Franjo Dolči de Vicković

**Franjo Dolči de Vicković** (Dubrovnik, 1742. - *Manastir Stanjevići*, Crna Gora, 1805.), hrvatski katolički svećenik (*[[opat]]*), po rođenju dobio ime **Franjo/Frančesko**, od 1785. do 1805. bio osobni tajnik crnogorskoga državnoga poglavara i mitropolita Petra I. Petrović Njegoša, u povijesnoj literaturi poznat kao **opat Dolči**.

Najprije je bio svećenik pri *Crkvi Sv. Petra* u Beču. Sa crnogorskim vladarem Petrom je Dolči 1785. putovao u Carsku Rusiju.

Za Petrove vladavine  Dolči mu je bio desna ruka, upućen u sve aspekte crnogorske politike toga doba; govorio je, poput Petra, nekoliko jezika i obavljao je najdelikatnije diplomatske zadaće.

## Urota
Godine 1802. austrijske su okupacijske vlasti u Boki kotorskoj Dolčija smatrale glavnim organizatorom pobuna slavenskog pučanstva na tom području, te su o tome izvjestile Rusiju, navodeći da je Dolči u urotničkoj vezi sa austrijsko-ruskim zajedničkim neprijateljem Napoleonovom Francuskom.

Rusi su od 1803. preko svoga specijalnog emisara u Boki kotorskoj, ruskog grofa i generala Marka Ivelića (podrijetlom iz Risna) i ruskoga  arhimandrita Stefana Vučetića, te tijekom 1804. i preko svoga konzula u Boki kotorskoj Aleksandera Iosifovicha Mazurevskog, nastojali na svaki način Dolčija kompromitirati i ukoloniti ga sa Cetinja.

No, kao zaštitnik Dolčija ispriječio im se crnogorski vladika Petar.

## Ruska misija
Početkom studenoga 1803. grof Ivelića i arhimandrit Vučetić, trebali su Petra I. i Crnogorce odvratiti od navodnih težnji da surađuju sa Francuzima.

Ruski državni kancelar A.R. Voroncov je gorfu Iveliću 28. listopada 1803. godine predao *Gramatu ruskog Cara [[Guvernadur|Gubernatorima]] i [[Vojvoda]]ma Crnogorskim i [[Crnogorska Brda|Brdskim]] [[slavenosrpski jezik|slavenosrpskih]] oblasti* i instrukcije da pridobije što veći broj Crnogoraca i odvoji ih od vladike Petra.

## Optužbe Ruske crkve
Skupa sa ovim ruskim akcijama, stigla je i *gramata*  Svetoga Sinoda Ruske pravoslavne crkve od 11. listopada 1803. u kojoj su pobrojani i konkretni propusti u vršenju crkvene službe, za šta je odgovornim smatran crnogorski vladika Petar koji je u *gramati* ruskih arhijereja pozvan da (*citati koji slijede izvorno, na [[crnogorski|crnogorskom]]*)

te da bi

Iz ovoga se vidi da je Ruski sinod također Dolčija, kao katoličkog svećenika, sumnjičio da mu je zapravo cilj organiziranje konverzije pravoslavnih Crnogoraca u katoličanstvo.

Petru je *gramatom* stavljano na znanje da će mu zvanje crkvenoga poglavara biti oduzeto

i da će biti pozvan

.  
Taj je novi "pastrir" trebalo da bude ruski arhimandrit Vučetić.

## Crnogorci odbacuju optužbe
Praviteljstvo suda crnogorskog i brdskog se  3. srpnja 1804., obratilo pismima Caru Rusije, ruskom Ministarstvu vanjskih poslova i grofu Iveliću.

U njima je najprije istaknuta potpuna neovisnost i samostalnost Crne Gore spram Rusije, kako u crkvenom tako i u državnom pogledu, jer je gašenjem Pećke patrijaršije 1766. godine...

, tj. da

, te da

## Premetačina
Kao “zlobni neprijatelj ruskoga dvora”, optužen je  *Dolči*. Prema takovim napadima *Petar* se najprije odnosio sa “hladnoćom i velikom uzdržanošću”.

No, u drugoj poloviici 1804. su ruski pritisci ojačali. Konzul Mazurevski uspio ishoditi premetačinu Dolčijevih osobnih stvari u manastiru *Stanjevići*, gdje je, doista, pronađena njegova prepiska sa Francuzima.

## Suđenje
Organizirano je tijekom studenoga 1804. pred *[[Praviteljstvo suda crnogorskog i brdskog|Praviteljstvom suda crnogorskog i brdskog]]* suđenje opatu Dolčiju, gdje je najprije bio osuđen na smrt, no presuda je potom zamijenjena doživotnom robijom.

Presuda *Abatu Dolčiju* od 27. studenoga 1804. karakterizira, prema mišljenju crnogorskog povijesničara dr. Radoslava Raspopovića, "odsustvo bilo kakve pravne forme":

## Smrt
*Dolči* je 1805. umro u *Stanjevićima* pod nedovoljno jasnim okolnostima. Postoje nedokazane tvrdnje da je otrovan.

## Vanjske veze
* Dr.Radoslav Raspopović: O djelovanju ruskoga konzulata u Kotoru 1804.-1806.g.