open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zelena menestra

**Zelena menestra** tradicionalno je i autohtono jelo dubrovačkog kraja. U povijesnim spisima se spominje još od daleke 1480. godine. Uskoro bi se trebalo naći na popisu UNESCO-ove zaštićene nematerijalne baštine.

Iako se zelene menestra pojavljuje u raznim oblicima i u raznim dijelovima dubrovačkoj kraja, ipak je to autohtono konavosko jelo. Tradicija spremenja zelene menestre okrunjena je i natjecanjem u kuhanju zelene menestre koja se odvija u okviru menifestacije Mirisi Božića u Konavlima. 

Župljanima najdraže jelo, zacijelo je zelena menestra. Župljani, odvjeka ratari i uzgajivači sitne stoke od plodova svojih težačkih ruku spravljahu zelenu menestru.

Kaštradina (suha bravetina), suha svinjetina („štuk“ od pršuta (bedrena kost), panceta (slanina), svinjska glava...), te neizostavne suhe domaće kobasice, nosivi su dio zelene menestre. U vodi u kojoj se već prije skuhalo meso kuha se kupus (raštan, verza, glavati...), patate (krumpir) i malo larda (svinjska mast).

Servira se toplo složeno suho meso i kobasice na plitici (tacni), a kupus u dubokoj zdjeli s malo tekućine. Neizostavni začin u Župi pri uživanju u menestri je freško (svježe) izvađeni i izgratani (naribani) hren. Čaša domaćeg crnog vina je sjajan epilog objeda od menestre.

## Izvori
Štikovica

**Štikovica** je mjesto u Dubrovačko-neretvanskoj županiji i dubrovačko je prigradsko naselje, a sa Zatonom i naseljem Vrbica čini jednu cjelinu.

## Geografija
Štikovica se nalazi ispod Jadranske turističke ceste, 6,5&nbsp;km sjeverozapadno od Dubrovnika, između naselja Lozica i naselja Zaton. Smještena je na jugoistočnoj obali Zatonskog zaljeva.

## Historija
Štikovica je relativno novo naselje u kojem predvladavaju vile i kuće sa apartmanima za iznajmljivanje.

Tijekom Domovinskog rata Štikovica je bila pod okupacijom JNA i četnika pa je bila popljačkana a brojne kuće uništene.

## Gospodarstvo
Mještani Štikovice se uglavnom bave turizmom i ribarstvom. U mjestu se nalaze restoran i jedna od najljepših šljunčanih plaža u okolici.

## Sport
U Štikovici ljeti djeluje amaterski vaterpolski klub Štikovica, utemeljen 1999. godine te od tada nastupa u dubrovačkoj Divljoj ligi.

## Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, Štikovica zajedno sa naseljem Zaton broji 858 stanovnika od čega na Štikovicu otpada tek stotinjak.

## Vanjske veze
Vrbica (Dubrovnik)

**Vrbica** je malo prigradsko dubrovačko naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji, a sa naseljima Zaton i Štikovica čini jednu jedinstvenu cjelinu.

## Geografija
Vrbica se nalazi djelomično uz Jadransku turističku cestu a djelomično na padinama obližnjeg brda, uz i iznad naselja Štikovica, oko 5,5&nbsp;km sjeverozapadno od grada Dubrovnika.

## Gospodarstvo
Vrbica je gospodarski najnerazvijenije naselje među svim sjeverozapadnim prigradskim naseljima. Turizam i poljodjelstvo su najvažnije grane privrede.

## Stanovništvo
Vrbica broji tek osamdesetak stanovnika, većinom Hrvata katoličke vjeroispovjesti.
Ljetnikovac Petra Sorkočevića na Lapadu

**Ljetnikovac Petra Sorkočevića u Lapadu** je gotičko-renesansni ljetnikovac, odnosno vila na dubrovačkom predjelu Lapad, s pogledom na gruški zaljev.

Najbolje je očuvan od pet ljetnikovaca roda Sorkočević. Dao ga je izgraditi Petar Sorkočević 1521. godine. Ljetnikovac je jednokatnica, s tipično dubrovačkim tlocrtom: središnji salon okružuju četiri sobe. Zgrada je podignuta na drvenom temelju, okružena vrtom i ograđena zidom. U vrtu je i ribnjak s morskom vodom, te orsan, pristanište za čamce. Na više mjesta uklesan je grb obitelji Sorkočević, a mogu se vidjeti i inicijali Petra Sorkočevića "P.S.". Ljetnikovac je bio namijenjen odmoru i razonodi, ali su se ondje održavali plesovi, kazališne predstave i književne večeri.

## Literatura
* Nada Grujić: *Ladanjska arhitektura dubrovačkog područja*, Zagreb, 1991. ()
* *Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće*, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik 1987.
Eša Ligorio

**Eša Ligorio** (Dubrovnik, 15. 4. 1933. – Beograd, 2. 4. 2014) je bivša hrvatska plivačica iz Dubrovnika, bivša državna reprezentativka u plivanju slobodnim stilom.

Sudionica je europskih plivačkih prvenstava. Ovo su njeni značajniji rezultati:
* europsko prvenstvo u plivanju 1954.: bronca na 400 m slobodno

Godine 1954. je proglašena za športašicu godine lista Narodni sport (kasnije Sportske novosti).

## Reference
Lista ljetnikovaca u Dubrovniku

Slijedi popis ljetnikovaca u Dubrovniku i okolici:

* Dubrovnik, Batahovina - Ljetnikovac Bunić-Kaboga
* Dubrovnik, Boninovo - Ljetnikovac Skočibuha
* Dubrovnik, Gruž - Ljetnikovac Bunić-Gradić
* Dubrovnik, Gruž - Ljetnikovac Bunić
* Dubrovnik, Gruž - Ljetnikovac Getaldić-Gundulić-Zago
* Dubrovnik, Gruž - Ljetnikovac Gundulić
* Dubrovnik, Gruž - Ljetnikovac Sorkočević, Vila Natali
* Dubrovnik, Gruž - Ljetnikovac Majstorović
* Dubrovnik, Gruž - Ljetnikovac Luke Pucića
* Dubrovnik, Komolac - Ljetnikovac Sorkočević
* Dubrovnik, Lapad – Ljetnikovac Petra Sorkočevića
* Dubrovnik, Lapad, Sumartin - Ljetnikovac Rašica
* Dubrovnik, Obuljeno - Ljetnikovac Gučetić
* Dubrovnik, Gradac- Ljetnikovac Pucić
* Dubrovnik, Pile - Ljetnikovac Pucić
* Dubrovnik, Rijeka dubrovačka - Ljetnikovac Božidarević-Škaprlenda
* Dubrovnik, Rijeka dubrovačka - Ljetnikovac Restić
* Dubrovnik, Stara Mokošica - Ljetnikovac Gučetić
* Dubrovnik - Ljetnikovac Zamanja
* Trsteno - Ljetnikovac Gučetić

## Literatura
* Nada Grujić, *Ladanjska arhitektura dubrovačkog područja*, Zagreb 1992.
Utvrda Imperijal

**Utvrda Imperial** fortifikacijski je objekt na vrhu brda Srđ. Namjena utvrde je bila obrana sjevernih prilaza gradu Dubrovniku. Imperial je glavna utvrda fortifikacijskog sustava brda Srđ, a u istom sustavu se nalaze i utvrde Strinčjera, Gradci i Žarkovica.

## Historija

Gradnja utvrde izravno je vezana uz razdoblje francuske vlasti u Dubrovniku koja je trajala od 1806. do 1814. godine. Francuzi 1806. godine na prijevaru zauzimaju Dubrovačku Republiku. Razdoblje okupacije traje 2 godine, a 1808. godine Republika se i formalno ukida. Da bi osigurali svoje položaje, čim su došli u lipnju 1806., Francuzi počinju s gradnjom utvrde na Srđu. Nisu imali vremena za brzu gradnju jače utvrde, no već tada se ukopavaju te počinju graditi bedem prema istoku i prema sjeveru prema Otomanskoj granici i Žarkovici, na mjestu stare crkve Sv. Srđa. Naime, iz tih su pravaca očekivali napad Rusa i Crnogoraca. Tvrđava se u današnjem obliku počela intenzivno izgrađivati kamenom 1810. godine. Gradnju je vodio general Auguste Marmont. Budući da je Napoleon bio car, pojedina je područja carstva podijelio svojim podanicima.

U gradnji utvrde sudjelovali su stanovnici šireg dubrovačkog područja i klesari s Korčule jer se odatle donosio kamen.

Tvrđava Imperial zapravo je bila glavni stožer francuske vojske na dubrovačkom području. Izgled utvrde Imperial se vremenom promijenio. Nakon poraza Francuza i pada Napoleona te nakon Bečkog kongresa 1815., Dubrovnik i Dalmacija, kao i čitava Hrvatska, potpadaju pod austrijsku vlast. Tada austrijska vojska preuzima utvrdu Imperial i tu smješta svoje trupe. U nekoliko navrata austrijska vojska proširuje i nadograđuje tvrđavu tako da je njen konačni izgled izmijenjen, bastioni su pojačani, a tvrđava je proširena.

Tvrđava je bila u vojnoj funkciji do 1882. jer se Dubrovnik smatrao utvrđenim gradom, a bio je na samoj granici s Otomanskim Carstvom. Austrijanci su iz te utvrde pratili zbivanja na granici. Nakon austro-ugarske okupacije Bosne i Hercegovine utvrda Imperijal gubi svoju namjenu pogranične utvrde.

Utvrda nije napadana od svoje izgradnje pa sve do 1991. godine i Domovinskog rata, odnosno opsade Dubrovnika. U utvrdi su malobrojni branitelji Dubrovnika uspješno odoljevali svim napadima JNA i dragovoljaca iz svih krajeva istočne Hercegovine i Crne Gore. Utvrda Imperial i njeni branitelji su 6. prosinca 1991. godine doživjeli najteži napad otkad je utvrda izgrađena. Tijekom napada utvrda je pretrpila velika oštećenja.

## Utvrda Imperijal danas

U utvrdi se danas nalazi muzej posvećen obrani Dubrovnika tijekom Domovinskog rata. Dio utvrde je dodijeljen u koncesiju, a predviđena je gradnja ugostiteljskih i smještajnih jedinica. S Dubrovnikom je povezana obnovljenom žičarom koja je tijekom rata u potpunosti uništena. Na utvrdi se također nalazi televizijski odašiljač.

## Vanjske veze
Odašiljač na utvrdi Imperial

## Galerija

Datoteka:View Dubrovnik-5.jpg
Datoteka:Srđ.jpg
Datoteka:Dubrovnik-torre.jpg
Datoteka:Dubrovnik-muralles laterals.jpg
ŽKK Ragusa PGM Dubrovnik

**ŽKK Ragusa PGM** je hrvatski ženski košarkaški klub iz Dubrovnika. Sjedište je na adresi Liechtensteinov put 10, Dubrovnik.

Klub je bio na vrhuncu snage 2006.-2008., kad je redom bio treći te dvaput četvrti na ljestvici na kraju prvenstva.
najpoznatije igračice
* Ivona Matić 
* Razija Mujanović 
* Cvetana Dekleva 
* Kristina Benić
* Monika Bosilj
* Martina Gambiraža
* Tina Periša
* Simona Šoda

## Izvori
Ljetnikovac Vice Stjepovića-Skočibuhe na Šipanu

**Ljetnikovac Vice Stjepovića-Skočibuhe** na otoku Šipanu iz 1563. je zaštićeni spomenik kulture u Hrvatskoj. Nalazi se u Suđurđu.
Površine je 800 m2, a pripadajuće zemljište 3000 m2.

Građen je od veljače do kraja prosinca 1563. godine. Dao ga je sagraditi najveći dubrovački brodograditelj Vice Stjepović–Skočibuha, iz ugledne obitelji Stjepović-Skočibuha, odmah istočno od očevog dvorca. Ljetnikovac-dvorac odlučio je sagraditi dvije godine prije, zbog obiteljskih nesuglasica.

Mjesto gdje ga je dao izgraditi bilo je brodogradilište. Materijal za gradnu dovažan je s Kupara, a dobavljač je bio ciglar Ivan Antunović. Zidari su bili iz Gruža, Tonko Rusković koji je već prije radio na Stjepovićevim objektima i Stijepo Đivaljević. Veći dio kamena za građu bio je s Korčule, a manji dio iz susjedstva.

Veći je objekt jednokatnica namijenjena stanovanju obitelji. Građena je od obrađenog kamena. Manja je kuća sagrađena za obiteljskog redovnika (glavna i pomoćna zgrada). Kapelica uz južni dio obiteljske zgrade bila je posvećena svetom Tomi (uspomena na oca, prema Vicinim riječima iz oporuke). Kompleks koji je u potpunosti završen krajem 16. stoljeća obuhvaćao je obiteljsku kuću, dvije kule na tri kata (za obranu od gusara), prednji i stražnji vrt sa šetnicom pravokutnog oblika, crkvicu sv. Tome, lože (glorijet), mlinicu, cisterne u kući i u kuli, spremišta, paviljon na teraci, most i utvrđeni ulaz.

U ljetnikovcu se nalazi renesansni pravokutni kamin s očuvanom štuko-dekoracijom nape (što je izuzetak na dubrovačkom području!), elegantni renesansni kameni umivaonik reljefno oblikovanih rubova i raritetan primjer **jedinog sačuvanog** drvenog balkona (balatur nad stubištem ograde lože) na području Mediterana iz 16. stoljeća .

Ljetnikovac ima sve karakteristike dubrovačke ladanjske arhitekture. Jedini je i potpuno sačuvani ladanjski objekt te vrste u Hrvatskoj.

2000-ih je bio u funkciji kao muzej.

Vice Stjepović–Skočibuha bio je dubrovački čovjek ispred svog vremena. Bio je i ostao najuglednijim predstavnikom trgovačkog staleža svog doba. Predstavljao je oličenje najboljih kvaliteta poslovnog, uglednog, kulturnog, bogatog i radišnog pučanina..

## Izvori

## Vanjske veze
*Dental centar Marušić - Ljetnikovac Vice Stjepovića Skočibuhe
Utvrda Strinčjera

**Strinčjera** je naziv za staru i ruševnu utvrdu koja je dio fortifikacijskog sustava platoa brda Srđ iznad Dubrovnika. U istom sustavu se nalaze i utvrde Imperial, Gradci i Delgorgue.

## Naziv
Ime utvrde potječe od talijanske riječi *trincera*, koja označava vrstu fortifikacijskog objekta, odnosno predutvrde.

## Historija
Strinčjera se nalazi na istoimenom visu, oko 1.300 m zračne linije sjeverozapadno od utvrde Imperial, na oko 400 m nadmorske visine, na položaju s kojeg je vidljiva cijela sjeverna, istočna i dio jugoistočne padine brda Srđ, pa je zahvaljujući takvom položaju za vrijeme austrijske vladavine na tom mjestu izgrađena utvrda. Namjena joj je bila čuvati prilaze gradu Dubrovniku iz spomenutih pravaca. Vrijeme gradnje Strinčjere nikada nije točno utvrđeno, no pretpostavka je, sudeći prema izvješćima austrijskog pukovnika Giuseppea Amerlinga iz 1870. godine, da je građena između 1886. godine i konca 19. stoljeća. Naime austrijski pukovnik u svojim izvješćima o dubrovačkim utvrdama nigdje ne spominje Strinčjeru, a ista utvrda se nigdje ne spominje sve do 1886. godine.

Tijekom Domovinskog rata utvrda Strinčjera je prvotno bila položaj Hrvatske vojske, no nakon žestokih napada i pogibije desetorice hrvatskih branitelja u studenom 1991. Strinčjeru zauzimaju postrojbe JNA koje tu ostaju do 26. svibnja 1992. godine.

## Utvrda danas
Danas je Strinčjera zapuštena, zarasla u grmlje i draču, a okrugle obrambene kule u uglovima te dva objekta unutar utvrde su u ruševnom stanju. Područje oko utvrde je razminirano, pa je sve omiljenija među izletnicima i turistima. Do utvrde vodi makadamska cesta od utvrde Imperial. U i oko utvrde se nalaze spomen obilježja poginulim braniteljima Dubrovnika.

## Vanjske veze
* Službene stranice grada Dubrovnika - Položeni vijenci na Strinčjeri
Gradsko kazalište Marina Držića

**Gradsko Kazalište Marina Držića** je kao profesionalno kazalište osnovano 1944. godine u Dubrovniku i osnovna mu je djelatnost izvođenje dramskih predstava.

## Historija
Prve kazalište predstave u Dubrovniku održavale su se u doba renesanse negdje među dubrovačkim kućama i ulicama, a najčešće na širokom prostoru ispred *Kneževa dvora*. Stari arsenal *Orsan* bio je prvi dubrovački zatvoreni teatarski prostor od kraja 17.stoljeća do 1808.godine, a poslije pada Dubrovačke republike kad je Velika vijećnica izgubila svoju funkciju teatar je organiziran u toj dvorani. To je kazalište nosilo naziv *Kneževsko kazalište* i korišteno je od 1809. do 1817. godine kad je stradalo u požaru.

U vrijeme austrijske vlasti kazališna djelatnost odvijala se u uređenom prostoru kuće *Gozze* (Gučetić), u periodu od 1823. do 1864. godine. Zgrada u kojoj *Kazalište Marina Držića* djeluje danas izgrađena je 1865. godine, a izgradnju je financirao Luko Bonda (Bondić). Nazvana je *Bondin teatar* i pod tim imenom djeluje do Drugog svjetskog rata.

Kao profesionalno kazalište djeluje od 1944. godine kad je utemeljeno kao *Narodno kazalište Dubrovnik*. U povodu obilježavanja 400 godina smrti velikog dubrovačkog pisca Marina Držića kazalište dobiva današnje ime.

Oslikani strop dubrovačkog kazališta djelo je Vlaha Bukovca, koji postavlja temelje hrvatske moderne. Tema Bukovčeva djela, slikanog na stropu 1901. godine je *«Krunjenje dvostruko na nebu i zemlji»*. Svečani zastor kazališta s motivima dubrovačkog gradskog života oslikao je suvremeni umjetnik Matko Trebotić 2008.

Na početku 21. stoljeća u Kazalištu Marina Držića zaposleno je 48 djelatnika od čega je 13 glumaca.

## Vanjske veze
* Službena stranica
Tramvajski promet u Dubrovniku

**Električni tramvaj u Dubrovniku** je povezivao Dubrovnik s Gružem, koji tada nije bio sastavni dio grada, a od 1910. do 1970. Bio je to jedini tramvaj koji je prometovao u Dalmaciji.

## Historija
Gradnjom uskotračne pruge Brod - Bosanski Brod - Doboj - Sarajevo - Metković, te pruge Gabela - Zelenika (s odvojkom prema Dubrovniku), Dubrovnik dobiva na značaju u tadašnjoj Austro-Ugarskoj. Izgradnja pruge je potakla i ideju o povezivanju Gruža i Pila, a obzirom da je Gruž u to vrijeme bio luka ali i periferija grada. Prva pretpostavka za ostvarenje ove ideje bila je izgradnja i početak rada elektrane u Dubrovniku 1. lipnja 1901. Već 1905. je osnovan Odbor za gradnju električnog tramvaja. Gradnja je napravljena (za to vrijeme) u rekordnom roku od 48 radnih dana. Širina kolosijeka bila je 760&nbsp;mm. Od tvrtke "Grazer Wagonen und Maschinenfabrik" iz Graza nabavljeno je pet motornih kola (označenih brojevima od 1 do 5), tri zatvorene prikolice (označene brojevima 21, 22 i 23) te kolni ormar i kolni slog.

## Prometovanje tramvaja
Promet je pušten u pogon 22. prosinca 1910. Postojale su dvije tramvajske linije: od Pila do kolodvora (željezničke stanice) te od Pila do Lapada. U motorna kola putnici su ulazili na stražnjoj, a izlazili na prednjoj platformi, dok su u prikolicu su ulazili sa svih strana.

Uoči Prvog svjetskog rata postojala je zamisao da se pruga produži od Pila do Ploča. Bila su osigurana i znatna sredstva za to, međutim, ta zamisao nikada nije realizirana.

Zanimljivosti vezane za dubrovački tramvaj su da je od samog početka prometovanja postojao je i vagon za poštu, a mogle su se naručiti i posebne tramvajske vožnje izvan voznog reda.

## Kraj prometovanja

Usljed dotrajalosti i otkazivanja kočnica, 7. ožujka 1970. dogodila se prometna nesreća u kojoj je tramvaj broj 5 iskočio iz tračnica. Tom prilikom poginuo je jedan putnik, a četrnaest ih je bilo ozlijeđeno. Dva dana nakon nesreće promet na relaciji Pile – Bolnica je obustavljen, a 20. ožujka iste godine tramvajski promet u Dubrovniku je potpuno obustavljen.

Jedna garnitura motornih kola (br. 7) s otvorenom prikolicom (br. 23) iz 1912. danas je izložena u Tehničkom muzeju u Zagrebu.

## Izvori

## Vanjske veze

* Dubrovački tramvaj 
* Dubrovački tramvaj u Tehničkom muzeju u Zagrebu
Petar Bianchi

**Petar Bianchi** (Dubrovnik, 9. ožujka 1699. - Beč. 7. siječnja 1747.), hrvatski liječnik i diplomat.

Bio je općinski liječnik u Dubrovniku, a od 1730. u Beču, gdje je stekao velik ugled i bio liječnik carske obitelji i dvorski savjetnik. Djelovao je i kao otpravnik poslova Dubrovačke Republike u Beču.
Bosansko-dubrovački rat (1403–1404)

**Rat između [[Bosansko Kraljevstvo|Bosne]] i [[Dubrovačka Republika|Dubrovačke Republike]]** je trajao od 1403. do 1404. godine. Službeno je završen je primirjem potpisanim 1405. godine, poslije svrgavanja kralja Ostoje u svibnju 1404.

## Tijek

Kralj Stjepan Ostoja je iskoristio slabosti ugarskog vladara Žigmunda Luksemburškog i 1403. se okomio na Dubrovnik koji bio ugarski vazalni posjed. Otvorenom napadu je prethodilo nekoliko važnih događaja. U Dubrovnik su se sklanjali ugroženi vlastelini koji nisu bili Ostojini istomišljenici (Pavle Radišić). U traženju povoda za napad Ostoja je našao izgovor u vraćanju odbjeglih feudalaca, vraćanju primorja koje im je on prepustio 1399. te na kraju da treba izvjesiti njegovu zastavu kao znak da priznaje da je dio bosanskog kraljevstva.

Dubrovčani nisu prihvatili Ostojine zahtjeve i došlo je do sukoba 1403. Bosance je predvodio sa sjevera vojvoda Radič Sanković koji je uspio istjerati predstavnike dubrovačke vlasti iz dobijenog primorja i svede je na ranije granice. I drugi velikaši su sa drugih strana napadali na dubrovački teritorij, sa juga i istoka knez Pavle Radinović i vojvoda Sandalj Hranić Kosača. Jedina snaga koja je mogla pomoći Dubrovčanima bio je herceg Hrvoje Vukčić Hrvatinić koji je imao jak utjecaj na kralja Ostoju i bosanske velmože. Hrvojeva pozicija mu to ipak nije dozvoljavala. Hrvoje je bio glavna snaga Ladislava Napuljskog, protivnika Žigmunda Luksemburškog, a time i protivnika Dubrovnika koji je priznavao Anžuvinca za svog vladara.

Premda su dosegli zidine Dubrovnika Bosanci nisu mogli vojno savladati Dubrovčane. Do jenjavanja sukoba došlo je krajem 1403., a sporadičnih incidenata bilo je i dalje, pa i početkom 1404. Hrvojeva inicijativa za pomirenje je donijela rezultate. On je oko sebe okupio bosansku vlastelu koja je bila protiv nastavka rata. Svrgavanjem kralja Ostoje svibnja 1404. stvoreni su uvjeti za mir između bosanskog kraljevstva i Dubrovnika. Zbog neriješenog pitanja spornog sela Lisac, mir je potpisan tek sljedeće 1405. godine.

U lipnju 1405. novi bosanski vladar Tvrtko II. izdaje povelju kojom priznaje predratno stanje, te vraća Dubrovniku Primorje i krivnju svaljuje na Ostoju. Dubrovčani ga primaju u vlastelu, darujući mu kuću u Dubrovniku i zemlju u Primorju. Iste godine dubrovačkim plemićima proglašeni su Sandalj i Vukac Hranić. Godinama kasnije ratne sjekire su zakopane, a 31. prosinca 1409. Ostoji je vraćena kuća i zemlja u Primorju te je sa sinom i potomcima primljen u vlasteoski krug.

## Izvori
Umjetnička škola Luke Sorkočevića u Dubrovniku

**Umjetnička škola Luke Sorkočevića** je osnovnoškolska i srednjoškolska obrazovna ustanova u Dubrovniku. U sklopu ustanove djeluju osnovna glazbena i baletna škola, te srednja škola sa smjerovima za glazbu i likovni dizajn koja radi po gimnazijskom programu.
Umjetnička škola omogućuje učenje sljedećih glazbenih instrumenata:

glasovir,
violina,
oboa,
tuba,
harmonika,
violončelo,
klarinet,
flauta,
udaraljke,
kontrabas,
truba,
saksofon,
gitara,
rog,
blok flauta,
trombon,
fagot.

Škola je dobila ime po Luki Sorkočeviću, dubrovačkom skladatelju iz 18. stoljeća.

## Vanjske veze
* Službene stranice
Biskupijska klasična gimnazija Ruđera Boškovića u Dubrovniku

**Biskupijska klasična gimnazija Ruđera Boškovića** je privatna škola s pravom javnosti u Dubrovniku. Utemeljitelj škole je Dubrovačka biskupija, pod čijom se upravom nalazi i danas. U sklopu škole djeluje i Biskupijsko sjemenište.

Nastava se odvija prema planu i programu koji je predviđen za klasične gimnazije u Hrvatskoj, što uključuje učenje latinskog i starogrčkog jezika kroz sva četiri razreda.

Ova je srednjoškolska ustanova jedina klasična gimnazija u Dubrovačko-neretvanskoj županiji. Ima četiri razredna odjeljenja, za svaki razred po jedno. Odjeljenja broje 20-30 učenika.

## Historija

Zgrada današnje Klasične gimnazije je izgrađena krajem 17. stoljeća, kao isusovačko učilište, pod nazivom Collegium Ragusinum (Dubrovački kolegij). Uz kompleks kolegija je izgrađena i crkva sv. Ignacija. Njegov osnutak je bio značajan za Dubrovačku Republiku, jer je tim činom postala neovisna od talijanskih studija. Najznačajniji polaznik Kolegija je bio Ruđer Bošković, znameniti dubrovački znanstvenik iz 18. stoljeća. Kad je isusovački red 1773. ukinut, zgradu su preuzeli pijaristi, koji su tamo osnovali *Zavod za javnu nastavu*. Ondje je djelovao poznati hrvatski rječničar Franjo Marija Appendini. Napoleonova vojska je 1806. zgradu prenamijenila u vojnu bolnicu, a nakon toga je više puta mijenjala funkciju.

Godine 1941. je dubrovački biskup u nju preselio sjemenište i utemeljio klasičnu gimnaziju. Ta je škola 1991. godine, odlukom Ministarstva prosvjete i kulture, stekla pravo javnosti i time je postala regularna obrazovna ustanova, otvorena ne samo za članove sjemeništa, nego i za ostale učenike.

## Ime i dan škole
Dubrovačka klasična gimnazija je dobila ime po Ruđeru Boškoviću, najpoznatijem polazniku Dubrovačkog kolegija, u čijoj se zgradi danas nalazi Biskupijska klasična gimnazija. Boškovićev rođendan, 18. svibnja, proglašen je Danom škole.

## Vanjske veze
* Službena stranica
Dubrovačka karaka

**Dubrovačka karaka** (eng. *argosy*) je velik jedrenjak građen u Dubrovačkoj Republici od 15. stoljeća. Pripada među najveće brodove toga doba.

Karake su prevozile skupi teret. Imale su i naoružanje do 40 topova, za obranu od pirata. Dominikanski samostan u Dubrovniku čuva najvredniji uzorak dubrovačke karake iz 15. stoljeća. Posade su bile do 140 ljudi. Dubrovačka karaka imala je tri jarbola, od kojih je srednji najviši. On ima dva križna jedra. Jarbol na pramcu ima križno jedro, a na krmi latinsko jedro. Jedra su bila teška i podizala su se uz pomoć ručnog vitla. Krma je visoka, što je osobina prekooceanskih brodova. U središnjem prostoru karake, bio je strop sa slikama tadašnjih slikarskih majstora. Na nekim su postojale kovačke i stolarske radionice, zdenac s vodom i vrtom, čak i nastambe za svinje, kokoši i kuniće. 
Karaka je krajem 16. stoljeća poboljšana, pa je mogla prevesti i do 1000 vojnika i 900 tona tereta. Dubrovčani su u gradnji karaka bili vrlo strpljivi i vrhunski majstori, koristili su najkvalitetnije drvo. Karakama su putovali i do Velike Britanije i SAD-a. Hrvatska narodna banka i Hrvatski novčarski zavod izradili su srebrni kovani novac s motivom dubrovačke karake . Hrvatska pošta izdala je marku s prikazom dubrovačke karake.
U djelima Williama Shakespearea, "Mletački trgovac" i "Ukroćena goropadnica" spominje se riječ "argosy" koja znači dubrovačka karaka. 

## Izvori

* Neda Staklarević, Radost, prosinac 1995. Zagreb.

## Izvori
Muzej Domovinskog rata Dubrovnik

**Muzej Domovinskog rata Dubrovnik**, smješten u prizemlju utvrde Imperial na brdu Srđ, prostor je u kojem je izložen stalni postav i istoimena izložba *Dubrovnik u Domovinskom ratu 1991.-1995.*

## Postav
Muzej je prvi put otvoren za javnost 5. kolovoza 2008. godine, na Dan domovinske zahvalnosti. Prostor muzeja raspolaže sa oko 500 izloženih eksponata iz razdoblja 1991. – 1995. za vrijeme opsade Dubrovnika. Glavna tema postava je *Dubrovnik u Domovinskom ratu 1991.-1995.* i povijest objekta "Fort Imperial", a Rat u Hrvatskoj na dubrovačkom području obrađen je kroz četiri tematske cjeline:
# "Pad Dubrovačke republike i povijest objekta 'Fort Imperial'"
# "Srpsko-crnogorska agresija 1991."
# "Dani pobjede – oslobodilačke akcije Hrvatske vojske"
# "Stradanje stanovništva, civilnih objekata i spomenika kulture"

## Eksponati

U dubrovačkom muzeju Domovinskog rata izloženi su brojni autentični dokumenti, umjetničke i dokumentarne fotografije, tiskana građa, naoružanje hrvatskih boraca, minsko-eksplozivna sredstva, ratne karte i zapovjedi, dijelovi vojne opreme, predmeti iz svakodnevnog života Dubrovčana i hrvatskih boraca, autentične snimke i videomaterijal, sjećanja sudionika, ratne zastave borbenih postrojbi, originalni stijeg sa Srđa iz 1991., planovi minskih polja, ratni dnevnici i slična građa.

## Izvori
Pomorski muzej u Dubrovniku

**Pomorski muzej** u Dubrovniku smješten je u dubrovačkoj tvrđavi Svetog Ivana.

## Historija
Osnovan je 1941. godine organizacijom izložbe pod nazivom *Pomorski putevi i Dubrovnik kroz stoljeća*. Muzej je od 1949. godine bio dijelom Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, a 1987. godine spojio se s Dubrovačkim muzejom.

Muzej je smješten u tvrđavi svetog Ivana koja je restaurirana nakon katastrofalnog potresa 1979. godine. Stalni postav muzeja je postavljen 1986. godine, a prikazuje pomorsku povijest grada Dubrovnika i njegove okolice.

## Eksponati
U postavu izložbe se nalaze makete brodova iz 17., 18. i 19. stoljeća, brojne zastave, topovi i ostalo oružje, nautički instrumenti, brodski dnevnici, mape, razni dokumenti, kao i  vrijedns knjižnics s mnogim rijetkim primjercima knjiga i važnom arhivskom građom.

## Važnije izložbe
Tijekom proteklih godina u muzeju su bile postavljene razne izložbe poput:
* 1990. *Brodograđevna tradicija u Dubrovniku*,
* 1992.-1993. *Dubrovnik i Novi svijet (Amerike)*,
* 1994. *Baština drvene brodogradnje u Hrvatskoj*,
* *Posljednji dubrovački i pelješki jedrenjaci*,
* 1996. *Slike kap. B. Ivankovića (1815.-1898.)*.

## Stalni postav
Neki od predmeta iz stalnog postava muzeja:
* Pehar-čaša
* Navigacijski šestar
* Teretnica jedrenjaka "Sto Nic. Jozepo"
* Korice brodske knjige dubrovačkog broda "S. Spirito"
* Model dubrovačkog galijuna
* Pomorski atlas Placido Caloiro Oliva
* Brodska apoteka s jedrenjaka Dubrovačke republike
* Mornarska škrinja
* Konzularna diploma Dubrovačke Republike
* Isprava dubrovačkog konzula u Lisabonu
* Dubrovačka pulaka
* Fragment državne brodske zastave
* Pulena - ukrasna figura s pramca jedrenjaka "Abraham"
* Model broda tipa košne golete
* Brodska apoteka dubrovačkog jedrenjaka "Rado"
* Bark "Eber"
* Nava "Danica"
* P/B "Dubrovnik"
* Ukrasna (ili uresna) pulena velikog trabakula
* P/B "Daksa"

## Galerija


Datoteka:Pomorski muzej.JPG
Datoteka:U Pomorskom muzeju u Dubrovniku.JPG
Datoteka:U Pomorskom muzeju (Dubrovnik grad).JPG
Datoteka:Pomorski muzej (Dubrovnik grad).JPG
Datoteka:Dubrovnik, Pomorski muzej.JPG


## Izvori
Samostalna organizacija Hrvatske stranke

**Samostalna organizacija Hrvatske stranke** je bila stranačka organizacija bivših pripadnika Hrvatske stranke.

Utemeljena je 28. rujna 1905. u Dubrovniku. Bilo je to na skupštini predstavnika Hrvatske stranke iz dubrovačkog i korčulanskog kotara. Radilo se o većini bivših pristaša te stranke s područja tih dvaju kotara. 

Nova organizacija odlučila se je suprotstaviti promijenjenoj politici Hrvatske stranke koju je zahvatilo austrofilstvo kao posljedica masovna priljeva i nekritična primanja članstva Narodne hrvatske stranke. Odvajanje ove skupine od Hrvatske stranke je bio jednim od razloga sloma politike novog kursa u Dalmaciji.

Za tajnika je izabran Milorad Medini, za dopredsjednika Roko Arneri, a za predsjednika Pero Čingrija.

Gospodarski oslonac ove organizacije je bila Hrvatska vjeresijska banka u kojoj je značajni dioničar bio Ivo de Giulli.

## Izvor
*Anali Dubrovnik 36 (1998.) Pero Depolo: Političke struje u Dubrovniku i aneksija Bosne i Hercegovine (I. dio)
Dubrovački misal

**Dubrovački misal** (lat. Missale Ragusinum) je katolička misna knjiga nastala u Dubrovniku u 12. stoljeću.

Nastao je u Dubrovniku, gdje se od 12. stoljeća koristio za vrijeme Svete Mise u dubrovačkoj katedrali. Pisan je beneventanskim pismom i notacijom te najbolje predstavlja beneventansko pjevanje u južnoj Dalmaciji i spomenik je nulte kategorije. U njemu se nalazi 230 molitava i 230 napjeva koji se mogu usporediti s najljepšim napjevima svjetske baštine.  Napjevi koji se sreću u Misalu su raznoliki. Neki su istovjetni ostalim europskim napjevima, neki su inačice sličnih napjeva, a neki su, poput exulteta, posve drukčiji i ne nalaze se nigdje drugo. Pokazuje, da je u Dubrovniku bilo visoko razvijeno gregorijansko muziciranje.

Misal je nestao iz Dubrovnika pod nepozantim okolnostima, a ponovno je nađen na aukciji u Veneciji 1817. godine. Dio je zbirke venecijanskog isusovca Mattea Luigija Canonicija, koja je nakon njegove smrti završila na spomenutoj aukciji. Danas se čuva u knjižnici Bodleian Library u Oxfordu u Engleskoj. Elias Avery Loew prvi je ustvrdio dubrovačko podrijetlo Misala i to zbog spominjanja svetaca i kotorskih mučenika Petra, Andrije i Lovrijenca zbirnog naziva Petilovrijenci. 

Misal je prije četrdesetak godina u oxforskoj knjižnici pronašao hrvatski muzikolog don Miho Demović. Uz dozvolu iz Oxforda, objavljeno je izdanje pretiska Dubrovačkog misala 2011. godine u izdanju Dubrovačkih knjižnica, a donacijom umirovljene dubrovačke gimnazijske profesorice engleskog jezika Pavice Šper Šundrice.  

## Izvori
Crvena Hrvatska (časopis)

**Crvena Hrvatska** je bio tjednik iz Dubrovnika. Izlazio je od veljače 1891. godine. Od 1906. do 1912. je izlazio polutjedno. 

Uređivali su ga Frano Kovačević, Filip Čaroki, Frano Supilo, Vlaho Kelez, Milan Marjanović, Ivo de Giulli (poslije član Jugoslavenskog odbora), Milorad Medini (u aneksijskom razdoblju 1907.-1910.) , Antun I. Šapro i Ivo Arsete.

Izdavači su bili Frano Supilo, Ivo de Giulli, Milorad Medini i Antun Šapro.

U ovom su listu Ante Trumbić i Frano Supilo iznosili svoje liberalno pravaške stavove, po kojima bi Hrvatska bila izvan Monarhije. Od poznatih suradnika u Crvenoj Hrvatskoj pisao je i hrvatski povjesničar Nikola Zvonimir Bjelovučić.

## Izvori

## Vanjske veze
* Crvena Hrvatska (Proleksis enciklopedija)
Ekonomska i trgovačka škola Dubrovnik

**Ekonomska i trgovačka škola Dubrovnik**, srednja škola u Dubrovniku. Ima četverogodišnje smjerove ekonomska gimnazija (od školske godine 2013./14.), upravni referent, ekonomist, komercijalist i poslovni tajnik, te trogodišnji smjer prodavač. Onima koji završe smjer prodavač nudi se prilika završiti četvrtu godinu smjera komercijalist i tako dobiti i to zvanje i mogućnost ići na državnu maturu i upisati fakultet. Od školske godine 2012./13. četvrtu godinu prodavači mogu završiti redovno i besplatno (obično u dvije godine: u prvoj polažu razliku predmeta, a u drugoj gradivo četvrtog razreda), a prije su mogli samo kroz obrazovanje odraslih. Škola postoji od 1953., a na sadašnjoj je lokaciji (dvije zgrade: *Iva Vojnovića 12*, *Iva Vojnovića 14*) od 1. prosinca 1966. Za sve smjerove upisuje se velik broj učenika (obično 30-60), a najmanje ih se upisuje za smjer prodavač (20-40). Školu većinom pohađaju osobe ženskoga spola.

## Vanjske veze

* Službena stranica
Obrtnička i tehnička škola Dubrovnik

**Obrtnička i tehnička škola Dubrovnik**, srednja škola u Dubrovniku.

Ima jedan četverogodišnji strukovni smjer: agroturistički tehničar; te više trogodišnjih strukovnih smjerova: automehaničar, vodoinstalater, elektromehaničar, frizer i soboslikar-ličilac.

Postoje i smjerovi u koje se upisuje bez ugovora: instalater grijanja i klimatizacije, cvjećar i pomoćni cvjećar (jednogodišnji smjer).

Za sva trogodišnja strukovna zanimanja ne postoji bodovni prag nego se učenici pri upisu ocjenjuju prema uspjehu postignutom u osnovnoj školi.

## Vanjske veze

* Službena stranica
Medicinska škola Dubrovnik

**Medicinska škola Dubrovnik**, srednja škola u Dubrovniku. Nalazi se u *Ulici Baltazara Bogišića 10*. Osnovana je 22. srpnja 1959. Zgrada joj je izgrađena 1964. Ima smjerove medicinska sestra/tehničar opće njege i fizioterapeutski tehničar/tehničarka. Medicinska škola Dubrovnik jedina je dubrovačka srednja škola koja ima petogodišnji smjer (medicinski tehničar/tehničarka).

## Vanjske veze
* Službena stranica
Isusova pelenica

**Isusova pelenica** relikvija je koja se uz ostale nalazi u riznici dubrovačke katedrale.

Spominje se od 1030. godine kao pelenica u koju je Isus bio umotan prilikom prikazanja u hramu (Lk 2 **29-32**). Svećenik Ivan na povratku iz Misira svrativši u Dubrovnik iskoristio je prigodu i posjetio svog znanca mjesnog svećenika Srđa. Tom prigodom povjerio mu je na čuvanje olovni kovčežić s napomenom da ga ne otvara makar deset godina. Srđ je kovčeg skrio u crkvi pod kamene ploče. Po povratku s putovanja u Svetu zemlju Srđ je na mjestu crkve pronalašao biskupski dvor, ipak je uspio pronaći kovčeg i povjeriti se biskupu Vitalu. S pelenicom su pronašli i pismo koje je potvdilo autentičnost relikvije. Biskup je pred smrt tajnu povjerio časnoj sestri benediktinki, koja je opet do svoje smrti čuvala tajnu. Nakon toga postojanje relikvije više nije bilo tajna pa se ustaljuje običaj poklanjanja dijelića pelene bolesnicima na smrt i rodiljama. Pelenica se dugo čudesno obnavljala, sve dok jedan komadić nije poklonjen bosanskoj kraljici. Benediktinke su, međutim nastavile praksu poklanjanja dijelova, ali dubrovački senat u strahu od potpunog gubitka relikvije istu pohranjuje u riznicu katedrale. Prilikom velike trešnje 1667. godine srušena je i katedrala. U nastalom neredu mletački zapovjednik lumbardijera pokušao je otuđiti relikviju, ali njegova ljubavnica u strahu pred Bogom otkriva tajnu pa pelenica ostaje u Dubrovniku i Revelinu sve do feste sv. Vlaha 1712. godine kad je prenešena u novosagrađenu katedralu gdje se čuva do danas pod brojem LXXXVI. kao **SACER PANNICULUS CHRISTI**. Od tog doba iznosi se samo jedan put godišnje u procesiji na dan sv. Vlaha. Nakon što je oduzeta benediktinkama samo se dva puta komadić otkinuo od relikvije i to 1396. godine kao dar Žigmundu Luksemburškom dok je boravio u Dubrovniku i 1844. godine papi Piu IX. dio koji se čuva u Lateranskoj bazilici.

## Literatura
*Bego-Urban, Melita, Škrinja uspomena (Dubrovački jezični pabirci), 1. izd., Humanitarno društvo Župe dubrovačke, Zagreb, 2010., 

## Vanjske veze
*Moćnik stolne crkve
*Službene stranice grada Dubrovnika
Turistička i ugostiteljska škola Dubrovnik

**Turistička i ugostiteljska škola [[Dubrovnik]]**, srednja škola u Dubrovniku. Ima četverogodišnje smjerove turistička gimnazija (od školske godine 2013./14.), hotelijersko-turistički tehničar, hotelijersko-turistički komercijalist i agroturistički tehničar, te trogodišnje kuhar, konobar i slastičar. Nalazi se na Pločama (*Župska 2*), a osnovana je 1947. Razredi smjera HTT broje najviše učenika (tridesetak), a oni ostalih smjerova manje. Nova zgrada škole namjerava se izgraditi na Babinom kuku. Predviđa se izgradnja velike školske zgrade koja će imati i male hotele gdje će učenici pohađati nadziranu praksu.

## Izvori

## Vanjske veze

* Službena stranica
Dubrovačka privatna gimnazija

**Dubrovačka privatna gimnazija**, privatna srednja škola u Dubrovniku s pravom javnosti. Nalazi se u ulici *Sustjepanska 4*. Školovanje se plaća (mjesečno 2 430 kn) i razredi broje prosječno 20 učenika. Škola je započela svoj rad 2010.

Vanjske poveznice: www.pg-dubrovnik.net

Izmijenjeni podaci:
Mjesečna školarina je 2570 kn. Škola je započela s radom 1.rujna 2009.
Prepoznatljiva po individualnom pristupu, obiteljskoj atmosferi, uvođenju iPada u interaktivnom odnosu 1 na 1, uvođenju dvojezičnosti u gimnazijski program (hrvatski i engleski), ovlašteni pripremni centar za Cambridge ispite u suradnji s partnerskom jezičnom gimnazijom "Pitagora"iz Splita, atraktivne terenske nastave u Hrvatskoj i inozemstvu, domaći i međunarodni projekti, niz uspjeha iz stranih jezika (engleski, francuski, njemački, španjolski, talijanski) te iz povijesti... Uspješne pripreme za državnu maturu svojih i vanjskih učenika. Briga o dubrovačkoj materijalnoj i duhovnoj baštini.
Izvor: učenici i profesori DPG-a
Odgovorna osoba: mr.sc. Tomislav Franušić, ravnatelj
Nikola Bošković

**Nikola Bošković** (Orahov Do, 1641. ili 1642. - Dubrovnik, 18. rujna 1721.), trgovac iz Dubrovačke Republike najpoznatiji kao otac znamenitog astronoma Ruđera.

Rođen je u Orahovom Dolu, malom mjestu nedaleko od Popovog polja. Otac mu se zvao Boško i po tome je dobio prezime. Imao je brata Petra koji je umro 1724. Nikola je došao u Dubrovnik kao dječak kako bi bio šegrt Rada Gleđevića koji ga je zatim otpremio u Novi Pazar učiti od mjesnih trgovaca. Bošković se kasnije vratio u Dubrovnik kao bogat čovjek. Njegova putovanja kroz Rašku je opisao isusovac Riggeputti u djelu *Relazione della Provincia della Rassia*, koje je poslužilo kao materijal za djelo *Illyricum Sacrum* koje govori o povijesti kršćanstva na Balkanu. Bošković opisuje povijesne i sakralne spomenike, uključujući nekoliko pravoslavnih samostana i kraljevskih palača, a također govori i o otužnom stanju Katoličke crkve u krajevima pod turskom vlašću. Nakon povratka u Dubrovnik ženi Pavicu Beteru, poznatu Dubrovkinju talijanskog porijekla. Imali su osmero djece, a drugo (Ruđer) će postati najpoznatije.

Srpski i hrvatski povjesničari su u sporu oko podrijetla Boškovića. Godine 1924. Jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti tvrdi kako su svi Boškovići Srbi te kako je Nikola bio srpski pravoslavni kršćanin koji je prešao na katoličanstvo nakon dolaska u Dubrovnik. Godine 1995. je crnogorski povjesničar Slobodan Šćepanović napisao knjigu *O podrijetlu obitelji i korijenima predaka Ruđera Boškovića* i u njoj tvrdi kako je Nikola prešao s pravoslavnog kršćanstva na katoličanstvo i kako su Boškovići podrijetlom iz Crne Gore. Godine 2012. srpski list *Press* objavio je članak o srpstvu Nikole Boškovića,, pozivajući se na izjavu predsjednika Srbije Borisa Tadića kako je Ruđer Bošković bio Srbin katolik. Hrvatski akademici odbacili su te tvrdnje govoreći kako Tadić mora nešto naučiti, pa i kako je ispod razine komentirati takve tvrdnje.

## Izvori
Etnografski muzej u Dubrovniku

**Etnografski muzej Rupe** je muzej u Dubrovniku smješten u ulici *Od Rupa 3*, na mjestu stare gradske žitnice.

Žitnica je bila zgrada iz 1590. godine. Nalazila se je na otočiću Lave koji je u najstarijem dijelu grada. Zgradu je dala sagraditi dubrovačka vlada. Namjena zgrade je bila čuvati gradske pričuve žita. Žito se je stavljalo u 15 velikih bunara-spremnika koji su bili uklesani u kamenu u prizemlju. 

Zgrada je obnovljena i napravljeni su neki zahvati u odnosu na prvotno zdanje. Prizemlje je ostavljeno u izvornom izgledu. Otvorena su tri bunara-rupe koje se je ogradilo ogradom radi arhitektonskog naglaska. 

Stalni postav muzej čini izlošci tradicijske kulture dubrovačkog kraja. Na prvom su katu gospodarska i materijalna kultura. Na drugom su katu izlošci duhovne kulture: narodne nošnje, tekstil, folklor, čipke te izlošci koji pokazuju običaje.

Preuređenje žitnice u muzej trajalo je od prosinca 1987. do listopada 1989. godine. Vrijednost radova iznosila je 1,694.469,28 USD. Muzej se prostire na površini od 1263 m². 

## Izvori
* www.zod.hr, "Muzej Rupe", pristupljeno 8. srpnja 2013.
Kulturno-povijesni muzej u Dubrovniku

**Kulturno-povijesni muzej** najveći je muzej u Dubrovniku, smješten u samom Kneževom dvoru. 

U njemu se nalaze zbirke namještaja, ikona, kovina, slikarstva, keramike, tekstila, stakla, fotografija i fotomaterijala i raznoga. U muzeju je atrij s velikim stubištem. Iznad njega su vrata s natpisom "*Obliti privatorum - publica curate*" (zaboravite osobne stvari - brinite se o javnim). Kroz ta se vrata ulazilo se u dvoranu Velikog vijeća (srušena 1863.). Druga vrata vode u sobe Dvora i knežev stan koji se je sastojao od radne sobe, središnjeg prostora i spavaće sobe. Do kneževa stana jest dvorska kapelica. 

Kad je knez priređivao audijencije za inozemne veleposlanike, zdura (počasna straža) stajala je u predsoblju koje se nalazi ispred dvorana. Danas su ove prostorije namještene slikama, starim predmetima i stilskim pokućstvom.

Na istočnom krilu kata nalazio se stan čuvara zatvora. Stan je bio gledao ka moru. U istom se je krilu nalazila dvorana Senata. 

Muzej danas čuva sve sačuvano kulturno-povijesno blago iz doba Dubrovačke Republike.

## Izvor
*MDC
Dom Marina Držića

**Dom Marina Držića** najmanji je muzej u Dubrovniku. Nalazi se u *Širokoj ulici 7*.
Po naravi je kazališni muzej, znanstveno-dokumentaristički institut i izložbeni prostor. Zbog uklopljenosti u urbano okružje, primjer je ambijentalnog muzeja. 

Osmišljen je 1989. godine. Ustanovljen kao memorijalni muzej Marina Držića, jednog od najvećih hrvatskih dramatičara. Sinteza je svih iskustava iz oblasti kazališne znanosti, konceptualne umjetnosti, scenografije, kostimografije i informatike. 

U izloške ovog muzeja spada kazališna zbirka. Čine ju kazališni materijali u svezi s izvedbama Držićevih djela u Hrvatskoj i inozemstvu: plakati, programi i fotografije. Muzej dokumentira kazališni život protekle polovice stoljeća u okviru Dubrovačkih ljetnih igara, ali i inih hrvatskih kazališnih pozornica.

## Izvori

*MDC 
*Dom Marina Držića
Pomorsko-tehnička škola Dubrovnik

**Pomorsko-tehnička škola Dubrovnik**, srednja škola u Dubrovniku. U Dubrovniku je *Nautička škola* počela raditi 15. ožujka 1852. Mali broj učenika izazvao je teškoće u radu, pa je škola zatvorena 1860. Ponovno je otvorena 17. studenog 1862. Smještanje škole na današnju lokaciju (*Šetalište kralja Zvonimira 4*) završeno je 16. listopada 1954. Danas Pomorsko-tehnička škola Dubrovnik ima sljedeće smjerove: pomorski nautičar, tehničar za brodostrojarstvo, strojarski tehničar, elektrotehničar, elektroničar i računalni tehničar za strojarstvo. Svi su četverogodišnji. Skoro svi učenici Pomorsko-tehničke škole Dubrovnik muškoga su spola.

## Vanjske veze

* Službena stranica
Gimnazija Dubrovnik

**Gimnazija Dubrovnik**, cijenjena srednja škola u Dubrovniku. Duga je povijest gimnazijskog obrazovanja u Dubrovniku. Godine 1817. dubrovački licej preuređen je u gimnaziju. Zgrada dubrovačke Gimnazije sagrađena na mjestu nekadašnjeg Tabora 1927., danas na adresi *Frana Supila 3* ujedno je i zgrada Osnovne škole Marina Getaldića, a čija je gradnja započela za vrijeme vladavine Habsburške Monarhije. Smjerovi Gimnazije Dubrovnik su opći, jezični, matematički i športski.

## Vanjske veze

* Službena stranica
Muzej suvremene povijesti

**Muzej suvremene povijesti** osnovan je 1995. u Dubrovniku. Nema stalni postav, ni druge izložbene prostore. Muzej je prikupio znatnu građu o Drugom svjetskom ratu, a posljednjih godina radi na prikupljanju isprava i memoarske građe o Ratu u Hrvatskoj u Dubrovniku i njegovoj okolici.
Akvarij i Institut za more i priobalje

**[[Dubrovnik|Dubrovački]] [[akvarij]]** nalazi se u staroj gradskoj luci, u srednjovjekovnoj tvrđavi sv. Ivana. Simbol akvarija je morski konjić.

Akvarij čini 31 bazen ukupnog obujma 115 m3 u kojima se nalaze primjerci flore i faune Jadranskog mora. Najstarija je stanovnica morska kornjača iz 1953. godine. Ostale vrste koje se može vidjeti u akvariju su kostorozi, rakovi, morske zvijezde, zubatci, orade, lubine, kirnje, orhani, ugori, hobotnice, pagari, vrane, drozdovi, jegulje, cipli, murine, škrpine, morski ježinci, trpovi, puževi, školjke itd.

Povijest ove ustanove seže u 1946. kad je osnovana Ribarstvena stanica i 1949. kad je osnovan Biološki institut HAZU (ondašnje JAZU). Od tih godina datira organizirani znanstveno-istraživački rad u području oceanografije i ribarstva u Dubrovniku. Te dvije ustanove bile su osnovama današnjeg Instituta za more i priobalje Sveučilišta u Dubrovniku. 

Institut za more i priobalje Sveučilišta u Dubrovniku radi od 1. siječnja 2006. godine. 

## Vanjske veze

* Službena stranica
Memorijalna kuća Ronalda Browna

**Memorijalna kuća Ronalda Browna** muzej je u Dubrovniku otvoren povodom prve obljetnice tragične smrti ministra trgovine SAD-a Ronalda Browna i njegovih suradnika u mirovnoj misiji 3. travnja 1996. u blizini Dubrovnika. 

Nalazi se pred ulaz na Peskariju. Na prvom katu nalazi se memorijalna soba američkog tajnika za gospodarstvo Ronalda Browna. Prvi i drugi kat namijenjeni su izložbama. 

Na prvom katu je u večeri ponovnog otvaranja zgrade nakon više godina 6. srpnja 2003. postavljena izložba nakita Maxa Škledara. Muzej kani ovdje predstaviti izloške muzeja suvremene povijesti. 

Drugi je kat obnovljene zgrade američko-hrvatskog prijateljstva mjesto na kojem su izložene slike dubrovačkih kolorista Iva Dulčića, Antuna Masle i Đura Pulitike, najznačajnijih hrvatskih slikara sredine 20. stoljeća iz Dubrovnika. U neformalnom govoru zgrada se naziva *Galerijom Dulčić-Masle-Pulitika*.

## Izvori
*arhiv.slobodnadalmacija.hr, "Čast koloristima i Ronaldu Brownu", objavljeno 6. srpnja 2003., pristupljeno 8. srpnja 2013.
Prava Crvena Hrvatska

**Prava Crvena Hrvatska** je bio tjednik iz Dubrovnika. Izlazio je od ožujka 1905. godine do studenoga 1918. 

Uređivali su ga Vlaho Kelez, Frano Schick i Ivo Birimiša. Tjednik je bio list Čiste stranke prava. Nerijetko su preko stranica lista polemizirali s pravaškim listom Crvenom Hrvatskom.

## Izvori
* impresum
Vuk Bobaljević

**Vuk Bobaljević** (?  1473.) je bio hrvatski humanist i pjesnik latinist iz Dubrovnika, sin dubrovačkog diplomata, kneza i vijećnika Mihovila.

## Izvori
*Bobaljević, Hrvatska enciklopedija
*Hrvatski leksikon, str. 111, Naklada leksikon d.o.o., Zagreb, 1996.
Spomen soba u Dubrovniku

**Spomen soba u Dubrovniku** smještena je u palači Sponzi i u njoj se nalaze slike i imena poginulih branitelja tijekom napada na Grad 1991./1992.

1997. godine branitelji Grada Dubrovnika dali su inicijativu utemeljiti Spomen sobu poginulim dubrovačkim braniteljima. U rujnu 2000. odlučeno je Spomen sobu poginulim dubrovačkim braniteljima smjestiti u prizemlju palače Sponza. Državni arhiv u Dubrovniku uredio je prostor. U studenom 2004. godine u novom reprezentativnom prostoru Grad Dubrovnik uređuje novi prostor i otvara novi postav Spomen sobe poginulim dubrovačkim braniteljima sa artefaktima iz Domovinskog rata. 

## Izvori