Povelja Stjepana Tomaševića Dubrovniku 1461.

**Povelja Stjepana Tomaševića Dubrovniku 1461.** je dokument kojim je bosanski kralj Stjepan Tomašević Dubrovčanima obavezao se dubrovačkom knezu, vlasteli i Opštini da će ispuniti zakletvu svog oca, kralja Stjepana Tomaša, u vezi sa regulisanjem duga kralja Tvrtka II dubrovačkim trgovcima. Povelja se danas čuva u Državnom arhivu u Dubrovniku.

## Historija
Nakon krunisanja za novog vladara Bosne, najvjerovatnije 17. novembra 1461. u Jajcu, kralj Stjepan Tomašević izdao je pet povelja Dubrovačkoj Republici, jednu 23. i četiri 25. novembra, od kojih se u dvije obavezuje da će isplatiti odštetu načinjenu dubrovaškim trgovcima, oduzimanjem njihovog srebra

Spor je nastao 1428. god. kada su carinici kralja Tvrtka II, pod sumnjom u kvalitet, oduzeli srebro. Za Tvrtkovo vrijeme spor nije riješen, dok je kralj Tomaš isplatio odštetu samo za jedan dio srebra. Dubrovčani su obnovili potraživanja od kralja Stjepana Tomašovića koji im je izdao navedene dvije povelje. Predpostavlja se i da je ispunio svoju zakletvu, jer su mu Dubrovčani uredno isplatili Svetodmitarski dohodak.

## Opis
Prema opisu koji je dao Gregor Čremošnik za ovu povelju je iskorišten "cijeli tabak papira složen u dva lista". Margine iznose: 3cm gore, 4 cm lijevo, 2,5-3,5 cm desno. Ispod teksta je 10,4 praznog prostora, i u njemu je bio pričvršćen nalijepljeni pečat pomoću 6 mmširoke trake, provučene sa poleđine na lice kroz dva proreza međusobno udaljena 2 cm. Na traku je naliven vosak, koji je zatim pokriven vlažnim nepravilnim rombom od papira sa stranicama od 5 cm, a na papir je pritisnut pečatni tipar. Povelju je napisao dijak Branoš diplomskom maniskulom sa čestim kurzivnim spajanjem. Krst i prvo slovo M, iako je trebalo da budu ukrasni elementi, izvedeni su u velikoj brzini i veoma aljkavo. Zapečaćena je srednjim tiparom njegovog djeda, kralja Ostoje, koji je koristio i kralj Tvtko II.

Povelja počinje kirištenjem obe invokacije, simbolične i verbalne, od kojih je za ovu posljednju, uzeta ona iz starog bosanskog formulara, porijeklom iz Vizantije. Pisar je greškom dva puta napisao - Sina. Od četiri izdata dokumenta, dva imaju samo simboličnu invokaciju, dok druga dva dva imaju obadvije. 

### Prevod
:*У име Оца, Сина и Сина и Светога духа, амин. Милошћу Божијом ми, господин Штефан Степан, краљ Србима, Босне, Приморја и к томе, да је знано сваком човеку, кога се тиче, да смо oвим нашим отвореним листом дали нашу реч господску нашим драгим и срдачним пријатељима: кнезу и властели и свој Општини власти дубровачких, да ћемо за оно сребро, које је дубровачким трговцима био узео господин краљ Твртко – деведесет де-вет литара и четири унче, и за то сребро беше обећао господин родитељ ми, господин краљ Томаш, да ће платити властели, и од тог, више споме-нутог сребра, имали су три исплате од дохотка краљевства ми, који ћемо добити, од кнеза и од властеле у износу од хиљаду и двеста перпера. А остатак од тог горе поменутог сребра, који им није исплаћен, обећавамо да ћемо платити из наше коморе што пре буде могуће споменутом кнезу и властели. И повељу смо запечатили нашим средњим веровним печатом. Писано у Јајцу, двадесет петог дана, месеца новембра, лета Господњег, 1461. године.

Dodatna bilješka dubrovačke kancelarije na središnjem polju poleđine: Povodom trista pet litara i osam unči. Od kralja Stjepana, koji se obavezuje da isplati srebro oduzeto od strane kralja Tvrtka 1461. Ispod u istom polju oznaka: N. 3 del Pacch. XI.  Lijevo bečka oznaka: Br. 291 godina 1461.*  
                   
## Izvori