open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Martin Andersen Nexø

**Martin Andersen Nexø** (26. jun 1869 – 1. jun 1954) bio je danski pisac, poznat po djelima socijalne tematike, kao i vlastitim ljevičarskim stavovima. Odrastao je u siromašnoj radničkoj porodici u Kopenhagenu, a kasnije postao novinar. 1890-ih je putovao po Južnoj Evropi te na temelju toga 1903. objavio hvaljeni putopis *Soldage*. Godine 1910. je objavio knjigu *Pelle Erobreren*, po kojoj je 1987. godine snimljen hvaljeni igrani film. Nexø je s godinama postao politički sve aktivniji, pa je ispočetka podupirao socijaldemokraciju, da bi kasnije postao članom Komunističke partije Danske. Zbog toga je 1941. godine, za vrijeme njemačke okupacije Danske, bio uhapšen, ali je uspio pobjeći u neutralnu Švedsku, a odatle u SSSR odakle je preko radio-stanice pozivao na otpor.

Asteroid 3435 Ditte, otkriven od strane sovjetskog astronoma Nikolaja Stepanoviča Černjiha 1979. godine, nazvano je po Nexøovom romanu *Ditte, ljudsko dijete*.

## Vanjske veze

* 
* http://www.kirjasto.sci.fi/nexo.htm
The Secret Agent

**The Secret Agent** (*Tajni agent*), originalno **The Secret Agent: A Simple Tale** je roman koga je napisao anglo-poljski književnik Robert Conrad, a koji je originalno izdan godine 1907. Naslovni protagonist je Verloc, vlasnik londonske knjižare u kojoj se prodaju pornografske knjige te koji se druži s anarhistima, dok je istovremeno unajmljen kao agent-provokator od strane Vladimira, funkcionera u ambasadi jedne "strane sile". Radnja prati Verlocovo nastojanje da za svog poslodavca organizira dizanje u zrak Opservatorija u Greenwichu, a kojim bi se britanska vlada, pod pritiskom zgrožene javnosti, potakla da počne progon anarhista i drugih opasnih radikala.

Roman, inspiriran stvarnim pokušajem bombaškog napada na Greenwich 1894. godine, smatra se jednim od najboljih Conradovih romana, i često se navodi kao jedan od prvih književnih djela koji se nastojao pozabaviti fenomenom terorizma.

## Ekranizacije

* *[[Sabotage (film)|Sabotage]]*, film Alfreda Hitchcocka iz 1936. godine;
* *[[The Secret Agent (mini-serija)]]*, trodijelna BBC-jeva mini-serija u režiji Davida Druryja iz 1992. godine.
* *[[The Secret Agent (1996 film)|The Secret Agent]]*, igrani film Christophera Hamptona iz 1996. godine.

## Vanjske veze
* 
* Public domain audio recording of The Secret Agent from LibriVox
Agent provokator

**Agent provokator** (), osoba koja za račun policije, obavještajne službe ili neke druge organizacije nastoji, lažno predstavljajući svoj identitet ili motive, potaći nekog pojedinca ili organizaciju na djelovanje koje bi ih kompromitiralo.

Najčešći oblik agenta provokatora jest policijski agent koji se infiltirira u neku organizaciju s ciljem da, potičući određene djelatnosti, prikupi dokaze o kaznenim djelima. Pored toga, agent provokator može biti i žrtva ucjene ili iznude koja je navodno pristala na ucjenjivačke zahtjeve, a zapravo surađuje s policijom kako bi prikupila dokaze protiv ucjenjivača.

Agenti provokatori, također, mogu namjerno vršiti ilegalne, odnosno nasilne aktivnosti, s ciljem da javnost ili strane vlade okrenu protiv nekog pokreta ili organizacije.

## Povezano
* Argumentum ad hominem
* Astroturfing
* Divide et impera
* Govor mržnje
* Operacija pod lažnom zastavom
* policijska klopka
* Psihološko ratovanje
John Millington Synge

**Edmund John Millington Synge** (16. april 1871 – 24. mart 1909) bio je irski dramatičar, pjesnik, prozaik te sakupljač irskog narodnog blaga. Poznat je i kao osnivač teatra Abbey gdje je prvi put izvedena njegova drama *[[The Playboy of the Western World]]*. Opus mu je često bio predmetom napada od irskih nacionalista koji su držali da svojim prikazom ruralne svakodnevnice blati irski narod kao primitivne barbare.

## Djela
* *[[In the Shadow of the Glen]]*, 1903
* *[[Riders to the Sea]]*, 1904
* *[[The Well of the Saints]]*, 1905
* *The Aran Islands*, 1907
* *[[The Playboy of the Western World]]*, 1907
* *[[The Tinker’s Wedding]]*, 1908
* *Poems and Translations*, 1909
* *[[Deirdre of the Sorrows]]* 1910
* *In Wicklow and West Kerry*, 1912
* * Collected Works of John Millington Synge* 4 vols., 1962–68
** *Vol. 1: Poems*, 1962
** *Vol. 2: Prose*, 1966
** *Vols. 3 & 4: Plays*, 1968

## Vanjske veze

* 
** ''In the Shadow of the Glen''
** ''Riders to the Sea''
** ''The Aran Islands''
** ''The Playboy of the Western World''
** ''The Tinker’s Wedding''
** ''In Wicklow and West Kerry''
** ''Deirdre of the Sorrows''
The Playboy of the Western World

***The Playboy of the Western World*** je drama u tri čina koju je napisao irski književnik J. M. Synge. Radnja se odigrava u malom mjestu u Connachtu gdje je došao mladić po imenu Christy Mahon i žiteljima počeo pričati kako je u svađi ubio oca. Žitelji su, umjesto da budu zgroženi tim činom, fascinirani mladićem, a pogotovo žene koje počinje seksualno privlačiti.

Drama je prvi put izvedena u dublinskom teatru Abbey 26. januara 1907. godine. Tom prilikom su među publikom, zgroženom kontroverznim sadržajem, izbili neredi. Autor je i ranije bio predmetom kritika irskih nacionalista zbog navodnog omalovažanja irskog naroda u svojim djelima.

Drama je, međutim, kasnije postala jednim od klasičnih djela irske književnosti, s brojnim adaptacijama širom svijeta. Godine 1962. je u Irskoj snimljena i filmska verzija u režiji Briana Desmonda Hursta.
Hilaire Belloc

**Joseph Hilaire Pierre René Belloc** (27. jul 1870 &ndash; 16. jul 1953) bio je britanski pisac i historičar rodom iz Francuske. Poznat je kao jedan od najplodnijih britanskih pisaca početka 20. vijeka, ali i po svojoj katoličkoj vjeri, koju je žestoko promicao u svojim djelima.

## Napomene

## Vanjske veze
### Online izdanja opusa
* 
* Essays by Hilaire Belloc at Quotidiana.org
* Danton, A Study (1899) 
* The Great Heresies 
* Survivals and New Arrivals
* A collection of Belloc's poems
* A Reader's Guide to Hilaire Belloc
* Internet Archives Digital Editions

### Ostalo
* ''Hilaire Belloc: The Man and His Work'', autori C. Creighton Mandell i Edward Shanks
* At Spartacus 
* 2003 članak  u *[[The Tablet]]*, autor Ian Boyd
* Belloc in 3Seek
Suzana Mančić

**Suzana Mančić** (Beograd, 22. 11. 1956). je srpska glumica, pevačica, tv voditelj. 

Karijeru je započela pesmom „Ogledalce, ogledalce“ sa nepunih 18. godina. Kasnije se oprobala kao voditelj zabavnih emisije, dugo godina je vodila tv emisiju gde se izvlačile dobine LOTO kombinacije. Zbog toga je i dobila nadimak „LOTO devojka“, te postala jednom od ikona popularne kulture u bivšoj Jugoslaviji. 

Devedesetih je učestvovala u putujućoj humorističko-erotskoj pozorišnoj predstavi „Sekplozija“.

2000-ih se slikala za [[Plejboj (časopis)|„Plejboj“.

## Film i TV
Kao poznato lice pojavljivala se u više filmova često glumeći samu sebe.
* 2007. – 2008. “Selo gori, a baba se češlja film i tv serija ...Svetlana
* 2002. – „Hotel sa 7 zvezdica“
* 1985. – „Navijač“ ... Lidija Bauer
* 1987. – „Jugovizija“ igrala je samu sebe
* 1985. - “Piknik“ 
* 1985. – „Žikina dinastija“
* 1985. – „Ćao inspektore“ .. igrala je samu sebe

## Vanjske veze
* Suzana Mančič na IMDb
Edmund Gosse

**Sir Edmund William Gosse** C.B. (21. septembar 1849 &ndash; 16. maj 1928) bio je engleski pjesnik, književnik i kritičar, odnosno sin Philipa Henryja Gossea i Emily Bowes.

Odrastao je u strogo kršćanskoj porodici, da bi se u mladosti počeo baviti poezijom i likovnom kritikom. Najpoznatije mu je djelo *[[Father and Son (knjiga)|Father and Son]]*, knjiga memoara u kojima je opisao svoj odnos s ocem.

## Opus
### Poezija
* *Madrigals, Songs, and Sonnets* (1870), ko-autor John Arthur Blaikie
* *On Viol and Flute* (1873)
* *King Erik* (1876)
* *New Poems* (1879)
* *Firdausi in Exile* (1885)
* *In Russet and Silver* (1894)
* *Collected Poems* (1896)
* *Hypolympia, or the Gods on the Island* (1901)

### Kritike
* *English Odes* (1881)
* *Seventeenth Century Studies* (1883)
* *Life of [[William Congreve (dramatičar)|William Congreve]]* (1888)
* *The Jacobean Poets* (1894)
* *Life and Letters of Dr [[John Donne]], Dean of St Paul's* (1899)
* *Jeremy Taylor* (1904, "English Men of Letters")
* *Life* of Sir Thomas Browne (1905)
* *Life* of Thomas Gray (4 vols., 1884)
* *A History of Eighteenth Century Literature* (1889)
* *History of Modern English Literature* (1897)
* Vols. iii. and iv. of an *Illustrated Record of English Literature* (1903-1904) zajedno s Dr. Richardom Garnettom.
* *French Profiles* (1905)

### Autobiografija
* *[[Father and Son (knjiga)|Father and Son]]* (1907)

## Popularna kultura
* Njegova knjiga *Father and Son* je djelomično inspirirala *[[Oscar and Lucinda]]*, roman Petera Careya koji je 1988. dobio Bookerovu nagradu. 
* *Father and Son* je poslužila kao predložak za TV-dramu *Where Adam Stood* Dennisa Pottera.

## Izvori

## Vanjske veze

* 
* Works by Edmund Gosse at Internet Archive
Un capitaine de quinze ans

**Petnaestogodišnji kapetan** () je naziv romana Žila Verna. Knjiga prati događaje Dika Sanda, mornara početnika. Knjiga je napisana 1878. godine a između ostalog, bavi se za svoje vrijeme aktualnim problemom trgovine robljem.

## Radnja
Radnja započinje na brodu Pilgrim 2. februara 1873.Brod koji lovi kitove se vraća u Ameriku,i na svom putu nailazi na Gđu Veldon,ženu vlasnika lanaca tih brodova,njenog sina i rođaka. Dik Sand,najmlađi član posade,koji ima 15 godina uočava olupinu broda. On, kapetan i još nekoliko mornara spašavaju pet crnaca i psa Dinga iz olupine. Par dana kasnije, kapetan i sva iskusna posada poginu loveći jednog kita, pa Dik postaje kapetan, a crnci koje je spasio njegove vjerne sluge. Međutim, Dik nije još iskusan kapetan, pa Negoro, koji je ovdje glavni negativac, pokvari sve sprave za orijentaciju, te oni, umjesto u Južnu Ameriku, stignu u Angolu.Tu će doživjeti razne avanture i biti izloženi raznim opasnostima.
Philip Henry Gosse

**Philip Henry Gosse** (6. april, 1810 – 23. august 1888.) bio je engleski prirodoslovac i popularizator prirodnih znanosti, pronalazač suvremenog podvodnog akvarija te jedan od pionira morske biologije. Gosse je također poznat kao autor *[[Omphalos (knjiga)|Omphalosa]]*, knjige koja je pokušala pomiriti teoriju dugih geoloških doba Charlesa Lyella s biblijskim navodima o Postanju. Gosse je nakon smrti prikazan kao despot i vjerski fanatik u *[[Father and Son (knjiga)|Father and Son]]* (1907), hvaljenom književnom djelu koje je napisao njegov sin Edmund.

## Izabrana bibliiografija
* *The Canadian Naturalist: a series of conversations on the natural history of Lower Canada* (1840).
* *An Introduction to Zoology* (1844).
* *The Ocean* (1844), ponovno izdanje 1874. pod naslovom *The Wonders of the Great Deep; or, the physical, animal, geological and vegetable curiosities of the ocean*.
* *The Birds of Jamaica* (1847)
* *The Monuments of Ancient Egypt, and their relation to the Word of God* (1847).
* *Natural History. Mammalia* (1848).
* *Popular Ornithology; containing a familiar and technical description of the Birds of the British Isles* (1849).
* *Illustrations of the Birds of Jamaica* (1849). 
* *Natural History. Birds* (1849).
* *The Ancient and Modern History of the Rivers of the Bible* (1850).
* *Natural History. Reptiles* (1850).
* *A Naturalist’s Sojourn in Jamaica* (1851).
* *The History of the Jews from the Christian Era to the dawn of the Reformation* (1851).
* *Natural History. Fishes* (1851).
* *The History of the Jews, from the Christian era to the dawn of the Reformation* (1851).
* *A Text-book of Zoology for schools* (1851).
* *Assyria: her manners and customs, arts and aims. Restored from the monuments* (1852).
* *Popular British Ornithology...* (1853).
* *Naturalist Rambles on the Devonshire Coast* (1853).
* *The Aquarium: an unveiling of the wonders of the deep sea* (1854).
* *Natural History. Mollusca* (1854).
* *A Handbook to the Marine Aquarium: containing Instructions for constructing, stocking, and maintaining a tank, and for collecting plants and animals* (1855).
* *Manual of Marine Zoology for the British Isles* (1855-1856).
* *Tenby* (1856).
* *A Memorial of the Last Days on Earth of Emily Gosse* (1857)
* *Omphalos: an attempt to untie the geological knot.* (1857), modern editions in 1998 and 2003.
* *Life in its Lower, Intermediate, and Higher Forms; or, manifestations of the divine wisdom in the natural history of animals* (1857).
* *Actinologia Britannica: a history of the British Sea-Anemones and Corals. (1858-60).
* *Evenings at the Microscope: or, researches among the minute organs and forms of animal life* (1859).
* *Letters from Alabama, chiefly relating to Natural History* (1859).
* *The Romance of Natural History* (1860-61).
* *A Year at the Shore* (1865).
* *Land and Sea* (1865).
* *The Revelation. How is it to be interpreted ?* (1866).
* *Imperial Bible-Dictionary* (104 članka) (1866)
* *The Mysteries of God: a series of expositions of Holy Scripture'' (1884).

## Reference
Father and Son (knjiga)

***Father and Son*** (1907) je knjiga memoara koju je napisao engleski pjesnik i književni kritičar Edmund Gosse. Podnaslovljena kao "studija dva temperamenta", ona opisuje autorove rane godine u porodici čiji su članovi bili ekstremno pobožni sljedbenici Plymouthske braće. Poseban naglasak je stavljen na odnos s ocem, znamenitim naučnikom Philipom Henryjem Gosseom, njegovom reakcijom na teoriju evolucije te postupno Edmundovo odbacivanje oca i njegove fundamentalističke religije.

Iako se knjiga smatra književnim remek-djelom, suvremeni biografi Gossea su u pitanje doveli njenu autentičnost, prvenstveno u odnosu na prikaz Gossea kao despota i vjerskog fanatika.

## Popularna kultura
*Father and Son* je australskom književniku Peteru Careyu poslužio kao inspiracija za *[[Oscar and Lucinda]]*, nagrađeni roman čiji je protagonist sin fundamentalističkog oca.

Godine 1976. je Dennis Potter na temelju nje napisao TV dramu *Where Adam Stood*, u kojoj je Alan Badel tumačio ulogu Philipa Gossea.

## Izvori

## Vanjske veze
*
The Old Wives' Tale

***The Old Wives' Tale*** je roman engleskog književnika Arnolda Bennetta, prvi put izdan 1908. godine. Sastoji se od četiri dijela, a radnja kroz period od sedamdeset godina prati život dvije vrlo različite sestre - Constance i Sophia Baines - od njihovog zajedničkog odrastanja pa razdvojenosti zbog udaje, do ponovnog susreta.

## Vanjske veze
*
The House on the Borderland

***The House on the Borderland*** je horor roman engleskog književnika Williama Hopea Hodgsona, originalno izdan 1908. godine. Radnja se odvija godine 1877. u irskom ribarskom naselju Kraighten gdje dvojica aristokrata nabasaju na ruševine kuće, a u njima i dnevnik čiji je autor vlasnik i koji opisuje natprirodne strahote kojima je bio izložen. Knjiga se smatra jednim od najboljih Hodgsonovih djela, ali i klasikom horor-žanra u kojoj je prvi put uveden element "kozmičkog horora", odnosno kod čitatelja izazivana zebnja konceptom paralelnih univerzuma iz kojih vreba natprirordno zlo. Američki književnik H.P. Lovecraft je tu knjigu navodio kao uzor za svoja djela.

Američka strip-kuća Vertigo Comics je godine 2003. izdala grafički roman temeljen na knjizi, kojemu je tekst napisao Simon Levestroke, a ilustracije napravio Richard Corben.

## Reference
*
Ecce homo. Wie man wird, was man ist

**Ecce Homo: Kako čovek postaje ono šta jeste** () je knjiga koju je Fridrih Niče napisao u svojim poznim godinma kada je bio u već poodmaklom stadijumu paralize. Delo je Ničeovo lično objašnjenje svojih glavnih dela i uslova pod kojima su pisana. Evo čoveka je objavljeno 1908. godine, pošto se dugo vremena mislilo da je Niče pred smrt lično želeo da ostane neštampano.

## Vanjske veze
*  (original na nemačkom)
*  ''Ecce homo'' na engleskom
The Wind in the Willows

***The Wind in the Willows*** (prevođen kao *Vjetar u vrbiku*, odnosno *Vetar u vrbaku*) je roman za djecu koga je napisao britanski književnik Kenneth Grahame, originalno objavljen godine 1908. Radnja prati život četiri antropomorfna životinjska lika u pastoralnoj verziji Engleske. Danas se smatra jednim od klasika književnosti za djecu, a imao je brojne kazališne, filmske i televizijske adaptacije.

## Vanjske veze

**Izvori**
*  
* ''The Wind in the Willows'', available from Internet Archive, illustrated by Paul Bransom (1913)
* Librivox audio recordings can be found here , here  and here
**Ostalo**
* Bodleian Library, Oxford, online display of original manuscript, books and drawings 
* http://www.windinthewillows.com Pictures and song excerpts from the American stage production
Branka Bebić

**Branka Bebić** (Metković, 10. 5. 1975.) je hrvatska manekenka.

Pobijedila je na izboru za Miss Hrvatske 1994. godine naslijedivši krunu od Splićanke Fani Čapalije. Zelenooka i smeđokosa metkovska ljepotica izvrsno se plasirala na svjetskom izboru osvojivši titulu Miss Europe 1994. poput svoje prethodnice. Za nju se često vezuje pojam "zlatnog doba" hrvatskih missica (Fani Čapalija, Branka Bebić i Anica Martinović).

Branka Bebić ostvarila je uspješnu karijeru modela. Nakon jednog propalog braka s pjevačem Sandijem Cenovom, Branka se ponovno udala za poduzetnika Hrvoja Krstulovića, vlasnika zagrebačkog Blitz-Cinestara. S njim ima dva sina - Antu i Niku.

## Vanjske veze
* Profil Branke Bebić - CroModa.com
Lipovac

**Lipovac** je naselje u Općini Nijemci. Prema popisu iz 2001. ima 1243 stanovnika.

Nalazi se kod čvora autoceste A3 Zagreba - Lipovac.
Kafū Nagai

je književni pseudonim japanskog pisca, dramatičara i esejista čije je pravo ime bilo **Nagai Sōkichi** (永井 壮吉). Njegova djela se ističu opisom života u Tokiju početkom 20. vijeka, s posebnim naglaskom na gejše, prostitutke i plesačice u kabareima. Poznat je i po dnevniku koga je pisao od 1917. godine do svoje smrti.
Kenneth Grahame

**Kenneth Grahame** (8. mart 1859 – 6. jul 1932) bio je britanski pisac, najpoznatiji po knjizi *[[The Wind in the Willows]]* (1908), koja se danas smatra jednim od klasika književnosti za djecu. Također je napisao *[[The Reluctant Dragon]]*, kasnije adaptiran u Disneyev film.

## Bibliografija
* *[[Pagan Papers]]* (1893)
* *[[The Golden Age (Grahame)|The Golden Age]]* (1895)
* *[[Dream Days]]* (1898)
** uključujući *[[The Reluctant Dragon]]* (1898)
* *[[The Headswoman]]* (1898)
* *[[The Wind in the Willows]]* (1908)

## Reference

## Vanjske veze

*  (Including all of the above five books)
* An online literary society focusing on the life and works of Kenneth Grahame is at www.kennethgrahamesociety.net
Elinor Glyn

**Elinor Glyn** (17. oktobar 1864 - 23. septembar 1943.), rođena kao Elinor Sutherland, bila je britanska spisateljica i filmska scenaristica zaslužna za razvoj industrije erotske književnosti namijenjene ženama. Poznata je i po tome što je prva koristila riječ *It* (engleski *To*) kao eufemizam za seksepil.

Potekla je iz anglo-irske aristokratske porodice i bila pripadnica otmjenog britanskog društva. Kada su njeni romani - čiji je sadržaj bio skandalozan za početak 20. vijeka - privukli pažnju Hollywooda, tamo se preselila kako bi postala scenaristica. Njeno izvrsno poznavanje aristokratskog načina života i manira učinilo ju je autoritetom u skorojevićkom Hollywoodu, pa je s vremenom postala jednom od najmoćnijih žena američke filmske industrije.

Glyn je godine 1924. sudjelovala na zloglasnom izletu Hearstove jahte *[[Oneida (jahta)|Oneida]]*, koje je kasnije postalo predmetom filma *[[The Cat's Meow]]*. U tom filmu je njen lik tumačila engleska glumica Joanna Lumley.

## Eksterni pisci
* 
* A 2004 essay by Louise Harrington (Cardiff University), from *[[The Literary Encyclopedia]]* 
* 
* The Elinor Glyn Papers  from The University of North Carolina at Greensboro.
Mills & Boon

**Mills & Boon** je britanska izdavačka kuća specijalizirana za ljubavne romane. Osnovana je 1908. godine od strane Gerarda Musgrovea Millsa i Charlesa Boona, a ispočetka je objavljivala sve vrste knjiga. 1930-ih, za vrijeme Velike depresije, specijalizirala se za ljubavne romane, s obzirom da je u tim trenucima čitateljstvu bio nužno potreban eskapističke zabave. Od 1971. godine je u vlasništvu kanadske tvrtke Harlequin Enterprises koja je bila njen sjevernoamerički distributor.

## Vanjske veze
* Službena stranica
Vicente Blasco Ibáñez

**Vicente Blasco Ibáñez** (29. januar 1867 – 28. januar 1928) bio je španski pisac, filmski scenarist te filmski režiser koji se smatra jednim od glavnih predstavnika španskog realizma.

Rođen je u Valenciji gdje se u mladosti istakao kao gorljivi republikanac te osnovao novine po imenu *El Pueblo*, koje su često bile predmetom cenzure. Zbog svojih političkih stavova, ali i sklonosti zavođenju žena, stvorio je mnogo neprijatelja, te je jednom gotovo ubijen.

Početkom 20. vijeka se preselio u Argentinu, a potom i Pariz gdje je za vrijeme prvog svjetskog rata bio gorljivi pobornik Antante.

Najpoznatije djelo mu je roman *[[Los cuatro jinetes del apocalipsis]]* koji je 1921. godine poslužio kao predložak za znameniti film *[[The Four Horsemen of the Apocalypse (film)|The Four Horsemen of the Apocalypse]]* s Rudolphom Valentinom u glavnoj ulozi. Pored toga je poznat i po romanu *Sangre y arena* (*[[Krv i pijesak]]*) posvećenog toreadoru u ljubavnom trokutz, ali književni stručnjaci uglavnom više cijene njegove realističke romane *[[La barraca]]* i *[[Cañas y barro]]*

## Opus

* *A los pies de Venus*
* *Argentina y sus grandezas*
* 
* *Cañas y barro*,, roman o životu ribara u močvarama Albufera kraj Valencije, predložak za kasniju špansku TV-seriju.
* *Cuentos valencianos*
* *El caballero de la virgen*
* *El intruso*
* *El oriente*
* *El papa del mar*, o protupapi Benediktu XIII, koji je dvor smjestio u Peniscolu.
* 
* 
* *En busca del [[Veliki Kan|Gran Khan]]*
* *Entre naranjos*, kasnije adaptiran u TV-seriju.
* *Fantasma de las alas de oro*
* *Flor de mayo *
* *La araña negra*
* 
* *La bodega*
* 
* *La horda*
* *La maja desnuda*, o Goyinoj Folojoj Maji.
* 
* La Pared
* *Los argonautas*
* *[[Četiri jahača Apokalipse (roman)|Četiri jahača Apokalipse]]* (*Los Cuatro Jinetes del Apocalipsis*),. Best seller in the United States in 1919.
* *Los muertos mandan*
* *Luna Benamor*
* *[[Mare Nostrum (roman)|Mare Nostrum]]*, špijunski roman po kome je 1926. godine snimljen istoimei film.
* *Novelas de la [[Cote d'Azur|costa azul]]*
* *Krv i pijesak* (*Sangre y arena*), ekraniziran nekoliko puta
* *Vistas sudamericanas*
* *Voluntad de vivir*
* *Vuelta del mundo de un novelista*, putopis.

## Napomene

## Vanjske veze
*
Ann Veronica

***Ann Veronica*** je roman engleskog književnika H.G. Wellsa, izvorno objavljen 1909. godine. Naslovna protagonistica je mlada djevojka koja s vremenom sazrijeva prihvativši feminizam i podržavajući sufražetkinje.

*Ann Veronica* je izazvala senzaciju, ne samo zbog tada aktualnog političkog sadržaja, nego i zbog toga što je heroina bila svojevrsni *alter ego* Amber Reeves, mlade djevojke s kojom je Wells tada imao vanbračnu vezu.

## Vanjske veze
* 
* Ann Veronica  for the Tomeraider ebook reader
Algernon Charles Swinburne

**Algernon Charles Swinburne** (5. april 1837 – 10. april 1909) bio je engleski pjesnik, koji je uživao veliku popularnost, ali zbog dekadentističkog sadržaja svoje poezije bio predmetom kontroverze svojih suvremenika u 19. vijeku.

## Bibliografija
* Algernon Charles Swinburne, *A Century of [[Roundel (pjesma)|Roundels]]*, London: Chatto and Windus 1883
* *The Complete Works of Algernon Charles Swinburne*, ed. Sir Edmund Gosse and Thomas James Wise. London: William Heinemann, 1926

## Reference

* T. S. Eliot, "Swinburne as Critic" in Eliot's essay "Imperfect Critics", collected in ''The Sacred Wood: Essays on Poetry and Criticism, 1922.

## Vanjske veze

* The Swinburne Project: A digital archive of the life and works of Algernon Charles Swinburne
*  (plain text and HTML)
* [Works by or about Algernon Charles Swinburne](http://www.archive.org/search.php?query=mediatype%3A(texts)%20-contributor%3Agutenberg%20AND%20(subject%3A%22Swinburne%2C%20Algernon%20Charles%2C%201837-1909%22%20OR%20creator%3A%22Swinburne%2C%20Algernon%20Charles%2C%201837-1909%22%20OR%20creator%3A%22Algernon%20Charles%20Swinburne%22%20OR%20title%3A%22Algernon%20Charles%20Swinburne%22%20OR%20description%3A%22Swinburne%2C%20Algernon%20Charles%22)) at Internet Archive (scanned books original editions color illustrated)
* Swinburne  by A.E. Housman
* No. 2. The Pines  - Max Beerbohm's memoir
* Photo of Swinburne's grave on the Isle of Wight
Futuristička arhitektura

**Futuristička arhitektura** je počela u ranom 20. vijeku kao oblik arhitekture karakterizovan anti-historicizmom u dugačkim horizontalnim linijama sugerišući brzinu, kretanje i hitnost. Futuristički pokret je počeo u Italiji i trajao je od 1909. do 1944. godine. Futuristične forme sugerišu brzinu, dinamiku i jak izražaj kao pokušaj priključivanja arhitekture modernim vremenima.

Nakon svog početka, futurizam je postao više kao generalni naziv za opis šireg trenda u modernom dizajnu koji teži ka ostvarenju vrste profetične arhitekture izvan svoga vremena tj. barem 10 godina ispred u budućnosti. Početci futurizma datiraju od vizionarskih crteža italijanskog arhitekte Antonio Sant'Elia a produžuju se do Googie arhitekture iz 1950-ih godina u Kaliforniji te naknadnih trendova "Svemirskog doba".

Futurizam nije stil već otvoren pristup arhitekturi tako da mu se definicija više puta mjenjala tokom godina kako su različiti arhitekti interpretirali princip na različite načine. Ipak futurizam je najprepoznatljiviji sa upečatljivim oblicima, dinamičnim linijama, jakim kontrastima i korištenjem suvremenih materijala.
Manifesto del futurismo

**Manifest futurizma** () ili **Futuristički manifest** je tekst koga je italijanski pjesnik Filippo Tommaso Marinetti objavio u februaru 1909. Njime je pokrenut novi književni pokret pod nazivom futurizam. Marinetti se založio da italijanska književnost odbaci prošlost, odnosno da u potpunosti prihvati budućnost koju predstavlja moderna tehnologija, odnosno revolucionarno odbacivanje tradicije i institucija. 

Manifest je također slavio rat kao "nužno sredstvo za pročišćavanje ljudskog duha" i predvidio nasilne događaje u bliskoj budućnosti. 

Suvremeni historičari Manifest smatraju jednim od izvora kasnije ideologije fašizma u Italiji.
Filippo Tommaso Marinetti

**Filippo Tommaso Marinetti**, (Aleksandrija, 22. prosinca 1876. - Bellagio, 2. prosinca 1944.), talijanski književnik.

Pjesnik, romanopisac i dramaturg, Marinetti se proslavio kao začetnik futurizma, prve među avangardama 20. stoljeća. U 11 točaka svojeg Manifesta futurizma, objavljenog u francuskim novinama *Le Figaro* 1909.g., on ustanovljuje novu etiku i estetiku, najavljuje poetiku koja će opjevati brzinu, stroj, opasnost, agresiju, odvažnost, te objavljuje rat prošlosti i tradiciji ("mi želimo uništiti muzeje, knjižnice, akademije svake vrste". Uslijedili su i drugi manifesti od kojih je posljednji, *Manifest futurističke fotografije*, izašao 1930. godine.

Marinetti je pisao na talijanskom i francuskom jeziku.

Marinetti je svoje ideje nastojao godine 1918. nastojao ostvariti kroz Futurističku političku stranku, da bi je godinu dana kasnije priključio Mussolinijevom fašističkom pokretu.
Memoari

**Memoari** (, uspomene) je naziv za, najčešće književno, djelo u kome autor iznosi uspomene na događaje kojima je svjedočio i ljude koje je poznavao. Memoari se često smatraju sinonimom za autobiografiju, iako, u stvari, predstavljaju njenu podvrstu. Memoari tako daju veći naglasak na subjektivne i lične dojmove nego na iznošenje objektivnih činjenica, ne prate život pisca kronološki, odnosno obično se bave izoliranim periodom nečijeg života.
Amber Reeves

**Amber Reeves** (1. jul 1887 - 26. decembar 1981.) je bila britanska feministička spisateljica i politička aktivistica.

Odrasla je kao kći novozelandskog političara i društvenog reformatora Williama Pembera Reevesa i fabijanske feministkinje Maud Pember Reeves. Kao mlada djevojka se kretala fabijanskim društvom gdje je upoznala uglednog pisca H.G. Wellsa s kojim je započela ljubavnu vezu i rodila kći Annu-Jane. Wells, međutim, nije htio napustiti svoju suprugu, te joj je uredio brak s advokatom George Rivers Blanco Whiteom. Njemu je rodila sina Thomasa i kći Justin. Detalje afere, koja je izazvala skandal u edvardijanskoj Engleskoj, Wells je opisao u romanu a clef pod nazivom *[[Ann Veronica]]*.

## Opus
* *The Reward of Virtue* (1911)
* *A Lady and her Husband* (1914)
* *Helen in Love* (1916)
* *Give and Take: A Novel of Intrigue (1923)
* *The Nationalisation of Banking (1934)
* *The New Propaganda* (1938)
* *Worry in Women* (1941)
* *Ethics for Unbelievers* (1949)
Kapetan-Mišino zdanje

**Kapetan-Mišino zdanje** je jedna od najpoznatijih građevina u Beogradu, u kojoj je smešten Beogradski univerzitet.

Zgrada je sagrađena 1863. Prvobitno je bila predviđena da služi kao dvor Đorđa Karađorđevića, Karađorđevog unuka, koji je bio oženjen Sarom, najmlađom kćerkom kapetana Miše Anastasijevića. Međutim, nakon završetka izgradnje, kapetan Miša je poklonio ovo zdanje svojoj domovini u obrazovne svrhe. U zgradu je 1863. preseljena Velika škola, a danas je ona sedište Beogradskog univerziteta.

## Vanjske veze
Tetrafobija

**Tetrafobija** je averzija ili strah od broja 4. Najčešće se javlja u zemljama istočne Azije kao što su Kina, Japan, Koreja i Tajvan.

Kineska riječ za broj četiri zvuči slično kao riječ za smrt u mnogim formama govornog kineskog jezika. Slično je i u sino-japanskom i sino-korejanskom jeziku.

Posebna se pažnja obraća izbjegavanju broja 4 tokom praznika ili u slučaju bolesti u porodici, naročito u kineskoj kulturi. Tako se izbjegavaju svi brojevi koji u sebi sadrže brojku 4 kao 14, 24, i sl. U ovim zemljama, spratovi sa ovim brojevima se preskaču u zgradama, hotelima, kao i u bolnicama. Stolovi označeni brojevima 4, 14, 24 i sl. također se izbjegavaju na večerama povodom vjenčanja ili drugih društvenih okupljanja. U kompleksima za stanovanje blokovi zgrada koji bi trebali da nose brojeve 4, 14, 24 i sl. obično nose brojeve 3A, 13A, 23A itd.

U Hong Kongu, u zgradama kao što su Vision City i The Arch, preskočeni su spratovi od 40 do 49, tako da odmah poslije 39. sprata je 50. sprat. Ovo zbunjuje ljude koji nisu svjesni tetrafobije i vjeruju da navedeni spratovi nedostaju.

U Kini serije vojnih aviona počinju sa brojem 5, kao u slučaju aviona, a tajvanska i južnokorejanska mornarica ne koriste broj 4 na svojim brodovima.

## Tekođer pogledajte

* Triskaidekafobija

## Reference
Hinduistički spisi

Većina tekstova hinduističke književnosti je napisana na sanskrtu. Zapravo je proučavanje morfologije i jezikoslovlja tog jezika povezano s proučavanjem veda i drugih hinduističkih tekstova.

Hinduistička književnost se dijeli u dvije kategorije: *[[Šruti (tekst)|šruti]]* &ndash; ono što se čuje (otkrovenje) i *[[smriti]]* &ndash; ono što se pamti (tradicija). Vede su dio prve kategorije, te ih mnogi hindusi smatraju svetim spisima. Postvedski spisi spadaju u drugu kategoriju; to su razne šastre i itihaase, odnosno historijske pripovijesti u epskom obliku. Bhagavad-gita, koju većina hindusa smatra svetom knjigom, je neka vrsta mješavine vjerskog epa i vedskih upanišada.

## Vede

## Upanišade

## Postvedski hinduistički spisi

## Bhagavad-gita

## Purane

## Saivitske himne Tevaram

## Vaišnavske himne Divja prabandha

## Tantre

## Drugi hinduistički spisi

## Povezano
* Sanskrtska književnost
* Popis sutri
* Akilattirattu Ammanai
* Hinduistički epovi

## Vanjske veze
* Sacred-Texts: Hinduism
* Clay Sanskrit Library: Zbirkja sanskrtske književnosti
* Enciklopedija autentičneg hinduizma
* Bhagavad-gita 
* Hindubooks.org 
* Hindujski pesniki: Zbirka hindujske poezije
* Prapatti.com: Zbirka suktham
* Sanskrtska zbirka dokumentov: Dokumenti u formatu ITX
* Gaudiya Grantha Mandira : Zbirka sanskrtskih tekstova
Filip iz Opunta

**Filip iz [[Opunt]]a** (), filozof i član Akademije tokom Platonovog života. Filip je bio urednik Platonovih Zakona. Ovaj Filip je verovatno identičan sa Filipom iz Medme (ili Mende), astronomom koji je takođe opisan kao Platonov učenik.

## Platonovi ''Zakoni'' i ''Epinomis''
Prema Diogenu Laertiju, Filip iz Opunta je bio Platonov učenik, bio je odgovoran za prepisivanje "Zakona" u 12 knjiga, a trinaestu (*[[Epinomis]]*) napisao je sam:
Neki kažu da je Filip Opunćanin prepisao njegovo [Platonovo] delo, *Zakone*, koji su bili napisani u vosku [tj. na drvenim tablicama presvučenim voskom]. Oni takođe kažu da je *Epinomis* njegova.

Filip je u leksikonu *[[Suda]]* naveden anonimno pod naslovom *philosophos* ("filozof"), njegovo ime je izgubljeno sa početka odrednice:
Filozof koji je podelio Platonove zakone u 12 knjiga; za njega samog kažu da je dodao trinaestu. I bio je učenik Sokrata i samog Platona, zauzet proučavanjem neba. Živeo je u vreme Filipa Makedonskog, napisao je sledeće: *O udaljenosti Sunca i Meseca*; *O bogovima*; *O vremenu*; *O mitovima*; *O slobodi*; *O gnevu*; *O uzajamnosti*; *O opuntskim Lokriđanima*; *O zadovoljstvu*; *O strasti*; *O prijateljima i prijateljstvu*; *O pisanju*; *O Platonu*; *O pomračenju Meseca*; *O veličini Sunca i Meseca i Zemlje*; *O munji*; *O planetama*; *Aritmetika*; *O plodnim brojevima*; *Optika*; *Enoptika*; *Kykliaka*; *Srednje vrednosti*; itd.

Pošto se odrednica nalazi pod naslovom *Philosophos*, nedostatak je verovatno postojao u *Sudinom* izvoru. Tek je u 18. veku Ludolf Kuster, urednik *Sude*, identifikovao ovu anonimnu odrednicu sa Filipom iz Opunta kojeg je pomenuo Diogen Laertije.

## Filip astronom
Pošto je u "Sudi" naveden kao astronom, uglavnom se pretpostavlja da je Filip iz Opunta ista osoba kao i Filip iz Medme (poznat i kao Filip iz Mende) koji je bio astronom i matematičar i Platonov učenik. Filipa iz Medme pominje nekoliko antičkih pisaca, poput Vitruvija, Plinija Starijeg, Plutarha (koji tvrdi da je Filip pokazao oblik Meseca), Prokla i Aleksandra iz Afrodizijasa. Astronomska osmatranja je vršio na Peloponezu i u Lokridi (čiji je Opunt bio glavni grad), koristili su ih drugi astronomi: Hiparh, Gemin i Ptolomej. Stefan Vizantijski kaže da je napisao traktat o vetrovima.

## Notes

## Dodatna literatura
(na engleskom:)
* Tarán, Leonardo. *Academica: Plato, Philip of Opus, and the pseudo-Platonic Epinomis*. Philadelphia: American Philosophical Society, 1975.
VK Partizan

**Vaterpolo klub Partizan Raiffeisen** je vaterpolo klub iz Beograda u Srbiji. VK Partizan je jedan od klubova koji pripadaju sportskom društvu Partizan. Partizanov domaći teren je bazen koji je dio Sportskog centra Voždovac na Banjici. Klub, kao i druge koji su dio istoimenog sportskog društva, podržava navijačka grupa pod nazivom Grobari. 

Sa 7 naslova evropskog prvaka, VK Partizan je uz VK Mladost Zagreb najbolji vaterpolo tim u evropskoj historiji.

## Trenutni sastav
*  Slobodan Soro
*  Branislav Mitrović
*  Nikola Rađen
*  Ryan Bailey
*  Milan Aleksić
*  Duško Pijetlović
*  Andrija Prlainović
*  Živko Gocić
*  Marko Avramović
*  Filip Filipović
*  Vladimir Vujasinović *([[kapetan (sport)|kapetan]])*
*  Jugoslav Vasović
*  Stefan Mitrović
*  Luka Mirković

## Znameniti bivši igrači
* Milan Aleksić
* Aleksandar Andrejević
* Dragan Andrić
* Dušan Antunović
* Mateja Asanović
* Marko Avramović
* Ryan Bailey
* Siniša Belamarić
* Kosta Bodiroga
* Veljko Bodiroga
* Marko Bolović
* Ozren Bonačić
* Zoran Božović
* Lazar Brakočević
* Theodoros Chatzitheodorou
* Uroš Čučković
* Boris Čukvas
* Miloš Ćuk   
* Dušan Damjanović
* Nikola Dedović
* Marko Dimitrijević
* Lazar Dobožanov
* Radomir Drašović
* Filip Filipović
* Slavko Gak
* Stefan Gak
* Luuk Gielen
* Nikola Giga
* Luka Gladović
* Milan Glušac
* Živko Gocić
* Igor Gočanin
* Draško Gogov
* Božo Grkinić
* Danilo Ikodinović
* Petar Ivošević
* Nikola Jakšić
* Petar Jakšić
* Filip Janković
* Marko Janković
* Zoran Janković
* Nikola Japundžić
* Andrija Jauković
* Petar Kasum
* Marko Klajić
* Nikola Kojić
* Miloš Korolija
* Evgeny Kostrov
* Milorad Krivokapić
* Veljko Krstić
* Nikola Kuljača
* Đorđe Lazić
* Nikola Lukić
* Dušan Mandić
* Marko Manojlović
* Nenad Manojlović
* Predrag Manojlović
* Uroš Marović
* Predrag Mihailović
* Igor Milanović
* Lovre Miloš
* Miloš Milošević
* Luka Mirković
* Branislav Mitrović
* Stefan Mitrović
* Bojan Mustur
* Pavle Mušikić
* Milan Muškatirović
* Slobodan Nikić
* Aleksandar Nikolić
* Dimitrije Obradović
* Vlaho Orlić
* Vito Padovan
* Lovro Paparić
* Đorđe Perišić
* Zoran Petrović
* Žarko Petrović
* Duško Pijetlović
* Gojko Pijetlović
* Dušan Popović
* Andrija Prlainović
* Ivan Rackov
* Aleksandar Radanović
* Filip Radojević
* Aleksandar Radović
* Nikola Vuk Radulović
* Nikola Rađen
* Goran Rađenović
* Mihajlo Repanović
* Dimitrije Rističević
* Marinko Roje
* Ratko Rudić
* Mirko Sandić
* Dejan Savić
* Petar Smiljević
* Miroslav Sofijanić
* Damjan Sokolovski
* Slobodan Soro
* Časlav Spaić
* Nikola Stamenić
* Ognjen Stojanović
* Gavril Subotić
* Vaso Subotić
* Aleksandar Šapić
* Denis Šefik
* Aleksandar Šoštar
* Nebojša Toholj
* Nikola Tomašević
* Petar Trbojević
* Milan Tričković
* Dušan Trtović
* Darko Udovičić
* Dejan Udovičić
* Vanja Udovičić
* Anto Vasović
* Jugoslav Vasović
* Petar Velkić
* Rafael Vergara Real
* Nemanja Vico
* Nemanja Vučićević
* Vladimir Vujasinović
* Miloš Vukićević
* Aleksandar Vuković
* Predrag Zimonjić

## Eksterni linkovi

* Službena stranica
Dolina Tempe

**Dolina Tempe** (suvremeni grčki: Témpi) je naziv za klisuru u sjevernoj Tesaliji u Grčkoj, opjevanu od strane grčkih pjesnika kao omiljeno boravište boga Apolona i Muza. Smještena je između Olimpa na sjeveru i planine Ose na jugu. Duga je 10 kilometara, a na nekim mjestima uska samo 25 metara, sa stijenama visokim 500 metara. Kroz nju teče rijeka Pinej, ulijevajući se u Egejsko more.

Na desnoj obali Pineja je bio Apolonov hram, gdje su se uručivali vijenci pobjednicima Pitijskih igara. Doline Tempe je neko vrijeme također bila dom Aristeja, sina Apolona i Kirene, i on je tamo tjerao Euridiku, suprugu Orfejevu, koju je prilikom bijega ugrizla zmija. U dolini je u 13. vijeku sagrađena crkva posvećena sv. Paraskevi.

Dolina se smatra jednim od strateški najvažnijih točaka u Grčkoj, s obzirom da kroz nju prolazi put od Larise kroz planine prema moru. Zbog toga su se u njoj i oko nje često vodile vodile borbe kroz historiju. Međutim, može se zaobići kroz prijevoj Sarantoporo, iako je put malo duži. Godine 480. pne. 10.000 Atenjana i Spartanaca je tamo pokušalo zaustaviti Kserksov pohod, ali su Perzijanci zaobišli Grke marširajući kroz Sarantoporo. Za vrijeme Trećeg makedonskog rata 164. pne. Rimljani su se tamo uspjeli probiti kroz Perzejeve obrambene linije te ga kasnije poraziti u bitci kod Pidne. Dolina je bila poprište sukoba i za vrijeme Andriskosovog ustanka 148. pne, kao i za vrijeme bizantske i otomanske vlasti.

Danas je Tempe na zlom glasu zbog loše ceste kroja prolazi kroiz nju te nesreća, ukljujući onu iz 2003. godine u kojoj je cijeli 11. razred, odnosno 21 učenika iz sela Makrochori (prefektura Imathia) poginulo u sudaru s kamionom.

Po dolini su nazvani gradovi Tempe u Arizoni (SAD) i Tempe u Novom JUžnom Walesu ( Australiha).

## Galerija


Datoteka:Tempe3.jpg|Klisura snimljena iz rijeke.
Datoteka:Tempe4.jpg|Viseći most do manastira.
Datoteka:Tempe2.jpg|Agia Paraskevi manastir.



## Vanjske veze

* Livius.org: Tempe (Témbi)
Pauzanija (vojskovođa)

**Pauzanija** (Greek: Παυσανίας) (? - 470. pne.) je bio spartanski vojskovođa, poznat po sudjelovanju u grčko-perzijskim ratovima početkom 5. vijeka pne.

Bio je sin Kleombrota i nećak Leonide I, te služio kao regent nakon Leonidine smrti, s obzirom da je Pleistarh, Leonidin sin, bio maloljetan. Pauzanija je također bio otac budućeg kralja Pleistoanakta.

Pauzanija je došao na čelo Helenske lige, odnosno grčke vojske koja je izvojevala odlučujuću pobjedu nad Mardonijem u bitci kod Plateje godine 479. pne., kojom su perzijske snage konačno izbačene iz Grčke.

Nakon pobjede kod Plateje i pobjede u bitci kod Mikale, Sparta je izgubila zanimanje za dalje ratovanje, odnosno oslobađanje grčkih gradova na maloazijskoj obali. Međutim, kada je postalo očito da će Atena dominirati Helenskom ligom, Pauzanija je ponovno poslan kako bi komandirao njenim vojnim snagama.

Godine 478. pne. su Pauzaniju optužili kako šuruje s Perzijancem, pa je opozvan u Spartu. Tamo je oslobođen od optužbi i te je samovoljno otišao natrag u Egej, gdje je osvojio Bizantij, gdje se nametnuo za vladara. Tada je Pauzanija oslobodio neke perzijske zarobljenike, među kojima su bili i rođaci kralja Kserksa. Svojim je grčkim suborcima rekao kako su zarobljenici pobjegli, a zapravo je preko njih započeo prepisku sa Kserksom, predloživši osvajanje Grčke za perzijski račun, a za što bi kao nagradu trebao dobiti ruku Kserksove kćeri. Kserkso je pristao na pogodbu, nakon čega se Pauzanija počeo oblačiti kao Perzijanac.

Zabrinuti zbog Pauzanijinog ponašanja, mnogi grčki saveznici su se požalili Sparti, koja ga je ponovno opozvala. Pauzanija se vratio u Spartu, gdje su ga efori zatvorili i optužili pod optužbom da je uz pomoć helota pokušao dignuti ustanak. Ispočetka je oslobođen, ali je kasnije otkriveno kompromitirajuće pismo, pa su efori odlučili ponovno započeti proces.

Pauzanija se, čuvši za to, sklonio u hram Atene, zatraživši azil. Efori su na to zazidali sve otvore hrama kako bi ga izgladnjeli na smrt. Pauzanija je pušten tek nedugo prije nego što je izdahnuo.

## Vanjske veze
* Livius, Pausanias  by Joan Lendering
Pleistarh

**Pleistarh** ili **Plistarh** (? - 458. pne.) bio je agijadski kralj Sparte od 480. do 458. pne. Bio je sin kralja Leonide I i kraljice Gorgo. Početkom njegove vladavine je bio maloljetan, te je u njegovo ime kao regent vlado rođak Pauzanija.

## Popularna kultura
Pleistarh je prikazan kao dječak u filmu 300 iz godine 2007. gdje ga je tumačio Giovanni Cimino. U parodiji Meet the Spartans je nazvan Leo Jr. te ga tumači Hunter Clary.
Prefektura Fokida

**Prefektura Fokida** ili **Fokis** ( - *Nomos Fokída*) je oblast u Periferiji Središnja Grčka. Prefektura Fokida, iako je blizu Atine, spada među slabije razvijene i retko naseljene grčke prefekture. Središte prefekture, grad Amfisa, spada u manja oblasna središta u Grčkoj.

## Geografija

Prefektura Fokida na jugu izlazi na Korintski zaliv, deo Jonskog mora. Sa istoka se Fokida graniči sa sa prefekturom Beotijom, sa severa prefekturom Ftiotidom, sa zapada sa prefekturom Etolija Akarnija. Fokida spada u izrazito brdovite prefekture Grčke sa vrhovima i preko 2000 m (poznata planina Parnas). Ova prefektura ima u severnom delu i planinsku klimu, veoma oštrom za grčke uslove. Južni deo je primorski sa sredozemnom klimom.

## Stanovništvo

Celokupno stanovništvo Fokide su etnički Grci. Demografski uslovi u Evritaniji su zbog nepovoljnih prirodnih uslova i lošeg položaja prefekture izrazito nepovoljni - veliki pad stanovništva decenijama, staro i mahom neobrazovano stanovništvo, veliki udeo stanovnika u jako malim zabitim selima, naročito na sevru i istoku prefekture. Glavni grad je Amfisa u unutrašnjosti prefekture, dok se grad Itea nalazi u promorju Fokide.

## Historija

Fokida je naseljena još u vreme Antike. Tokom razdoblja stare Grčke Fokida je bila jedna od važnijih starogrčkih državica, ali je zbog relativne blizine Atine i Sparte bila u njihovoj senci. Starogrčko svetilište Delfi nalazi se na ovom području. Samouprava Fokide postepeno je ukidana tokom helenističkog i starorimskog razdoblja zaključno sa merama Trajana.

Kasnije je ovaj prostor bio u okviru Vizantije i Otomanskog carstva. Posle osnivanja savremene Grčke i naglog razvoja privrede u njenim glavnim središtima, počelo je iseljavanje stanovništva iz ovog siromašnog kraja. Osipanje mesnog stanovništva je bilo dodatno potpomugnuto Drugim svetskim ratom i Grčkim građanskim ratom, a nisu ga sprečile ni brojne mere poboljšanja (električna struja, TV, savremeni putevi, danas internet) života poslednjih decenija.

## Povezano

* Amfisa
* Periferija Središnja Grčka
Tespija

**Tespija** (grčki Θεσπιαι, *Thespiai*) je bio drevni grčki grad u Beotiji. Nalazio se na visoravni koja se pružala na istok od podnožja planine Helikon prema Tebi. Kroz historiju je bila poznata kao suparnik i neprijatelj Tebe.

Za vrijeme Kserksovog pohoda na Grčku 480. pne., odbio se pridružiti drugim beotskim gradovima koji su podržavali Perzijance, pa su umjesto toga tespijske snage sudjelovale u termopilskoj bitci. Perzijanci su grad zato spalili. Izbjeglice su godinu dana kasnije sudjelovale na strani Grka u bitci kod Plateje. Godine 424. pne. za vrijeme peloponeskog rata je tespijski kontingent je teško stradao u bitci kod Delija. Tebanci su to iskoristili da godinu dana kasnije grad, pod optužbom za šurovanje s Atenom, prisile na rušenje vlastitih zidova. Za vrijeme korintskog rata je Tespija bila na strani Sparte, a nedugo nakon bitka kod Leuktra|bitke kod Leuktre su Tebanci grad razorili i stanovništvo poslali u progonstvo. Tespija je nekoliko vijekova kasnije obnovljena, a spominje se kao slobodan grad u Plinijevim tekstovima.

## Vanjske veze
* What the Thespian Hoplites' looked like? - a small peer-reviewed article discussing the Thespian hoplite in 450 to 420 B.C.E
Kleombrot (regent)

**Kleombrot** (Κλεόμβροτος) je bio regent Sparte između 480. pne. i 479. pne.. Bio je član porodice Agijada, sin Anaksandride II i brat Kleomena I i Leonide I. Kada je potonji poginuo u termopilskoj bitci postao je skrbnik svom nećaku Pleistarhu, sinu Leonide, te vođa grčke pješadije. Bio je otac Pauzanije.
Ante Džaja

**Ante Džaja** (Zagreb, 12. III. 1985), hrvatski nogometaš. Trenutno igra za HNK **Suhopolje**.

----
**Izvor**:
* Službene stranice HNK Suhopolje
Pidna

**Pidna** (na grčkom: Πύδνα, Pydna, ranije i Púdna), bila je grčki grad u drevnoj Makedoniji, najvažniji u oblasti Pieria. Savremena Pidna je ruralna opština i obalni gradić na severoistočnom delu prefekture Pierija. Pidna je smeštena na plodnom zemljištu severno od Pierejske ravnice. Na zapadu dominiraju brda i planine, dok se na istoku nalaze plaže Termijskog zaljeva. Pidna je putem GR-1/E75 povezana s Kitrosom. Smeštena je severno od Larise, severoistočno od Katerinija, na jugoistoku od Vierije i zapadno od Soluna.

## Najbliža mjesta

* Methone, sjever
* Korinos, jugozapad
* Katerini, jugozapad

## Drevna Pidna

Pidnu su osnovali Eubejci početkom 7. veka pne. Grad je osvojio Aleksandar I Makedonski ali je kasnije (prema Tukididu I.131.1) povratio svoju nezavisnost. Atinjani su ga opsedali 432. pne. Pidnu je pod makedonsku vlast godine 410. pne. vratio Arhelaj, te ga premeestio dvanaest stadija u unutrašnjost (Diodor 13.14). Atinjani su ponovo zauzeli Pidnu godine 364. pne, ali ju je osam godina kasnije osvojio Filip II Makedonski, uprkos tajnom dogovora kojim se priznaje atinska vlast. Pidnu je Aleksandar Veliki opustošio prilikom svog marša na Perziju, pri čemu je opljačkano i spaljeno 5 riznica. Godine 317. pne. Kasandar je opsedao i osvojio Pidnu, te je naložio da se pogubi kraljica-njegova majka Olimpijada, koja je tamo pokušala da nađe utočište.

Pidna je također poznata kao poprište velike bitke kod Pidne (22. jun 168. pne.), u kojoj je rimski general Emilije Paul porazio kraljPerzeja, te tako prekinuo vladavinu dinastije Antigonida nad Makedonijom.

O tome gde se tačno nalazio grad idalje vlada spor među istoričarima  - neki navode današnje selo Kitros a drugi Aloniju.

U području Pidne je Léon Heuzey za vreme arheološke ekspedicije 1867. godine pronašao drevnu makedonsku grobnicu .

## Savremena Pidna

Pidna je danas gradić u blizini arheološkog nalazišta. U njemu se nalazi osnovna škola, nekoliko banaka, pošte, sportski objekti i tradicionalna "Plateia" - grčki trg.

## Broj stanovnika kroz istorju

## Reference

* Léon Heuzey, H. Daumet, *[[Mission archéologique de Macédoine]]* (*Archaeological Mission in Macedonia*), Paris, 1876, 239-266. 
* R. Danoff, *RE* s. v. "Pydna", Suppl. X (1965), 833-842.

## Vanjske veze
* Livius, Pydna  by Jona Lendering (ancient history of Pydna)
* Ancient Pydna
* http://www.factmonster.com/ce6/history/A0840609.html
* Mapquest - Pydna, street map not yet available
* http://www.musesnet.gr/etimes/BATTLE%20OF%20PYDNA.htm The Battle of Pydna
* The Third Macedonian War and the Battle of Pydna (168 BC)  by John Foss