open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Muktada al-Sadr

**Muktada al-Sadr** (; rođen 12. 8. 1973) je irački šijitski vjerski vođa, političar i vođa paravojnih formacija poznat po važnoj, ali i kontroverznoj ulozi koju je igrao nakon američke invazije, odnosno pobuni protiv okupacijskih vlasti i građanskom ratu, te kao jedna od najuticajnijih ličnosti današnjeg Iraka.

Al-Sadr se rodio u uglednoj porodici šijitskih vjerskih vođa, odnosno kao četvrti sin ajatolaha Muhameda Muhameda Sadika al-Sadra, čije je ubistvo 1999. godine bilo potaklo kratkotrajni i neuspjeli šijitski ustanak protiv režima Sadama Huseina. Nakon invazije 2003. se nametnuo kao jedan od vođa šijita, koristeći kao glavno uporište siromašnu šijitsku četvrt Bagdada koje je na Zapadu poznato kao *Sadr City* (Sadrov grad); tamo je u kaotičnim mjesecima nakon sloma Huseinovog režima stvorio sistem paralelne vlasti, ali i paravojne formacije poznate kao Mahdijeva vojska. Sadr se ispočetka javno suprostavljao američkoj okupaciji, zahtjevajući odlazak svih stranih vojnika i uspostavu suverene iračke vlasti. Sadrove pristaše su se 2004. sukobile sa savezničkim snagama te nakratko od njih preuzele neke od šijitskih područja u Iraku. Sadr se nije javno uključivao u politiku, ali je podržavao pojedine stranke i kandidate na izborima 2005. i 2010. godine.

## Izvori
Et mourir de plaisir

***Et mourir de plaisir*** () je italijansko-francuski horor film snimljen 1960. godine u režiji Rogera Vadima. Predstavlja adaptaciju pripovjetke *[[Carmilla]]* irskog pisca Sheridana Le Fanua, sa time da je vrijeme radnje premješteno u suvremeno doba. Protagonistica, čiji lik tumači tadašnja Vadimova supruga Anette Stroyberg, je Carmilla, uzvanica na maskenbalu kojim se proslavlja skoro vjenčanje njene najbolje prijateljice Georgie (čiji lik tumači Elsa Martinelli) za aristokrata i vlasnika zamka Leopolda De Karnsteina (čiji lik tumači Mel Ferrer). Radnja prikazuje kako Carmilla zaluta u podrum i preuzme identitet jedne od Leopoldovih pretkinja za koju se govorilo da je bila vampirica, a nakon ćega se u okolici zaredaju ubistva. *Et mourir de plaisir* je u svojoj originalnoj verziji imao scenu u kojoj lik ljekara gledateljima daje da sami zaključe je li Carmilla uistinu vampirica ili tek duševno bolesna žena. Kritičarima je, pak, daleko više u oči ušla izuzetno kvalitetna fotografija Claudea Renoira (koja koristi crno-bijeli film u scenama snoviđenja, kao i muzička podloga Jeana Prodromidèsa. Još je više pažnje izazvalo i to što je Vadim naglašavao lezbijske konotacije naslovnog lika; iako je to bilo daleko manje izraženo nego u kasnijoj i daleko poznatijoj ekranizaciji *[[The Vampire Lovers]]* iz 1970. godine, za distribuciju u SAD je isječeno oko 10 minuta filma kako bi ga se uskladilo sa tadašnjim strogim cenzorskim Kodeksom. Ferrer je, pak, u svojoj ulozi zamijenio svog prijatelja Christophera Leeja, koji će pak 1964. godine nastupiti u *[[La cripta e l'incubo]]*, još jednoj ekranizaciji Le Fanuovog djela.

## Uloge
*Mel Ferrer ... Leopoldo De Karnstein
*Elsa Martinelli ... Georgia Monteverdi
*Annette Vadim ... Carmilla
*René-Jean Chauffard ... Dr. Verari
*Marc Allégret ... Sudac Monteverdi
*Alberto Bonucci ... Carlo Ruggieri
*Serge Marquand ... Giuseppe
*Gabriella Farinon ... Lisa
*Renato Speziali ...  Guido Naldi
*Edith Peters ... Kuhar
*Giovanni Di Benedetto ... Policijski narednik
*Carmilla Stroyberg ... Martha
*Nathalie LeForet ... Marie

## Reference

## Vanjske veze
* Online Review
*
La cripta e l'incubo

***La cripta e l'incubo*** () je italijansko-španski horor film snimljen 1964. godine u režiji Camilla Mastrocinquea. Predstavlja adaptaciju pripovjetke *[[Carmilla]]*  irskog pisca J. Sheridana Le Fanua. Protagonist, koga tumači Christopher Lee je austrijski plemić koji se u 19. vijeku suočava sa time da mu kćer (koju tumači Adriana Ambesi) pati od noćnih mora u kojima predstavlja reinkarnaciju legendarne zle čarobnice. Lee je nekoliko godina ranije trebao nastupiti u *[[Et mourir de plaisir]]*, mnogo poznatijoj ekranizaciji Le Fanuovog predloška, ali je bio spriječen te ga je u posljednji trenutak zamijenio njegov prijatelj Mel Ferrer. Nova verzija se mnogo čvršće drži predloška, te je mnogo implicitnija u prikazu lezbijskih konotacija u odnosu na sljedeću i daleko poznatiju ekranizaciju *[[The Vampire Lovers]]* iz 1970. godine.

## Izvori

### Literatura

* 

## Vanjske veze
*
El sombrero de tres picos (roman)

***El sombrero de tres picos*** () je roman španskog pisca Pedra Antonija de Alarcóna objavljen 1874. godine. Radnja je smještena u ruralnu Andaluziju i prikazuje kako se Lucas, lokalni mlinar mora boriti kako bi svoju mladu i lijepu suprugu Frasquitu, sačuvao od pohote lokalnog državnog službenika. *El sombrero de tres picos* je danas prije svega poznato kao predložak za istoimeni balet Manuela de Falle iz 1919. godine, a također je bio tri puta ekraniziran na filmu.
El sombrero de tres picos

**Trorogi šešir** () je balet španskog kompozitora Manuela de Falje zasnovan na istoimenom romanu devetnaestovekovnog španskog književnika Pedra Antonija de Alarkona. Premijerno je izveden 22. jula 1919. u londonskom *Alhambra Teatru* pod dirigentskom palicom Ernesta Ansermeta. Koreografiju je osmislio Leonid Masin, a scenografiju i kostime Pablo Pikaso. Glavni igrači su bili Leonid Masin u ulozi mlinara i Tamara Karsavina u ulozi mlinarke.

* U povesti pozorišne igre XX veka *Trorogi šešir* Manuela de Falje stoji rame uz rame sa *Petruškom* Igora Stravinskog. Oba dela je producirao veliki impresario Sergej Djagiljev za svoju baletnu kompaniju Ballets Russes. Oba raskidaju sa tradicionalnim tematikama koje se bave princezama, duhovima i labudovima. Ali što je možda još važnije, predstavljaju buržoaziju sa izvesnim simpatijama. U tom smislu, u *Trorogom šeširu* se odražavaju stavovi i težnje ruralne Andaluzije.

* Nakon premijere u Londonu, delo je postiglo značajan uspeh. Hvaljena je precizna sinteza muzike, plesa, drame i scenografije.

* Prve verzija dela, poznata pod nazivom *Guverner i mlinarka*, izvedena je u 1917. godine u madridskom Teatru Eslava u formi dvodelne pantomime. Djagiljev je docnije upoznao Falju i ubedio ga da preradi delo kako bi dobilo veću dramsku strukturu. Kompozitor je izmenio svoje delo kako bi ga prilagodio žanru igre, uklanjajući značajan deo opisnih elemenata i proširujući plesne delove.

* Balet je zasnovan na jednoj folklornoj priči koja deli Bomaršeov duh, njegovo snažno i duboko poštovanje načina života i duha nižeg društvenog staleža.

Nakon premijere baleta, Falja je komponovao dve orkestarske svite istog naziva koje se izvode češće od samog baleta. U njima se ne nalaze neki vokalni fragmenti i prelazne deonice.

Muzika se sastoji iz sledećih delova:

* Introducción y escena — Uvod i scena
* La tarde — Popodne
* Danza de la molinera (Fandango) — Mlinarkina igra
* Las uvas — Grožđe
* Danza de los vecinos (Seguidillas) — Komšijska igra
* Danza del molinero (Farruca) — Mlinareva igra
* Danza del corregidor — Guvernerova igra
* Danza final (Jota) - Završna igra

## Bibliografija
* Nommick, Yvan; Álvarez Cañibano, Antonio (eds.). *Los ballets russes de Diaghilev y España*. [Granada]: Madrid, Archivo Manuel de Falla; Centro de Documentación de Música y Danza, 2000.

## Reference
Sinhrotronsko zračenje

**Sinhrotronsko zračenje** je elektromagnetsko zračenje koje emituju naelektrisane elementarne čestice (najčešće elektroni) dok se kreću u magnetnom polju relativističkim brzinama reda veličine brzine svetlosti.

Sinhrotronsko zračenje je snažno polarizovano zračenje. Veliki deo elektromagnetnog zračenja koje potiče iz pulsara, radio-galaksija ili iz magline Rak spada u sinhrotonsko zračenje.

Sa porastom energije čestice smanjuje se njena talasna dužina zračenja.

## Sinhrotron
Sinhrotron je akcelerator čestica kod kojeg se naelektrisane čestice kreću po kružnoj putanji u homogenom magnetnom polju. Brzine takvih čestica su konstantne.

Jednačine kretanja čestice u sinhrotronu su:

:\frac{d \vec{p}}{dt} = q \vec{v} \times \vec{B}

:\frac{d \Epsilon}{dt} = 0
Za ultrarelativističke čestice, odnosno čestice koje se kreću vrlo velikim brzinaa sličnim brzini svetlosti, gubici energije su vrlo veliki, jer su proporcionalni četvrtom stepenu energije čestica. Da bi brzina čestice u sinhrotronu bila održana, ovi gubici se moraju stalno nadoknađivati, te je za rad sinhrotrona potrebno obezbediti ogromne količine energije.

## Izvori
Il cappello a tre punte

***Il cappello a tre punte*** () je italijanska crno-bijela filmska komedija snimljena 1935. godine u režiji Marija Camerinija. Predstavlja prvu adaptaciju istoimenog romana španskog pisca Pedra Antonija de Alarcona. Radnja je smještena na jug Italije pod španskom vlašću u 17. vijeku, i prikazuje kako se lokalni mlinar (koga tumači Peppino De Filippo) nastoji osvetiti guverneru (koga tumači Peppinov brat Eduardo De Filippo) kada mu ovaj pokuša zavesti suprugu (koju tumači Leda Gloria). Film je nakon snimanja bio izložen cenzuri, odnosno Camerini je morao izbaciti scene u kojima se seljaci žale na visoke poreze; to se tumači nastojanjem tadašnjeg fašističkog režima da se izbjegnu asocijacije na aktualnu tešku situaciju izazvanu Velikom ekonomskom krizom. Nakon rata je Camerini snimio remake pod naslovom *[[La bella mugnaia]]* u kome su nastupili Marcello Mastroianni i Sophia Loren.

## Uloge
*Eduardo De Filippo ... Don Teofilo, guverner
*Peppino De Filippo ...  Luca
*Leda Gloria ...  Carmela
*Dina Perbellini ... Donna Dolores
*Enrico Viarisio ...  Garduna
* Arturo Falconi ...  il capitano della guardia
* Giuseppe Pierozzi ... Pasqualino, il mugnaio
*Cesare Zoppetti ...  Salvatore
*Gorella Gori ...  Concettina
* Mauro Serra ...  Carlone
*Tina Pica ...  Assunta
* Cesare Barbetti ...  Don Teofilov sin

## Vanjske veze
*
Lexellov komet

**D/1770 L1**, popularno znan kao **Lexellov komet** prema osobi koja je izračunala njegovu putanju, Andersuz Johanu Lexellu, bio je komet kojeg je otkrio astronom Charles Messier juna 1770. Značajan je po tome što se približio Zemlji više nego ijedan drugi komet u zapisanoj ljudskoj historiji, te je prošao kraj nje na udaljenosti od svega 0,015 astronomskih jedinica (AJ), odnosno 2,2 milijuna km. Astronom Brian G. Marsden je komentirao kako nas je ovaj komet "promašio za kozmičku dlaku", te da bi posljedice sudara bile nesagledive.

Smatra se da je Lexellov komet prošao kraj Jupitera 1767. na udaljenosti od 0,017 AJ, te da ga je gravitacijski utjecaj tog planeta katapultirao pokraj Zemljine orbite.

Komet nije uočen od prolaza kraj Zemlje 1770. te se smatra da je danas izgubljeni komet.

## Izvori

## Vanjske veze
*
*
*Lexellov komet  Giovanni Valsecchi
Crveni krug

***Le Cercle rouge*** () je francusko-italijanski kriminalistički film snimljen 1970. godine u režiji Jean-Pierrea Melvillea. Protagonisti su nedavno iz zatvora pušteni kriminalac Corey (čiji lik tumači Alain Delon), odbjegli zatvorenik Vogel (čiji lik tumači Gian Maria Volonte) i alkoholizmom mučeni bivši policajac Jansen (koga glumi Yves Montand). Radnja prikazuje kako se sticajem okolnosti sretnu i udruže u pljački naizgled "neprobojne" draguljarnice, ali i kako ih progoni policijski inspektor Mattei (čiji lik tumači Bourvil) koji pri tome ne bira sredstva.

Za *Crveni krug*, koji je okupio neke od tada najuglednijih evropskih glumaca (uključujući smrtno bolesnog Bourvila, koji će preminuti nedugo prije premijere) je Melville koristio svoj karakteristični stil u kome je izgradnja specifične atmosfere i likova imala važniju ulogu od prikazivanja radnje. Usprkos izuzetno sporog tempa (a zbog koga je film postao teško razumljiv u skraćenim verzijama), *Crveni krug* je dobio vrlo dobre kritike i smatra se jednim od klasičnih ostvarenja gangsterskog žanra. Filmu je, između ostalih, homage odao i Slobodan Šijan u svojoj znamenitoj filmskoj parodiji *[[Davitelj protiv davitelja]]* u kojoj Nikola Simić tumaći lik milicijskog inspektora temeljenog na Matteiju.

## Cast
* Alain Delon – Corey
* André Bourvil – Inspektor Mattei
* Gian Maria Volontè – Vogel
* Yves Montand – Jansen
* Paul Crauchet – primač
* Paul Amiot – Šef policije
* Pierre Collet – zatvorski čuvar
* André Ekyan – Rico
* Jean-Pierre Posier – Matteijev pomoćnik
* François Périer – Santi (kao François Perier)
* Yves Arcanel – magistrat koji izriče pritvor 
* René Berthier – direktor Sudske policije
* Jean-Marc Boris – Santijev sin
* Jean Champion – stražar koji prelazi kat
* Yvan Chiffre – policajac
* Anna Douking – Coreyeva stara prijateljica (kao Ana Douking)
* Robert Favart – Mauboussinov pomoćnik
* Roger Fradet – policajac
* Édouard Francomme – čuvar bazena (kao Edouard Francomme)
* Jean Franval – hôtelski recepcionar
* Jacques Galland – kondukter
* Jean-Pierre Janic – Paul, Ricov suučesnik
* Pierre Lecomte – Zamjenik za unutarnju kontrolu
* Jacques Léonard – policajac
* Jacques Leroy – policajac
* Jean Pignol – sudski zapisničar
* Robert Rondo – policajac

## Reference

## Vanjske veze
*
*Criterion Collection essay  by Michael Sragow
*Criterion Collection essay  by Chris Fujiwara
*Between the Lines of Pure Cinema: The Red Circle essay by The Unstitute
Jakov Sedlar

**Jakov Sedlar** (6. 11. 1952., Split) je hrvatski filmski režiser i producent.

## Filmografija
* U sredini mojih dana, 1988.
* Gospa, 1994.
* Ne zaboravi me, 1996.
* Agonija, 1998.
* Četverored, 1999.
* Sjećanje na Georgiju, 2002.
* Milost mora, 2003.
* Jeruzalemski sindrom, 2004. (hrv. - izr. film)
* The Soccer Academy, 2004. (televizijska serija)
* The Righteous Road of Stepinac (2010.), dokumentarni film
* Jasenovac - istina, 2016., dokumentarni iflm

## Kontroverze
Sedlar se našao na udaru kritika zbog optužbi da u filmovima promovira hrvatski nacionalizam i politiziranje. 5. 4. 2016. premijeru je dočekao njegov dokumentarni film *[[Jasenovac – istina]]* koji govori o zločinima komunističkih vlasti u logoru Jasenovac od 1945. do 1951. godine koji su, kako se tvrdi u filmu, bili prešućivani. Međutim, na kraju filma se napušta ta tematika i prelazi na moderno doba, te se spominju razni ljevičarski političari u Hrvatskoj koji navodno "prešućuju komunističke zločine" (Stjepan Mesić, Ivo Josipović, Milorad Pupovac), kao i razni novinari poimenice koji im navodno pomažu (Miljenka Jergovića, Jurice Pavičića, Ante Tomića, Davora Butkovića i drugih), što je ocijenjeno tendencioznim i irelevantnim za navodnu temu filma, kao i svojevrsnim prozivanjem nepodobnih osoba putem filma. Slavko Goldstein je izjavio kako je taj film "pun poluistina, laži i falsifikata", te kako je kraj koji spominje javne ličnosti poimenice "direktna optužnica protiv pojedinaca i tjeralica".

Vladimir Matijanić je za novine *[[Slobodna Dalmacija]]* zapisao kako film "ne dokazuje da su nakon oslobođenja partizani u Jasenovcu masovno likvidirali zarobljenike, niti da je pod ustaškom strahovladom logor bio isključivo 'radni i sabirni'". Jedna od teza u filmu je i navodni novinarski naslov *[[Vjesnik]]a* iz 1945. o leševima koji su uzvodno dospijeli do Zagreba, a koji je naknadnim istraživanjem razotkriven kao falsifikat. Zbog optužbi za falsificiranje, poricanje zločina i govora mržnje protiv novinara, odvjetnik Veljko Miljević je naveo da bi zbog filma Sedlar mogao završiti i u zatvoru.

## Izvori

## Vanjske veze
*
L'Aveu

***L'Aveu*** () je francusko-italijanski igrani film snimljen 1970. godine u režiji Coste Gavrasa. Predstavlja adaptaciju istoimene knjige bivšeg čehoslovačkog komunističkog čelnika Artura Londona i njegove supruge Lise, a u kojoj je opisana njihova uloga u zloglasnom procesu Slanskom. Radnja prikazuje kako London (čiji lik tumači Yves Montand) godine 1951. kao zamjenik ministra vanjskih poslova iznenada bude uhapšen od strane tajne policije i odveden u zatvor, gdje ga podvrgavaju strahovitom mučenju čiji je cilj ishoditi priznanje ne samo da je američki špijun nego da su i njegovi najbliži drugovi i pretpostavljeni dio "titoističke" i "trockističke" zavjere.

*L'Aveu* je Gavras snimio nedugo nakon svog izuzetno uspješnog i hvaljenog filma *[[Z (film)|Z]]* koji je, usprkos toga, izazvao kritike od strane desno orijentirane javnosti zbog navodnog nedostatka objektivnosti, odnosno prikaza represije u zapadnoj državi i članici NATO-pakta, a ignoriranja istih fenomena u Istočnom bloku. Gavras je velikim dijelom film snimio kako bi tim kritičarima odgovorio, ali mu je inspiraciju pružila i nedavna invazija Varšavskog pakta na Čehoslovačku i gušenje Praškog proljeća, koja je kod ogromnog dijela lijevo orijentirane javnosti na Zapadu uklonila dotadašnje simpatije prema sovjetskom modelu komunizma. To je uključilo i Montanda, koji se nakon tih događaja prekinuo svoje dugogodišnje članstvo u Francuskoj komunističkoj partiji te je projekt shvatio i kao priliku da djelom izrazi svoje neslaganje. Za film se izuzetno dobro pripremao te je, kako bi što uvjerljivije prikazao Londonovo fizičko propadanje u zatvorskoj ćeliji, prošao kroz rigoroznu dijetu i naglo izgubio na tjelesnoj masi. Iako su neki kritičari nakon premijere film proglasili antikomunističkim, sam Gavras se od toga ogradio, izjavivši da nikada nije imao namjeru kritizirati komunizam kao ideologiju; svi njegovi kasniji filmovi, koji su također imali snažan politički naboj, su imali eksplicitno kritički stav prema desničarskim organizacijama i režimima.

## Uloge
* Yves Montand : Gerard
* Simone Signoret : Lise
* Michel Vitold : Smola
* Gabriele Ferzetti : Kohoutek
* Jean Bouise : le directeur d'usine
* Sacha Briquet
* Marcel Cuvelier : Josef Pavel
* Gérard Darrieu : un policier
* Gilles Segal
* Henri Marteau
* Jean Lescot : un policier
* Michel Beaune : l'avocat
* Jacques Rispal : l'ancien secrétaire
* Michel Robin : le procureur général
* Georges Aubert : Tonda
* Marc Bonseignour
* Thierry Bosc
* André Cellier
* Monique Chaumette
* Jean-Paul Cisife
* Pierre Decazes
* Pierre Delaval
* Vassilis Diamantopoulos
* Jacques Emin
* Marc Eyraud : un politique
* Jean-François Gobbi
* Maurice Jacquemont
* William Jacques
* Jean-Pierre Janic
* Patrick Lancelot : l'interrogateur
* Guy Mairesse : le médecin
* François Marthouret : un policier
* Pierre Moncorbier : le président
* Charles Moulin
* Umberto Raho : Jaretzki
* Paul Savatier
* László Szabó : l'homme de la police secrète
* Claude Vernier : Bedrich
* Nicole Vervil
* Pierre Vielhescaze
* Antoine Vitez : un ami communiste
* Jacques Marbeuf

### Vanjske veze
* 
* 
*
Velika nagrada Rusije

**Velika nagrada Rusije** bila je utrka Formule 1 u razdoblju od 2014. do 2021. godine. 
## Pobjednici
### Po godinama

### Višestruki pobjednici (vozači)

### Višestruki pobjednici (konstruktori)
Plan-kontraplan

**Plan–kontraplan** (engleski **Shot reverse shot**) je filmska tehnika koje regulira netremično praćenje prizornog zbivanja i kontinuitet praćenja zbivanja, a koje se koristi kada dvoje osoba međusobno razgovaraju u dva odvojena kadra. Na filmu se u jednom kadru pokaže jedan lik kako gleda drugi lik (često izvan ekrana), a potom se drugi lik prikaže kako gleda prvog lika. Pošto su likovi poredani jedan nasuprot drugom, gledatelji time dobivaju dojam da ta dva lika gledaju i razgovaraju jedan s drugim.

## Povezano
*pravilo 30 stupnjeva
*pravilo rampe
## Izvori
Emir Fejzić

**Emir Fejzić** (Visoko, 9. januar 1987) je bosanskohercegovački diplomirani glumac.
## Biografija
Emir Fejzić rođen je u Visokom, a diplomirao je na Odsjeku za glumu na Akademiji scenskih umjetnosti (ASU) u Sarajevu predstavom "Tape" pod mentorstvom doc. Alena Muratovića u klasi prof. Admira Glamočaka i doc. Alena Muratovića. Proglašen je najboljim studentom Odsjeka za glumu u 2007/08 godini za ulogu Gospodina Martina u ispitnoj predstavi "Ćelava pjevačica". Na ASU ostvario je uloge u predstavama među kojima su i Antigona, Buđenje proljeća, Tramvaj zvani čežnja, Ifigenija u Aulidi, Ćelava pjevačica, Plastelin i Tape. Profesionalni angažmani obuhvataju i uloge u predstavama Kaligula (NPS), Ružno pače (East West), Plavi zec (KUD Seljo) i Suprugoubice u samostalnoj produkciji a ostvario je i zapažene uloge u filmovima SS-Jaw, Memory full i Jasmina. Od oktobra 2009. godine, dobiva zvanje asistenta na predmetu Ples na Akademiji scenskih umjetnosti u Sarajevu, gdje trenutno radi. Uradio je i nekoliko radio drama za BHT 1.

## Izvori

## Vanjske veze
* http://www.magazinplus.eu/emir-fejzic-ovogodisnji-dobitnik-priznanja-glumac-godine/
Kalocsa

**Kalocsa** (hrvatskosrpski: *Kalača*, njemački: *Kollotschau*, slovački: *Koloca*)  je grad na jugu 
Mađarske od 16,136 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Bács-Kiskun.

## Geografija

Kalocsa leži na lijevoj obali Dunava, udaljena 142 km južno od Budimpešte.

## Historija

Kalocsa je postala biskupija još za vladavine prvog ugarskog kralja - sv. Stefana. Već u 11. vijeku uzdignuta je u rang nadbiskupije i bila je vrlo prosperitetni srednjovjekovni  grad sve dok je nisu orobile Osmanlije. Ponovno se oporavila tokom 19. vijeka, ovaj put kao centar agrarnog kraja i 
prehrambene industrije.

Kalocsa je vjerojatno najbogatiji grad što se tiče folklora u Mađarskoj; gotovo svaki predmet iz Kalocse, od nošnje do veza eksplozija je boja i čudesnog dizajna.

Oba muzeja - folklorne umjetnosti i Károly Visky, posvećena su lokalnom folkloru. Grad je poznat po vezenim motivima, koje vezu žene i prodaju širom svijeta.

U Kalocsi je rođen Nicolas Schöffer, pionir kinetičke skulpture. Njegova rodna kuća pretvorena je u muzej, a na glavnom trgu koči se njegov 26-metarski kinetički svjetleći toranj.

Pored svega Kalocsa je poznata i po paprici, koja neobično dobro uspjeva zbog obilja sunca.

## Pobratimski gradovi

* , Cristuru Secuiesc
* , Kirchheim unter Teck
* , Karup
* , Totana
* , Bethlehem
* , Shenzhen

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice kalocse''
Mátra

**Mátra**  je masiv na sjeveru Mađarske, duž Slovačke granice.

## Geografija

Matra se prostire po Županiji Heves od kanjona rijeke Zagyve na zapadu do kanjona rijeke Tarne na istoku.

To je ukupno 37 km (u smjeru zapad-istok), a širok je od 10 do18 km, izranja iz Velike mađarske nizine a na sjeveru se stapa sa Zapadnim Karpatima.
.

U masivu leži najviša planina Mađarske - Kékes visoka 1010 metara.

Ostali viši vrhovi masiva su; Piszkéstetőn (942 metar), Nagy Gallyába (963 m), Saskő (899 m), Palánktető (734 m), Szederjestető (679 m).

## Reference

## Vanjske veze

* ''Köszöntjük a Mátra internetes útikalauzán!''
Tarna

**Tarna** i **Trnava** je rijeka na jugu Slovačke i sjeveru Mađarske duga 110 km lijeva pritoka Zagyve.

## Karakteristike

Tarna izvire u Slovačkoj u Masivu Mátra, od tamo teče prema jugu do ušća u Zagyvu.

## Reference

## Vanjske veze

* Adatok a tarna
Gyula (grad)

**Gyula** čita se *Đula* (njemački: *Jula*) je grad na jugoistoku Mađarske od 30,658
stanovnika.

Gyula administrativno podpada pod Županiju Békés, u kojoj je drugi po veličini grad nakon prijestolnice Békéscsabe. Danas je poznata po termama i srednjovjekovnom zamku.

## Geografija

Gyula leži nedaleko od granice sa Rumunjskom, udaljena oko 235 km jugoistočno od Budimpešte.

## Historija

Prvi pouzdani spomen Gyule nalazi se u dva dokumenta iz 1313. koje je izdao kralj Karlo I. Robert u samostanu  - *Gyulamonostora* ili *Julamonustra*. Svega dvije dekade kasnije - 1332. i samo naselje se zvalo Gyula.

Prve gradske privilegije Gyuli je dodijelio kralj Karlo I. Robert, one su se svodile na pravo da izaberu gradonačelnika i održavaju sajam.

Čitav set novih privilegija mjestu je dodjelio ban János Maróti, od prava da samostalno naplaćuje porez, do toga da sudi vlastitim građanima, a kralj Žigmund Luksemburški oslobodio ga je od plaćanja nekih poreza. Ban Maróti učinio je puno tog za razvoj grada, od tog da je doselio franjevce do tog da je podigao zamak. 
Kad je 1476. njegova porodica - Maróti izumrla, - Gyula je kao domena vraćena kralju. Te iste - 1476 kralj Matija Korvin potvrdio je sve dotadašnje gradske privilegije date građanima Gyule, i čak ih proširio oslobodivši ih od plaćanja carine po cijeloj zemlji.

Šest godina kasnije - 8. aprila 1482 kralj Matija Korvin poklonio je tadašnju Grofoviju Hunedoara svom sinu Jánosu Korvinu, a idućeg dana tome je dodao i domenu Gyula. U namjeri da učvrsti poziciju svog sina u Gyuli, reorganizirao je administraciju u Gyuli - 1484. i smjestio je u zamku, a sve u namjeri da spriječi lokalno plemstvo da mu istjera nasljednike.

Sve to nije mu puno vrijedilo kad su se pred vratima Gyule pojavile Osmanlije.

Borbe između Osmanlija i Mađara koje su se rastegle na preko sto godina, potpuno su unazadile taj kraj i sam grad Gyulu, koji se pretvorio u osmansku pograničnu utvrdu.

Dugi rat vođen krajem 16. vijeka potpuno je unazadio krajeve između rijeka Körös i Moriš.

## Pobratimski gradovi

* , Arad
* , Bălţi
* , Budrio
* , Ditzingen
* , Droitwich Spa
* , Krumpendorf
* , Miercurea-Ciuc
* , Schenkenfelden
* , Zalău

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Gyule''
Iqraa TV

**Iqraa TV** (, dosl. "recitiranje") je saudijski televizijski kanal kojim upravlja Arab Media Corporation, čiji je vlasnik milijarder Saleh Abdulah Kamel. Kanal je osnovan 21. 10. 1998. i emitira se na engleskom, arapskom i francuskom jeziku, a dostupan je preko satelita i interneta. Glavni cilj kanala je promicanje islamske i arapske kulture.

## Vanjske veze
*  Službene stranice Iqraa TV-a
Tiha većina

**Tiha većina** (; ) je izraz kojim se nastoji opisati fenomen, odnosno situacija u kojoj određeni stav u nekom društvu ili zajednici uživa daleko veću podršku nego što bi se to dalo zaključiti na osnovu njegovog eksplicitnog iskazivanja u javnosti. On se u pravilu koristi za moderna demokratska društva u kojima postoji institucionalna sloboda izražavanja, odnosno masovni mediji i suvremena tehnologija omogućavaju stvaranje koliko-toliko "opipljivog" javnog mnijenja.

Iako se u različitim kontekstima koristio i ranije, izraz je u svom današnjem obliku prvi put koristio američki predsjednik Richard M. Nixon 1969. godine u kontekstu rasprava koje je izazvao tada sve nepopularniji vijetnamski rat, odnosno žestoke kritike koje je njegova politika vijetnamizacije izazvala nasuprot zahtjeva za hitnim, jednostranim i bezuvjetnim povlačenjem američkih snaga iz Južnog Vijetnama, a na kojima su inzistirale vodeće ličnosti američkog kulturnog, medijskog i velikog dijela političkog establishmenta. Nixon je nasuprot toga tvrdio da njegovu politiku podržava "tiha većina", odnosno američki građani koji podršku njegovoj politici ne žele ili ne mogu objaviti kroz etablirane medije. Nixon je potvrdu svog stava dobio tri godine kasnije kada je više nego uvjerljivo pobijedio na predsjedničkim izborima.

Fenomen "tihe većine" se kasnije koristio kako bi se opisao sličan jaz između stavova "običnog naroda" i stavova kulturne, ekonomske i političke elite u drugim državama. On svoju praktičku dimenziju često dobiva za vrijeme izbora kada njihovi rezultati predstavljaju iznenađenje u odnosu na predizborne ankete; to se često tumači time da se anketirani ustručavaju ili srame iskazazi stavove koje je elita proglasila "nepoželjnima", odnosno "politički nekorektnim". Zbog toga se fenomen tihe većine najčešće vezuje uz populizam i desnicu, odnosno konzervativne i reakcionarne stavove.

## Povezano
* Bradleyjev efekt
* Faktor stidljivog Toryja
* Središnja Amerika (SAD)
* Populizam
* Politička korektnost
* Antipolitika
Psefologija

**Psefologija** (od starogrčke riječi *psephos* ψῆφος za 'kamenčić', koji su Grci koristili umjesto današnjih izbornih listića) je nauka, odnosno oblast politologije posvećene  izborima. Ona se bavi proučavanjem različitih izbornih sistema, kao i uticaja demografskih, ekonomskih, kulturnih i drugih faktora, uključujući izborne kampanje i predizborne ankete na njihov ishod. Sam izraz je prvi put 1952. godine iskoristio britanski historičar R. B. McCallum prilikom statističke analize izbornih rezultata. Osim izraza psefologija se koristi i izraz **izborne studije**.

## Vanjske veze
* Natuknica na portalu Hrvatske enciklopedije
* 'Psephos' Dr. Adam Carr's Elections Archive
* International IDEA – International Organisation providing (amongst other things) statistical analysis of elections and electoral systems
* ACE Project – Information resource for electoral design and administration. Includes comparative data on elections and electoral systems
Gyöngyös

**Gyöngyös** (hrvatskosrpski: *Đunđuš*, njemački: *Gengeß*) je grad na sjeveru Mađarske od 30,190
stanovnika.

Gyöngyös je drugi po veličini grad u Županiji Heves, pod koju administrativno podpada.

## Geografija

Gyöngyös leži nedaleko od granice sa Slovačkom, udaljen 80 km sjeveroistočno od Budimpešte.

Gyöngyös zovu ulazom u Masiv Mátra, jer se nalazi na mjestu na kom se iz Velike mađarske nizine uzdižu šumovita brda Matre.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1261. pod imenom *Gungus*. 
Kralj Karlo I. Robert odobrio je 1334. Gyöngyösu - status grada.
Zahvaljujući vinogradarstvu i trgovačkim putevima koji su prolazili preko mjesta, - Gyöngyös se razvio u poprilično trgovište, pa su se u njemu nastanili i franjevci.

Period između 1546. - 1687. Gyöngyös je proživio pod osmanskom okupacijom, ali je uživao relativno visok stupanj autonomije i bio zaštićen kao privatni sultanov feud, pa je i nadalje cvjetalo vinogradarstvo i trgovina.

Početkom 17. vijeka, počelo se razvijati zanatstvo osnivanjem cehova. Grad je odigrao značajnu ulogu u neuspjelom Rakocijevom ustanku.

Do polovice 18. vijeka podignuta je većina zgrada u historijskom centru u baroknom stilu.

Gyöngyös je 1917. doživio katastrofalan požar, koji se proširio na cijeli grad iz bolnice, u požaru je poginulo 11 ljudi, a 
8000 građana ostalo je bez doma.

## Pobratimski gradovi

* , Pieksämäki
* , Ringsted
* , Sanok
* , Šuša
* , Târgu Secuiesc
* , Zeltweg

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Gyöngyösa''
Gudauta

**Gudauta** (gruzijski: გუდაუთა, abhaski: *Гәдоуҭа*, ruski: *Гудаута*) je grad u gruzijskoj pokrajini Abhaziji. Nalazi se na Crnom moru, 37 km sjeverozapadno do Suhumija glavnog grada Abhazije.

## Historija
U Gudauti je do 1982. godine bila baza sovjetskog ratnog zrakoplovstva smještena na aerodromu Bombora, koja je kasnije prebačena u Čukotski autonomni okrug.   Grad je bio središte Abhazima tijekom separatističkog otpora gruzijskim vladinim snaga tokom Gruzijsko-abhazijskog rata 1992.-1993. U septembru 1995. godine, Gruzija je morala dati Rusima u najam tri baze u zemlji, a među njima je bila i baze Gudauta.

Na samitu Organizacije za europsku sigurnost i suradnju (OESS), u Istanbulu 1999. godine, Rusija je pristala zatvoriti svoju bazu u Gudauta i povući trupe i opremu, obećavajući da odsad zračnu luku trebala koristiti isključivo za mirovne snage CIS. Međutim Abhazi su blokirali inspekcijske posjete OESS-a , a nakon rata u Južnoj Osetiji 2008. Rusija je potpisala sporazum s Abhazijom kojim je dozvoljeno da Rusija zadržati svoju vojnu bazu. Baza Gudauta ostaje jedan od glavnih problema u složenim rusko-gruzijskim odnosima.

## Gradovi prijatelji
*  Kinešma, Rusija

## Izvori
Gali (grad)

**Gali** (gruzijski: გალი, abhaski: *Гал*) je grad u gruzijskoj pokrajini Abhaziji. Nalazi se južnoj Abhaziji 77&nbsp;km jugoistočno do Suhumija glavnog grada Abhazije.

## Historija
Grad je središte Galskog distrikta u kojem živi 30.356 stanovnika 2011. godine. Tokom Gruzijsko-abhazijskih sukoba 1990.-tih mnogo Gruzijaca napustilo je grad. Do novembra 1993. godine, većina okruga Gali je bila pod kontrolom separatista s izuzetkom nekoliko izoliranih enklava. U maju 1998. Gruzijci su probali vratiti izgubljeno područje što nisu uspjeli, a rezultat neuspjeha bio je ponovni progon Gruzijaca.

## Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 1989. godine u gradu je živjelo 15.763 stanovnika, od čega 93,3% Gruzijaca, 3,2% Rusa i  0,6% Abhaza. Prema popisu stanovništva iz 2003. godine gradsko stanovništvo se smanjilo na 7.169 ljudi, od kojih je najviše 95% Mingrela/Gruzijaca. Prema zadnjem popisu stanovništva iz 2011. godine u gradu živi 7.605 stanovnika od čega Mingrela/Gruzijaca - 96,8% (7.360 osoba) , Abhazi 1,7% (126), Rusa  1,0% (73 osoba), Armenaca  0,1% (11), Ukrajinca. 0,1% (10)..

## Značajne osobe
*Baadur Džobava, gruzijski šahist

## Izvori
Autoput S4 (Gruzija)

**Autocesta S4** (još znana i kao Tbilisi-Crveni most) je autocesta u Gruziji i jedna od najvažnijih brzih cesta u Gruziji koja povezuje glavni grad Tbilisi s gradom Red Biridge (azer. *Qırmızı Körpü*, gru. *წითელი ხიდი*) na azerbejdžanskoj granici. Duljina autoceste iznosi 57 kilometara (35 milja).  Nakon prelaska granice s Azerbejdžanom, autocesta nastavlja prema gradovima Gäncä i glavnom gradu Bakuu. Autocesta  je dio europske rute E60 i europske rute P 117. 

## Izvori
Ivana Trump

**Ivana Trump** (rođena kao Ivana Marie Zelníčková 20. februara 1949., umrla 14. jula 2022.) bila je američko-češka poslovna žena i bivša manekenka, najpoznatija kao prva supruga američkog poslovnog čovjeka i političara Donalda Trumpa.

Rođena je u Čehoslovačkoj pod komunističkom vlašću. U djetinjstvu se bavila skijanjem, te je neko vrijeme studirala na Praškom univerzitetu. Godine 1971. se udala za agenta za prodaju nekretnina Alfred Winklmayra, a 1973. godine emigrirala u Kanadu. Od prvog muža se razvela 1976. godine, a nakon što je upoznala Trumpa u New Yorku, za njega se vjenčala 1977. godine. Bračni par Trump je brzo postao jedan od najpoznatijih u njujorškom otmjenom društvu, a Donald je Ivani također pružio važnu ulogu u razvoju vlastitog poslovnog imperija, pa je u jednoj anketi 1990. godine proglašena "hotelijerkom godine" u SAD. Ivana Trump je Donaldu rodila troje djece - Donalda Juniora (1977), Ivanku (1981) i Erica (1983). Kada je krajem 1990. otkriveno kako Donald održava vanbračnu vezu sa glumicom Marlom Mapes, pokrenula je spektakularnu brakorazvodnu parnicu koja je okončana sudskom nagodbom 1992. godine. Nakon nje je Ivana Trump sa bivšim mužem ostala u dobrim odnosima, te je, između ostalog, 2016. godine javno podržala njegovu kandidaturu za američkog predsjednika.

Poslije braka sa Trumpom se udala još dva puta udala, ali nijedan brak nije dugo potrajao. Bavila se samostalnom poslovnom karijerom, te je 1990-ih, između ostalih, nakratko surađivala sa kontroverznim hrvatskim poduzetnikom Miroslavom Kutlom. Kao celebrity je imala cameo nastup u hollywoodskoj komediji *[[The First Wives Club]]* (tumačeći same sebe), te 2010. godine u britanskoj reality emisiji *[[Celebrity Big Brother 7|Celebrity Big Brother]]*.
Hajdúböszörmény

**Hajdúböszörmény** čita se *Hajdubesermenj*, njemački: *Betschermen*) je grad na sjeveroistoku Mađarske od 31,224 stanovnika.

Hajdúböszörmény je drugi po veličini grad u Županiji Hajdú-Bihar, pod koju administrativno podpada.
Danas je poznat po termama, sjajno uređenom trgu i dobrim školama.
 
## Geografija

Hajdúböszörmény leži udaljen svega 19 km od Debrecena, i oko 231 km sjeveroistočno od Budimpešte.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1248. pod imenom *Nagyböszörmény* (Veliki Böszörmény). Ime Böszörmény je u staromađarskom značio - musliman, a to govori da je u to vrijeme mjesto bilo naseljeno muslimanima.

Nagyböszörmény je 1325. dobio status trgovišta, a 1410. mu je kralj.Žigmund Luksemburški dodjelio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Beregovo
* , Joseni
* , Kraśnik
* , Salonta
* , Siilinjärvi
* , Trogir

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Hajdúböszörménya''
De Telegraaf

***De Telegraaf*** je nizozemski dnevni list koji se izdaje u Amsterdamu od 1. 1. 1893. godine. Osnivač mu je Henry Tindal, a trenutni vlasnik Telegraaf Media Groep. Godine 2014. *De Telegraaf* je imao tiražu od 455.727 primjeraka čime se pozicionirao kao najprodavaniji nizozemski dnevni list. Sredinom 1990-ih cirkulacija mu je bila još veća i izlazio je u 760.000 primjeraka dnevno. Politička orijentacija novina je primarno desni populizam. Od augusta 2015. glavni urednik novina je Paul Jansen.

## Vanjske veze

*  De Telegraaf
Melania Trump

**Melania Trump** (rođena kao **Melanija Knavs** 26. aprila 1970) je slovenska dizajnerica nakita i bivša manekenka, najpoznatija kao sadašnja supruga američkog predsjednika Donalda Trumpa.

Rođena je kao dijete Viktora Knavsa, direktora trgovine automobilima u tadašnjoj SR Sloveniji (koja je bila dio Jugoslavije). Manekenstvom se počela baviti u dobi od 16 godina, a nakratko je studirala umjetnost na Ljubljanskom univerzitetu. Nakon toga je otišla u Milano, a potom u Pariz. Godine 1996. se preselila u New York, a 2000. snimila prestižni editorijal za *[[Sports Illustrated]]*.

Trumpa je prvi put srela u septembru 1998. godine, a javnost je za njihovu ljubavnu vezu doznala godinu dana kasnije. Vjenčali su se šest godina kasnije, a ceremoniji su, između ostalih, prisustvovali i Trumpovi bliski prijatelji Bill i Hillary Clinton. Trumpu je 2006. rodila sina Barrona Williama.

## Reference

## Vanjske veze

*
*
Ekonomija Gruzije

**Ekonomija Gruzije** je nakon raspada SSSR-a i osamostaljenja doživjelo silovit pad. Veliki dio poduzeća je prestao poslovati, a poljoprivredna i industrijska proizvodnja su se u razdoblju od 1991. - 1994. svake godine prepolovile. Već 1995. započinje proces privatizacije, ali privatizacija državnih poduzeća vlasničkim certifikatima nije uspjela. Prvi znaci oporavka gospodarstva javljaju se 1996. godine kada gruzijska vlada uz pomoć MMF-a provodi opsežne reforme kojima se smanjuje inflacija te otvaraju nova tržišta (prije svega u Turskoj, Azerbajdžanu i Turkmenistanu)

Glavne ekonomske djelatnosti su uzgoj poljoprivrednih proizvoda kao što su grožđe, agrumi i lješnjaci; u rudarstvu vađenje mangana, bakra i zlata; te proizvodnja alkoholnih i bezalkoholnih pića, metalna industrija, strojogradnja i kemijska industrija. Najvažnije poljoprivredno područje je Kolhidska nizina gdje mogu uspijevati i suptropske kulture, a tu se uzgajaju čaj, voće (naranče, limuni, jabuke) i kukuruz. Na južnim padinama Velikog Kavkaza dugu tradiciju ima vinogradarstvo. Gruzija je u vrijeme SSSR-a bila važan proizvođač mangana, (ležišta kraj Čiature), kod Tkvarčelija ima kamenog uglja, a u nizinama na zapadu i u obalnom području otkrivena su ležišta nafte i zemnog plina. Dvije trećine električne energije dobija se iz hidroelektrana, a ostatak iz termoelektrana koje rade na kameni ugljen i zemni plin. Većina industrije smještena je na tri industrijska područja: Tbilisi-Rustavi, Zestafoni-Čiatura i Kutaisi-Tkibuli. Kod Batumija se nalazi naftni terminal i rafinerija nafte. Turizam je jedan od najbrže rastućih sektora gruzijskog gospodarstva koji ima značajan potencijal u budućnosti. Gruziju je 2011. posjetilo oko tri milijuna turista. Najznačajnija su ljetovališta na crnomorskoj obali te zimska središta na padinama Kavkaza.

## Izvori
Marsov meteorit

**Marsov [[meteorit]]** je kamen koji je izvorno formiran na Marsu ali je prilikom udara asteroida i kometa u blizini izbačen sa tog planeta u svemir, te prešao dugi put sve dok nije pao na Zemlju. Od preko 61.000 meteorita pronađenih na Zemlji, najmanje 132 su identificirana da potječu sa Marsa do 2014. Pretpostavlja se da su ovi meteoriti sa Marsa na temelju izotopskog sastava koji je sličan kamenju i atmosferskim plinovima koje su analizirale svemirske letjelice na tom planetu. 17. 10. 2013., NASA je, na temelju analiza argona i Marsine atmosfere koje je dobavio rover Curiosity, objavila da određeni Marsovi meteoriti koji su pronađeni na Zemlji doista potječu sa Marsa.

Ovaj termin isključuju meteorite na samom Marsu.

3. 1. 2013., NASA je objavila da meteorit nazvan *[[NWA 7034]]*, a koji je 2011. pronađen u Sahari, doista sa Marsa te da sadrži deset puta više vode od drugih meteorita tog planeta pronađenih na Zemlji. Meteorit je vjerojatno formiran prije 2,1 milijardu godina tijekom Amazonskog geološkog perioda na Marsu.

## Izvori

## Vanjske veze

*Marsovi meteoriti: (JPL) 
*O pitanju meteorita sa Marsa
Orosháza

**Orosháza** čita se *Orošhaza* je grad na jugoistoku Mađarske od 28,356 stanovnika.

Orosháza administrativno podpada pod Županiju Békés, u kojoj je treći po veličini grad nakon prijestolnice Békéscsabe i Gyule.

## Geografija

Orosháza leži između rijeka Körös i Moriš, udaljena oko 60 km jugoistočno od Szegedina.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1466. pod imenom - Orosháza, a to je bila sintagma od riječi *oros* = lično ime + *haza* = dom, dakle to je značilo Dom nekog Orosa.

Za osmanske invazije mjesto i čitav taj kraj je opustjelo, jer su se ljudi raselili.

Orosháza je ponovno naseljena tokom 18. vijeka.

Između dva rata Između dva rata Orosháza je bila na glasu kao najveće mađarsko selo. Nakon rata podignuta je 1963. velika tvornica stakla u kojoj se zaposlilo nekoliko hiljada 
stanovnika.

## Pobratimski gradovi

* , Carei
* , Kuusankoski
* , Bãile Tuşnad
* , Panjin
* , Llanes

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Orosháze''
Marla Maples

**Marla Mapes** (27. oktobar 1963 - ) je američka filmska i televizijska glumica, najpoznatija kao druga supruga američkog poslovnog čovjeka i političara Donalda Trumpa.

Maples je Trumpa upoznala i sa njim započela ljubavnu vezu dok je on bio u braku sa prvom suprugom Ivanom Trumpom. Otkriće ljubavne veze, ali i spektakularna brakorazvodna parnica koji su uslijedili, su izazvali veliki publicitet. Sa Trumpom je vjenčala krajem 1993. godine, nedugo nakon što mu je rodila kćer Tiffany. Godine 1997. su se rastali, a formalno razveli 1999. godine.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Big Cartoon DataBase

**The Big Cartoon DataBase** (skraćeno **BCDB**), odnosno **Velika baza podataka crtića**, je online baza podataka sa informacijama o animiranim filmovima, cjelovečernjim ili kratkometražnim, i animiranim serijama.

Ovaj je pokret počeo 1996. kao popis animiranih filmova studija Walta Disneya na računalu Davea Kocha. Kao odgovor na rastuću potražnju za temom, BCDB je pokrenut online 1998. kao baza podataka za pretragu posvećen skupljanju i arhiviranju informacija o crtićima, uključujući detaljima o produkciji, popisu glasovnih uloga, producenata, režisera kao i sažetka radnje. Uključuje i recenzije registriranih korisnika. Od 2003., BCDB je postala 501(c) neprofitna organizacija. 2009., njen autor, Dave Koch, je na forumu izjavio da je BCDB prešao brojku od preko 100.000 naslova.

## Reference

## Vanjske veze
*
The Journal of Popular Culture

***The Journal of Popular Culture*** je recenzirani naučni časopis koji izdaje američki Wiley-Blackwell a koji objavljuje akademske eseje o popularnoj kulturi i masovnoj kulturi. Časopis je uspostavljen 1968. a glavni urednik tada bio je Ray B. Browne. Sjedište mu je East Lansing, Michigan.

Izdaje se šest puta godišnje. Trenutna urednica je Ann E. Larabee.

## Vanjske veze
* ''The Journal of Popular Culture'' na Wiley-Blackwell
* ''The Journal of Popular Culture'' na Michigan State University
Petr Čech

**Petr Čech** (Plzeň, 20. svibnja 1982.) je umirovljeni češki nogometni golman i reprezentativac, koji je posljednje igrao za londonski Arsenal; uz to je bio i kapetan češke reprezentacije. Prije potpisivanja za Arsenal 2015. godine, Čech je igrao za FK Chmel Blšany, Spartu Prag, Rennes i Chelsea. Sa 118 nastupa Čech je, trenutno, surekorder po broju reprezentativnih nastupa s Karelom Poborským, a predstavljao je svoju reprezentaciju na Svjetskom prvenstvu 2006. te na Europskim prvenstvima 2004., 2008. i 2012. Na Euru 2004. je proglašen najboljim golmanom turnira, a istu nagradu dobio je i tokom tri sezone Lige prvaka. Danas ga se smatra jednim od najboljih i nacijenjenijih golmana svoje generacije. 

Najviše uspjeha imao je u Chelseaju, za kojeg je potpisao 2004. godine te je tokom 11 sezona skupio 486 službenih nastupa, što ga je stavilo na šesto mjesto igrača s najviše nastupa za klub. S Chelseajem je bio četiri puta prvak Engleske te je isto toliko puta osvojio FA Kup, tri puta Liga kup te po jednom Europa ligu i Ligu prvaka. 

Čech također drži i seriju golmanskih rekorda, među kojima je i onaj za najmanje utakmica potrebnih za 100 utakmica bez primljenog gola (*clean sheet*) u Premier ligi, postigavši to u 180 utakmica, te onaj za najviše utakmica bez primljenih golova u historiji engleske lige. Također drži i češki profesionalni rekord u trajanju od 903 minute bez primljenog gola. Drži još nekoliko rekorda u Češkoj te je trostruki dobitnik zlatne rukavice za golmana s najviše utakmica bez primljenog gola u engleskoj ligi.
Gruzijski kontingent za Kosovo

**Gruzijski kontingent za Kosovo** (gruzijski: ქართული სამხედრო კონტინგენტი კოსოვოში) je vojni kontigent gruzijske vojske koji je bio raspoređen na Kosovu od 1999. do 2008. u okviru NATO-ovih međunarodnih mirovnih snaga (KFOR). To je bilo prvo sudjelovanje Gruzije u nekoj međunarodnoj mirovnoj misiji. 

Prvi gruzijski vojnici, njih 34, na Kosovo su došli 1999. i bili su stacionirani u gradiću Mamuša, sjeverno od Prizrena. Godine 2003. 150 Gruzijaca bilo je smješteno u Prizrenu pod njemačkom komandom. U aprilu 2008. Gruzija povlači svojih 180 vojnika s Kosova. Kao razlog povlačenja gruzijski dužnosnici naveli su odlazak vojnika u Afganistan.

## Izvori
Hačapuri

**Hačapuri** (sir + hleb) je tradicionalno gruzijsko jelo - hleb sa sirom, koji se jede kao brza hrana.

Jelo je popularno u Gruziji i unutar država bivšeg Sovjetskog Saveza. U gruzijskim regionima postoje različite varijante, koje se pripremaju od tipičnih regionalnih sastojaka, npr. *ačaruli hačapuri* u obliku brodića sa dodatkom jaja, *imeruli hačapuri*, koji je okruglog oblika, i dr.

Hleb se priprema od kvasenog testa. Nakon što se testo digne, ono se razvalja i puni dodacima kao što su: sir, jaja, kajmak, beli luk i prema različitim varijantama drugi dodaci. Filovano testo zatim se peče u natkrivenoj vreloj tavi i premaže maslacem.

Hačapuri se prodaje u manjim trgovinama, bistroima i restoranima brze hrane.

## Reference

## Literatura
*
Most Ananuri

**Most Ananuri** (gruz.: ანანურის ხიდი, ananuris khidi) je most preko rijeke Aragvi koji se nalazi 72 km zapadno od Tbilisija, glavnog grada Gruzije. Most veže gruzijsku vojnu cestu koja prolazi kroz slikovite povijesne komplekse dvorca u Ananuriju. Most je vidljiv iz dvorca.

## Izvori