstila i tvornice voćnih konzervi (limun]]a i naranči). Port of Spain je poznat po proizvodnji gorkog likera Angostura koji se sve do 1875. proizvodio u Ciudad Bolívaru (Venecuela).

Port of Spain je povezan dobrim cestama s ostalim dijelovima Trinidada. Luka ima dobru poziciju na svjetskim plovnim putevima i centar je trgovine unutar Malih Antila. Kod mjesta Piarco, oko 25&nbsp;km istočno od grada, nalazi se aerodrom Piarco (IATA kod: POS, ICAO kod: TTPP), najveći aerodrom Malih Antila.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Port of Spain'' na portalu Encyclopedia Britannica
Kosor

**Kosor** može značiti:

## Toponimi

* Kosor (Mostar, BiH), naselje u općini Mostar
* Kosor (Podgorica, Crna Gora), naselje u općini Podgorica
* Kosor (otok), hrvatski otočić u Jadranskom moru
* Kosoř, selo i istoimena općina u Češkoj

## [[Prezime]]na
* Jadranka Kosor rođ. Vlaisavljević (1953.), hrvatska političarka i bivši premijer
* Darinko Kosor, hrvatski političar, vođa HSLS
Kosor (otok)

**Kosor** je nenaseljeni otočić u hrvatskom dijelu Jadranskog mora.

Njegova površina iznosi 0,051&nbsp;km². Dužina obalne crte iznosi 1,24&nbsp;km. Nalazi se uz jugozapadnu obalu otoka Korčule i katastarski je dio općine Blato.

## Reference
Taumatawhakatangi­hangakoauauotamatea­turipukakapikimaunga­horonukupokaiwhen­uakitanatahu

**Taumatawhakatangihangakoauauotameteaturipukakapikimaungahoronukupokaiwhenakitanatahu**, je na maorskom jeziku ime za breg visok oko 305 m.

Nalazi se na Novom Zelandu. Ime se često koristi u svojem kraćem obliku koji glasi *Taumata* zbog lakše konverzacije. Ime je postalo poznato po tome što predstavlja najduži naziv za neko mesto (sadrži 85 slova). Ime ima i svoju dužu verziju od 92 slova koja se nalazi u Ginisovoj knjizi rekorda, a koja glasi: *Tetaumatawhakatangihangakoauaotamateaurehaeaturipukapihimaungahoronukupokaiwhenuaakitanatahu*.

## Povezano
* Lanferpulgvingilgogerihverndrobulandisiliogogogoh
* Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116
Maorski jezik

**Maorski jezik** () je jezik Maora, naroda sa Novog Zelanda. Zajedno sa engleskim i novozelandskim znakovnim jezikom je zvanični jezik. U pisanom obliku koristi latinično pismo. Maorski jezik pripada grupi polinezijskih jezika i blisko je povezan sa jezicima koji se govore na ostrvima Tahiti i Havaji.

Od ukupno 4 miliona žitelja na Novom Zelandu, oko četvrtine je polinezijskog porekla. Njih oko 15% govori maorski. Prema podacima s početka 21. stoljeća maorskim u svakodnevnom životu kao materinskim jezikom govori oko 30 000 ljudi (4.2% od ukupnoga novozelandskog stanovništva), a 150 000 njime povremeno govori te ga razumije.

## Izvori

## Vanjske veze
* Komisija za maorski jezik
* Vikipedija na maorskom jeziku
Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch

**Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch** (IPA welški: [ˌɬan.vair.puɬ.ˌɡwɪ̈n.ɡɪ̈ɬ.ɡo.ˌɡɛr.ə.ˌχwərn.ˌdro.buɬ.ˌɬan.tɪ̈.ˌsil.jo.ˌɡo.ɡo.ˈɡoːχ], **) selo je u Walesu koje drži titulu naselja sa najdužim imenom na teritoriji Velike Britanije.

Meštani tog sela, bez po muke, u dahu izgovore ime sela koje je dugačko pedeset osam slova (51 po shvatanju velških lingvista). 

Značenje imena je: „Crkva sv. Marije u dolini belih kestenova kod brzog vira crkve sv. Tysilija sa crvenom pećinom" (vidi sliku). Originalni naziv sela meštani su tokom 19. veka promenili s ciljem privlačenja pažnje turista.

## Povezano
* Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116
* Taumatawhakatangihangakoauauotameteaturipukakapikimaungahoronukupokaiwhenakitanatahu

## Izvori
* Pero Zlatar: *Otključani globus*

## Vanjske veze

* Izgovor naziva sela