open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1523.

Godina **1523** (**[[rimski brojevi|MDXXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak (1. jan./sij. po julijanskom kalendaru).

## Događaji
* 25. 1. - Slavonski sabor u Križevcima, svršio se tučnjavom.
* početkom godine - Krsto I. Frankapan Brinjski se vratio u Hrvatsku nakon službe kod nadvojvode Ferdinanda; otac Bernardin ga šalje u Rim gdje traži pomoć od pape.
* 4. 4. - Uz pomoć Martina Luthera, svog budućeg muža, iz manastira beži Katharina von Bora i još 12 monahinja. 
* travanj - Kralj Ludovik II. se vratio iz Češke u Ugarsku.
* svibanj - lipanj - Ugarski sabor iznudio (privremjenu) smjenu palatina Stjepana VII. Báthoryja; osuđeni luterani. 
** Franjevac Pál Tomori određen za kaločkog biskupa i vrhovnog kapetana u donjoj Ugarskoj.
* 6. 6. - Kraj Kalmarske unije: Gustav Vasa je izabran za kralja Švedske (do 1560).
* 1. 7. - Johann Esch i Heinrich Voes su prvi flamanski luterani spaljeni u Briselu.
* 12. 8. - Radič Božić i Pál Tomori porazili bosanskog Ferhat-pašu kod Manđelosa u Sremu. 
* kolovoz - Turska četa došla pod Ostrovicu ali odbijena. 
* kolovoz, koncem - U Ugarsku stigli papski legat Thomas Cajetan i baron Antonio Giovanni da Burgio (drugi legat od sljedeće godine).
* 12. 10. - Ugarski kralj i kraljica se sastali u Šopronu sa nadvojvodom Ferdinandom i zatim otišli u Bečko Novo Mjesto - dogovaraju se o ratu protiv Turaka.
* 19. 11. - Giulio di Giuliano de' Medici novi je papa Klement VII. (do 1534). 
* studeni? - Neočekivani upad Turaka u Hrvatsku.
* prosinac - Turci zauzeli Ostrovicu (izdajom, kako javljaju mletački izvori).

### Tokom/tijekom godine

* Ibrahim-paša Pargalija postaje osmanski veliki vezir (do 1536); moguće da je on pojačao vlast grčke Ohridske arhiepiskopije u srpskim krajevima.
* Turska osvajanja: Bribir, Korenica, Ostrovica (pominje se i skradinska i kulen-vakufska). 
* Kanun-namom određeno da se umesto uobičajenih poreza u Crnoj Gori uvodi filurija "po vlaškom običaju" od 55 akči po svakoj od 3.151 kuće (Skender-begu Crnojeviću pripada 103.000 akči). 
* 1523 - 1530 - Priliv pravoslavnog stanovništva u Dalmaciju. 
* Završena crkva franjevačkog samostana sv. Križa na Krapnju. 
* Franački rat u Nemačkoj, Švapska liga uništila 23 zamka barona-pljačkaša (*Raubritter*, naročito Thomas von Absberg). 
* Pedro de Alvarado počeo osvajanje Gvatemale.

## Rođenja

* Juan Vásquez de Coronado, španski konkistador († 1565)
* Gabriele Falloppio, anatom i lekar († 1562)
* Ana Jagelonska, poljska suvladarka († 1596)

## Smrti

* 7. 5. - Franz von Sickingen, nemački vitez (* 1481)
* 14. 9. - Papa Hadrijan VI. (* 1459)
* Matij Ivanić, bivši hvarski pobunjenik (* ca. 1445)
* Mehmed I Geraj, krimski kan (* 1465)
* Pietro Perugino, slikar (* ca. 1446-50)
* 1523/4 - Vinko Andreis, otočki biskup (* 1441)

## Reference

* Vjekoslav Klaić, Svezak drugi: dio treći.... Treća knjiga: Doba kralja Matijaša Korvina i Jagelovića (1458-1526) (archive.org)
Conrad Bain

**Conrad Stafford Bain** (4. februar 1923 - 14. januar 2013) bio je kanadsko-američki glumac, najpoznatiji po ulozi Phillipa Drummonda u popularnom TV-stikomu ''Diff'rent Strokes'', kao i ulozi dr. Arthur Harmona u TV-seriji ''Maude''. Bain je imao brata blizanca po imenu Bonar Bain.

## Izvori

## Ostale web stranice

*
Fred Niblo

**Fred Niblo** (rođ. kao Frederick Liedtke; 6. januar 1874 - 11. novembar 1948) bio je američki filmski režiser, poznat kao autor nekih od komercijalno nauspješnijih hollywoodskih filmova iz ere nijemog filma, ali i kao jedan od osnivača losanđeleske Akademije filmskih umjetnosti i nauka (AMPAS).

## Filmografija

## Vanjske veze
* 
* Fred Niblo page at York, Nebraska's public library
* 
* Fred Niblo at Virtual History
La Vie et la passion de Jésus-Christ

**La Vie et la passion de Jésus-Christ** () je francuski crno-bijeli nijemi film snimljen 1903. u režiji Luciena Nongueta i Ferdinanda Zecce. Radnja rekonstruira najvažnije događaje iz Novog zavjeta. Zbog dužine od 44 minuta, neobične za tadašnje filmske standarde, se naziva prvim ili jednim od prvih cjelovečernjim filmova; s druge strane historičari navode da je kompanija Pathé film distribuirala u dijelovima, ostavljajući prikazivačima da odluče žele li ga prikazati u nastavcima ili u komadu. Kao i neki drugi filmovi iz tog perioda, "koloriziran" je ručnim bojanjem.

## Vanjske veze
* 
* IMDB reference
The Darkness

**The Darkness** je engleski glam-rok sastav.

## Članovi sastava
* Justin Hawkins
* Ed Graham
* Dan Hawkins
* Frankie Poullain.

## Diskografija
### Albumi
# *[[Permission to Land]]* (2003)
# *[[One Way Ticket to Hell ...And Back]]* (2005)
# *[[Hot Cakes]]* (2012)

### EP
# *[[I Believe in a Thing Called Love EP]] ([[2002]])
# *Girlfriend EP (2005)

### Singlovi

## Povezano
* British Whale
* Hot Leg
* Stone Gods

## Vanjske veze

* Službena stranica 
* thedarknessofficial na Facebook
* The Darkness blog na MySpace
* The Darkness lyrics  
* The Darkness, Stone Gods, Hot Leg i British Whale (fansajt)
Kinesko-sovjetski raskol

**Kinesko-sovjetski raskol** (1960–1989) je bilo pogoršanje političkih i ideoloških veza između Narodne Republike Kine i Sovjetskog Saveza tokom Hladnog rata. Tokom 1960ih, Kina i Sovjetski Savez su bile dve najveće komunističke države na svetu. Razlike su nastale zbog kineskih i ruskih nacionalnih interesa i zbog razlike u interpretacijama marksizma: maoizma i marksizma-lenjinizma.

Tokom 1950ih i 1960ih ideološke debate Komunističkih partija Sovjetskog Saveza i Kine su se ticale i miroljubive koegzistencija sa kapitalističkim Zapadom. Mao Cedung je zagovarao ratoborniji stav prema kapitalističkim državama i u početku odbacivanje miroljubive koegzistencije, što je smatrao marksističkim revizionizmom od strane Sovjetskog Saveza.

Dalje, od 1956. Kina i Sovjetski Savez su postupno udaljavale u tumačenju markstističke ideologije i 1961. kada su se ideološke razlike pokazale nepomirljivim, Komunistička partija Kine je zvanično proglasila sovjetsku varijantu komunizma kao delo „revizionističkih izdajnika“, tj Komunističke partije Sovjetskog Saveza na čelu sa Nikitom Hruščovim.

Ovaj raskol je podelio međunarodni komunistički pokret i omogućio otopljavanje odnosa između SAD i Kine 1971. Odnosi Kine i Sovjetskog Saveza su ostali napeti sve do 1980ih i nisu smatrani normalizovanim sve do posete sovjetskog vođe Mihaila Gorbačova Pekingu 1989.
1098.

Godina **1098.** (**[[Rimski brojevi|MXCVIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak po julijanskom kalendaru. 

## Događaji
* 9. 2. &ndash; Prvi križarski rat: Križari nanose poraz Ridwanu od Alepa. 
* 21. 3. &ndash; Cisterciti osnivaju opatiju Citeuax.
* 3. 6. &ndash; Prvi križarski rat: Nakon osam mjeseci opsade križari zauzimaju Antiohiju. 
* 28. 6. &ndash; Prvi križarski rat: Bitka na rijeci Orontu u kojoj križari nanose poraz mosulskom emiru Kerbogi. 
* august &ndash; Koristeći zauzetost Turaka Seldžuka s borbom protiv križara u Siriji, egipatski Fatimidi prodiru u Palestinu i ponovno pod svoju vlast stavljaju Jeruzalem.
* Koristeći turske poraze u borbi s križarima, Bizantsko Carstvo ponovno pod svoju vlast stavlja područja zapadne Anadolije oko Smirne, Efeza i Sarda.
* Kralj Magnus III od Norveške (Magnus Bosonogi) osvaja otoke Orkney, Hebride i Otok Man.
* 12. 12. &ndash; Prvi križarski rat: Nakon jednomjesečne opade križari zauzimaju grad Maarat u Siriji, nakon čega je stanovništvo izloženo strahovitom pokolju.

## Rođenja

* 16. 9. &ndash; Hildegard od Bingena, njemački mistički pisac i kompozitor (u. 1179)

## Smrti

* 3. 1. &ndash; Walkelin, prvi normanski biskup Winchestera
* 1. 8. &ndash; Adhemar od Le Puya, papski legat
* 1. 12. &ndash; Domnall Ua hÉnna, biskup Killaloea
* Balduin II, grof Hainauta
* Hugh of Montgomery, 2. earl od Shrewsburyja

## Izvori
Biskup Killaloea

**Biskup Killaloea** () je crkvena titula koju nose, odnosno koju su nosili biskupi sa sjedištem u irskom gradu Killaloe u Grofoviji Clare.  

Biskupija je originalno osnovana 1098. godine. Područje joj je obuhvaćalo današnju Grofoviju Clare, sjeverni dio Sjevernog Tipperaryja i zapadni dio Grofovije Offaly. 

Za vrijeme Reformacije se biskupija razdvojila na katoličku čije je današnje sjedište katedrala sv. Petra i Pavla u gradu Ennis; te na biskupiju anglikanske Crkve Irske sa sjedištem u Katedralnoj crkvi sv. Flannana u Killaloeu. Potonja je 1752. sa biskupijom Kilfenora spojena u jedinstvenu biskupju, a potom 1836. u novu biskupiju Clonfert & Kilmacduagh, da bi od 1976. bila dio biskupije Limericka i Killaloea. 

## Pred-reformacijski biskupi

## Post-reformacijski biskupi
### Biskupi Crkve Irske

### Rimokatolički biskupi

## Napomene

* Postoje neke sumnje u to da su Ua Conaing  i Ua Lonngargáin  bili biskupi Killaloea i nadbiskup Cashela u vrijeme smrti.
* Turlough O'Brien je biskup koga priznaju i katolici i anglikanci.


## Izvori

## Vanjske veze
* St. Flannan first bishop of Killaloe; List of the Bishops of Diocese of Killaloe
* List of the Protestant Bishops of Killaloe
Walkelin

**Walkelin** (ili **Walchelin**; normansko-francuskiu *[[Vauquelin]]* or *Gauquelin*; ? - 3. januar 1098) bio je prvi normanski biskup Winchestera u Engleskoj, koji je stolovao od 1070. do smrti.

Poticao je iz normanske plemićke porodice povezane s Williamom Osvajačem. Na mjestu biskupa je naslijedio kontroverznog Stiganda. Dugo stolovanje mu je najviše obilježila izgradnja znamenite Winchesterske katedrale koju je započeo 1079. koristivši brojne povlastice i financijsku pomoć kralja u takvim razmjerama da se kralj razbjesnio. No, brzo je ponovno stekao kraljevu naklonost, i katedrala je dovršena 1093. 

Nedugo prije smrti je isposlovao imenovanje svog nećaka Gerarda na mjesto nadbiskupa Yorka.

## Izvori

## Literatura
* British History Online Archbishops of York  accessed on 2 November 2007
* British History Online Bishops of Winchester  accessed on 2 November 2007
* British History Online Priors of Winchester  accessed on 2 November 2007
* Powicke, F. Maurice and E. B. Fryde *Handbook of British Chronology* 2nd. ed. London:Royal Historical Society 1961
* Spear, David S. "The Norman Empire and the Secular Clergy, 1066–1204" *The Journal of British Studies* Volume XXI Number 2 Spring 1982 p.&nbsp;1-10

## Vanjske veze
* 
* The cathedral's construction
* The Annalist
Hebridi

**Hebridi** (, gelski: *Innse Gall*) je arhipelag dug oko 200 kilometara pored zapadne obale Škotske u Hebridskom moru. Ponekad ga se zove **Zapadni otoci** (West islands).

Hebridi se dijele na dvije otočke skupine;

* **[[Unutrašnji Hebridi]]**: Islay, Jura, Skye, Mull, Raasay, Tiree i Mali otoci
* **[[Vanjski Hebridi]]**: Barra, Berneray, Lewis i Harris, Sjeverni Uist, Južni Uist i Sv. Kilda

Arhipelag formira oko 500 otoka ukupne površine 7.285&nbsp;km². Naseljeno je samo 70 do 80 otoka. Broj stanovnika je oko 44.600 (podaci iz 2001). U geološkom smislu, stene Hebrida su najstarije stene Britanskih ostrva. Najviši vrh leži na otoku Skye, visok 993 metra.

Većina govornika škotskog gelskog jezika živi na Hebridima, ili je poreklom sa ovih ostrva. Otuda je neobično da gelsko ime ovih ostrva (*Innse Gall*) znači „ostrva ne-gela“ ili „ostrva stranaca“. Ovaj naziv potiče iz vremena vikinške vladavine.

## Klima
Na arhipelagu vlada blaga klima zbog utjecaja Golfske struje. Januarske temperature su oko 4-5&nbsp;°C, a 12-16&nbsp;°C leti. Kiše su česte, a godišnja količina padavina je 1.000-1.200 milimetara. Hebridi su stalno izloženi jakim vetrovima. Prosečna brzina vetrova je preko 20&nbsp;km/h, a često dostižu brzinu od 50–85&nbsp;km/h.

## Historija

U najvećem delu istorija Hebrida se poklapa sa istorijom Škotske. U vreme kraljevine Dalriada ostrva su pripadala Irskoj. Od 572. do 1266. bila su posed Norvežana. U 10. i 11. veku ovde se stvorila mešana gelsko-nordijska kultura. Od 13. veka Herbidi su bili centralni deo poseda klana Donald. To je bila škotska potkraljevina koja je na vrhuncu moći obuhvatala severnu Irsku i zapadnu obalu Škotske. Malo ostrvo Jona je bilo centar ove teritorije i tradicionalno duhovno središte Škotske. Hrišćanstvo se iz Irske širilo na Škotsku preko ovog ostrva, počev od 563.

## Povezano
* Novi Hebridi
* Uvertira Hebridi

## Vanjske veze

* Veće Zapadnih ostrva
* Vodič po ostrvima
Opsada Maarata

**Opsada Maarata** ili **Ma'arre** se zbila u današnjoj Siriji krajem 1098. za vrijeme prvog križarskog rata, kada su križari nastojali zauzeti grad Maarrat al-Nu'man, koji se tada nalazio pod vlašću muslimanskog Fatimidskog Kalifata. Poznata je prije svega po tome što je za posljedice jedan od najmorbidnijih incidenata u historiji križarskih ratova.

Do opsade je došlo nekoliko mjeseci nakon što su križari zauzeli Antiohiju, te odbili pokušaje Turaka Seldžuka da je preotmu. Usprkos tog uspjeha, križari su se našli u izuzetno lošoj situaciji, s obzirom da im je neočekivano dugotrajna opsada iscrpila zalihe hrane i drugih potrepština. Stoga su, umjesto da, prema originalnom planu, nastave pohod na jug prema Jeruzalemu, bili prisiljeni ostati u Antiohiji te se opskrbiti pljačkom okolice, odnosno područja koja su ostala pod muslimanskom kontrolom. U julu 1098. je manji križarski odred pod Raymondom Piletom pokušao osvojiti Maarat, koji se tada nalazio na cesti prema Damasku; pohod je završio potpunim uništenjem križarske ekspedicije.

Glavnina križarskih snaga je pred Maarat došla u novembru. Građani i garnizon, opijeni pobjedom nad Piletom, ispočetka nisu opasnost shvatili ozbiljno, a i smatrali su da je grad siguran zbog debelih zidina i dubokih šanaca. Križari nisu napravili nikakve pomake u prva dva tjedna, sve dok nisu uspjeli sagraditi opsadni toranj. 11. decembra je grupa križara uspjela iskoristiti nepažnju branitelja na jednom dijelu bedema, te zauzeti njihov dio. Sljedeće jutro su branitelji otpočeli pregovore o predaji; do nje je došlo nakon što im je Bohemond od Taranta obećao slobodan prolaz do muslimanskih teritorija.

Usprkos, gotovo odmah je došlo do masakra lokalnog stanovništva. Dio historičara ga pripisuje nedisciplini u križarskim redovima, odnosno svađi između Bohemunda (koji je zauzeo bedeme) i Raymonda Tuluškog (koji je zauzeo unutrašnjost grada) oko toga tko će vladati osvojenim teritorijama. Križari su, pak, brzo ustanovili kako grad nije bogat niti da ima onoliko zaliha hrane kao što su mislili. Dok su njihovi vođe pregovarali o tome treba li prezimiti u gradu ili ne, mnogi od križara, iscrpljeni i izluđeni višetjednom glađu, su počeli komadati i kuhati leševe ubijenih muslimana kako bi ih pojeli. Neki od suvremenih kroničara su navodili da su se "ubijena djeca nabadala na koplja i pekla kao na ražnju", te da su se osim ljudskih leševa jeli i gradski psi. Masovni kanibalizam, koji će biti ovjekovječen i u nekim od srednjovjekovnih pjesama, pak, nije natjerao križarske vođe da se dogovore o tome kako nastaviti do pohod. Do njega je došlo tek kada je dio križara, odlučan o tome da nastavi put prema Jeruzalemu, srušio bedeme Maarata ishodivši tako njegovo napuštanje.

## Izvori

## Vanjske veze
* Thomas Asbridge, "The First Crusade: A New History", Oxford University Press, 2004.
* Claude Lebedel, "Les Croisades, origines et consequences"
Kerboga

**Kerboga** (*Kerbogha*; , ; ? -1102) bio je seldžučki vojskovođa, poznat kao atabeg Mosula u vrijeme Prvog križarskog rata.  Prije nego što je postao atabeg, stvorio je reputaciju sposobnog vojnika. Godine 1098. je doznao kako križari opsjedaju Antiohiju, te joj je odlučio doći u pomoć; nekoliko je mjeseci prikupljao vojsku koju su činili kontigenti muslimanskih emira iz današnje Sirije, Iraka i Irana. Pred zidine Antiohije je došao između 5. i 8. juna, nedugo nakon što su križari uspjeli zauzeti grad. Međutim, križarske snage su bile iscrpljene i izgladnjene dugotrajnom opsadom, te su se povukle iza zidine, uz male izglede da će se dugo održati pod Kebroginom opsadom. Svjestan toga, križarski vođa Petar Pustinjak je preko nekoliko istaknutih antiohijskih kršćana počeo pregovarati s Kerbogom o tome da se pitanje posjeda nad Antiohije riješi dvobojem najboljih križarskog i Kerboginog vojnika. Kerboga je, uvjeren u svoju brojčanu nadmoć i laku pobjedu, to odbio; u međuvremenu je među križarima zavladao očaj, tako da je biskup Adhemar od Le Puya morao zaključati kapije kako bi spriječio dezerterstvo. Međutim, već 10. juna je navodno otkriće Svetog koplja u gradu protumačeno kao Božji znak te je među križarima ponovno porastao moral. Dana 28. juna su križarske snage izašle izvan gradskih zidina i napale Kerboginu vojsku; ona je, usprkos brojčane nadmoći, u potpunosti razbijena. Križarski izvori su tu pobjedu objasnili kao Božje čudo, dok je muslimanski izvori tumače izdajom muslimanskih emira uplašenih da bi Kerboga osvajanjem Antiohije i uništenjem križara stekao preveliki prestiž i slavu na njihov račun. U svakom slučaju, Kerboga se vratio u Mosul gdje je sljedećih nekoliko godina proveo kao, prema navodima historičara, "slomljen čovjek".

## Izvori
Ridvan od Alepa

**Fakhr al-Mulk Radwan** (također *Ridwan* ili *Rudwan*, odnosno *Ridvan*) (? - 10. decembar 1113) bio je seldžučki vladar Alepa od 1095. do 1113. godine, poznat kao jedan od pokrovitelja asasina.

Bio je sin Tutuša I, vladara Sirije i brata seldžučkog sultana Malik-šaha I. Nakon očeve smrti vlast je trebao naslijediti njegov brat Duqaq, ali se Ridvan pobunio i preuzeo vlast u Alepu, dok je Duqaq preuzeo Damask. Podjela među braćom je izazvala podjele među seldžučkim guvernerima i velmožama - antiohijski guverner Yaghi-Siyan i jeruzalemski guverner Ilghazi su stali na stranu Duqaqa, a na stranu Ridvana je stao Ilghazijev brat Sokman. Nakon što je Duqaqu prešao Janah ad-Dawla, guverner Homsa kojeg je Yaghi-Siyan prezirao, Ridvan je u Antiohiji stekao novog saveznika i Yaghi-Siyana učinio zetom. Taj savez, međutim, nije dugo potrajao jer su do Antiohije 1097. stigli križari i otpočeli opsadu. Ridvan je početkom 1098. pokušao bez uspjeha razbiti opsadu, a Antiohija je pala nekoliko mjeseci kasnije.

Usprkos toga, Ridvan je u suparničkim emirima vidio daleko veće neprijatelje nego križare. Godine 1103. su Janah ad-Dawlu ubili asaseni u njegovoj službi, te je preuzeo Homs; smrt brata, koja se ponekad također pripisuje asasenima, omogućila mu je vlast nad Damaskom. Godine 1105. se prvi put ozbiljnije sukobio s križarima, kada ga je kod Artaha porazio Tankred od Galileje. Nekoliko godina kasnije je pristao Tankredu plaćati danak, što je užasnulo alepskog šijitskog vođu i kadiju Ibn al-Hašaba; on je od abasidskih kalifa u Bagdadu ishodio dolazak atabega Mawduda, koji je kasnije ubijen od asasena.

Nakon smrti ga je naslijedio sin Alp Arslan al-Ahras, koji će napustiti politiku podrške asasesnima, a što će dovesti do pada Alepa pod vlast Zengija.

## Literatura
* Kenneth Setton, ed. *A History of the Crusades, vol. I*. University of Pennsylvania Press, 1958 (available online).
* *The Damascus Chronicle of the Crusades: Extracted and Translated from the Chronicle of [[Ibn al-Qalanisi]]*. H.A.R. Gibb, London, 1932.
Heinrich Dankelmann

**Heinrich Dankelmann** (izgovor: Hajnrih Dankelman; 1889-1947) je bio general Luftvafe, vojni zapovednik okupirane Srbije od jula do oktobra 1941. godine.

General Hajnrih Dankelman je odobrio vešanje rodoljuba na Terazijama 17. avgusta 1941. godine, koje je izveo njegov podređeni SS-major Karl Kraus, šef beogradskog Gestapoa. Dankelman je tada napomenuo da „žrtve odmazde treba jasno označiti kao krivce iz komunističkih redova, kako se ne bi izazvao opšti revolt i uzburkala nacionalna osećanja stanovništva“.

Osuđen je na smrt zbog ratnih zločina, u Beogradu 1947. godine.

## Reference
Vijadukt

**Viadukt** (iz latinskog (*via* = put + *ducere* = voditi)) je konstrukcija koja premoščuje dolinu. Opće pravilo je isto kao kod mosta, ali ispod mosta, se nalazi voda (rijeka, more, jezero), a pod viaduktom je obično suha dolina. Posebna vrsta vijadukata su vodovodi ja na kojima su Rimljani dovodili vodu u gradove.

## Slike

Datoteka:Tren a las nubes cruzando Viaducto la Polvorilla.jpg|Vijadukt u Argentini.
Datoteka:Canton Viaduct.jpg|Vijadukt u Cantonu u Massachussetsu.
Datoteka:Lobb_Ghyll_Viaduct.jpg|
Datoteka:Toronto-bloorviaduct.jpg|Vijadukt princa Edvarda u Torontu.
Balduin II od Hainauta

**Balduin II od Monsa** (; ; 1056&ndash;1098?) bio je grof Hainauta od 1071. do smrti.

Rodio se kao mlađi sin grofa Balduina VI od Flandrije i grofice Richilde od Monsa i Hainauta. Nakon očeve smrti se njegova majka oko nasljedstva sukobila sa stricem Robertom Frizijcem, što je 1071. dovelo do bitke kod Cassela u kojoj je poginuo njegov brat, grof Arnulf III. Stric Robert je nakon toga preuzeo Grofoviju Flandriju, dok se Richilde povukla u Hainaut, kojim je Balduin nastavio vladati kao samostalni grof.

Godine 1096. se Balduin priključio Prvom križarskom ratu, stavivši se pod komandu Godefroya Bujonskog umjesto Roberta II Flandrijskog, sa čijom je porodicom njegova još uvijek bila u zavadi. Sudjelovao je u pohodu, kao i opsadi Antiohije koja se odužila kroz skoro cijelu prvu polovicu 1098. Tada je zajedno sa Huguesom I od Vermandoisa poslan u Carigrad kako bi od bizantskog cara Aleksija I Komnena primio pomoć. Hugues je došao u Carigrad, ali ne i Balduin koji je nedgje na putu u Anadoliji pao u seldžučku zasjedu. Što se s njim dogodilo nije poznato; pretpostavlja se da je u zasjedi poginuo.

Balduin je od 1084. bio u braku s Idom od Leuvena, kćeri grofa Henrija II od Leuvena i sestrom donjolotaringijskog vojvode Godefroya I. S njom je imao osmoro djece, uključujući sina Balduina koji ga je naslijedio.

## Izvori

* Alan V. Murray, *The Crusader Kingdom of Jerusalem: A Dynastic History, 1099-1125*. Prosopographica et Genealogica, 2000.
* *Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700* by Frederick Lewis Weis, Lines 106-23, 163-24.
Hugh od Montgomeryja

**Hugh od Montgomeryja, 2. earl Shrewsburyja** (; ; ? - 31. jul 1098) bio je anglo-normanski plemić i velikodostojnik koji je od 1094. do smrti kao earl Shrewsburyja upravljao područjem Engleske na granici s tadašnjim Walesom.

Rodio se kao sin uticajnog normanskog plemića Rogera de Montgomerieja i Mabel de Bellême iz uticajne francuske porodice Bellême. Kao i kod mnogih normanskih plemića nakon osvajanja Engleske, posjedi porodice su bili podijeljeni na one u Engleskoj i Normandiji, odnosno Francuskoj. Kada mu je 1079. majka mučki ubijena u porodičnom zamku u Normandiji, Hugh je bez uspjeha pokušao uhvatiti ubice. 

Nakon očeve smrti 1094. je stariji brat Robert od Bellemea naslijedio posjede u Francuskoj, dok je Hugh naslijedio posjede u Engleskoj, uključujući mjesto earla. Sljedeće godine je Hugh to doveo u pitanje kada je uhvaćen kako sa normandijskim vojvodom Robertom Curthoseom kuje zavjeru sa svrgavanje engleskog kralja Williama Rufusa. Mjesto earla je zadržao nakon isplate globe od 3000 funti. 

Vladavinu su mu obilježile borbe sa Velšanima. Godine 1098. je zajedno sa chesterskim earlom Hughom d'Avranchesom pokušao zauzeti Anglesey. Iste godine je pogođen strijelom, pao u more i utopio se prilikom norveškog prepada koji je izveo kralj Magnus Bosonogi. Na mjestu earla ga je naslijedio brat Robert.

## Literatura
* Hugh (d. 1098), in Dictionary of National Biography, 1885-1900, Volume 28.
1099.

Godina **1099.** (**[[Rimski brojevi|MXCIX]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu po julijanskom kalendaru.

## Događaji

* 13. 1. &ndash; Prvi križarski rat: Križari odlučuju nastaviti pohod na jug te spaljuju grad Maarat, u Siriji koji su zauzeli prethodni mjesec.
* 7. 6. &ndash; Prvi križarski rat: Križari otpočinju opsadu Jeruzalema.
* 8. 7. &ndash; Prvi križarski rat: 15.000 izgladnjelih i iscrpljenih križara ritualno marširaju oko zidina Jeruzalema.
* 15. 7. &ndash; Prvi križarski rat: Kršćanska vojska pod Godefroyem Bujonskim, Robertom II od Flandrije, Raymondom IV Tuluškim i Tancred zauzima Jeruzalem gdje je potom ubijeno 40.000 ljudi.
* 22. 7. &ndash; Osnovano Jeruzalemsko Kraljevstvo.
* 12. 8. &ndash; Prvi križarski rat: Bitka kod Askalona u kojoj križari nanose poraz fatimidskoj vojsci.
* 14. 8. &ndash; Paskal II nasljeđuje Urbana II kao 160. papa.
* Osnivanje Sionskog priorata (navodno).

## Rođenja

* Ranulf de Gernon, 4th Earl of Chester (u. 1153)
* Guillaume X, vojvoda Akvitanije (u. 1137)

## Smrti

* 14. 4. &ndash; Conrad, biskup Utrechta (r. 1003)
* 20. 4. &ndash; Petar Bartolomej (r. 1061)
* 10. 7. &ndash; El Cid (r. 1043)
* 29. 7. &ndash; Papa Urban II (r. 1035)
* 3. 12. &ndash; Sveti Osmund (r. 1065)
* Kralj Donald III od Škotske (r. prije 1040)

## Izvori
Rade Jovanović (narodni heroj)

**Radovan Rade Jovanović** (1904 – 1941), zemljoradnik, zamenik komandanta Kosmajskog partizanskog odreda i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Rođen je 1904. godine u selu Parcane, na Kosmaju.

Iako je živeo na selu i bavio se zemljoradnjom, zanimao se za politiku. Rano se opredelio za radnički pokret, a član Komunističke partije Jugoslavije postao je 1938. godine.

Godine 1939. postao je član Sreskog komiteta KPJ za Kosmajski srez, a zatim i sekretar tog komiteta i član Okružnog komiteta KPJ za Beograd.

Posle Aprilskog rata i okupacije Jugoslavije, kao član OK KPJ za Beograd, aktivno je učestvovao u organizovanju ustanka i prvim ustaničkim akcijama na Kosmaju.

Jula 1941. godine prisustvovao je na sastanku na kome je osnovan Kosmajski partizanski odred. Za komandanta Odreda tada je imenovan Koča Popović, a za njegovog zamenika Rade Jovanović.

Poginuo je, 25. septembra 1941. godine, prvoj borbi Kosmajskog partizanskog odreda, koja je vođena sa nedićevcima, kod sela Slatine.

Za narodnog heroja proglašen je 20. decembra 1951. godine.

## Literatura

* **[[Narodni heroji Jugoslavije (knjiga)|Narodni heroji Jugoslavije]]**. „Mladost“, Beograd 1975. godina.
Konrad od Utrechta

**Konrad** (; ; ? - 13/14. april 1099) bio je biskup Utrechta od 1076. do smrti.

Prije imenovanja na mjesto biskupa bio je komornik nadbiskupa Annoa II od Kölna. Za vrijeme borbe za investituru je podržao rimsko-njemačkog cara Heinricha IV; godine 1080. je papu Grgura VII proglasio heretikom, a 1084. pratio Heinricha IV na krunidbu od strane antipape Klementa III.

Vodio je borbe s flandrijskim vojvodom Robertom I kome je bio prisiljen predati neke od teritorija u Zapadnoj Friziji.

Ubio ga je izvjesni Frizijac u Utrechtu.

## Izvori
Stjepan Abrlić

**Stjepan Abrlić Steva** (Drežnik, 1913 – Lisović, 1943), učesnik Narodnooslobodilačke borbe (NOB) i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Rođen je 10. 4. 1913. godine u selu Drežniku, kod Karlovca. Nekoliko godina pred rat, Stjepan je radio u Beogradu kao kamenorezački radnik. Pre odlaska u Kosmajski partizanski odred, avgusta 1941 godine, kao član jedne od diverzantskih grupa u okupiranom Beogradu učestvovao je u paljenju okupatorske štampe, kamiona i garaža; vršio je i druge slične akcije.

Po dolasku u odred bio je najpre borac, a zatim desetar. Posle prve neprijateljske ofanzive, krajem 1941 godine, prešao je sa Odredom u Sandžak, ali se februara 1942. godine vratio i uskoro postao kurir između Okružnog komiteta KPJ za Mladenovac i srezova Šumadije.

Bio je jedan od najhrabrijih boraca u Odredu. Odred mu je poveravao najteže zadatke i uvek bio siguran da će ih on izvršiti. Prilikom povratka odreda iz Sandžaka, u okolini Valjeva i Rudnika, u selu Trešnjevici, svojim primerom je povukao sve borce da jurišaju na nadmoćnijeg neprijatelja. Polovinom februara 1942 godine, u selu Živkovcu, Odred se noću, iznenada, sukobio se sa jakim četničkim snagama. Snalažljiv i hladnokrvan, Steva je prvi počeo da baca bombe na četnike. Pridružili su mu se i ostali partizani. Za nepun čas bilo je razbijeno pet stotina četnika. Istakao se, isto tako, i u borbama u Beljini i Dučini. Kao kurir, Steva se neumorno i neustrašivo probijao kroz zasede i fašistička uporišta uspostavljajući i održavajući prekinute veze između Mladenovca i Šumadije. Radio je i na prebacivanju boraca iz Beograda i drugih mesta u odred. Desetine boraca, zahvaljujući njemu, uspešno su se prebacile u partizane.

Kada je veza Kosmaj - Šumadija bila učvršćena, Steva je, početkom 1943 godine, bio određen za političkog komesara jedne čete Kosmajskog partizanskog odreda. Aprila 1943 godine četu su u selu Lisoviću, kod Barajeva, napale i opkolile jake snage Nemaca i ljotićevaca. Pri proboju iz obruča Steva je, nalazeći se u prvim linijama čete, u jurišu poginuo.

Ukazom predsednika Federativne Narodne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita, 9. 10. 1953 godine, proglašen je za narodnog heroja.

## Literatura

* 

## Vanjske veze
* Abrlić ''Juraja'' Stjepan - Steva
Petar Bartolomej

**Petar Bartolomej** (; ? - 20. april 1099) bio je mistik i vojnik rodom iz Francuske poznat po sudjelovanju u Prvom križarskom ratu. 

Prvi put se spominje za vrijeme opsade Antiohije u decembru 1097. kada je počeo primati vizije Svetog Andrije. Prema tim vizijama se upravo u Antiohiji nalazilo Sveto koplje, te mu je Sveti Andrija naložio da ga nakon otkrivanja preda Raymondu Tuluškom. Bartolomej o svojim vizijama nije rekao nikome, a u februaru 1098. je počeo gubiti vid, što historičari tumače posljedicama gladi i pothranjenosti izazvane neočekivano dugotrajnom opsadom. Križari su Antiohiju zauzeli 3. juna 1098. ali su se već nekoliko dana kasnije našli pod opsadom velike muslimanske vojske pod Kerbogom. 10. ili 14. juna 1098. je Petar, baš kao što je Sveti Andrija rekao, pronašao Sveto koplje ispod crkve sv. Petra, te ga predao Raymondu. Papski legat i duhovni vođa križara Adhemar od Le Puya je prema tim tvrdnjama bio skeptičan, držeći Petra šarlatanom, ali se iz praktičnih razloga njemu nije usprotivio, držeći da će i lažno koplje podići uzdrmani križarski moral. Taj se stav pokazao ispravnim kada su 28. juna križari usprkos brojčane inferiornosti i očajne logističke situacije razbili Kerboginu vojsku.

Petar je nakon toga nastavio primati vizije, u kojima su se od križara tražilo da na Jeruzalem marširaju bosonogi, kao i čine razne pokore zbog vlastitih grijeha. Većina tih zahtjeva je bila ignorirana, a konačno su neki od križara počeli Petra nazivati varalicom. Kako bi ušutkao kritičare, Petar se 8. aprila 1099. pristao podvrgnuti Božjem sudu prolaženjem kroz vatru. Nakon prolaska je tvrdio da je nije ozlijeđen, ali dio historičara pretpostavlja da je zapravo bio teško opečen. Umro je nekoliko dana kasnije, pri čemu se upravo opekotine smatraju najvjerojatnijim uzrokom smrti.

## Izvori

## Literatura
* 
* Anonymi Gesta Francorum et Aliorum Hieorsolimitorum (ed. L. Bréhier as Histoire Anonyme de la Premiére Croisade). Paris: 1924.
* Runciman, Steven. A History of the Crusades (Vol. 1). Cambridge: Cambridge University Press, 1951. Reprinted 1987.
* Asbridge, Thomas. 'The Holy Lance of Antioch: Power, Devotion and Memory on the First Crusade', Reading Medieval Studies 33 (2007), 3-36.
Osmund od Salisburyja

**Osmund** (normanski: **Osmond**), službeno Osmund, grof Séesa (? - 3. decembar 1099) bio je normanski plemić i katolički svećenik koji je od 1070. do 1078. služio kao lord kancelar Kraljevine Engleske a od 1078. do smrti kao biskup Salisburyja. Istakao se izgradnjom Katedrale Old Sarum koja je posvećena 1092. godine. Neki historičari drže da je bio jedna od ključnih ličnosti za obrazovanje budućeg kralja Henryja I. U sporu oko investiture je ispočetka podržavao kralja Williama Rufusa, ali se pred smrt priklonio nadbiskupu Anselmu. Suvremenici su ga opisivali kao skromnog i čestitog čovjeka, te su nakon smrti došli brojni zahtjevi za njegovu kanonizaciju; ona je službeno započela tek 1228. da bi bila dovršena 1457.

## Izvori

## Literatura
* British History Online Bishops of Salisbury  accessed on 30 October 2007
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
* St. Osmond on catholic.org
* Patron Saint Index: Osmund
Da capo al segno

U muzici ***[[segno]]*** (, čitaj: *senjo*, od latinskog *signum*) znači *znak* za obeležavanje početka ponavljanja koje svirač ili pevač mora da izvrši. Znak se piše iznad linijskog sistema.

Za to se upotrebljavaju sledeći znaci (tzv. *senja*): &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; ili &nbsp;&nbsp; &nbsp;&nbsp;ili&nbsp;&nbsp; &nbsp;.

Italijanska oznaka ***Da capo*** koristi se kao navigacioni marker za ponavljanje sviranja notnog teksta i znači *od početka* (skraćeno ***D.C.*** izgovara se da kapo, *od početka*).

## ''D. C. al segno''

***Da capo al segno  e poi la Coda*** ili skraćeno ***D. C. al segno  e poi la Coda*** znači: ponovi od *početka* do znaka* (*'al segno*** znači ''do znaka'') , a zatim pređi na deo [[Kompozicija (muzika)|kompozicije]] označen sa ***Coda**'.

## Povezano
* Da capo
* Dal segno
* Da capo al Coda
* Da capo al Fine
* Dal segno al Coda
* Dal segno al Fine
* Abrevijatura
* Abrevijatura (muzika)

## Izvori
Guillaume X od Akvitanije

**Guillaume X** (*Vilim*; 1099 – 9. april 1137), poznat po nadimku **Sveti**, bio je vojvoda Akvitanije, vojvoda Gaskonje i grof Poitoua (kao **Guillaume VIII**) od 1126. do smrti. Bio je sin vojvode Guillaumea IX i njegove druge supruge Philippe od Toulousea.

Rodio se u Toulouseu kada su mu roditelji zajedno vladali tim gradom. Otac je, međutim, nedugo potom, i na Philippino negodovanje, predao grad njenom rođaku Bernardu od Toulousea kao zalog kako bi mogao financirati Križarski rat 1101. u kome je i sam sudjelovao. Mali Guillaume je s majkom zato odrastao u Poitiersu. S ocem se poslije njegovog povratka iz Svete Zemlje posvađao zbog odluke da napusti Philippu i počne živjeti sa Dangerose, suprugom jednog od svojih vazala. Sukob oca i sina se smirio tek kada se 1121. mladi Guillaume oženio za Aenor de Châtellerault kćer jedne od očevih ljubavnica.

Kao i otac, bio je istovremeno sklon i ratovanju i umjetnosti. Kada je 1130. izbila šizma između pape Inocenta II i antipape Anakleta II, stao je na Anakletovu stranu. Međutim, godine 1134. ga je ugledni duhovnik Bernard od Clairvauxa preobratio na papinu stranu. Sklopio je savez sa grofom Geoffroyem V od Anjoua te je s njim 1136. napao Normandiju. 

Godine 1137. je otišao na hodočašće u Santiago de Compostela. Na putu se teško razbolio, pri čemu se sumnjalo na trovanje hranom. Na samrtnoj postelji je zamolio predstavnike kralja Louisa VI da postane skrbnik njegove 15-godišnje kćeri i nasljednice Eleanor. Kralj mu je ispunio želju i nakon Guillaumeove smrti je Eleanor postala supruga kralja Louisa VII.

Guillaume je nadživio svoju suprugu i sina Guillaumea Aigreta, a njega je uz Eleanor nadživjela i kćer Petronilla.

## Literatura
* Parsons, John Carmi. *Eleanor of Aquitaine: Lord and Lady*, 2002
* John of Salisbury's Memoirs of the Papal Court translated from the Latin with introduction and notes by Marjorie Chibnall
Opatija Fontenay

**Opatija Fontenay** je bivši cistercitski samostan u mjestu Marmagne u blizini Montbarda, u francuskom departmanu Côte-d'Or. Ovaj markantni burgundski samostan je osnovao sam Sveti Bernard 1118. godine. Svojom crkvom, klaustrom, refektorijem, spavaonicama, pekarom i kovačnicom, predstavlja jedinstven primjer ideala samodostatnosti koju su prakticirali rani cistercinski redovnici. Kao jedan od najstarijih i najočuvanijih cistercinskih samostana, dospio je na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi 1981. godine.

## Historija

Opatiju je osnovao Sveti Bernard od Clairvauxa 1118. godine, samo nekoliko godina nakon što je napustio opatiju Cîteaux kako bi osnovao opatiju Clairvaux. Smještena u maloj šumovitoj dolini 60&nbsp;km sjeverozapadno od Dijona, doživjea je snažan procvat u 12. i 13. stoljeću. Godine 1139. biskup Norwicha, Ebrard, prognan iz Engleske, našao je sklonište u opatiji Fontenay. Godine 1147. opatiju je posvetio papa Eugen III., da bi opatija u 13. stoljeću bila pod zaštitom francuskih kraljeva (najprije Sveti LujLuja Svetog 1259. g.). U stogodišnjem ratu (vojska engleskog kralja Edvarda III. 1359. g.), ali i tridesetogodišnjem ratu, opatija je opljačkana. Nakon toga, opatija je počela ubrzano da propada, te su redovnici naposlijetku sami srušili refektorij 1745. Tijekom Francuske revolucije optija je zatvorena i pretvorena u tvornicu papira, u vlasništvu obitelji Montgolfier sve do 1902. god.

Opatiju je otkupio Édouard Aynard 1905. god. i potpuno je restaurirao. Osim srušenog refektorija, u originalnom romaničkom stilu obnovljene su gotovo svi dijelovi negdašnje opatije: crkva, spavaonica, klaustar, soba za grijanje (*caldarium*), golubarnica i kula, dok su kasnije dodane opatske spavaonice i hospital. Danas se te građevine nalaze okružene modernim travnjacima i održavanim humcima.

## Arhitektura

Crkva optije Fontenay je izgrađena od 1139. do 1147. godine kada ju je i posvetio papa Eugen III.. Ona ima križni plan, s glavnim brodom dugim 66 i visokim 8 metara s dva bočna broda i transeptom dugim 19 metara. Klaustar je 36 x 38 metara, dok su samostanske zgrade nadsvođene teškim kamenim lukovim. Velika spavaonica ima strop od kestenovih trupaca iz 15. stoljeća.

Datoteka:Dehio 191 Fontenay.png|Tlocrt crkve
file:Abbaye de Fontenay-Eglise.jpg|Unutrašnjost crkve
file:Abbaye de Fontenay - le cloitre.jpg|Trijem klaustra
file:Fontenay_le_dortoir.jpg|Spavaonica
file:Abbaye de Fontenay.JPG|Golubarnica i crkva
file:AbbayeFontenay-ViergeEnfant.jpg|*Madonna s Djetetom*skulptura Giovannija Pisana u crkvi


## Vanjske veze

* Službene stranice opatije Fontenay
* UNESCOve stranice s pojedinostima
* Fotografije i povijest
Robert II od Flandrije

**Robert II** (cca. 1065 &ndash; 5. oktobar 1111) bio je grof Flandrije od 1093. do smrti, najpoznatiji po svom sudjelovanju u Prvom križarskom ratu i zauzimanju Jeruzalema zbog čega je stekao nadimke *Robert od Jeruzalema* (*Robertus Hierosolimitanus*) i *Robert Križar*.

Rodio se kao sin Roberta I, koga je naslijedio 1093. Dvije godine kasnije je prihvatio poziv za odlazak u prvi križarski rat. U njemu je sudjelovao u svim važnim bitkama; u sporovima između Raymonda Tuluškog i Bohemunda Tarantskog je obično podržavao Bohemunda. U augustu 1099. se vratio kući zajedno sa Robertom Curthoseom i Raymondom.

Po povratku se suočio s pokušajima rimsko-njemačkog cara Heinricha IV da zauzme carsku Flandriju. Robert je na to reagirao pomogavši ustanak grada Cambraija protiv carske vlasti. Mir je sklopljen 1105. sporazumom kojim je car Heinrich V Robertu priznao vlast nad Douiaiom i Cambraijom.

Robert je potom sklopio savez sa engleskim kraljem Henryjem I, ali kada Henry nije ispoštovao njegove obaveze, okrenuo se francuskom kralju Louisu VI i s njime napao Henryjeve posjede u Normandiji. Henry je na to reagirao pomogavši pobunu grofa Thibauda II od Šampanje; Robert je napao Thibaduovo uporište Meaux, ali se prilikom borbi utopio u rijeci Marne.

Bio je oženjen za Clemence od Burgundije, kćer grofa Guillaumea I od Burgundije i sestru pape Kalista II. S njom je imao troje djece, od kojih je djetinjstvo preživio samo najstariji sin, koji će ga naslijediti pod imenom Balduin VII.

## Preci



## Napomene


## Reference

## Literatura
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, vol. I: The First Crusade*, Cambridge University Press, 1951.
Ralja

**Ralja** može biti:

* Ralja (Sopot), naseljeno mesto u opštini Sopot, Republika Srbija
* Ralja (Smederevo), naseljeno mesto grada Smedereva, Republika Srbija

ili
* Ralja (reka), reka u severnoj Šumadiji
Kraljevina Jeruzalem

**Jerusali0msko Kraljevstvo** (lat. *Regnum Hierosolimitanum*, starofr. *Roiaume de Jherusalem*), bilo je kršćansko kraljevstvo uspostavljeno na području Levanta 1099. godine nakon Prvog križarskog rata. Opstalo je gotovo dvjesto godina (1099. - 1291.) kada su mameluci uništili Akru, zadnji ostatak kraljevstva.

U početku je Jeruzalemsko Kraljevstvo bilo mala skupina gradova osvojenih u križarskim pohodima. Kasnije se kraljevstvo proširilo, a na vrhuncu je bilo sredinom 12. stoljeća. Jeruzalemsko Kraljevstvo se na vrhunci moći protezalo preko današnjeg teritorija Izraela, Libanona i palestinskog prostora. Najsjevernija točka Jeruzalemskog Kraljevstva bila je sjeverna granica Libanona, a najjužnija točka bio je Sinaj. Najistočnija granica bila je današnja istočna granica Jordana i Sirije. Bilo je i pokušaja da se Jeruzalemsko Kraljevstvo proširi i na teritorij bivšeg fatimitskog Egipta. Kraljevi Jeruzalemskog Kraljevstva također su imali i određeni stupanj autoriteta nad ostalim križarskim državama osnovanima na Bliskom Istoku:
* Tripolska Grofovija
* Kneževina Antiohija
* Grofovija Edesa

Mnogi običaji i ustanove iz Europe preneseni su u Kraljevstvo, a postojale su i obiteljske i političke veze s Europom kroz cijelo postojanje Jeruzalemskog Kraljevstva. U usporedbi s europskim, tadašnjim kraljevinama, Jeruzalemsko Kraljevstvo bilo je mala država, kojoj je često nedostajalo financijske i vojne podrške iz Europe. Jeruzalemsko Kraljevstvo je najuže bilo povezano s Malom Armenijom i Bizantom, od kojih je naslijedilo istočnjačke kvalitete, a na kraljevstvo su utjecale i muslimanske ustanove koje su nekad bile na tom području. U društvu su prevladavali doseljeni *Latini*, a istočni kršćani i muslimani bili su niži stalež.

U početku se islamski svijet brinuo zbog stvaranja kraljevstva, no dolaskom 12. stoljeća došlo je do ujedinjenja muslimanskih zemalja pod zengidskim atabegom Nurom ad-Din Mahmudom i ajubidskim vladarom Saladinom, koji su s vremenom počeli zauzimati prostor Jeruzalemskoga Kraljevstva. Sam Jeruzalem pada pod Saladinovim napadom 1187. godine, a do 13. stoljća Jeruzalemsko Kraljevstvo obuhvaćalo je samo nekoliko gradova uz sredozemnu obalu. U tom je razdoblju Jeruzalemsko Kraljevstvo (ponekad zvano i "Kraljevstvo Akre"), za vladarsku dinastiju imalo je obitelj Lusignan, porijeklom s križarskog Ciparskog Kraljevstva, a veze su pojačane s Tripolijem, Antiohijom i Armenijom. Kraljevstvom su također dominirali talijanski gradovi-države, pretežito Venecija i Genovska Republika, kao i carske ambicije iz Svetoga Rimskog Carstva. Kraljevstvo je postalo nešto više od pijuna u politici i ratovima ajubidske i mamelučke dinastije iz Egipta, odnosno horezmijskih i mongolskih osvajanja. Mamelučki sultani Baibari i al-Ašraf Khalili s vremenom su zauzeli sve križarske utvrde, a posljednja je pala u opsadi Akre 1291. godine.

## Vanjske veze

* Catholic Encyclopedia - Latin Kingdom of Jerusalem (1099-1291) 
* middle-ages.org.uk - Kingdom of Jerusalem
Matija Vidaković

**Matija – Mate Vidaković** (1907. – 1941.), obućarski radnik, učesnik španskog građanskog rata i učesnik Narodnooslobodilačke borbe.

### Biografija

Rođen je 1907. godine u selu Prkovci pokraj Vinkovaca.

Zbog komunističke delatnosti, uhapšen i 18. novembra 1930. godine i od Suda za zaštitu države osuđen na dve godine zatvora. Tokom robije u Sremskoj Mitrovici bio član zatvorske partijske ćelije KPJ. Kao instruktor Centralnog komiteta Komunističke partije Jugoslavije u leto 1932. godine započeo političku aktivnost u Vojvodini. Radio je na formiranju i učvršćivanju partijskih organizacija u Petrovgradu, Novom Sadu, Subotici i drugim mestima. Zbog opasnost od hapšenja, napušta Vojvodinu i odlazi u Sovjetski Savez.

Februara 1936. godine odlazi u Španiju, gde na strani Republikanske armije učestvuje u Španskom građanskom ratu. U Španiji se borio u redovima diverzanata, vrlo često daleko iza neprijateljskih linija, upadajući na teritoriju neprijatelja. U Španskom građanskom ratu je teže ranjen. Ilegalno se vratio u Beograd 1941, nakon bolničkog lečenja u Sovjetskom Savezu, sa specijalnim zadatkom sovjetske obaveštajne službe.

Neki veruju da je zajedno sa Mustafom Golubićem 5. juna 1941. godine digao u vazduh tvrđavu u Smederevu, gde su Nemci uskladištili municiju poražene vojske Kraljevine Jugoslavije. Međutim, za tako nešto ne postoje dokazi, niti se takve optužbe pominu u dokumentima sa Golubićevog saslušanja u Gestapou.

U Narodnooslobodilačkoj borbi učestvuje od 1941. godine. Vidaković je kao stručnjak i iskusni diverzant bio zadužen za izradu eksplozivnih sredstava namenjenih diverzijama usmerenim protiv okupacione vojne sile. Ilegalno je živeo u Beogradu i radio na izradi tempiranih mina, kojima su pripadnici Narodnooslobodilačkog pokreta izvršavali diverzije u okupiranom Beogradu. U toku rada na jednoj mini došlo je, 5. jula 1941. godine, do eksplozije. Tada je teško ranjen (ostao je bez obe ruke) i uhapšen od Gestapoa. Streljan 15. avgusta 1941. u selu Skela kod Obrenovca, zajedno sa 42 zatočenika banjičkog logora i zatvora Specijalne policije.

Njegovi posmrtni ostaci su nakon rata sahranjeni u Aleji boraca Narodnooslobodilačkog rata na Novom groblju u Beogradu. Jedna ulica na Crvenom krstu, u Beogradu, do 1997. godine nosila je naziv po ovom španskom borcu.

## Reference

## Literatura

* **[[Mala enciklopedija Prosveta]]**, Beograd 1959. godina
Ranulph de Gernon

**Ranulf II** (također poznat kao **Ranulf le Meschin** ili **Ranulf de Gernon**) (1099–1153) bio je anglo-normanski plemićki magnat koji je engleskom palatinskom grofovijom Chester vladao kao svojim lenom od 1128. do smrti. Poticao je od grofova Bayeuxa u Normandiji, a leno je naslijedio od oca Ranulfa le Meschina.

Godne 1136. je škotski kralj David I napao Englesku i dopro do Durhama, nakon čega je kralj Stephen Škotima predao dio Ranulfovih zemalja. Zbog toga se Ranulf u građanskom ratu stavio na stranu Stephenove suparnice Matilde, nadajući se da će tako povratiti izgubljenu zemlju. Godine 1141. je osvojio zamak Lincoln, ali je kralj isti zamak osvojio u opsadi tokom koje je Ranulf bijegom morao spašavati život. Ranulf je poslije toga angažirao pomoć earla Roberta od Gloucestera te povratio zamak i prisilio Stephena na predaju. Dok je Matilda vladala Engleskom, Stephenova kraljica Matilda od Boulognea je uspjela kod Winchestera poraziti Ranulfa i njegove saveznike, što je na kraju omogućilo Stephenov povratak na prijestolje.

## Izvori

## Vanjske veze
* http://www.createwrt.net/Irene_Prestons_Historical_Writing/THE_EARLS_OF_CHESTER.htm  (potted summary)
* http://en.wikisource.org/wiki/Page:Dictionary_of_National_Biography_volume_47.djvu/292 (partly illegible)
* http://en.wikisource.org/wiki/Page:Dictionary_of_National_Biography_volume_47.djvu/293
* http://en.wikisource.org/wiki/Page:Dictionary_of_National_Biography_volume_47.djvu/294
Sionski priorij

**Sionski Priorij** (fr. *prieuré*: samostan i *Sion* - *[[Zion]]*) ili **bratstvo brda Ziona** naziv je udruge koju je osnovao francuski monarhist Pierre Plantard 1956. u Annemasse-eu (Haute-Savoie). Udruga je privremeno objavljivala časopis naziva *Circuit*. Bili su oko godinu dana aktivni u regiji. Plantard je pokušao 1960. godine oživjeti u Parizu udrugu kao tajnu ložu. Za tu svrhu je objavio lažne povijesne dokumente, prema kojima je navodno osnovana za vrijeme Prvog križarskog rata od Gottfried von Bouillona u Jeruzalemu. Prema tim lažnim dokumentima su navodno i brojne poznate osobe kao što su Leonardo da Vinci, Isaac Newton i Victor Hugo bili članovi priorija. Ideje takvog tajnog društva kasnih 1960-ih rabili su brojni autori i mediji s područja suvremenog New Agea, i teorija zavjere. 

## Sionski priorij od 1956.

Pierre Plantard službeno je osnovao Sionski priorij 7. svibnja 1956. podnošenjem statuta u Saint-Julien-en-Genevois. Ime "Sion" je birao zbog naziva jednog mjesta u regiji (*Sion-les-Mines* ili *Mont Sion*) a trebalo bi vjerojatno evocirati na biblijski Sion. 

Plantard je je u svojoj udruzi imao funkciju glavnog tajnika, a suosnivači bili su André Bonhomme (predsjednik), Jean Deleaval (dopredsjednik) i Armand Defago (blagajnik). Unija je još dodantno nosila naslov *Chevalerie d'Institutions et Règles Catholiques d'Union Independante et Traditionaliste* s skracenicom C.I.R.C.U.I.T. i izdala je ukupno dvanaest brojeva časopisa. 

## Razotkrivanje Plantarda
Novinar Jean-Luc Chaumeil, koji je privremeno bio prijatelj Plantarda sukobio se je 1983/84 sa skupinom i objavio na temelju internih pisama Plantard-a, Chérisey-a i Sède-a i drugih internih podataka detalje povijesti skupine u javnost. Plantard je nakon toga pokušao steći novu vjerodostojnost s modificiranom verzijom podrijetla skupine. Prema to novoj verziji osnovana je u 1681. u Rennes-le-Château. Osim toga je sastavio novi popis članova u kojem je naveo i Roger-Patrice Pelata, francuskog poslovnog čovjeka i prijatelja François Mitterranda. Nakon početka sudske istrage u veljači 1989 protiv Pelata zbog financijskih malverzacija Prelat je ubrzo umro. Tijekom daljnjih istraživanja ispitivan je Plantard koji je priznao izmišljotinje i zanijekao postojanje "Loge Prieuré de Sion".

U književnosti medutim ostala je kao jedna od teorija zavjere.

## Vanjske veze
* Kritische Informationen zur ''Prieuré de Sion'' (englisch)
* CESNUR: Beyond the Da Vinci Code: What is the Priory of Sion? (englisch)