Jidiš

**Jidiš** (heb. ייִדיש – nem. *Jiddisch*) je germanski jezik kojim govori oko četiri miliona Jevreja širom sveta. Ime *Jidiš* znači *jevrejski* (od nemačkog *Jüdisch*) i kraći je oblik izvornog *jidiš dajč* (jid. ייִדיש־דײַטש – *jidiš dajtš*) odnosno *jevrejski nemački* (nem. *Jüddische Deutsch*). Jezik je nastao u centralnoj Evropi između IX i XII veka kao amalgam srednje-visokonemačkih dijalekata (70-80% rečnika je prepoznatljivo nemačko) uz pozajmljenice iz hebrejskog i aramejskog jezika, kao i slovenskih i romanskih jezika.

## Nemački dijalekt?
Jidiš i nemački dele veliki deo svojih rečnika i imaju dosta sličnu gramatiku. Nemci iz određenih delova Nemačke čak mogu i da većinom razumeju jidiš. Iz ovog razloga, neki lingvisti smatraju jidiš pre dijalektom nemačkog jezika (slično švajcarskom nemačkom) nego zasebnim jezikom. Ipak, preovlađuje mišljenje da su jidiš i nemački dva odvojena jezika jer
* ova dva jezika nisu međusobno laki za razumevanje (što posebno važi za većinu Nemaca koji pokušavaju da razumeju jidiš);
* 20 do 30 % rečnika jidiša ne postoji u nemačkom;
* određeni deo gramatike jidiša se razlikuje od nemačkog, odnosno, pod uticajem su drugih jezika (pretežno slovenskih);
* jezici su kako geografski, tako i kulturalno drugačiji. http://www.jewish-languages.org/yiddish.html 
Lingvista Pol Veksler () čak tvrdi da je jidiš u početku bio slovenski jezik, čiji je rečnik umnogome zamenio nemački, ali velika većina lingvista se sa ovim tvrđenjem ne slaže.

Drugi razlozi u korist *jezika* u odnosu na *dijalekt* su:
* jezici kao danski, švedski i norveški su mnogo srodniji i sličniji nego jidiš i nemački i skoro potpuno su međusobno 'razumljivi', ali se smatraju različitim jezicima;
* Istočni i zapadni dijalekt jidiša su međusobno toliko različiti da se čak i oni donekle mogu smatrati različitim jezicima (slično lužičko-srpskim jezicima, gornjo-lužičko-srpski i donjo-lužičko-srpski).

## Jidiš i drugi jezici
Jidiš se vremenom razdvojio na već spomenuta dva dijalekta: **zapadni (nemački)** jidiš i **istočni** jidiš. Ovaj drugi, *istočni* dijalekt, se sam razdvojio na **severoistočni (letonski)**, **srednje-istočni (poljsko/galicijski)** i **jugoistočni (ukrajinski)** jidiš. Istočni i savremeni jidiš sadrže mnogo reči izvedenih iz slovenskih jezika.

Kao i judeo-arapski i Ladino (Judeo-španski), jidiš se piše prilagođenim hebrejskim pismom. Ipak, sâm jidiš nije lingvistički srodan hebrejskom, iako ima na hiljade hebrejskih i aramejskih reči.

Jedan zanimljiv podatak u vezi jidiša je da koristi izvedenice iz latinskog jezika za reči vezane za religijske rituale, očigledno pozajmljujući terminologiju iz starog francuskog jezika koji se govori u Alzasu i koji se koristi u lokalnoj katoličkoj crkvi. Na primer, `*izgovoriti blagoslov nakon jela*`, se na jidišu kaže *bentšn* (בענטשן – *bentshn*) što je u očiglednoj vezi sa latinskom rečju za 'blagoslov', *benedictus*, a reč `*moliti (se)*` - *davnen* (דאַװנען – *davnen*) od latinskog *devotionis*. U jidišu se može sresti i dosta reči iz starog francuskog od kojih je najpoznatija *tšolnt* ili *šolent* (טשאָלנט – *tsholnt*), paprikaš ili pasulj koji se kuva za Šabat (jid. *Šabes* ili *Šabec*), dolazi od francuskih reči *chaud* – *toplo* i *lent* – *polako*, jer se kuva od petka poslepodne, da bi bio kuvan za ručak u suboti kako bi se izbegla zabrana kuvanja na Šabat.

## Historija
Kasni XIX i rani XX vek se smatraju zlatnim dobom književnosti na jidišu; ovo se poklapa sa periodom oživljavanja hebrejskog kao govornog jezika i sâme hebrejske književnosti.

Tri velika osnivača savremene jidiš književnosti su Mendele Moher Sforim (*Mendele Mocher Sforim*), I. L. Perec (*I. L. Peretz*) i Šolom Alejhem (*Sholom Aleichem*), rođen kao *Solomon Rabinovic*, najpoznatiji i najveći od jidiš autora i humorista, jevrejski ekvivalent Marka Tvena. Njegove priče o Tevjeu mlekadžiji pod nazivom „*Sedam kćeri bez miraza*” su bile osnova za jedan od najpopularnijih mjuzikala sa Brodveja, „*[[Violinista na krovu (mjuzikl)|Violinista na krovu]]*”.

Početkom XX veka, jidiš postaje veliki jezik Istočne Evrope. Bogata književnost se štampa, film i pozorište na jidišu cveta, a čak je postao i zvanični jezik Beloruske SSR. On je bio nacionalni jezik ogromne jevrejske populacije Istočne Evrope koja je pokušavala da dobije kulturnu autonomiju u Evropi. Ali, sredinom veka, holokaust je doveo do dramatičnog i naglog pada u upotrebi jidiša jer su nebrojene jevrejske zajednice, kako sakralne, tako i sekularne, koje su svakodnevno govorile jidiš, uništene.

U Sovjetskom Savezu, mnogo je učinjeno na promovisanju korišćenja jidiša sredinom 1920-tih godina. Jidiš je smatran jezikom „*jevrejskog proleterijata*“; u isto vreme, hebrejski je smatran jezikom „*buržoazije*“ i potiskivan je. Početkom 1930-tih, rastući antisemitizam Sovjetske politike izbacuje jidiš iz svih društvenih sfera; malo jidiš publikacija je preživelo (među njima književni časopis „*Sovetiš Hejmland*” (*Sovetish Heymland*) i dnevne novine „*Birobidžaner Štern*” (*Birobidzhaner Shtern*)). Sve više Jevreja pokušava da se utopi u veliko Sovjetsko društvo i sve više govori ruski jezik nauštrb jidiša.

U Sjedinjenim Državama, jidiš je vezivao Jevreje iz mnogih zemalja, kojima je nacionalno poreklo bilo jednako važno kao i jevrejski identitet. U nekim porodicama, venčavanje između Jevreja različitog nacionalnog porekla je bilo kao venčavanje za inoverce. Dnevne novine na jidišu, kao što je bio „*The Forward*”, su bile izvor informacija za sve evropske jevreje. Amero-jidiš muzika, izvedena iz Klecmer muzike, je bila još jedan bitan vezivni faktor.

Za to vreme, u Izraelu, jidiš je zamenjen savremenim hebrejskim jezikom. Ovo na neki način odslikava sukob između sakralnih i sekularnih snaga unutar jevrejske nacije. Mnogi u većoj sekularnoj grupi su želeli novi nacionalni jezik kao vezivni faktor novog identiteta nacije, dok su tradicionalni religiozni Jevreji smatrali hebrejski svetim jezikom rezervisanim samo za molitvu i versku nauku. Takođe, ovaj konflikt je reflektovao i suprotstavljene poglede sekularnih Jevreja širom sveta, koji su sa jedne strane videli hebrejski (i cionizam), odnosno, jidiš (i internacionalizam) sa druge strane, kao način za definisanje novog jevrejskog nacionalizma.

Prvi pisac koji je dobio međunarodnu nagradu za književnost, a pisao je jidišom, je bio Isak Baševis Singer (*Isaac Bashevis Singer*), koji je 1978. dobio postao laureat Nobelove nagrade za književnost.

## Ortografija
Iako koristi isto pismo kao i hebrejski jezik, jidiš koristi i neke digrafe (slova od dva znaka, kao latinično *lj* i *nj*), kao i slova modifikovana dijakritikama, od kojih se svako smatra posebnim znakom. Ovo je posledica toga što je jidiš potpuno različit u fonologiji i gramatici od hebrejskog jezika.

Slova i njihov redosled su sledeća (*zbog lakšeg pregleda, redosled je dat sa leva na desno, a ne obrnuto kako je pravilno* – **kod slova razdvojenih sa „/“ desno je oblik koji se koristi na početku i unutar reči, a levo oblik koji se koristi na kraju reči**):

**Napomene**
* Jidiš slovo *pey* (פ) nema oblik za kraj reči, za razliku od hebrejskog slova.
* Jidiš slovo *sin* (שׂ) se piše sa tačkom da bi se razlikovalo od *shin* (ש), dok u hebrejskom ovo često nije slučaj.

U jidišu, reči iz hebrejskog se pišu isto kao u originalu, ali u izdanjima iz perioda Sovjetskog Saveza, sve reči su pisane prema jidiš pravilima.

## Primer
Evo i primera na jidišu: To je prvi član Deklaracije o pravima čoveka UN-a (preuzeto sa http://www.omniglot.com).

### Jidiš

### Izgovor

### Prevod

## Vanjske veze

* Sajt o jevrejskim jezicima: Jidiš 
* Jidiš-engleski rečnik 
* Centar jidiš knjiga
* ''Shtetl''
* ''The Yiddish Voice''
* Jidiš Vikipedija
* Jidiš na ''Ethnologue.com''
* ''Forverts – The Yiddish Forward''
* Di Velt fun Yidish: Audio Stories