Mile Balaban

**Mile Balaban** (Bukovača (Bosanski Petrovac), 1892. - Boračko jezero, 1943.) bio je jugoslavenski političar i vijećnik AVNOJ-a. 

Osnovnu školu završio je u Bosanskom Petrovcu sa odličnim uspjehom. Zaposlio se kao drvosječa u Štajnbajsu na Oštrelju. Pošto je bio pismen, postavljen je za evidentičara na radilištu. Ovdje među radnicima počela je njegova politička aktivnost pa je ubrzo otpušten i protjeran sa oštreljskog radilišta. Otišao je u Drvar, radio teške fizičke poslove, a zatim u drvarskoj pilani. Tu se uključio u sindikalni pokret i zastupao radnike kod poslodavaca.

Nakon što je navršio 22 godine života, mobilisan je u jednu od bosanskih regimenti austrougarske vojske i upućen u Grac. Krajem 1914. zatekao se na ruskom frontu, ali se ubrzo, sa još trojicom vojnika, predao Rusima. Za vrijeme boravka u Rusiji boravio je u Petrogradu, Kijevu, Harkovu, Odesi i Donskoj oblasti. 

Po povratku u zemlju, nastavio je život i rad u rodnom selu. Radio je kao radnik i zemljoradnik. Paralelno je mnogo čitao, naročito djela klasika marksizma, a pročitao je i mnoge radove socijalista utopista. Poznavao je antičku kulturu i kulturu zapadnih zemalja. 

Na izborima 28. marta 1920. godine nalazio se na listi Zemljoradničke stranke i izabran je u Skupštinu Jugoslavije kao poslanik sa petrovačkog kraja. Bio je poznat kao kritičar državnog centralizma, a jedini izlaz je vidio u federativnom i republikanskom uređenju države. 

Na stranačkim izborima 1926. godine Mile Balaban i Dmitar Stupar birani su u Izvršni oblasni odbor u Bihaću. Živeći i radeći u Bihaću, Balaban se deklarisao kao otvoreni ljevičar. Više puta je bio u policijskom zatvoru po nekoliko sedmica. Godine 1927. godine odležao je mjesec dana zato što su prilikom pregleda njegove kuće pronađene knjige socijalističkog sadržaja.

Uhapšen je 1929. godine, u vrijeme šestojanuarske diktature kralja Aleksandra, mada je bio teško obolio i podvrgao se operaciji (paraliza noge). Na opštinskim izborima 1936. godine izabran je na listi opozicije za predsjednika opštine. Godine 1939. postao je član KPJ.

## Vijećnik AVNOJ
Posljednjih godina pred Drugi svjetski rat živio je na selu, ali usljed bolesti nije bio sposoban za bilo kakav posao, pa je prestao da radi. I pored ozbiljno narušenog zdravlja, Mile je sa cijelom porodicom stupio u narođnooslobođilačku borbu odmah u njenom početku. Njegove tri kćeri Milka, Nada i Desa aktivno su učestvovale u borbama 1941. godine.

U novembru 1942. bio je vijećnik na Prvom zasjedalje AVNOJ-a. Iako invalid - paralisanih nogu — a pritisnut i godinama, krenuo je sa Centralnom bolnicom i drom Ribarom, Nurijom Pozdercem i drugim vijećnicima AVNOJ-a prema Neretvi. Prešavši Neretvu, a potom Crnu Goru, sustigla ih je Peta neprijateljska ofanzivaa. Krajem te ofanzive, izmoren naporima, teško je obolio od tifusa i nošen od boraca krajiških jedinica preko Zelengore, u proboju između Konjica i Boračkog jezera, podlegao je bolesti.

Vijest o smrti Mile Balabana u ljetu 1943. stigla je u petrovački kraju. Četnici su u to vrijeme, uz pomoć njemačke vojske, počeli da upadaju u sela. Kada su čuli za smrt prvog petrovačkog vijećnika AVNOJ-a pošli su da se osvete njegovoj porodici. Došli su u zaselak Kuvačići u selu Bukovači, gdje je živjela Milina žena Stevanija sa malim sinovima Vojom i Milanom. Pretresli su od temelja do krova bajtu sagrađenu na zidinama spaljene kuće. Od porodice su oteli sve do čega su došli: kravu, konje, 20 ovaca, odnijeli su i onako siromašnu posteljinu i drugu robu, posljednje ostatke hrane i pića. 

## Izvori