open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mitridat VI od Ponta

:*V. [[Mitridat]] za ličnosti i koncepte s istim imenom.*

**Mitridat VI** ili **Mitradat VI** (), od staroperzijskog *Mithradatha*, "dar Mitre"; 134. pne. - 63. pne., također poznat kao **Mitridat Veliki** (***Megas***) i **Eupator Dioniz**, bio je kralj Ponta i Male Armenije u sjevernoj Anadoliji (suvremena Turska) od 119. pne. dop 63. pne. Mitridat je bio perzijskog porijekla i tvrdio da potiče od kralja Darija Velikog. Najpoznatiji je kao jedan od najopasnijih i najuspješnijih neprijatelja Rima koji se u Mitridatskim ratovima suprotstavio trojici najpoznatijih vojskovođa kasne Republike - Suli, Lukulu i Pompeju Velikom.

## Povezano
* Mitridatizam (Mitridatizacija)
* Mitridatski ratovi

## Izvori
"Poem LVII: Terence, this is stupid stuff."  A Shropshire Lad.  A.E. Housman (1896)

## Literatura
* Mayor, Adrienne: "The Poison King: The Life and Legend of Mithradates, Rome's Deadliest Enemy" Princeton: Princeton University Press, 2009, 
* Duggan, Alfred: *He Died Old: Mithradates Eupator, King of Pontus*, 1958
* Ford, Michael Curtis: *The Last King: Rome's Greatest Enemy*, New York, Thomas Dunne Books, 2004, 
* McGing, B.C.: *The Foreign Policy of Mithridates VI Eupator, King of Pontus* (*Mnemosyne*, Supplements: 89), Leiden, Brill Academic Publishers, 1986,  [paperback]

## Vanjske veze

* Second and Third Mithridatic War 
* Livius.org: Mithridates VI Eupator
Acta diurna

**Acta diurna** ili *Acta publica* su bile prve službene (državne novine) u istoriji koje je osnovao Gaj Julije Cezar 59. pne..

Nastale su iz mišljenja stanovinika drevnog Rima da sve bitne dnevne događaje treba beležiti. Vesti su ispisivane tako što su urezivane na kamenu ili metalu i obljavljivane na rimskom forumu. Prvi oblici su se pojavili 131. pne. *Acta diurna* su sadržale naredbe, senatske odluke, rođenja, venčanja, smrti, sportska dešavanja (pratile su trke dvokolica, borbe u areni). Prestalo se sa njihovim objavljivanjem kada je prestonica rimskog carstva premeštena u Konstantinopolj. Smatraju se prvim državnim novinama.

Na Pravnom fakultetu u Beogradu izlazi bilten pod nazivom *Acta diurna*.
MicroProse

**Microprose** ili punim imenom **Microprose Software** je bila kompanija koja se bavila izdavanjem kompjuterskih igri i koja se u drugoj polovici osamdesetih proslavila svojim kompjuterskim simulacijama.

## Microprose Software

Kompaniju Microprose osnivaju 1982. godine američki pukovnik Bill Stealey i kanadski kompjuterski programer Sid Meier. U prvim godinama kompanija se prije svega bavi pravljenjem ratnih simulacija (Acrojet, NATO commander, Solo flight) koje prolaze više manje nezapaženo. To se sve mijenja 1985. godine kada simulacija podmornice u doba Drugog svjetskog rata imena Silent Service dobija mnogobrojne nagrade . i postaje prvi veliki Microprose hit. Nakon tog uspjeha slijedi onaj s igrom F-15 Strike Eagle koji se sljedeće godine prodaje u milion i pol primjeraka i dobiva nagradu akcijsku igru 1986. godine časopisa Computer Gaming World, dok igra Gunship iste godine dobiva nagradu za najbolju grafiku na Origins game fair . 1987. godine status kompanije Microprose kao proizvođača za druge nedostižnih simulacije toga doba se konačno učvršćuje kada njene igre Pirates! i F-19 Stealth Fighter uzimaju nagrade za najbolju grafiku, najbolju ratnu ili stratešku igru kao i za najbolju fantasy igru . Tijekom sljedećih nekoliko godina Microprose nastavlja s pravljenjem popularnih igri tako da na svoj poslovni vrhunac dolazi 1990/91 godine kada izdaje igre Railroad Tycoon, Civilization i Formula One Grand Prix.

Bez obzira na te financijske uspjehe propast Amiga i Atari kompjutera, stvaranje novih igraćih konzola (Super Nintendo, PlayStation) s rezultirale potrebom većih financijskih ulaganja istovremeno s neuspjesima igara Darklands (1992), Railroad Tycoon Deluxe (1993) i BloodNet (1993) su rezultirale odlukom o prodaji kompanije tvrtki Spectrum HoloByte.

## Spectrum HoloByte i poslije

Nakon preuzimanja Microprose će nastaviti postojati kao financijski problematični dio kompanije Spectrum HoloByte. Sljedeće tri godine programeri Microprosea izdaju popularne strateške igre Colonization, , Transport Tycoon, Master of Orion II: Battle at Antares, Civilization II, ali s druge strane poslovni promašaji rezultiraju stalnim negativnim poslovanjem tržišne marke:

Takvi poslovni rezultati rezultiraju Spectrum HoloByte odlukom da 1996. godine počne dijeliti masivne otkaze radnicima Microprosea. Među osobama koje tada dobivaju otkaze ili "dobrovoljno odlaze" se nalazi i Sid Meier koji otvara vlastitu kompaniju Firaxis Games. U to vrijeme se već i sama kompanija Spectrum HoloByte nalazila u financijskim problemima tako da je bila kupljena od korporacije Hasbro, dok će ona sama 2001 godine biti preuzeta od Infogrames. Posljednje igre kompanije Microprose će biti Star Trek: Birth of the Federation iz 1999., European Air War iz 1998/2001 i Grand Prix 4 iz 2002. godine

## Kasnije događaji
Firaxis Games pod upravljanjem Meiera će tijekom svog postojanja otkupiti većinu prava na igre koje je dizajnirao tako da ova kompanija zadnjih godina izdaje nastavke hitova Pirates!, Railroad Tycoon, Civilization, Colonization, itd.

## Reference
Tajno glasanje

Najjednostavniji oblik tajnog glasanja se sastoji u tome da glasač svoj izbor, odnosno "glas" napiše na komadu papira koga potom ubacuje u kutiju. Kutija se nakon toga prazni, a glasovi prebrojavaju.

U suvremenom svijetu se daleko uobičajeniji oblik tajnog glasanja sastoji u unaprijed odštampanim glasačkim listićima koja sadrže imena izbornih kandidata ili referendumskih opcija, a koje je dovoljno označiti. To se obavlja na unaprijed pripremljenim biralištima gdje su organizatori izbora dužni svakom glasaču osigurati privatnost.

## Vanjske veze
* A little bit of revision: Tasmania adopts the ballot in 1856 
* Death of the secret ballot
* The Secret Ballot Comes To Utah (1878) 
* Celebrating the 150th anniversary of the Australian ballot 
* Secrecy of the Vote, article from the ACE Project
* A handbook of electoral system Design  from International IDEA
* Decing  - Simple Web 2.0 online service for quick decision making via Secret Ballot for small teams.
130. pr. n. e.

__NOTOC__

Godina **130. pne.** bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao **Godina konzulstva Lentula/Pulhera i Perperne** (ili, rjeđe, **godina 624. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 130. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.

## Događaji
*

## Rođenja
*

## Smrti
* Pakuvije, tragični pjesnik, umro u Tarentu (r. cca. 220. pne.)
120-e pr. n. e.

## Događaji i trendovi
* 129. pne. – Pergam postaje rimska provincija Azija.
** Bitka kod Ekbatane nakon dovodi do kolapsa Seleukidskog Carstva i njegovog svođenja na područje današnje Sirije.
* 128. pne. – Sjeverna i centralna Koreja se oslobađaju kineske vlasti.
* Eskalacija sukoba optimata i populara u Rimu.

## Rođenja
*

## Smrti

## Reference
* 1. "2nd century BC". *People's Chronology. The Gale Group Inc., 2005. Retrieved from *Answers.com* June 8, 2009.
* 2. Grun, Bernard. *The Timetables of History'', fourth edition. New York, Simon & Schuster, 2004, p.&nbsp;22.
Fontana

:*Za rijeku pogledaj: [[Česma (rijeka)]].*

**Fontana** (tal., *prema* lat. *fons*: izvor) je arhitektonski oblikovana, često kiparski obrađena, građevina namjenske (voda za piće) i estetske (ukrašavanje gradskih trgova, parkova i vrtova) funkcije u koji pritječe voda iz prirodnih izvora ili iz rezervoara i vodovodnih instalacija. Oblici fontana mogu biti jednostavne kamenice, bazeni ili raskošne građevine ukrašene bogatim kiparskim ostvarenjima. Igra vode sastoji se od jednog ili više mlazova te vodoskoka i kaskada, danas i uz raznovrsne učinke umjetne rasvjete. Građeni su već od trećega tisućljeća pr. Kr. u Mezopotamiji (Lagaš), potom se javljaju u drevnoj Grčkoj kao nimfej (Pergam) i diljem Rimskoga Carstva (Pompeji). U starokršćanskom i bizantskom razdoblju podizale su se piscine, a u islamskom graditeljstvu šadrvani (Alhambra). U gotici se razvio tip javne fontane s bogato razvijenim arhitektonskim ukrasom, smještene na javni trg. U doba renesanse (*Fontana dječaka s delfinom* A. Verrocchija u Firenci, 1476.) i baroka (*Fontana četiriju rijeka* G. L. Berninija u Rimu, 1651.) dobivaju razigrane i maštovite oblike, osobito u francuskom tipu parka (Versailles A. Le Nôtrea 1662. – 1687.). Jednostavno dekorirane fontane bile su popularne tijekom 18. stoljeća. U drugoj polovici 19. stoljeća s usavršavanjem hidrauličnih sustava podižu se velike reprezentativne fontane (fontana J. Paxtona u Chatsworthu, Ujedinjeno Kraljevstvo, 1840.). U Hrvatskoj se ističu kasnogotička *[[Velika Onofrijeva fontana|Velika i Mala česma]]* Onofrija di G. de la Cave u Dubrovniku i *[[Zdenac života]]* I. Meštrovića u Zagrebu.

## Razvitak
Prvobitne fontane su se bazirale na jednom izvoru vode koji bi se slijevao u određeni bazen, a zatim odlijevao. Danas su fontane često mnogo kompliciranije, sa više izvora i bazena i kompliciranijom arhitekturom i infrastrukturom.

Fontane često kao svoj ukrasni dio sadrže statue mitoloških bića. Glavni motiv većine fontana  je mlaz vode i po više desetina metara, poput Jet d'Eau u Ženevi.

## Mjesta postavljanja
Fontane se postavljaju na trgove u gradovima, ugostiteljskim objektima i svuda gdje se smatra isplativo. Određene fontane služe i kao izvori pitke vode, na taj način služeći i kao praktični i kao ukrasni objekti.

Danas ljudi postavljaju fontane i u svojim dvorištima, zbog svoga osvježavajućeg izgleda.

## Moderne fontane
Premda se u prvobitnim fontanama voda odlijevala nepovratno, danas se najčešće konstruiraju tako da se voda  koja se slijeva iz izvora opet kružno vraća u bazen iz kojeg je krenula. Ovdje inače treba uzeti u obzir i efekt isparavanja i raznošenja vode, te je potrebno napraviti i dodatni izvor koji će nadoknaditi te gubitke.

## Najpoznatije svjetske fontane
* Fontane u Versaillesu,
* Fontana Trevi u Rimu,
* Fontane u Peterhofu,
* Fontana četiri rijeke u Rimu,
* Fontane na trgu Trafalgar Square u Londonu,
* Fontana Jet d'Eau u Ženevi,
* Fontana Villa d'Este u Tivoliju kraj Rima,
* Fontana kralja Fahda u Saudijskoj Arabiji (najviša na svijetu: 312 m),
* Fontana Màgica na Montjuïcu u Barceloni.

## Reference
Nefermaat

**Nefermaat A** (ili **Nefermaat Stariji**) bio je egipatski princ 3. i 4. dinastije.
## Etimologija
nfr-U4:t
Nefermaatovo ime znači "lijepa Maat", ali se može prevesti i kao "lijepi red". *Nefer* je riječ koja znači imenicu "ljepota" i pridjeve "lijep", "lijepa", "lijepo", a Maat je božica reda, istine, sklada, koja održava svemir svojim moćima, te se njezino ime rabilo kao riječ za red.

## Biografija
Huni, zadnji vladar 3. dinastije, imao je sina Snofrua. Snofru je, još dok je bio krunski princ, oženio nepoznatu ženu, te je s njom dobio Nefermaata. Nakon njega, rodili su mu se Rahotep i Ranefer, te dijete nepoznatog imena, mlađa Nefermaatova braća. Dakle, Nefermaat i njegova braća rođeni su na kraju 3. dinastije.

Kad je Huni umro, Snofru ga je naslijedio, te je oženio svoju polusestru Heteferes I., koja je bila Nefermaatova teta te glavna Snofruova žena. Nefermaat je postao krunski princ kao i njegov otac, i za njega je bilo pripremano prijestolje.

Nefermaat je oženio ženu imenom Itet, te je s njom imao dvanaest sinova i tri kćeri. Među sinovima se posebno ističe Hemiunu.

Nefermaat je također bio i svećenik, i to božice Bast, te vezir. Njegov posao vezira nastavio je njegov sin Hemiunu.

Međutim, Nefermaat je umro mlad, prije svog oca, te nije postao kralj. Njegova braća su također umrla mlada, pa je Egiptom nakon Snofrua vladao Keops, Nefermaatov najstariji polubrat i sin Heteferes I, koji je bio vrlo okrutan.

Nefermaatova mlađa polusestra Nefertkau imala je sina zvanog Nefermaat, koji je bio nazvan po svom ujaku.

## Grobnica
Nefermaat je pokopan u mastabi 16 u Meidumu. Blizu mastabe je piramida za koju se prije vjerovalo da pripada Nefermaatovom djedu Huniju. U grobnici je pokopana i Itet, te se tu nalaze slike koje prikazuju cijelu obitelj – Nefermaata, Itet i njihovu brojnu djecu.

Grobnica je poznata po tome što je iznutra oslikana žarkim bojama. Najpoznatija freska iz grobnice je zvana "meidumske guske", jer prikazuje guske, životinje boga Zemlje Geba, i to vrlo realistično.

## Reference

## Vanjske veze

*Snofru
*Nefermaat i Itet
Ekvitas

**Ekvitas** (*equitas*) je latinski izraz za pravičnost. Može označavati:
* Ekvitas (božanstvo), rimsko božanstvo pravednosti
* niz kompanija

## Povezano
* Pravo pravičnosti (equity law) u anglosaksonskim zemljama
Istahr

**Istakhr** (perz. استخر) je bio starovjekovni grad u pokrajini Fars u južnom Iranu, pet kilometara sjeverno od Perzepolisa. Najveći procvat iranski grad doživio je u ahemenidsko i sasanidsko doba.

## Historija

Najstariji arheološki pronalasci iz okolice grada datiraju iz 4. milenijuma pne., odnosno iz ranog brončanog doba. U doba perzijske dinastije Ahemenida grad se nalazio svega pet kilometara od glavnog grada Perzepolisa, odnosno 30-ak kilometara od bivše metropole Pasargada. Iz tog razdoblja pronađeni su ostaci karakterističnih perzijskih stupova sa životinjskim kapitelima. Nakon Aleksandrovog pohoda na Perzijsku Monarhiju grad je razoren, no kasnije je oživio u doba Seleukida koji su ga koristili kao kovnicu, te Parta. Dolaskom dinastije Sasanida koju je uspostavio Ardašir I., Istakhr postaje glavnim gradom Sasanidske Monarhije, no taj status kasnije gubi prebacivanjem sjedišta moći u Ktezifont. Dobro utvrđeni grad se uspio oduprijeti muslimanskim napadima 644. godine, no šest godina kasnije je osvojen i razoren. Kasnije je obnovljen, no vremenom gubi važnost u korist obližnjeg Širaza. Danas postoje samo ruševine grada, te ostaci zidina veličine 1400 x 650 metara i jarka koji je bio spojen s rijekom Pulvar. Moderni naziv grada Taht-e Tavus znači *paunov tron*.

## Veze
* Perzepolis
* Pasargad
* Anšan
* Ekbatana
* Susa
* Ktezifont

## Reference

## Vanjske veze
* Istakhr, opis i fotografije, Livius.org 
* Britannica enciklopedija: Istakhr
* Istakhr, Orijentalni institut sveučilišta u Chicagu 
* Satelitski prikaz lokacije (Google Maps)
* Arheološka istraživanja Istakhra
Kuh-e Rahmat

**Kuh-e Rahmat** (perz. كوه رحمت, dosl. *Planina milosti*), planina u Iranu smještena na rubu ravnice Marvdašt na sjeveru pokrajine Fars. Dijelom je masiva Zagros, pruža se u smjeru sjeverozapad-jugoistok duljinom od 40-ak km, a najveći vrh nalazi se na nadmorskoj visini od 2413 m.

Perzijanci su planinu smatrali svetom još od starog vijeka, što objašnjava da se u podnožju na njenim obroncima nalaze mnogo gradova, grobnica i spomenika iz ahemenidskog i sasanidskog razdoblja, kao što su gradovi Perzepolis i Istahr, selo Kadamgah, kompleks grobnica Nakš-e Radžab (urezane u stijene), te brojni zoroastrijski žrtvenici.

## Veze
* Geografija Irana
* Ahemenidska Monarhija
* Fars
* Perzepolis

## Izvori
Thomas Herbert

**Sir Thomas Herbert** (Yorkshire, 1606. – York, 1682) bio je engleski putopisac i historičar.

## Biografija
Rođen je u Yorkshireu, a studirao je na univerzitetima Cambridge i Oxford. Od 1647. bio je član kraljevskog društva Karla I sve do njegova pogubljenja. U ranijoj dobi uspostavio je kontakte s perzijskom ambasadom i putovao je diljem Irana, nakon čega je objavio svoje putopise. Na putovanjima je pokušavao dešifrirati klinasto pismo sa glinenih pločica u Mezopotamiji i Perzepolisu. Tokom prvog građanskog rata bio je gorljiv pristaša parlamenta, pa je pristupio novoj kraljevskoj vojsci koja nije sumnjala u njegovu lojalnost. Mišljenja oko Herbertove predanosti kralju Karlu I variraju i predmet su rasprave. Godine 1678. izdao je djelo *Threnodia Carolina* na temu zadnje dvije godine života Karla I.

## Reference

## Vanjske veze
* Djela Thomasa Herberta
Odorik iz Pordenonea

**Odorik iz Pordenonea** (1286–1331), italijanski je misionar i svjetski putnik. Porijeklom iz češke porodice, rodio se kao Odorico Mattiussi u talijanskom gradu Pordenoneu oko 1286. godine. Između 1316. i 1318. iz Venecije kreće na dvanaestogodišnji put prema istoku. U Aziju je stigao preko Carigrada, odakle je nastavio put prema Mezopotamiji i Iranu, gdje je posjetio Bagdad, Jazd, Kašan, Širaz i drevni Perzepolis. Prešavši Hormuški tjesnac nastavio je put prema Indiji gdje je boravio u Mumbaiju. Od istočne indijske obale otplovio je prema indonezijskim otocima Sumatri i Javi. Njegovo konačno odredište bilo je Kina, odnosno grad Peking do kojeg je došao Velikim kanalom. Tokom putovanja opisivao je gradove, ljude i običaje istočnih kultura, koji su u raznim oblicima i izdanjima sačuvani do danas. S puta se vratio oko 1328. godine, a tri godine kasnije umire u Pisi.

## Reference

## Vanjske veze

* Sveti Odorik, Katolička enciklopedija (NewAdvent.org)
* Enciklopedija Britannica: Odoric of Pordenone
Giosafat Barbaro

**Giosafat Barbaro** (1413–1494), mletački diplomat, trgovac i istraživač.

Barbaro je u početku bio mletački konzul u Azovu, a nakon toga namjesnik u Albaniji. U septembru 1472. Barbaro je bio zadužen za diplomatsku misiju kod Uzuna Hasana u Tabrizu, koju je odradio do 18. 2. 1473.

Njegovo djelo *Putovanje u Tanais, Perziju, Indiju i Konstantinopol* bilo je sastavni dio *Kolekcije putovanja* od autora Giovannea Baptiste Ramusija.

## Povezano
* Marko Polo
* Odorik iz Pordenonea

## Reference

## Vanjske veze
* Travels of Josaphat Barbaro, Ambassador from Venice to Tanna
Jean de Thévenot

**Jean de Thévenot** (16. 6. 1633. – 28. 11. 1667), francuski svjetski putnik poznat po brojnim putopisima s putovanja Orijentom. Bio je i lingvist, prirodoslovac i botanist. Rođen je u Parizu i obrazovao se na univerzitetu *[[Collège de Navarre]]*.

Thévenota su još od ranije dobi putopisi zainteresirali za putovanja, a njegovo bogatstvo omogućilo mu je da ispuni svoje želje. Napustio je Francusku 1652. godine, i krenuo na prvo putovanje u Englesku, Nizozemsku, Njemačku i Italiju. U Rimu se upoznao drugim francuskim pustolovom D'Herbelotom, koji ga je pozvao na putovanje Levantom. Budući kako je D'Herbelot imao privatnih problema, Thévenotu koji ga je čekao na Malti je popustilo strpljenje pa se 1655. sam zaputio prema Carigradu. Nakon dolaska u Aziju, putovao je grčkim otocima, a zatim Egiptom, Palestinom i Sirijom. Krajem ljeta 1664. godine zaputio se u Perziju gdje je posjetio Kermanšah, Hamadan i Isfahan, dok je godinu dana poslije krenuo put Indije. U Isfahanu se u nesreći ozlijedio pištoljem, a umro je na drugom putovanju prema Indiji.

Thévenot je bio vješt poliglot; služio se turskim, arapskim i perzijskim jezikom. Odlično je poznavao i prirodne nauke, posebno botaniku za koju je napravio veliku zbirku u Indiji. Bio je vrlo poštivan širom svijeta, a njegova djela se rado čitaju i u današnje vrijeme. Prva zbirka njegovih putopisa izdana je u Parizu 1665. godine, a čini prvi dio njegovih *Putovanja* („Voyages“). Djelo je licencirano još 1663. godine, a predgovor govori kako ju je Thévenot uredio kao podlogu pred njegovo drugo putovanje na Orijent. Drugi i treći dio „Voyagesa“ posthumno su objavljena 1674. odnosno 1684. godine, dok je engleski prijevod štampan u Londonu 1687. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* Jean Thévenot: „Voyages“
Pascal Coste

**Pascal Coste** (29. novembar 1787. - 7. februar 1879.) bio je francuski inženjer i arhitekt, no najpoznatiji je po svojim slikama. Rođen je u Marseilleu gdje je i studirao, no kasnije odlazi u Pariz gdje završava studij. Početkom 19. stoljeća putovao je Egiptom gdje je za Muhameda Alija Pašu isprojektirao nekoliko industrijskih objekata. U Egiptu je napisao djelo „Arapska arhitektura u Kairu“ koje je postalo detaljna dokumentacija o islamskoj umjetnosti u Kairu. Zajedno s Jules Laurens, objavio je i rad "Description de l'Egypte". Godine 1829. zaposlio se na fakultetu arhitekture u Marseilleu gdje je radio kao profesor. Njegovo poznavanje arapskog jezika i drevne arhitekture privuklo je interes Nacionalnog instututa i Ministarstva vanjskih poslova, koji ga zajedno s Eugene Flandinom šalju na ekspediciju u Iran. Nakon povratka s puta objavio je dva putopisa "Voyage en Perse" (1843.) i "La Perse ancienne" (1848.) i mnogo crteža na tematiku perzijske kulture. Od 1852. radio je kao arhitekt na izgradnji gospodarskih komora i industrijskih postrojenja u Marseilleu koje je dao izgraditi Napoleon III.

## Veze
* Eugene Flandin
* Perzepolis
* Marseille

## Reference

## Vanjske veze

*  Encyclopædia Iranica: ''Pascal Coste & Eugene Flandin''
* Radovi Pascala Coste
* Pascal Coste, ArtNet.com
Charles Chipiez

**Charles Chipiez** (1835.-1901.) bio je francuski arhitekt, povjesničar arhitekture i egiptolog. Krajem 19. stoljeća zajedno s Georgesom Perrotom, arheologom i stručnjakom za antičku arhitekturu, odlazi na putovanje prema Istoku koje im je sponzorirala izdavačka kuća Hachette. Na putovanju prolaze kroz Grčku, Tursku, Egipat, Iran i druge zemlje. Prilikom putovanja detaljno analiziraju i rekonstruiraju drevne spomenike (poput Perzepolisa) na temelju pažljivog promatranja skulpture i ruševina. Svoj rad objavili su u više svezaka, a popraćen je velikim brojem ilustracija.

## Veze
* Perzepolis
* Ahemenidska Monarhija
* Georges Perrot

## Galerija


Datoteka:Persepolis vue d'oiseau Chipiez.jpg|Projekcijski prikaz Perzepolisa
Datoteka:Persepolis Reconstruction Apadana Toit Chipiez.JPEG|Krov apadane
Datoteka:Persepolis Reconstruction Apadana Chipiez.jpg|Rekonstrukcija apadane
Datoteka:Persepolis T Chipiez.jpg|Darijeva *palača (tačara*)
Datoteka:Persepolis Rec Iso Toit Tach Chipiez.jpg|Krov tačare
Datoteka:Chipiez 100 colonnes.jpg|Dvorana od stotinu stupova
Datoteka:Persepolis Rec iso Toit P100C Chipiez.jpg|Studija krova dvorane od stotinu stupova



## Reference

## Vanjske veze
* Djela Charlesa Chipieza
Georges Perrot

**Georges Perrot** (12. 11. 1832. - 30. 6. 1914) bio je francuski arheolog i historičar grčke umjetnosti. Rodio se u Villeneuve-Saint-Georgesu, a predavao je na Sorbonneu do 1875. godine. Godinu ranije dobio je nagradu akademije, koja je kasnije nazvana po njemu.

Krajem 19. vijeka zajedno s Charles Chipiezom odlazi na putovanje koje im je sponzorirala izdavačka kuća Hachette. Na putovanju prolaze kroz Grčku, Tursku, Egipat, Iran i druge zemlje. Prilikom putovanja detaljno analiziraju i rekonstruiraju drevne spomenike poput Perzepolisa. Njihov rad objavljen je u više tomova, a popraćen je velikim brojem ilustracija koje vjerno prikazuju drevne konstrukcije i umjetničke detalje.

## Radovi
* *Souvenirs d'un voyage en Asie mineure*, Michel-Lévy frères, Pariz, 1863.
* *Essais sur le droit public et privé de la République athénienne. Le Droit public*, Pariz, Thorin, 1867.
* *Exploration archéologique de la Galatie et de la Bithynie d'une partie de la Mysie de la Cappadoce et du Pont exécutée en 1861*, Edmond Guillaume i Jules Delbet, Firmin Didot, Pariz, 1872.
* *L'Éloquence politique et judiciaire à Athènes. I: Les Précuseurs de Démosthène*, Hachette, Pariz, 1873.
* *Mémoires d'archéologie, d'epigraphie et d'histoire*, Didier, Pariz, 1875.
* *Histoire de l'art dans l'Antiquité, Égypte, Assyrie, Perse, Asie mineure, Grèce, Etrurie, Rome*, osam svezaka, Pariz, Hachette, 1882–1914.

## Reference

## Vanjske veze

* Georges Perrot - knjižnice Filozofskog fakulteta
Portal

**Portal** *([[Njemački jezik|njem.]]* *Portal* ← *[[Starolatinski jezik|srlat.]]* *portale* = vrata) u arhitekturi označava posebno naglašen ulaz, dekoracije oko vrata, ili konstrukciju samog ulaza.

U Egiptu je portal hramova bivao okružen pilonima; u Mezopotamiji su portali bili lučni ("Ištarine dveri" na Babilonskim zidinama); u Helenskoj umjetnosti dobivaju zabatni trokut iznad gornje grede ("Lavlja vrata" u Mikeni) što razvijaju Grci u pročelju klasičnog hrama; Rimljani koriste etrurske lučne portale gradskih zidina da razviju svoje portale koji će uvelike utjecati na razvoj portala u romaničkim i gotičkim crkvenim portalima.

## Poveznice

* Konstrukcije
* Romanička arhitektura
* Gotička arhitektura
Rozeta (arhitektura)

**Rozeta** je arhitektonski element dekoracije u obliku ružinog cvijeta sa stiliziranim laticama koji se primjenjuje od romanike. Najčešće kao ukrasni prozor na crkvama i dvoranama.
Jean Chardin

**Jean Chardin** (16. novembar 1643. - 5. januar 1713) bio je francuski draguljar i svjetski putnik čije se djelo *Putovanja Johna Chardina* (*The Travels of Sir John Chardin*) od deset svezaka smatra jednim od najboljih ranih radova na temu Perzije i Bliskog istoka. Chardin je rođen u francuskoj protestantskoj obitelji, a njegov otac priuštio mu je dobro školovanje i obuku za draguljara. Unatoč obiteljskom biznisu, mladi Chardin upoznaje Antoine Raisina, trgovca iz Lyona, te 1664. godine kreće na put u Perziju i Indiju. Na šestogodišnjem putovanju bio je pod patronatom samog perzijskog vladara Abasa II., a u svome djelu *Le Couronnement de Soleïmaan* opisao je krunidbu novog perzijskog kralja Sulejmana I. Vrativši se u Francusku shvaća ga zbog njegove protestantske vjere neće doživjeti veći ugled, pa kreće na novo putovanje Perzijom i Indijom koje se pokazalo mnogo uzbudljivijim od prvoga. Njegov putopis *Voyages du Chevalier Chardin en Perse, et autres lieux de l’Orient* smatra se najboljim zapadnjačkim osvrtom na safavidsku Perziju. Zbog progona nad protestantima koje je provodio francuski kralj Luj XIV, Chardin je na koncu života živio u Nizozemskoj, a zatim u Engleskoj u kojoj umire u Londonu 1713. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* Brittanica enciklopedija: Jean Chardin
* Persians: Kind, hospitable, tolerant, flattering cheats?
Eugène Flandin

**Jean-Baptiste Eugène Napoléon Flandin** (15. august 1809. - 29. septembar 1889.) bio je francuski orijentalist, slikar, arheolog i političar. Flandinovi arheološki crteži i vojne skice danas se smatraju vrijednijima nego njegove umjetničke slike. Najpoznatiji je prema slavnim crtežima i skicama antičkih perzijskih spomenika iz ahemenidskog doba poput Perzepolisa, koje je posjećivao na putovanjima s arhitektom Pascal Costom između 1839. i 1841.

## Povezano
* Pascal Coste
* Sir Thomas Herbert
* Jean Thévenot
* Jean Chardin
* Firuzabad
* Perzepolis

## Izvori

## Vanjske veze

*  Encyclopædia Iranica: ''Pascal Coste & Eugene Flandin''
* Radovi Eugena Flandina
* Voyage to Persia, Eugène Flandin
Voluta

**Volute** su ukrasi spiralnog oblika na kapitelima jonskih i korintskih stupova (na jonskima su veće, na korintskima manje). Istovremeno kada i u Joniji javljaju se i kod perzijskih stupova iz apadane u Perzepolisu.

## Galerija

Datoteka:Colonne-p1040009.jpg|Detalj jonskog stupa, volute
Datoteka:Classical orders from the Encyclopedie.png|Pregled stupova svih stilova, volute se mogu vidjeti na jonskom i korintskom redu
Datoteka:Persepolis Colonne flandin.jpg|Karakteristike perzijskih stupova iz apadane u Perzepolisu (Eugène Flandin, 1840.)
Grifon

**Grifon** (, ) je mitsko čudovište sa telom lava i glavom orla, poreklom sa Istoka.
## Mitologija
Najstarije predstave ovih fantastičnih bića poznate su iz Egipta, Vavilona, Asirije, Hetitskog carstva, Persije, Fenikije i Judeje, a odatle su stigle u Grčku, najpre na Krit. Na Kritu su se pojavljivali na umetničkim predmetima iz 17. i 16. veka pre nove ere, u Sparti u 8. i 7. veku pre nove ere i u Rimu.

Moglo je biti žensko i muško, a postojale su i rezličite kombinacije: lavlji trup i ptičja, odnosno ljudska glava.

U Grčkoj je uglavnom predstavljan kao čudovište ženskog pola, a najpoznatije je Sfinga. U Mesopotamiji i Persiji preovladao je lavlji tip - kombinacija lavljeg trupa i glave bika ili čoveka, a u Egiptu tip - telo lava i glava ptice grabljivice, škorpiona i čoveka, zmaja i slično.

Najpoznatiji predstavnici bili su siruši "vavilonski zmajevi" i kerubioni, krilati bikovi-stražari s ljudskom glavom.

Grifon se smatrao opasnim demonom koji je bio sluga bogova, a vremenom je gubio svoj htonski karakter i pretvorio se u simbol mudrosti.
## O Grifonu
I književnosti se prvi put pominje u komentaru Hesiodovog dela, a prvi opis dao je Herodot u prvoj polovini 5. veka pre nove ere. Opisujući ga kao čudovište s lavljim telom, orlovskim krilima i kandžama, koji živi negde daleko na severu Azije, gde čuva bogata nalazišta zlata od jednookih Arismapana.

Eshil grifone naziva "Zevsovim psima" i opisuje ih kao pse sa ptičjim kljunom koji ne laju.

## Vanjske veze
* Grifon
## Izvori
* V. Zamarovski, *Junaci antičkih mitova*, *Leksikon grčke i rimske mitologije*, Zagreb 1985, str. 118.
Artistona

**Artistona** (grč. Aρгνσгωη: „Artystōnē“, elamski *Ir-taš-du-na* ili *Ir-da-iš-du-na*, perz. *Artastūnā*: „stup Arte; obožavateljica istine“) bila je perzijska princeza odnosno kćer Kira Velikog, polusestra od Atose, odnosno žena Darija I. Velikog. Njeno vjenčanje s Darijem historičari tumače kao njegov pokušaj da ojača legitimitet svoje vlasti nakon što je na perzijski tron došao zbacivanjem uzurpatora Smerdisa. Rodila je Dariju najmanje dva sina; Arsama i Gobrija, te kćer Artazostru. Prema Herodotu, Artistona je bila omiljena Darijeva žena. Spomunuta je na nekoliko mjesta u Perzepolisu, gdje je pronađena i njena skulptura.

## Izvori

## Vanjske veze
* Artystone (enciklopedija Iranica)
* Atosa i Artistona, Livius.org
Malter

**Malter** ili **mort** je vezivni materijal koji nastaje miješanjem osnovnog veziva (kao što su cement
ili razne vrste kreča), vode i agregata/pijeska. Osnovna razlika između maltera i betona, osim u vezivima (tj. za beton koristimo samo cemente, a za maltere sva veziva i kombinacije istih) je u agregatu koji se koristi.

## Dobijanje maltera
Za spravljanje maltera koristimo agregat finije granulacije (do 4 mm), dok se npr. za "špar-beton" koriste obluci čija debljina dostiže pola debljine zida i ne prelazi 25%. Spravljanje maltera zahtijeva pažnju pri miješanju veziva: npr. anhidrit i gips nikako ne smiju da se pomiješaju sa krečnim vezivima!

Malteri dobijaju nazive prema vrsti veziva koja se u njemu koriste. Na primjer, krečni malteri nastaju korištenjem kreča kao osnovnog veziva, i to su, uglavnom, malteri niskih čvrstoća koji se koriste samo za oblaganje.

Hidraulički malteri nastaju korištenjem hidrauličnog veziva, npr. cementa ili hidrauličkog kreča. Ovo su malteri veće čvrstoće te se, pored oblaganja, koriste i u konstruktivne svrhe.

### Hemijska formula
Prema hemijskoj formuli malter nastaje kao:

Ca(OH)<sub>2</sub> + CO<sub>2</sub> --> CaCO<sub>3</sub> + H<sub>2</sub>O

## Mehanička čvrstoća
Mehanička čvrstoća maltera potiče od njegovih vezivnih materijala. Tako su najčvršći malteri, koji su namjenjeni konstruktivnim zahvatima, oni od cementa ili hidrauličkog kreča.

Ispitivanje na mehaničku čvrstoću vrši se prema uzorcima prizmica 4cm x 4cm x 16cm, nakon 28 dana.
Prvih 7 dana ove se prizmice odlažu u vodu, zbog sprečavanja pojave pukotina i raznnih štetnih uticaja. Sledećih 21 dan prizmice su čuvane na 22&nbsp;°C, i pod normalnim uslovima (relativna vlažnost vazduha, vazdušni pritisak prema propisima).

Ispituju se čvrstoća na pritisak, zatezanje kao i savijanje.

### Klase
Prema mehaničkoj se čvrstoći obrazuju i klase. Razlikujemo tri osnovna tipa:
* **M I** (krečni malter)
* **M II** (kreč/cement hidraulični malter; do 2,50 N/mm²)
* **M IIa** (kreč/cement malter; do 5,00 N/mm²)
* **M III** (cementni malter; do 10 N/mm²)
* **M III** (cementni malter; do 20 N/mm²)
Elamski jezik

**Elamski jezik** (ISO 639-3: elx) je iščezli jezik kojim su govorili drevni iranski Elamiti. Elamski je bio jedan od službenih jezika Perzijskog Carstva od 4. do 6. stoljeća pne. Zadnji zapisi na elamskom jeziku datiraju iz vremena osvajanja Aleksandra Makedonskog, nakon čega upotreba jezika gubi na značaju. Tokom više stoljeća, razvijena su tri karakteristička elamska pisma; proto-elamski, linijski elamski, te elamsko klinasto pismo. Elamski je bio aglutinativni jezik, karakterističan po lingvističkom fenomenu u kojem genitiv imenica ne odgovara korjenu imenice. Elamski jezik nije srodan niti jednom od semitskih ili indo-europskih, odnosno sumerskom jeziku. Postoje dvije teorije o podrijetlu jezika; elamo-dravidska i afroazijska. Osim brojnih arheoloških zapisa koji datiraju iz doba Elama, elamski jezik spominje se i na Darijevim zapisima u Behistunu, te na trojezičnim natpisima u Perzepolisu.

## Reference

## Literatura
* Khačikjan, Margaret: *Elamski jezik* („The Elamite Language“), Documenta Asiana IV, Consiglio Nazionale delle Ricerche Istituto per gli, studij Mikene i Egejo-Anatolije, 1998. 
* Potts, Daniel T.: *Arheologija Elama: stvaranje i transformacija antičke iranske države* („The archaeology of Elam: formation and transformation of an ancient Iranian state“), sveučilište Cambridge, 1999.  i 

## Vanjske veze
* ''Persepolis Fortification Archive Project''
* Pregled elamskog jezika, Ernst Kausen (njemački)
* Elamska gramatika, rječnik i tekst, Enrique Quintana (španjolski)
* Elamski jezik (Эламский язык), Igor Diakonov (ruski)
Kedar

**Kedar** (*Cedrus*) je rod četinara iz porodice borova (*[[Pinaceae]]*). Obuhvata 2 vrste, rasprostranjene u visokoplaninskim oblastima Mediterana i zapadnih padina Himalaja. Rod kedar je srodan rodu jela (*Abies*), što se može uočiti u građi šišarki.

## Opis
Biljke rod kedar su visoko zimzeleno drveće, sa širokom i nepravilnom krošnjom kod starijih stabala. Povijenost vrha stabla je karakteristika ovog roda. Četine traju 2—6 godina, mogu biti različitih boja (od žuto-zelene do pepeljast plave), različito raspoređene na kratkim i dugim izdancima. Kratki izdanci (kratkorasti) poseduju do 40 četina sakupljenih u pramenove, dok su na dugim izdancima četine pojedinačne i spiralno raspoređene. Fiziološku starost kedrovi dostižu oko tridesete-četrdesete godine. Cveta u jesen. Muški cvetovi se javljaju u vidu uspravnih šišarki žute boje.

## Klasifikacija
Rod kedrova obuhvata pet taksona:
;vrsta *Cedrus deodara* (Roxb.) G.Don.
;vrsta *Cedrus libani*, sa četiri taksona
:*Cedrus libani* var. *libani* — **libanski kedar**
:*Cedrus libani* var. *stenocoma* (O.Schwarz) Frankis — **turski kedar**
:*Cedrus libani* var. *brevifolia* Hook.f. — **kiparski kedar**
:*Cedrus libani* var. *atlantica* (Endl.) Hook.f. — **atlaski kedar**

Različiti autori različito dele rod *Cedrus* na vrste. Gore prikazana podela na dve vrste, od kojih jedna sadrži četiri varijeteta, je savremeno gledište botaničara. U hortikulturi, ali i u nekim botaničkim radovima, sreće se podela roda na četiri vrste:
:*Cedrus atlantica*&nbsp;— atlaski kedar
:*Cedrus deodara*&nbsp;— himalajski kedar
:*Cedrus libani*&nbsp;— libanski kedar
:*Cedrus brevifolia*&nbsp;— kiparski kedar

## Galerija


Datoteka:Cedar needle branchlet, one.jpg|četine na kratkom izdanku
Datoteka:Cedrus wood.jpg|kedrovo drvo


## Reference
Karnak

**Karnak** ( *al Karnak* - „utvrđeno selo“) je selo u Gornjem Egiptu na desnoj obali Nila, oko 2,5 kilometra severoistočno od Luksora. Po njemu je ime dobila severna polovina ruševina Tebe (oko 3200 godine pre n.e.) koja prestavlja najveći ansambl hramova iz faraonskog doba Egipta. Hramovi u Karnaku su od 1979. na listi Svetske baštine Uneska.

## Hramovi u Karnaku

Kompleks hramova, uvećavan i menjan mnogo puta, odražava promenljivu sreću Egipatskog carstva. Gradnja je počela u 16. veku pne. Oko 30 faraona je dalo doprinos u izgradnji hramova. Glani deo hrama (Amonova sekcija) podignut je u doba Osamnaeste dinastije.

Kamen peščar za izgradnju haramova i stubova dovlačen je iz kamenoloma Gebel Silisila, oko 150 kilometara južnije.

Podeljen je na tri zidovima odvojena dela koja su posvećena bogovima:
* Amonu (centralni i najveći deo hrama, jedini koji je otvoren za posete)
* Mentuu (tebanski bog-ratnik)
* Mutu (božanska supruga boga Amona)

Tu su još Atonov hram i hram Amenhotepa IV (srušen posle njegove smrti). Nekoliko aleja sfingi (sa ljudskim ili ovnujskim glavama) spajaju Amonov i Mutov deo hrama sa hramom u Luksoru.

Hram u Karnaku je čuven zbog svojih 134 masivnih stubova organizovanih u 16 redova u Sali stubova. Od njih su 122 stuba visoka 10 metara, a preostalih 12 stubova su visoka 21 metar, sa prečnikom od preko tri metra. Arhitravi na vrhu ovih stubova teški su 70 tona. Još nije sasvim jasno kako su Egipćani podigli ovako teške konstrukcije na tu visinu. Jedna teorija je da su korišćene poluge, a druga je da su korišćene rampe od cigle i blata.

Hram ima čak 10 pilona (monumentalnih kapija), odvojenih palatama i dvoranama.

Salu stubova su sagradili faraoni Seti I i Ramzes II. Ona ima površinu od 4.850 kvadratnih metara.

Car Konstantin je 356. naredio zatvaranje svih paganskih hramova u Rimskom carstvu. Do tada je hram u Karnaku već bio uglavnom napušten. U njegovim ruševinama nastale su hrišćanske crkve. Prvi savremeni evropski opis Karnaka potiče iz 1589. Načinio ga je nepoznati Venecijanac. Evropljani su posetili i opisali hramove u Karnaku u 18. i 19. veku.

## Reference

## Vanjske veze

* Francusko-egipatski centar za studije o hramu u Karanaku 
* www.karnak3d.net Trodimenzionalna virtuelna rekonstrukcija Amonovog hrama u Karnaku
Strijela

**Strijela** je drveni ili metalni štap (šipka) sa kamenim ili metalnim šiljkom, koja se izbacuje iz luka ili samostrela.

Djelovi strijele:
* **strjelica** (koja po obliku može biti: lisna, trokutasta, romboidna) načinjena od kremena, kosti, bakra, bronce ili gvožđa.
* **šipka ili štap**, promjera 7 – 10&nbsp;mm, duga oko polovine dužine luka, izrađivana je od lakog drveta ili trske.
* **krila** (od lakog drveta ili perja) nataknuta ili zalijepljena na štap.

Vrste strijele:
* *obične*;
* *probojne* (engleski luk probija dasku debljine 2,5 – 5&nbsp;cm);
* *otrovne* (nalep) premazivane sokom od jadića, liandera, bunike, tatule, velebilja i čemerike i umakane u razni drugi biljni kao i zmijski otrov;
* *zapaljive*, sa namotanom bitumenskom materijalom ili smolom.

## Poveznice
* Luk (oružje)

## Vanjske veze
Sagartija

**Sagartija** (*Asagartiya*, staroperz. *Aš-šá-kar-ti-ia*, grč. Σαγαρτιοι) historijska je regija odnosno pokrajina Perzijske Monarhije iz doba iranske dinastije Ahemenida, a danas dio istočnog Irana. Zemlja je bila naseljena iranskim plemenima Sagartijanaca, čiji su susjedi bili Parti na sjeveru i Medijci na zapadu. Prema Herodotu, dijelili su podrijetlo s Perzijancima, a bili su u političkoj zajednici s Medijcima. Klaudije Ptolomej tvrdi kako su živjeli u Mediji, dok ih leksikograf Stjepan Bizantski smješta na poluotok uz obalu Kaspijskog mora koji se naziva Sagartía. Sagartijanci su bili nomadski pastiri, a njihovo glavno oružje bio je laso. Godine 550. pne. priključili su se Kiru Velikom u njegovoj pobuni protiv Medijske Monarhije, i od tada su postali dijelom Ahemenidske Perzijske Monarhije.

## Reference

## Vanjske veze
* Sagartija, Livius.org 
* Iranica enciklopedija: Sagartija
Diorit

**Diorit** (, , , ) je intermedijarna magmatska dubinska stena.

Nastaje kristalizacijom bazičnijih magmi, u odnosu na one iz kojih kristališu sijenit i monconit. Kristalizacija magme se vrši u dubokim delovima Zemljine kore.

Minerali koji izgrađuju diorit su:
* intermedijarni plagioklas: andezin ili oligoklas,
* bojeni mineral: hornblenda, augit, biotit, hipersten,
* sporedni minerali: apatit, magnetit, sfen.

Struktura diorita je zrnasta, a retko može biti i porfiroidna. Tekstura je masivna.

## Povezano
* Spisak stena

## Reference

## Literatura

* Đorđević V., Đorđević P., Milovanović D. 1991. *Osnovi petrologije*. Beograd: Nauka
Mula

**Mula** () je mješanac (križanac) konja i magarca. Postoje oko 3.500 godina i uzgojio ih je čovjek, a posebna karakteristika kod mula je neplodnost. Imaju kratku glavu, tanke ekstremitete, mala kopita i kratku grivu, a izgledom posjeća na magarca po veličini i tijelu. Može biti različitih veličina i boja.

Magarac ima 62 kromosoma, a konj 64. Zato mule imaju neparan broj kromosoma: 63. U nekim jezicima, poput slovačkog jezika, ljudi imaju jedan izraz za mušku mulu (), te jedan izraz za ženski mulu (), a u tom jeziku ženski izraz za mulu preuzet je s latinske riječi *mulus*. Mula obično dosegne dužinu od oko 120&nbsp;cm i težinu od 3 kilograma. Vrlo su rijetke (osobito u Africi, Sjevernoj Americi i u Europi), ali većina primjeraka živi u srednjoj Americi i Južnoj Americi te u istočnome dijelu Kine (tamo živi 4.194.000 mula) gdje ih je najviše (popis je izveden 2003. godine).

## Povezano
* 

## Reference
Ebanovina

**Ebanovina** je opći naziv za vrlo gusto i crno drvo. U strogom smislu dobiva se od nekoliko vrsta drva iz roda *[[Diospyros]]*, no i drvo dobiveno iz nekoliko drugih crnih ili tamnih stabala (potpuno rodno nepovezanih) ponekad se naziva ebanovinom. Raste u suptropskim i tropskim krajevima, a najpoznatija ebanovina dobiva se od roda *[[Diospyros ebenum]]* koj obiluje u južnoj Indiji i na Šri Lanki. Ovo drvo naziva se *cejlonskom ebanovinom*.

Ebanovina se vrlo cijeni kao ukrasno drvo, budući kako je riječ o jednom od najcrnijih poznatih vrsta drva, koje se lako obrađuje te ima finu teksturu i veliku gustoću zbog koje tone u vodi. Pojedine vrste drva iz roda *Diospyros* daju posebni prugastu ebanovinu koja nije u potpunosti crna, već se sastoji od svijetlijih i tamnijih pruga.

Zbog karakteristične crne boje, ebanovina se koristila u magičnim obredima, a koristili su je i masoni. Prema legendama, kralj podzemnog svijeta Pluton imao je prijestolje od ebanovine. Najpoznatije vjerovanje tvrdi da ebanovina štiti od straha zbog čega su se dugo vremena od ovog drveta pravile kolijevke.

## Galerija

Datoteka:Violinfingerboard.JPG|Vrat violine
Datoteka:Sculpture ebene.jpg|Afrički drvorez
Datoteka:Chess set 4o06.jpg|Crne figure u šahu
Datoteka:Kamagong (Ironwood) Chair.jpg|Stolica *Kamagong*


## Reference

## Vanjske veze

* Glazbeni instrumenti od ebanovine 
* Egzotična drva - ebanovina
Mramor

**Mramor** (latinski iz grčkog) je stijena nastala metamorfozom karbonatnih prolita (sedimentnih stijena vapnenaca i dolomita) pri uvjetima povišene temperature i litostatskog tlaka.

Mramor je zrnate (granoblastične) strukture i homogene teksture, sadrži kalcit i/ili dolomit, a od primarnih nečistoća u sedimentu nastaju metamorfni minerali (fosferit, pirokseni, tinjci).
Škriljavi varijaritet mramora bogat filosilikatima naziva se cipolin.

Mramor se rabi u kiparstvu i graditeljstvu, lako se reže, obrađuje i polira. U likovnoj umjetnosti je cijenjen zbog svoje mliječne boje, poluprozirnosti i toploti koja podsjeća na ljudski dodir.

U antici najznačajnije građevine i skulpture nastale su od čuvenog mramora s otoka Para (grčki: *Parosa*) i brda Pentelikona.

U Italiji je cijenjen mramor iz Carrare od kojeg je izrađen i Michelangelov David.

## Povezano
* Prokoneški marmor
* Metamorfne stijene
Ikonopisac

**Ikonopisac** je slikar ikona, odn. čovjek koji se bavi ikonopisom.

## Poznati ikonopisci
### Strani
* El Greco
* Andrej Rubljov
### Domaći
* Ivan Kovalčik Mileševac
Nyírbátor

**Nyírbátor** čita se *Njirbator* je grad na sjeveroistoku Mađarske od 12,259 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Szabolcs-Szatmár-Bereg.

## Geografija

Nyírbátor leži pored rumunjske granice, udaljen 35 km jugoistočno od županijskog centra Nyíregyháze.

## Historija

Nyírbátor je prvi put dokumentiran 1279. Godinu dana kasnije kralj Ladislav IV. dodjelio mu je status 
trgovišta.
U to vrijeme bio je feud porodice Gutkeled, koja se ubraja u predke pororice Báthory.
U razdoblju koje je uslijedilo, od 15. do 17. vijeka, Nyírbátor je postao sjedište porodice obitelj Báthory, čiji je član István Báthory krajem 15. vijeka podigao dvije crkve u gotičkom stilu. 
U tom razdoblju Nyirbator je bio most prema Transilvaniji, Karpatima i Poljskoj, i postao regionalni ekonomski centar.

Administrativnom reorganizacijom provedenom 1872. Nyírbátor je izgubio  status grada, koji je povratio tek 1973.

## Pobratimski gradovi

* , Şimleu Silvaniei
* , Carei
* , Vinogradiv
* , Rawa Mazowiecka
* , Grodno

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Nyírbátora''
1. maj (razvrstavanje)

**1. maj** ili **1. svibanj** se može odnositi na:

* 1.5. – prvi dan mjeseca maja
* Prvi maj (*Međunarodni praznik rada*) – praznik

## Povezano
* Prvi maj (razvrstavanje)
Ragtime

**Ragtime** (rjeđe **rag-time**) je američki žanr zabavne muzike koji je uživao vrhunac popularnosti krajem 19. i početkom 20. vijeka. Glavna karakteristika mu je bila korištenje sinkopiranog, odnosno "ofucanog" (engleski: *ragged*) ritma, a po čemu je i dobio ime. Nastao je kao muzika za ples u kvartovima crvenih svjetala St. Louisa i New Orleansa prije nego što je stekao popularnost u obliku štampanih partitura za klavir. Predstavljao je svojevrsnu sintezu tada popularnih marš (muzika)|marševa u stilu Johna Philipa Sousa sa poliritamskom muzikom afroameričkih korijena. Njegov najpoznatiji autor je bio afroamerički muzičar Scott Joplin čija je kompozicija "Maple Leaf Rag" postala jednim od najpoznatijih i najprepoznatljivijih primjera žanra..

Ragtime je iz mode izašao krajem 1910-ih kada je pažnju američke publike počeo privlačiti jazz, a potom je bio gotovo potpuno zaboravljen sve dok ga početkom 1970-ih nije počeo proučavati muzikolog Joshua Rifkin te izdao rado slušanu kompilaciju Joplinovog opusa. Igrani film *[[The Sting]]* iz 1973. je također koristio Joplinovu muziku te je bio zaslužan za novu popularnost, a *[[The Entertainer]]* je nakratko postao jedna od najslušanijih pop-kompozicija.

Za ragtime se tvrdi da je uticao na kompozitore ozbiljne muzike kao što su Claude Debussy i Igor Stravinski. 

## Reference

## Further reading
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Origins of Rag
* Rag time Blog
* Interview with Ragtime Pianist and Historian Max Morath on AdventuresInMusic.biz, 2005 
* "Perfessor" Bill Edwards' Ragtime/Old-time Piano Gallery
* Swedish Ragtime Home Page
* The late John Roache's MIDI ragtime library 
* Ragtime history in France 
* Rocky Mountain Ragtime Radio 
* Elite Syncopations Radio 
* Aussie Dixieland/Ragtime Radio 
* Classic Ragtime Piano by Ted Tjaden
* Warren Trachtman's Ragtime MIDI Website
* Ragtime Guitar Arrangements
Mighty Lak' a Rose

**Mighty Lak' a Rose** je američka pjesma iz 1901. godine za koju je tekst napisao Frank Lebby Stanton a komponirao Ethelbert Nevin. Predstavlja svojevrsnu uspavanku upućenu malom djetetu, a tekst koristi afroamerički dijalekt. Pjesma je postala jednim od najvećih hitova Tin Pan Alleya i izvodila se decenijama, postavši jednim od američkih pop standarda.

## Medijske datoteke
Frank Lebby Stanton

**Frank Lebby Stanton** (Charleston. 22. februar 1857 - Atlanta, 7. januar 1927.), također poznat kao **Frank L. Stanton**, **Frank Stanton** ili **F. L. Stanton** bio je američki pjesnik, tekstopisac i novinar. Istakao se kao jedan od prvih kolumnista *[[Atlanta Constitution]]a*, a godine 1925. je postao prvi službeni pjesnik američke države Georgia. Poznat je po pjesmama *[[Mighty Lak' a Rose|Mighty Lak'a Rose]]* i *[[Just Awearyin' for You]]*.

## Vanjske veze

* "Morning" w. Frank Lebby Stanton & m. Oley Speaks as sung by Webster Booth
* "Morning" w. Frank Lebby Stanton & m. Oley Speaks as sung by Tessa Folch
* "Morning" w. Frank Lebby Stanton & m. Oley Speaks as sung by Jan Peerce
* "Morning" w. Frank Lebby Stanton & m. Oley Speaks as sung by Eleanor Steber
* "Morning" w. Frank Lebby Stanton & m. Oley Speaks as sung by Richard Tucker

## Napomene