open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gray (Haute-Saône)

**Gray** je grad i općina od 5,553 stanovnika i aglomeracija 9,535 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Haute-Saône.

## Geografija

Gray se prostire se duž rijeke Saône na granici nekadašnjih regija Burgundije i Franche-Comtéa, točno u sredini između Dijona, Dolea, Besançona i Vesoula.

## Historija

Historija Graya može se pratiti od 11. vijeka kad su burgundske vojvode izgradile zamak na brdu, ispod kojeg je na obalama Saône niklo naselje.
Ono je početkom 13. vijeka opasano bedemima. Grad se razvijao zahvaljujući podršci burgonskog vojvode Othona IV, tad je izgrađena bolnica i osnovan univerzitet.
Nakon njega mecena je bila Jeanne od Burgundije supruga francuskog kralja Philippea VI koja je osnovala ceh trgovaca i obnovila grad nakon požara - 1324. godine.

Grad i njegove bedeme razorio je kralj Louis XIV 1479. godine. Gray je svoje zlatno doba imao u 16. vijeku, zahvaljujući dinamičnoj trgovini po rijeci i brojnim bogatim politički utjecajnim imigrantima iz Flandrije.

Za razliku od tog 17. vijek je bio katastrofalan, zbog Tridesetogodišnjeg rata koji je završio francuskom aneksijom Franche-Comtéa. To je bilo i doba kad su osnivani mnogi samostani i dopremljena skulptura Bogorodice sa djetetom - 1613., koja je navodno 
isklesana iz komada čudotvornog hrasta. Ta relikvija privukla je brojne hodočasnike.
Uz to je i dolazak u Gray 1636. Pierre Fouriera, osnivača kongregacije Notre Dame, koji je u njemu i umro 1640. (beatificiran 1730.) učinila da postane značajan vjerski centar.

Gray je ponovno procvjetao u 19. vijeku nakon izgradnje nove bolnice i kasarne. Ekonomski procvat je materijaliziran razvojem luke, obnavom trgovine po rijeci i dolaskom željezničke pruge.
Tad je izgrađena i biblioteka i teatar.

## Pobratimski grad

*  Müllheim, Njemačka od 1984.

## Reference

## Vanjske veze

*''Villa de Gray (službene stranice)''
Durgeon

**Durgeon** je rijeka na istoku Francuske duga 42,4 km, lijeva pritoka rijeke Saône.

## Hidrologija
Durgeon izvire na terenu općine Dambenoît-lès-Colombe, na nadmorskoj od 400 metara. Od tamo teče prema jugozapadu. Protiče kroz grad Vesoul i zatim dotiče do Chemillya, gdje ima ušće u Saônu na nadmorskoj visini od 202 m.

Porječje rijeke prostire se po 6 departmanu Haute-Saône.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Le Durgeon rivière le durgeon''
Emil Boyson

**Emil Boyson** (Bergen, 1897. – Christiania, 1979.) je bio norveški pesnik i pisac.

## Život
Carl Emil Steen Boison je rođen u Bergenu (Norveška) od roditelja Imanuela Boysena (1854–1921) i Kristine Stin (1869–1905). Odrastao je kao samohrano dete nakon što su mu braća i sestre pomrli na porođaju. Majka mu je umrla kada je imao devet godina. Njegov otac je bio pravnik koji je bio stacioniran u raznim mestima: Bergen, Trondheim, Røros i konačno u Kristijaniji. Godine 1906., njegov otac je postavljen u Uttrøndelag u Trondhajmu. Godine 1913. porodica se preselila u Kristijaniju. Godine 1917. stekao je artijum u Katedralnoj školi Kristijana. Godine 1923. oženio je Friedel Schatz (1897–1975). Venčali su se u Berlinu gde je ona bila zaposlena kao umetnica. Par je često živeo razdvojeno do 1963. godine, kada su se nastanili na Hans Nilsen Hauges Gatu u Oslu.

Debitirao je 1920. pod pseudonimom Karl Snemo, sa objavljivanjem knjige *Åpning til regnbuen*. Bojson je zvanično debitirao 1927. sa knjigom proze *Sommertørst* a pre svega je bio poznat po svojoj poeziji. Njegova poezija je pisana modernističkim stilom, jezikom koji se razlikuje od svakodnevnog, ali često zadržavajući tradicionalne obrasce strofa i formu. Njegov stil je široko nadahnut francuskim simbolizmom.

Emil Boyson je takođe završio antologiju sa kolegom autorom Asbjørnom Aarnesom (1923-2013) pod naslovom *Norsk poesi fra Henrik Wergeland til Nordahl Grieg. En antologi* koju je objavio izdavač Gildendal 1961. Antologija je pokrivala više od jednog veka norveške književnosti od ranih spisa Henrika Wergelanda (rođen 1808.) do završnih dela Nordahla Griega koji je umro 1943. Poglavlja su profilisala dvadeset i četiri norveška autora, među kojima se nalaze i književni velikani kao Bjornstjerne Bjornson, Sigrid Undset i Knut Hamsun.

## Dela
* *Åpning til regnbuen* (pesme, 1920)
* *Sommertørst: En historie* (roman, 1927)
* *Skumring mellom søiler* (pesme, 1932)
* *Varsler og møter* (pesme, 1934)
* *Tegn og tydning* (pesme, 1935)
* *Yngre herre på besøk: En fabel* (roman, 1936)
* *Vandring mot havet: En prosa-diktning* (roman, 1937)
* *Gjemt i mørket* (pjesme, 1939)
* *Sjelen og udyret* (pjesme, 1946)
* *Gjenkjennelse* (pjesme, 1957)
* *Utvalgte dikt* (pjesme, 1959)
* *70 dikt* (pjesme, 1974)
* *Før sporene slettes: dagbok* (pjesme, 1981)
Lezbijska grupa KONTRA

**Lezbijska grupa Kontra** nevladina je organizacija koja promovira ljudska prava lezbijki i biseksualnih žena. Kontra djeluje na feminističkim i antimilitarističkim principima te se suprotstavlja svim oblicima diskriminacije. Osim različitih programa i projekata, udruga daje i usluge pomoći svog pravnog tima, te ima knjižnicu i arhiv.

Udruga je članica Ženske mreže Hrvatske, Koordinacije LGBT-ovskih grupa Hrvatske i ILGA-Europe.

## Misija
* podrška i osnaživanje lezbijki i biseksualnih žena u cilju prihvaćanja vlastitog identiteta
* rad na postizanju društvene vidljivosti, tj. izlazak iz anonimnosti i izolacije u cilju senzibiliziranja društva i smanjivanja homo/bi/transfobije
* zalaganje za prava ostalih seksualnih/rodnih manjina (gejeva, biseksualaca, transrodnih,interseksualaca i queer-osoba)
* promjene zakona kojima bi se izjednačila prava lezbijki i ostalih seksualnih/rodnih manjina s pravima heteroseksualnih osoba
* suradnja s drugim lezbijskim i LGBT-ovskim grupama iz Hrvatske, zemalja bivše Jugoslavije i svijeta

## Programi
Grupa organizira različite programe kao npr. savjetovalište za lezbijke i biseksualne žene, pravni tim, LezBib knjižnica, organizaciju Zagreb Pridea (2002. – 2005.), Split Pridea   itd.

## Nagrade
Udruga je 2012. dobila nagradu "GONG za građanski aktivizam i razvoj demokracije".

## Izvori

## Vanjske veze
* službene stranice 
* službene stranice na Facebooku
Kristjan Raud

**Kristjan Raud** (Kirikuküla, 22. listopada 1865. – Tallinn, 19. svibnja 1943.), estonski simbolistički slikar i ilustrator, jedan od osnivača Estonskog nacionalnog muzeja. Raud je u svojim djelima, koja su osim simbolizma evocirala i primitivizam, često koristio folklorne elemente. Njegov brat blizanac, Paul, također je postao uspješan i poznat slikar.

Kristjan i Paul Raud proveli su svoje djetinjstvo u Meriküli, gdje je njihov otac radio kao rendžer. Nakon očeve rane smrti, školovali su se na njemačkom u Rakvereu, a Kristjan je nakon toga pohađao učiteljsku školu u Tartuu, nakon čega je predavao u lokalnim školama. Nezadovoljan svojim poslom, 1892. godine preselio se u Sankt Peterburg, gdje je njegove radove uočio preporoditelj Johann Köler, koji ga je poticao da upiše Carsku umjetničku akademiju. Diplomirao je nakon četiri godine, nakon čega je otišao u Njemačku da izbrusi svoje vještine; tamo je učio kod Petera Janssena i Antona Ažbea.  

Nakon povratka u Tartu, Raud je organizirao školu za mlade slikare, pisao za lokalne novine i predavao u lokalnoj gimnaziji. Nakon smrti Jakoba Hurta 1907. godine, Raud je počao zagovarati ideju otvaranja muzeja posvećenog estonskom folkloru. Dvije godine kasnije, postat će jedan od utemeljitelja i voditelja Estonskog nacionalnog muzeja. Sljedeće godine izradio je ilustracije za zbirku poezije Juhana Liiva.

Početkom Prvog svjetskog rata preselio se u Tallinn kako bi živio s bratom. Ponovo se zaposlio kao nastavnik, dok je istovremeno nastavio slikati. Godine 1919. dovršio je svoju poznatu sliku *[[Djeva s groba]]*, postao je predsjednik Estonskog muzejskog društva i počeo raditi za Ministarstvo obrazovanja. Ipak, vrhunac njegove karijere dogodio se 1935. godine kada je izdano novo izdanje *[[Kalevipoeg]]a*, estonskog nacionalnog epa, s Raudovim ilustracijama. Prvo izdanje ovog djela tiskano je u za to doba velikih 10,000 primjeraka. U proljeće 1940. godine, netom prije sovjetske invazije, organizirana je izložba njegovih djela te je proglašena "godina Kristjana Rauda". Ipak, rat je utjecao na njegovu prisutnost u javnom životu tako da je do kraja 1960-ih, kada su sovjetske vlasti odobrile podizanje spomenika njemu u čast, bio prilično marginaliziran. Ipak, nastavio je slikati do kraja života te je čak slikao i na samrtnoj postelji dok je ležao u bolnici za vrijeme njemačke okupacije Estonije 1943. godine.

## Reference

## Literatura
* Rasmus Kangro-Pool, *Kristjan Raud, 1865-1943*, Eesti NSV Kunst, 1961
* Lehti Viiroja, *Kristjan Raud 1865 - 1943: looming ja mōtteavaldused*, Eesti NSV Kunst, 1981

## Vanjske veze

* The Kristjan Raud House Museum Collection  @ Art Museums of Estonia.
* "Building up/on Power: representations of the Estonian national character in the works and words of Kristjan Raud by Elo-Hanna Seljamaa @ the Estonian Institute.
* Kristjan Raud and the Kalevipoeg @ Bifröst Museo
Karin Fossum

**Karin Fossum** (rodno ime: Karin Mathisen; Sandefjord, 1954) je norveška spisateljica krimića.

## Život
Rođena je 1954. u Sandefjordu i debitirala je 1974. sa zbirkom pesama *Kanskje i morgen* (Možda ujutru), za koju je dobila nagradu Tarjeija Vesasa (*Tarjei Vesaas' debutantpris*). Radila je jedno vreme u bolnicama, staračkim domovima, u centru za rehabilitaciji od droga i kao taksista. Prvi krimić je objavila 1995. godine (*Evas øye*).

Njezine knjige su prevedene na 25 jezika i nagrađene su brojnim nagradama, tako u Norveškoj kako u Europi i diljem svijeta. Nekoliko od ovih romana je snimljeno u filmovima. Autorica trenutno živi sa svojim dvijema kćerkama u Tirifjordenu u regiji Osla.

## Književni rad
Kriminalistički romani Karine Fosum naglašavaju psihološku analizu i oslikuju stilove života pojedinaca i mnoga društvena pitanja. U glavnoj ulazi često nalazimo detektiva Konrada Sejera, koji je do sada riješio deset romana.

Pored kriminalističkih romana, Karin Fossum je pisala i zbirke kratkih priča.

## Djela
* *Kanskje i morgen* (zbirka pjesama, 1974)
* *Med ansiktet i skyggen* (pjesme, 1978)
* *I et annet lys* (novele, 1992)
* *Søylen* (novele, 1994)
* *Evas øye* (krimić, 1995)
* *Se deg ikke tilbake!* (krimić, 1996)
* *Den som frykter ulven* (krimić, 1997)
* *Djevelen holder lyset* (krimić, 1998)
* *De gales hus* (roman, 1999)
* *Elskede Poona* (krimić 2000)
* *Svarte sekunder* (krimić 2002)
* *Jonas Eckel* (roman, 2002)
* *Natt til fjerde november* (roman, 2003)
* *Drapet på Harriet Krohn* (krimić 2004)
* *Brudd* &ndash; roman (2006)
* *Den som elsker noe annet* (krimić 2007)
* *Den onde viljen* (krimić 2008)
* *Varsleren* (krimić 2009)
* *Jeg kan se i mørket* (krimić 2011)
* *Natten er et annet land* (pjesme, 2012)
* *Carmen Zita og døden* (krimić 2013)
* *Helvetesilden * (krimić 2014)
* *En mørk fløytetone: festskrift til Karin Fossum* (eseji, 2014) 
* *Vi som er døde* (pjesme, 2015)
* *Hviskeren* - (krimić 2016)
* *Formørkelsen* (krimić, 2018)

## Nagrade
* 1974 :  Tarjei Vesaas' debutantpris za *Kanskje i morgen*
* 1996 :  Rivertonprisen za *Se deg ikke tilbake*
* 1997 :  Glasnyckeln za *Se deg ikke tilbake*
* 1997 :  Bokhandlarprisen za *Den som frykter ulven*
* 2000 :  Brageprisen za *Elskede Poona*
* 2002 :  spomen Svenske Deckarakademin (Martin Beck Award) za *Svarte sekunder*
* 2003 :  Cappelenprisen
* 2007 :  Los Angeles Times Book Prize za *Elskede Poona*
* 2007 :  Gumshoe Awards za *Når djevelen holder lyset*
* 2013 :  Amalie Skram-prisen
Doubs

**Doubs** (njemački: *Dub*) je rijeka u Francuskoj i Švicarskoj duga 453,1 km (od tog 430&nbsp;km u Francuskoj), lijeva 
pritoka rijeke Saône.

## Hidrologija
Doubs izvire na zapadnim obroncima Masiva Jura nadmorskoj od 937 metara, na terenu općine Mouthe (Departman Doubs) nedaleko od švicarske granice.

Njen tok ima oblik vrlo izduženog slova **M**, jer isprva teče prema sjeveroistoku duž granice, zatim ulazi u Švicarsku i velikim meandrom dotiče kantone Jura i Neuchâtel. Nakon tog ponovno utiče u Francusku, gdje nakon toka prema jugozapadu isprva skreće na sjever zatim 
ponovno na jugozapad.
Protiče kroz grad Besançon i zatim dotiče do Verdun-sur-le-Doubsa, gdje sa deltom utiče u Saônu na nadmorskoj visini od 172 m.

Najveće pritoke su rijeke; Loue (122,2&nbsp;km), Allan (59,6&nbsp;km), Drugeon (53,5&nbsp;km), Guyotte (41,1&nbsp;km) i Orain (39&nbsp;km).
U svom gornjem toku formira nekoliko Protočnih jezera; Saint-Point (Dampvauthier) 52 hektara, Chaillexon (Brenets) 80 ha) i Moron.

Porječje rijeke prostire se na površini od 7,770 km² ponajviše po Francuskim departmanima; Doubs, Jura, Saône-et-Loire i puno manje po Švicarskim kantonima; Jura i Neuchâtel.

U donjem dijelu toka između Dolea i Montbéliarda uz korito prokopan je Kanal Rhôna-Rajna.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Rivière Le Doubs'' 
)
Verdun-sur-le-Doubs

**Verdun-sur-le-Doubs** ili *Verdun na [[Doubs]]u* (prevedeno sa francuskog) je općina od 1,060 stanovnika i aglomeracija 2,679 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Saône-et-Loire.

## Geografija

Verdun se nalazi na ušću rijeke Doubs u Saônu, udaljen oko šesdestak km južno od Dijona.

## Historija

Nakon Verdunskog sporazuma sklopljenog 843., tri unuka Karla Velikog podijelila su Franačko carstvo. Tako je Verdun postao pograničnni grad i meta brojnih  sukoba i razornih ratova između Burgundskog Vojvodstva i Kraljevine Francuske, nakon tog između Katolika i Protestanata, pristalica i protivnika francuskog kralja.

Nakon francuske aneksije Franche-Comtéa 1678., Burgundija više nije bila pogranična regija, pa se mir vratio u Verdun.

Prva crkva u Verdunu podignuta je u 6. vijeku, drugu su podigli Benediktinci iz Opatije Cluny u 12. vijeku.
Kako je često razarana, potpuno je obnovljena 1609., i posvećena 1612.

## Reference

## Vanjske veze

*''Verdun-sur-le-Doubs (službene stranice)''
Doubs (razvrstavanje)

**Doubs** može značiti:

*Doubs, rijeka u Francuskoj i Švicarskoj
*Departman Doubs, jedan od Francuskih departmana
*Doubs, općina na istoku Francuske
Bonnevaux (razvrstavanje)

**Bonnevaux** je ime nekoliko naselja u Francuskoj:

*Bonnevaux (Gornja Savoja)
*Bonnevaux (Gar)
*Bonnevaux-le-Prieuré
*Bonnevaux (Du)
Spomenik palim borcima Mimice

**Spomenik palim borcima / Na mrtvoj straži, Mimice** je monumentalni mozaik u selu Mimice, nedaleko Omiša, rad poznatog slikara i kipara Joke Kneževića. 

Riječ je o prvom iz njegova ciklusa monumentalnih mozaika spomeničke i memorijalne funkcije na temu NOB-a (kasnije su uslijedili Drašnice, Omiš i Split), te ujedno i najuspjelijem.

Autor, rodom iz tog kraja, o spomeniku u svojoj je autobiografiji napisao: *„Za spomenik u Mimicama sam bio nadahnut narodnom pjesmom iz NOB-a „U Kupresu grob do groba, traži majka sina svoga“. Tu su, u sredini dvije uplakane majke na grobu palih boraca, sa strane dva partizana, čuvara, a sa suprotne strane mlađa žena sa konistrom hrane na glavi koja označava pobjedu i nastavak ljudskog življenja. ... Otkrivanje spomenika bilo je izvanredno svečano - neočekivano mnoštvo svijeta. Održano je nekoliko prigodnih govora - Blaženka, Venko, Jozara. Bio je prisutan i režiser [[Vatroslav Mimica]]. Na nj je to slavlje djelovalo tako snažno da je on već tada začeo svoj film "[[Prometej s otoka Viševice]]". Zanimljivo je da je Vatre kasnije meni povjerio ulogu seljaka nezadovoljnika Jone u tome filmu....“ * Film je osvojio Zlatnu arenu u Puli, 1964. godine.

Govoreći općenito o svojim mozaicima, Knežević je pojasnio: *„...nastojao sam provesti stilizaciju do najveće moguće jednostavnosti, po mogućnosti do monumentalnosti“ *. Rezultat tog postupka, zamjetnog i na mimičkom mozaiku, bio je zamjetan izostanak patetike, posve uobičajene za spomenike NOR-a.

U Hrvatskom biografskom leksikonu, Davorin Vujčić je o tom Kneževićevu spomeniku napisao sljedeće: "U velikim kompozicijama iz 1960-ih (Spomenik palim borcima, Mimice, 1963) napušta prostornu iluziju, a površinu obrađuje kao pravilan geometrijski raster sa statičnim likovima lišenima voluminoznosti." 

Tome valja dodati da je uz Kneževićevu osobnu ikonografiju i mozaičarski rukopis, na spomeniku zamjetan echo purizma, koji je i inače bio popularan u jugoslavenskoj likovnoj umjetnosti tih godina.

O kritičkoj recepciji tog spomenika, Knežević je zabilježio sljedeću anegdotu: *„Jednom je književnik Barković na nekom književnom sastanku tvrdio kolegama da bi svaki naš kulturan čovjek trebao posjetiti selo Mimice samo zato da vidi mozaik - spomenik palim borcima. Pa ipak se tada diže drugi književnik, inače moj "legendarni prijatelj", koji potvrdi vrijednost mozaika, ali samo "u tom ambijentu". Znači pogodio sam samo ambijent! E pa dobro i to; uzmi što ti se nudi.“ * 

## Literatura i izvori
*Josip Depolo: Joko Knežević, Zagreb, 1995., str. 37
*Joko Knežević: Moja sjećanja, Zagreb, 1996., str. 183, 187, 211-212, 281
*Davorin Vujčić: Joko Knežević, Hrvatsko biografski leksikon, 2009. 
*Sanja Horvatinjčić: Spomenici iz razdoblja socijalizma u Hrvatskoj - prijedlog tipologije, dizertacija, Sveučilište u Zadru, 2017., str. 200 
*Donald Niebly: The Dynamic History of Memorial Mosaic Art in Yugoslavia, 2020.
Ben Blushi

**Ben Blushi** (Tirana, 1969) je albanski političar, pisac i novinar.

## Biografija
Ben Blushi je rođen u Tirani i studirao je na Univerzitetu u Tirani, diplomirao albanski jezik i književnost. Bio je glavni urednik novina *Koha Jonë* . Njegovi radovi se bave albanskom istorijom i savremenom Albanijom. U aprilu 2008. Blushi je objavio svoj prvi roman *Të jetosh në ishull* (Živjeti na ostrvu). U roku od nekoliko mjeseci knjiga je prodata u preko 30.000 primjeraka, što je rekord za albansko tržište. Roman pokriva albansku istoriju pod Otomanskim carstvom (15/18. vijek), sa širokim pogledom na islamizaciji zemlje, što nije izazvalo više od jedne kontroverze.  Njegov drugi roman, *Otelo, Arapin iz Valone* osvojio je nagradu Evropske unije za 2014. godinu. Njegovi naredni romani *Kandidat* i *Premijer* bili su najprodavanije knjige na Sajmu knjiga u Tirani 2015. i 2016. godine.  Blushi je ateista.

## Politička karijera
Godine 1999. Blushi je započeo političku karijeru u kabinetu premijera Fatosa Nanoa. Nekoliko mjeseci obavljao je dužnost zamjenika Ministra vanjskih poslova, a krajem 2000. godine postao je župan Korče. Bio je Ministar obrazovanja i Ministar lokalne uprave i decentralizacije. 

Blushi je bio član parlamenta Socijalističke partije prije nego što je u oktobru 2016. godine stvorio novu stranku, LIBRA. Kasnije je bio poslanik LIBRA-e, ali nije uspio da osvoji svoje mjesto na izborima 2017. godine. U januaru 2018. napustio je stranku i politiku i postao generalni direktor Top Channela sa platom koja nadmašuje mnoge njegove evropske kolege. 

## Romani
* *Të Jetosh Në Ishull*, Tirana, Toena, 2008.
* *Otello, Arapi i Vlorës*, Tirana, Toena, 2009.
* *Shqipëria*, Tirana, Mapo, 2011.
* *Kandidati*, Tirana, U.E.T., 2015.
* *KM: Kryeministri*, Tirana, Mapo, 2016.

## Eseji
* *Hëna e Shqipërisë*, Tirana, U.E.T., 2014.

## Nagrade i priznanja
* Nagrada Evropske unije za književnost za roman *Otello, Arapi i Vlorës* (Otelo, valonski Arapin) 

## Izvori
Paul Raud

**Paul Raud** (Kirikuküla, 22. listopada 1865. – Tallinn, 22. studenog 1930.), estonski slikar. Paul Raud je manje poznati brat blizanac Kristjana Rauda, jednog od najznačajnijih estonskih slikara. Njegova djela stilski pripadaju realizmu i impresionizmu. Paul Raud je studirao slikarstvo na Umjetničkoj akademiji u Düsseldorfu, pod utjecajem Eduarda von Gebhardta, te je povezivan s Düsseldorfskom školom.

Kada se vratio u Estoniju, neko je vrijeme gotovo isključivo radio portrete po narudžbi prije nego je 1896. godine s bratom i Amandusom Adamsonom otpurovao na otoke Muhu i Pakri. Njegova djela iz ovog perioda uspoređivana su s onima Maxa Liebermanna. Godine 1899. vratio se u Njemačku, gdje je počeo slikati pod utjecajem impresionizma. Ovo je iskustvo, u kombinaciji s onim stečenim tokom rada s Iljom Rjepinom, utjecalo na njegov kasniji stil.

U kasnijoj životnoj fazi, a posebice tijekom i nakon Prvog svjetskog rata, radio je kao nastavnik i učitelj slikanja u Estoniji. Umro je u Tallinnu 1930. godine.

## Vanjske veze

*"From one Century to the Next: Exhibition of works by Kristjan and Paul Raud in Kumu Art Museum June 22–October 8, 2006, information folder from the Art Museum of Estonia
*Works by Paul Raud at the Art Museum of Estonia
*Biography from answers.com
Edith Øberg

**Edith Justine Øberg** (Lysekil, 1895 – Oslo, 1968) bila je norveška spisateljica.

## Život
Rođena je u Lysekilu u Švedskoj, sa roditeljima preselila je se u Rodeløkki, četvrt Kristijanije (Norveška), gdje je odrasla. Studirala je jezike i muziku, a kao pjevačica je debitovala 1915. Øberg je imala svoj književni debi 1916. godine romanom *Pr. korespondencija* (*Pr. korrespondance*). Njeno prvo veliko priznanje stiglo je sa svojim trećim romanom: Boblen (1921). Objavila je nekoliko popularnih romana pod pseudonimom «Lita», uključujući *Med skjell på halen* iz 1929. i *Min knapphullsblomst* iz 1931. Među njenim romanima *Mann i mørke* iz 1939., a zatim *Innvielse* (1940) i *Den hvite poppelen* (1945) se smatraju njeni ozbiljniji radovi, koji su joj zaslužili umetničko priznanje. Bila je udata za pisca Hansa Christiana Lychea (1885-1958) od 1938. Kao tekstopisac, napisala je tekst za *En stille flørt* uz muziku Julesa Sylvaina. Nikada nije dobila književnu i povijesnu pozornost koju je zaslužila.

## Djela
* *Pr. korrespondance* (1916)
* *Romanen* (1918)
* *Boblen* (1921)
* *Skum* (1922)
* *Vesla. Historien om en barneforelskelse* (1926)
* *Med skjell på halen* (1929)
* *Min knapphullsblomst* (1931)
* *Imorgen er i dag i går* (1932)
* *Mann i mørke* (1939)
* *Undskyld – i hvilken måned er De født?* (1939)
* *Innvielse* (1940)
* *Den hvite poppelen* (1945)
Spomenik ženi Biokovki

**Spomenik ženi Biokovki, Drašnice** je monumentalni mozaik u selu Drašnice, nedaleko Podgore, rad poznatog slikara i kipara Joke Kneževića iz 1974.

Riječ je o jednom od dva njegova monumentalna memorijalna mozaika na temu žene u NOB-u: drugi, nastao otprilike u isto vrijeme, bio je posvećen Kati Pejnović, te je bio postavljen u osnovnoj školi koja je nosila njeno ime u Gospiću.

Koristeći se u bitnom kao polazištem Goyinom kompozicijom Treći maj 1808., Knežević je u likovni medij prenio usmenu predaju o Berti Alač, koju su talijanski okupatori strijeljali zbog njenog pomaganja partizanima.

Berta - koja na ovom prikazu utjelovljuje sve Biokovke koje su pružile otpor okupatoru - grčevito razgrće svoj tanki kratki kaput pred streljačkim vodom. Tu nenadanu herojsku gestu promatraju snuždeni seljani svih uzrasta, odjeveni u narodne nošnje, dok se u zadnjem planu vide spaljene kuće, još jedan vjerojatno povijesno točan detalj prikaza. Uz Bertu su prikazani lavor i ručnik na stolcu, kojima je ona, prema očevidcima, prije svojeg strijeljanja oprala krv s rana koje je zadobila tijekom mučenja.

Iako općenito uspio, spomenik oblikovan likovnim vokabularom i sintaksom socrealizma, odiše patetikom (što je zbog same teme prikaza vjerojatno bilo nemoguće izbjeći), pa se ne ubraja među Kneževićeva najbolja spomenička djela.

## Povezano
*Devojka sa Biokova

## Literatura i izvori
*Joko Knežević: Moja sjećanja, Zagreb, 1996., str. 265, 281
*Davorin Vujčić: Joko Knežević, Hrvatski biografski leksikon, 2009. 
*Spomenik Database / Podgora
*Biokovo - Monument to the Women of Biokovo
* Sanja Horvatinjčić: Spomenici iz razdoblja socijalizma u Hrvatskoj - prijedlog tipologije, dizertacija, Sveučilište u Zadru, 2017., str. 200-201 
*Donald Niebly: The Dynamic History of Memorial Mosaic Art in Yugoslavia, 2020.
*Sanja Horvatinčić: Žena nakon borbe: reprezentacija i djelovanje žena u polju spomeničke produkcije socijalističkog razdoblja, u: Pojavnosti moderne skulpture u Hrvatskoj / Protahonisti - radovi - konteksti, Split, 2021., str. 264-265
Ill (rijeka)

**iII** je rijeka na istoku Francuske duga 216,7 km, lijeva pritoka rijeke Rajne.

## Hidrologija

Rijeka izvire na obroncima Masiva Jura kod mjesta Winkel, na nadmorskoj od 630 m. Od tamo teče prema sjeveru. Protiče kroz gradove; Altkirch, Mulhouse, Colmar, Strasbourg i zatim dotiče do Offendorfa gdje se spaja sa Velikim alzaškim kanalom, koji nešto dalje ima ušće u Rajnu.

*iII* je najveća francuska pritoka Rajne, sa složenom mrežom rukavaca, koji omogućuju navodnjavanje alzaške ravnice Grand Ried.

Porječje rijeke prostire se po departmanima Bas-Rhin i Haut-Rhin.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Rivière L'ill''
Mošurov

**Mirkovce** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  
* Naselja okruga Prešov
Mouthe

**Mouthe** je općina od 1,047 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Doubs.

## Geografija

Mouthe se nalazi pored švicarske granice u Masivu Jura, na izvoru rijeke Doubs, udaljen oko 90 km jugoistočno od Besançona.

## Historija

Historija tog mjesta  počela je 1077. kad je Simon de Crépy, grof iz Dinastije Valois, koji se nešto prije zaredio naselio pored izvora Doubsa i sagradio nekoliko koliba i kuću prilagođenu samostanskom životu i poljoprivredi.
Iz tog je u 12. vijeku nastao mali ruralni samostan.

On je privukao i nove stanovnike, pa je naselje 1120. dobilo i crkvu.
Mouthe je 1635. bio feud od devet sela u kom je živjelo 3,933 stanovnika.

Taj kraj je 1639. pretrpilo veliki udes kad su ga napale saksonske trupe, tako da je 1657. feud spao na samo 1197 ljudi.

Stara crkva srušena je 1732., a nova je podignuta 1742. 
U 12. vijeku počeo je padati broj stanovnika, 1836.  bilo ih je 1,164, a 1886. - 927, taj trend nastavio se do 1921.

Prvi ski lift napravljen je 1967., danas ih ima 4 i 50 km skijaških staza.

## Reference

## Vanjske veze

*''Mouthe (službene stranice)''
Skien

**Skien** je norveški grad, općina i glavni grad okruga Vestfold i Telemark. Jedan od najstarijih gradova u Norveškoj, a naselje je nastalo oko 1000. godine. Jedan je od rijetkih srednjovjekovnih gradova u Norveškoj koji nije utemeljio kralj. Kroz drvnu i pilansku industriju Skien je od 16. stoljeća postao jedno od najvažnijih norveških trgovačkih i kulturnih središta i zadržao svoj položaj jednog od vodećih norveških gradova do početka 19. stoljeća. 

Skien je poznat kao rodno mjesto dramatičara Henrika Ibsena, koji često preuzima motive iz Skiena u svojoj poeziji, a općina troši mnogo sredstava na upravljanje i komuniciranje života i djela umjetnika. Polarni istraživač Hjalmar Johansen također je bio iz Skiena, a pomogao je u osnivanju Sportske udruge Odd. Najstariji postojeći nogometni klub u Norveškoj, Odds ballklubb, potječe iz ove sportske udruge. Skien ima tri velike kazališne zgrade, Ibsenhuset iz 1970-ih, Festiviteten koji je dovršen 1891. i Teater Ibsen na Klosterøyi koji je dovršen 2016.

Općina i grad su jedanaesti po veličini u Norveškoj, s 55.739 stanovnika. Grad Skien dio je povezanog urbanog područja u općinama Skien, Porsgrunn i Bamble, a naselje Porsgrunn/Skien je sedmo po veličini u zemlji s 93.255 stanovnika.
Fjeldfuglen

**Planinska ptica** (nor.: *Fjeldfuglen*) je nedovršeni operni libreto koji je napisao Henrik Ibsen 1859. godine. Opera je trebala imati teme norveškog romantičnog nacionalizma, ali je Ibsen s vremenom izgubio interes za povezane teme i prestao razvijati tekst. Za njegova života djelo nije objavljeno. Predstavu je prvi producirao i izveo Grusomhetens Teater u Oslu 2009. godine, 150 godina nakon njezina početka.
Catilina (Ibsen)

***Katilina*** (nor.: *Catilina*) je prva drama norveškog dramatičara Henrika Ibsena, napisana između 1848. i 1849., kada je Ibsen imao oko dvadeset godina, ali prvi put izvedena tek 3. decembra 1881. u Stockholmu u Nya Teatern (Novo kazalište). Prva izvedba Katiline u Norveškoj bila je u Det Nye Teater u Oslu 24. augusta 1935.

## Historija djela
Prisiljen sam sebe uzdržavati nakon očeve ekonomske propasti tijekom nacionalne ekonomske krize, Ibsen je odselio u Grimstad gdje je bio kao šegrt jednog ljekara. Ondje se pripremao za sveučilišne studije i eksperimentirao s raznim oblicima poezije. Dok je studirao, pripremao je Cicerona i Salustija i bio je strastveno uvučen u Katilinine govore (*Orationes in Catilinam*), poznate Ciceronove govore protiv izabranog kvestora Katiline i njegovu urotu da sruši republiku. Ibsen je odabrao ovog zavjerenika kao temu za svoj početni pokušaj, završivši Katilinu 1849.

Prvo izdanje *Katiline* datira iz 1850. godine, o trošku njegovog prijatelja Olea Careliusa Schuleruda, studenta prava, koji je dao objaviti djelo o svom trošku dok je ime autora bilo skriveno pod pseudonimom *Brynjolf Bjarme*. Djelo je napisano u slobodnim stihovima po uzoru na Adama Oehlenschlägera, ima jasnu schillerovsku inspiraciju i predstavlja neobičan prikaz Katilininog lika: ozloglašeni senator nije prikazan u isključivo negativnom ključu kao što je po tradiciji, već kao složen lik čija se idealistička duša bori sa svojom najnemoralnijom i najrazuzdanijom stranom.

Ibsenov Katilina vodi borbu koja nije politička (njegovi protivnici za vlast nikad se ne pojavljuju na pozornici), već za kontrolu njegove duše i ispravnost njegovih postupaka. *Katilina* se ne ubraja među Ibsenova najbolja djela, no drama predstavlja teme i karakterizacije koje će se ponovno pojaviti u njegovoj zrelijoj i umjetnički relevantnijoj produkciji: sukob između ljubavi i dužnosti, u ovom slučaju predstavljen u izboru koji Katilina mora napraviti između svoje žene Aurelije i vestalke Furije. Sličnu radnju ćemo naći u djelima kao što su *[[John Gabriel Borkman]]* i *[[Graditelj Solness]]*, dok će se elementi svećenice Veste vratiti kako bi karakterizirali junakinju Hedde Gabler.

Ibsen izražava u prologu drugog izdanja (1875) da je bio duboko nadahnut suvremenom političkom situacijom u Europi i da je bio naklonjen mađarskom ustanku protiv Habsburškog carstva. Objašnjava da ga je slučaj Katiline posebno zanimao, jer «je malo primjera osoba čije je sjećanje bilo u potpunom posjedu njihovih osvajača kao što je u slučaju Katiline». Stoga se Katilina može čitati kao jedan od Ibsenovih problematičnih (i zabrinjavajućih) junaka, uz Branda i Gregersa Werlea.

Upitan kasnije što je čitao kad je pisao *Katilinu*, Ibsen je odgovorio da je čitao samo romantičnog tragičara Adama Oehlenschlägera i Ludviga Holberga, «skandinavskog Molièrea».
Kjæmpehøjen

***Junakov grob*** (nor.: *Kjæmpehøjen*) bila je druga drama Henrika Ibsena i njegova prva drama koja je izvedena. Riječ je o drami u stihu u jednom činu, napisanoj 1850. godine kada su Ibsenu bile 22 godine. Drama je prvi put izvedena u kazalištu Christiania 26. septembra 1850. pod Ibsenovim pseudonimom *Brynjolf Bjarme*. Djelo je napisano prema uzoru na Adama Oehlenschlägera. Drama je ponovno napisana 1854. za novu izvedbu u Det Norske Theatre u Bergenu, gdje je Ibsen radio kao pisac, producent i redatelj.

## Radnja
U vikinško doba, mladi Gandalf iskrcava se na otok na obali Sicilije kako bi osvetio smrt svog oca. Kao borac on utjelovljuje sve vrline i mane surove vikinške tradicije, ali je prisiljen se suočiti s mediteranskim utjecajem kršćanstva koji na njega vrši mlada i nevina Blanka. Stoga otkriva da je Blanka spasila život njegovom ocu i odlučuje se vratiti u Norvešku s djevojkom kako bi donijela novu vjeru na Sjever.

## Uloge
* Roderik
* Blanka
* Gandalf
* Asgaut
* Hrolloug
* Jostejn
* Vikinzi 
* Hemming

## Vanjske veze
* Tekst drame ''Kjæmpehøjen'' na norveškom
Dambenoît-lès-Colombe

**Dambenoît-lès-Colombe** je općina od 272 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Haute-Saône.

## Geografija
Dambenoît je udaljen oko tridesetak km sjeveroistočno od Vesoula, na terenu općine izvire rijeka Durgeon.

## Historija

Za antike tu je prolazio rimski put koji je povezivao Lure sa Éhunsom.
Selo je vjerojatno jednako staro (tu je otkrivena i merovinška nekropola), ali se u službenim dokumentima ne spominje prije 1230.
U to vrijeme bio je feud vlastelinstva Faucogney, dok je župa bila pod patronatom kaptola od Calmoutiera.

Dambenoit je i danas ruralno mjesto, poznat po farmi peradi.

## Reference

## Vanjske veze

*''Dambenoît-lès-Colombe'' (službene stranice)
Kanal Rhône-Rajna

**Kanal Rhôna-Rajna** (francuski: *Canal du Rhône au Rhin*) je dug 237 km, počinje od Saône 4 km uzvodno od predgrađa Lyona - Saint-Symphorien, i završava u Alzasu kod Niffera gdje se spaja sa Velikim alzaškim kanalom koji se kod Vogelgruna spaja sa Rajnom.

## Karakteristike

Kanal je izgrađen između 1784. i 1833. godine, sa namjerom da poveže Sjeverno more sa Sredozemnim. Danas ga koriste ponajviše jahtaši iz Njemačke i 
Švicarske na putu za Mediteran, za razliku od tog transport šlepovima je vrlo slab.

Prva dionica kanala duga 17 km vodi do Dolea i rijeke Doubs. Nakon tog se u velikom dijelu koristi kanalizirani Doubs sve do mjesta L'Isle-sur-le-Doubs. Slijedeća dionica do Mulhousea je potpuno artificijelna jer prelazi vododjelnicu Saôna-Rajna na nadmorskoj visini od 340 metara.

Dionica od Mulhousea do Niffera, slijedi bivši krak kanala Kembs-Niffer, a prokopan je za standardne šlepove od 1350 tona.

Na kanalu postoje dva tunela, kod Thoraisea dug 185 metara, i kod Besançona 394 m. Oba su uska (6 m) i dozvoljavaju samo jednosmjerni promet. 
Pored toga na kanalu postoje i brojni uski mostovi (5,18 m), akvadukti i usjeci koji dopuštaju samo jednosmjerni prolaz.

Rijeka Ill pritoka Rajne, kanalizirana je u dužini od 11 km kroz alzašku ravnicu i grad Strasbourg, osiguravajući vezu od sjevernog kraka kanala Rhôna-Rajna sa Kanalom Marna-Rajna kod Strasbourga.

Najatraktivniji dio kanala nalazi se u Departmanu Jura, u pitoresknoj dolini rijeke Doubs i dva historijska grada Dole i Besançon.

## Historija

Prvi dio kanala od Saône do Dolea (Canal de Franche-Comté, kako se tada zvao) odobrilo je Burgundsko vijeće 1783. a dovršen je 1802.

Napoleon je zbog inferiornosti svoje mornarice nastojao razviti veze unutarnjim plovnim putovima, a trasa između Rhône-Rajne bila je od strateške važnosti, pa je nastavio graditi kanal i dao svoje ime projektu -* Canal Napoléon*. Problem je bilo financiranje, pa je careva administracija osmislila je preteču današnjeg modela javno-privatnog partnerstva, prodajući postojeće kanale privatnim firmama, kako bi osigurala sredstva za nove. 
Prihodi su ipak preusmjereni za rat, pa su radovi nastavljeni tek 1821. pod novim imenom *Canal Monsieur*, koji je dovršen 1833.

Kanal je poboljšan smanjenjem broja brodskih prevodnica između 1882. - 1904.

Ideja da se iskopa novi veći kanal dugo postoji kao projekt, ali ga je francuska vlada odbacila. 1997.
## Reference

## Vanjske veze

*''Information about the 237km long Canal du Rhône au Rhin'
Digte (Ibsen)

***Pjesme*** (nor.: *Digte*) je naslov zbirke poezije Henrika Ibsena, objavljena 3. maja 1871. za izdavača Gyldendalske Boghandels Forlag u Kopenhagenu u 4.000 primjeraka. Sadržala je pjesme napisane između 1847. i 1870. godine, a najpoznatija je pjesma *[[Terje Vigen]]*.

Prošireno izdanje objavljeno je u decembru 1875., uključujući četiri druge pjesme.

## Pjesme

* *Spillemænd*
* *Kong Håkons gildehal*
* *Byggeplaner*
* *Markblomser og potteplanter*
* *En Fuglevise*
* *På Akershus*
* *Ederfuglen*
* *Med en vandlilje*
* *Fugl og fuglefænger*
* *Bergmanden*
* *Min unge vin*
* *Lysræd*
* *Digterens vise*
* *Kløften*
* *Højfjeldsliv*
* *På sangertog*
* *En svane*
* *Priset være kvinden!*
* *4de Juli 1859.*
* *Skolehuset*
* *Folkesorg*
* *Til thingmændene*
* *Hilsen til Svenskerne*
* *Til de genlevende*
* *Til professor Schweigård*
* *Vuggevise*
* *Borte!*
* *Stormsvalen*
* *Agnes*
* *Stambogsrim*
* *Mindets magt*
* *Åbent brev*
* *Til en bortdragende kunstner*
* *Ørnulfs drapa*
* *Fredrik den syvendes minde*
* *En broder i nød!*
* *Troens grund*
* *Storthings-gården*
* *[[Terje Vigen]]*
* *Forviklinger*
* *Fra mit husliv*
* *En kirke*
* *I galleriet*
* *De usynliges kor*
* *På vidderne*
* *Kvindernes bøn*
* *Tak*
* *Abraham Lincolns mord*
* *Til min ven revolutions-taleren!*
* *Uden navn*
* *Ved Port Said*
* *Til Frederik Hegel*
* *Ballonbrev*
* *Rimbrev til fru Heiberg*
* *Ved et bryllup*
* *I en komponists stambog*
* *Brændte skibe*
* *Sanger-hilsen til Sverig*
* *Langt borte*
* *Et rimbrev*
* *Ved Tusendårs-festen*
* *Et vers*
* *Stjerner i lyståge*
* *De sad der, de to*

## Vanjske veze
*  ''Digte''
Njemcovce (Prešov)

**Njemcovce** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  
* Naselja okruga Prešov
Njemcovce

**Njemcovce**  mogu biti:

* Njemcovce (Bardjejov), naselje u okrugu Bardjejov, Prešovski kraj, Slovačka
* Njemcovce (Prešov), naselje u okrugu Prešov, Prešovski kraj, Slovačka
Rukometna reprezentacija Estonije

**Rukometna reprezentacija Estonije** (estonski: *Eesti käsipallikoondis*) predstavlja Estoniju na međunarodnim rukometnim natjecanjima. Nalazi se pod ingerencijom Estonskog rukometnog saveza (estonski: *Eesti Käsipalliliit*) te je punopravna članica EHF-a i IHF-a. Estonija dosad nije nastupila ni na jednom velikom međunarodnom turniru kao samostalna država, a jedini značajniji uspjeh im je drugo mjesto na EHF Challenge Trophyju 2001. godine u Rigi, kada ih je u finalu porazila Latvija.

Rukomet u Estoniji igrao se za vrijeme Sovjetskog Saveza, kada je bio pod ingerencijom Rukometnog saveza Estonske SSR, osnovanog 1960. godine. Estonski rukometni savez formalno je osnovan 24. studenog 1990. godine, a sama reprezentacija nastupa na međunarodnoj sceni od 1995. godine.

## Vanjske veze
*
*[IHF profile](https://archive.ihf.info/TheIHF/ContinentalFederations/EuropeanHandballFederation(EHF)/ListofFederations/EstonianHandballAssociation.aspx)
Osmussaar

**Osmussaar** (švedski: *Odensholm*) je estonski otok u Finskom zaljevu udaljen 7.5&nbsp;km od estonskog i 62 od finskog kopna. Površina otoka je 4.87&nbsp;km2 a duljina obale 14&nbsp;km.

Na otoku je 2011. živjelo 6 stanovnika, a 2013. godine samo četvero. Administrativno pripada općini Lääne-Nigula i okrugu Lääne. Prije sovjetske okupacije otoka na njemu su živjeli Estonski Šveđani, koji su ga tada napustili.

## Galerija

Osmussaar 2001.jpg|Ovce na obali otoka
Osmussaare pokud.JPG
Osmussaar. 21..jpg
Osmussaare edelanurk.JPG
Osmussaare pankrannik 1.jpg
Osmussaar. 26.jpg
Osmussaare põhjakülg.jpg
Osmussaar. Lighthouse..jpg


## Izvori

## Vanjske veze

*Informacije o otoku
Veliki alzaški kanal

**Veliki alzaški kanal** (francuski: *Grand Canal d'Alsace*, njemački: *Rheinseitenkanal*) nalazi se na istoku Francuske, teče paralelno sa rijekom Rajnom udaljen stotinjak metara od njenog korita.

Kanal se proteže između Kembsa (Basela) i Vogelgruna (Breisacha) u dužini od nekih 50 km.

## Historija i karakteristike

Nakon sklapanja Versajskog sporazuma iz 1919., prema članku 358, Francuska je dobila ekskluzivno pravo na eksploataciju Rajne.

Kanal je projektiran 1922. sa ciljem da olakša plovidbu uzvodno od Strasbourga do Basela u Švicarskoj, koja je dotad bila vrlo otežana zbog brojnih brzaka i pličina.

Radovi na kanalu započeli su 1928. izgradnom ustave kod Village-Neufa (nizvodno od Basela). Ta ustava sa 5 zapornica od po 30 m, razdvaja vode Rajne na dva dijela, na novi i širi i dublji alzaški kanal i staro uže i pliće korito Rajne.

Većim ili manjim otvaranjem zapornica na ustavi omogućuje da dio voda iz korita Rajne otiče u kanal, ali ne i obrnuto.

Na kanalu su podignute četiri brodske prevodnice nizvodno od Kembsa (dovršena 1932.), kod Ottmarsheima (puštena u rad 1952.), Fessenheima 1956. i Vogelgruna 1959. Svaka od tih duplih prevodnica ne služi samo za prolaz brodova već su je i hidroelektrane.
Najveća od tih prevodnica ima dimenzije 185 x 23 m.

Kanal je potpuno dovršen 1961.

Hidroenergetski potencijal alzaške Rajne danas koristi 10 hidroelektrana izgrađenih između 1932. i 1977., one danas proizvode 1200 MW, što 
predstavlja 12% francuske proizvodnje obnovljive električne energije.

Ostale hidroelektrane podignute su uzvodno od Kembsa i nizvodno od Vogelgrüna, na starom koritu Rajne. Brzi protok vode u kanalu učinio ga je pogodnim za za smještaj nuklearne elektrane kod Fessenheima, jer se time uštedjelo na izgradnji rashladnih tornjeva.

## Reference

## Vanjske veze

*''Grand Canal d’Alsace waterway, France''
Niffer

**Niffer** je općina od 945 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Haut-Rhin.

## Geografija
Niffer se nalazi na spoju Kanala Rhône-Rajna i Velikog alzaškog kanala odnosno Rajne, udaljen dvadesetak km jugoistočno od Mulhousea.

## Historija

Historija tog sela može se pratiti od 11 12. vijeka kad se pojavljuje ime Niffer (Nufar), što je vjerojatno značilo gaz. To ime preuzeli su i prvi feudalci. Nakon njih to je postala porodica Buttenheim, koja je krajem 13. vijeka postala vazal Dinastije Habsburg.

Selo je ostalo feud brojnih vlasnika sve do Francuske revolucije 1789.

Niffer je danas poznat po kontrolnom tornju i zgradi carinarnice na prevodnici Kanala Rhône-Rajna koje je projektirao Le Corbusier 1960.

## Reference

## Vanjske veze

*''Niffer'' (službene stranice)
Ibsenovi citati u Oslu

**Ibsenovi citati** su umjetničko djelo u Oslu, Norveškoj, službeno poznato kao *Ibsen Sitat*. Djelo se sastoji od ukupno 69 citata iz poezije, drama, govora i pisama pisca Henrika Ibsena urezanih čeličnim slovima po pločniku istaknutih ulica u centru grada Osla. Ukupno je izrađeno 4.011 čeličnih slova.

## Projekt gradskog umjetničkog djela

Inicijativu je preuzela Sune Nordgren, inspirirana sličnim projektom koji uključuje citate Augusta Strindberga u Stockholmu. Godine 2001. Gavin Jantjes je imenovan za umjetničkog urednika u gradu i posredovao je nacrt da se postavi šezdeset citata čeličnim slovima po pločnicima. Radovi su trebali biti dovršeni do 2006. na stotoj obljetnici smrti Henrika Ibsena. No, projekt je kasnio i 2006. podložene su samo tri ponude, po cijeni od 1,7 milijuna kr. što bi bilo oko 212.900 tadašnjih eura. Švedski umjetnički dvojac FA+ (Ingrid Falk i Gustavo Aguerre) odabran je da se bavi citatima, ali su od nacrta odustali u maju 2006. Od Umjetničkog vijeća Norveške i od zaklade za stotu obljetnicu stiglo je oko 400.000 kr. , ali jedna količina je korištena za druge svrhe. Grupa koja stoji iza projekta, Zaklada Ibsen, objasnila je da po njihovom mišljenju taj novac nije imao zasebnu namjenu. Iste 2006. Zaklada Ibsen je odustala od projekta, koje je međutim između 2006. i 2008. napredovao, rezultirajući umjetničkim djelom od današnjih urezanih 69 citata. Citati su se pojavili duž staze između Ibsenovog muzeja i Ibsenovog omiljenog mjesta, Grand Caféa. Sparebankstiftelsen DnB NOR je doprinio projektu ukupno 8 milijuna kr (1.001.878 €). Za tekstove citata zaslužan je profesor Vigdis Ystad (1942–2019). Citat slijedi stazu kojom je Ibsen imao svaki dan naviku pješačiti između svog posljednjeg doma u gradskoj kući na uglu Arbinsovih vrata (* Arbins gate*) i Drammensveiena (sada Henrik Ibsensovih vrata) i svoje redovne kavane, *Grand Café*, na prvom katu Grand Hotela, na vratima Karla Johansa (*Karl Johans gate*) u centru Osla.

## Kritike
Glavne kritike u norveškom društvu zamjere projektu što prikazuje citate na sumnjičav i ne uvijek razumljiv način. Rad je također kritiziran kao neprikladan za gradske ulice, stvarajući dodatne zahtjeve za čišćenje i popravak.

Tekst dosljedno prikazuje tiskarske pogreške, kao što su korištenje crtica i podcrtavanje za kurziv ili uporaba emfatičnog razmaka. Ima i redovitih pravopisnih grešaka, kao što je «Vilejløst« za «viljeløst» pa i naslov djela «Ibsen Sitat», rastavljeni kompozit, je negramatičan.

## Vanjske veze
*  '''''ibsensitat.no'''''
Helgeland

**Helgeland** (u srednjem vijeku *Hålogaland*) je pokrajina u sjevernoj Norveškoj, koji danas obuhvaća južni dio okruga (*fylke*) Nordlanda do Saltfjelleta. Regija ima 78.400 stanovnika i površinu od 17.936&nbsp;km² te broji otprilike 15 000 otoka.

U srednjem vijeku, Hålogaland je se odnosio na cijeli teritorij sjeverno od Trøndelaga, a prije pokrštavanja Norveške to je bilo neovisno kraljevstvo koje je također uključivalo većinu Tromsa i povremeno se protezalo na područje kojim su dominirali Sami (Finnmark, švedska Laponija, sjeverna Finska i sjeverozapadne Finske).

Hålogaland zauzima istaknuto mjesto u sagama. Božice Þorgerðr Hölgabrúðr i Irpa iz Jómsvíkinga sage vjerojatno potječu iz Hálogalanda i vjerojatno su tamo posebno štovane. Možda je najpoznatiji stanovnik Hålogalanda bio moreplovac i trgovac Ottar, čiji je prikaz svoje domovine nam dostigao kroz prijevod Orozijeve svjetske historije Alfreda Velikog.

Ime ne potiče iz korijena *heilig*, kako je tvrdio Adam iz Bremena, već od narodne oznake *háleygir*. U Mlađoj Eddi Snorrija Sturlusona ime je izvedeno iz mitskog kralja koji se zvao *Holgi*. Za Holgija se pak kaže da je bio nasljednik Odinovog sina Sæminga (ili «Säminga»).

Raniji oblik imena nalazi se iz 1380. godine, a stariji se zadržao u imenima biskupija *Sør-Hålogaland* (Nordland) i *Nord-Hålogaland* (Troms i Finnmark) te u nazivu Vrhovnog suda (*Hålogaland lagmannsrett*), koji je odgovoran za tri sjeverne pokrajine Nordland, Troms i Finnmark i Spitsbergen.

U Helgelandu je postojao odašiljač Omega radionavigacijskog sustava u Bratlandu i otoku Aldra. U blizini Bratlanda nalazi se i mornarički odašiljač JXN, koji, kao nekadašnji Omega odašiljač, koristi žičanu antenu razapetu iznad fjorda.

## Povezano
* Håkon Grjotgardsson
* Thorolf Kveldulfsson
* Ottar iz Hålogalanda
* *[[Heimskringla]]*
* Bitka kod Stiklestada
* *[[Junaci na Helgelandu]]* (Ibsen)
Hærmændene paa Helgeland

***Junaci na Helgelandu*** (nor.: *Hærmændene på Helgeland*) je sedma drama Henrika Ibsena. 

Napisana je tokom 1857. i prvi put je izvedena u kazalištu Christiania Norske u Oslu 24. novembra 1858. 

Radnja se odvija u doba kralja Erika Krvavesjekire (oko 930–934) na sjeveru Norveške u povijesnom Helgelandu, vrijeme u kojem je norveško društvo se prilagođavalo sa tradicije staronordijskih saga na novu eru kršćanstva. 

Drama govori o dolasku Ornulfa i njegovih sedam sinova u potrazi kćeri Dagny i udomiteljice Hjordis, koje su Sigurd, kralj mora, i Gunnar oteli i vjenčali. Tragedija polaže na shvaćanju časti i dužnosti, pa na koncu dovodi do smrti svih Ornulfovih sinova, Sigurda (kojeg je ubio Hjordis) i Hjordisa (samoubojstvom). Radnja podsjeća na germanski mit o Sigmundu i Brynhildi.

Smatra se da je pojava lika Dagny u ovoj drami pridonijela oživljavanju popularnosti ovog imena u Norveškoj i općenito u Skandinaviji u drugoj polovici 19. stoljeća.

## Glavni likovi
* Sigurd Snažni (*Sigurd hin sterke*), kralj mora
* Gunnar (*Gunnar Herse*), bogati zemljoradnik Helgelanda
* Ørnulf (*Ørnulv fra fjordene*), islandski poglavica
* Hjørdis, Ørnulfova udomljena kći
* Dagny, Ørnulfova kći
* Egilov, Gunnarov i Hjørdisov četverogodišnji sin
* Kåre (*Kåre Bonde*), helgelandski seljak

## Prijevodi
Dramu je na engleski preveo William Archer i objavio u Londonu 1890. godine.

## Izvedbe
Prva izvedba predstave bila je u kazalištu Kristiania Norske, premda to prvotno nije bilo planirano. Budući da Ibsen ekipu Norske Theatre nije smatrao dovoljno sposobnom, dramu je prvo poslao u Christiania Danske Theater. Iako je tamo publika bila oduševljena, ipak pokazalo je se da nemaju potrebnih sredstava za izvedbu djela. Ibsen je pritom bio vrlo nezadovoljan, što je također izrazio u raznim novinskim člancima u kojima je oštro kritizirao upravu Danske Theatre. Unatoč sumnjama u mogućnosti Norske Theatra, odlučio je tu predstavu osobno postaviti, ali s njim kao redateljem. Komad je doživio uspješan prijem, dijelom i zbog polemike koja je nastala, iako je bilo samo nekoliko izvedbi.
Košarkaška reprezentacija Estonije

**Košarkaška reprezentacija Estonije** (estonski: *Eesti korvpallikoondis*) predstavlja Estoniju na međunarodnim košarkaškim natjecanjima. Reprezentacijom upravlja Eesti Korvpalliliit, koji se izvorno pridružio FIBA-i još 1934. godine, ali je status obnovio tek 1991. godine zbog činjenice da je Estonija od 1940. godine bila pod sovjetskom okupacijom. Estonija je nastupila na Olimpijskim igrama 1936. godine i to im je bio prvi međunarodni turnir, a u 30-ima je ostvarila i svoje najbolje rezultate (5. mjesto, dva puta) na EuroBasketu. 

Aktualni sastav reprezentacije čine:

 

|}

| valign="top" |

;Izbornik
*  Jukka Toijala
;Pomoćnik
*  Heiko Rannula
*  Indrek Reinbok
----

;Legenda:
***Klub** – klub u kojem igrač igra
***Dob** – dob igrača
***(C)** – Kapetan
|}

## Reference

## Vanjske veze

*Estonian Basketball Association website 
*Estonia FIBA profile 
*Estonia National Team – Men at Eurobasket.com
*Estonia Basketball Records at FIBA Archive