open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eadsige

**Edsige**, također poznat kao **Eadsige**, **Eadsimus** ili **Eadsin** (? - 1050), bio je nadbiskup Canterburyja, koji je služio od 1038. do smrti, najpoznatiji po tome što je Edwarda Ispovjednika okrunio za engleskog kralja.

Prvi put se spominje kao jedan od svećenika na dvoru dansko-engleskog kralja Knuta Velikog (vl. 1016 - 1035). Knut ga je oko godine 1030. uredio njegovo službeno zaređenje u Kristovoj crkvi u Canterburyju. Oko 1035. je služio kao sufraganski ili pomoćni biskup canterburyjskom nadbiskupu Æthelnothu. Nakon Aethelnotove smrti je naslijedio mjesto nadbiskupa 1038. godine. Dvije godine kasnije je otputovao u Rim, gdje je primio palij od pape Benedikta IX.

Edwarda Ispovjednika je za kralja imenovao 3. aprila 1043. zajedno sa Aelfricom Puttocom, nadbiskupom Yorka. Sljedeće godine se Eadsige teško razbolio; historičari špekuliraju kako je tada zamolio kralja Edwarda i earla Godwina od Wessexa da mu pronađu privremenu zamjenu u liku Siwarda, opata Abingdona. Taj je aranžman trajao sve do 1048. godine  kada se i sam Siward razbolio i vratio u Abingdon gdje je umro osam tjedana kasnije. 

Eadsige je umro 29. oktobra 1050. ili oko tog datuma. Za vrijeme stolovanja su mnoge biskupijske zemlje bile iznajmljene, prodane ili poklonjene earlu Godwinu, a što je razbješnjelo redovnike u katedrali. Kasniji historičari vjeruju da negativni prikaz Eadsigea u kasnijoj kronici Williama od Malmesburyja, kada su mu bez osnove pripisani brojni zločini, potiče upravo zahvaljujući tome. Naslijedio ga je londonski biskup Robert od Jumiegesa, normanski redovnik i prijatelj kralja Edwarda. 

Danas se slavi kao svetac na dan 28. oktobra.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
*  

## Vanjske veze
* Prosopography of Anglo Saxon England
Robert od Jumiègesa

**Robert od Jumiègesa** (ponekad **Robert Chambert** ili **Robert Champart**; ? - između 1052. i 1055.) bio je normandijski katolički crkveni velikodostojnik poznat po tome što je od 1051. do 1052. nakratko služio kao prvi normanski nadbiskup Canterburyja u Engleskoj, odnosno bio jedini Norman na tom mjestu prije normanske invazije.

Robert je služio kao prior crkve St Ouen u Rouenu prije nego št je godine 1037. imenovan za opata važne Opatije Jumièges po kojoj je i dobio ime. O njegovom porijeklu i ranom životu nema podataka, iako postoje određene pretpostavke da je bio u srodstvu sa normandijskim vojvodama. Historičari su, s druge strane, pouzdano utvrdili da je 1030-ih postao blizak prijatelj anglosaksonskog princa Edwarda koji se nalazio u egzilu u Normandiji, dok su Engleskom vladali danski kraljevi Knut Veliki, Harold Brzonogi i Hartaknut. Njega je 1042. pratio pri povratku u Englesku, nakon koga je 1043. Edward postao novi engleski kralj. Sljedeće godine ga je Edward imenovao biskupom Londona. Robert je s vremenom postao jedna od najuticajnijih ličnosti na dvoru, odnosno vođa opozicije prema uticajnom earlu Godwinu od Wessexa.

Kada je u oktobru 1050. umro canterburyjski nadbiskup Eadsige, došlo je do petomjesečne sedisvakancije. Lokalni kler je za Eadsigeovog nasljednika imenovao Godwinovog rođaka Aethelrica; kralj Edward, međutim, to nije htio potvrditi, te je umjesto toga imenovao Roberta. To je, između ostalog, doprinijelo sukobu Godwina s kraljem. Robert je, nastojeći potvrditi svoj autoritet, otišao u Rim gdje je dobio palij od pape Lava IX. Pri povratku je službeno posvećen 29. jula 1051.

Robert je svoj autoritet potvrdio odbivši potvrditi izbor Anglosaksonca Spearhafoca za svog nasljednika na mjestu londonskog biskupa; umjesto toga je na njegovo mjesto imenovao Williama Normana. Sukob sa Godwinom je dodatno eskalirao u septembru 1051. kada je Godwin optužen za pokušaj ubistva kralja i prognan. U septembru je Edward Roberta poslao u Normandiju u diplomatsku misiju. Tamo je, prema kasnijim normanskim kronikama, na putu se zaustavio u rodnoj Normandiji gdje je vojvodi Guillaumeu (Vilim Osvajač) prenio Edwardovu poruku kako ga, s obzirom da nema djece, namjerava imenovati svom nasljednikom mjestu engleskog kralja.

Godwinovo stolovanje, međutim, nije dugo potrajalo. Već u ljeto 1052. se iz Flandrije vratio te mu se priključio veliki broj pristaša. Kralj Edward je popustio pritisku, a Robert je pobjegao u Normandiju. Na crkvenom sinodu 14. septembra 1052. je smijenjen i proglašen odmetnikom. Za novog nadbiskupa je imenovan kraljev savjetnik Stigand. Robert se iz Normandije žalio papi držeći da je smijenjen suprotno kanonskom pravu. Papa Lav IX mu je dao za pravo i ekskomunicirao Stiganda; taj ukaz, međutim, nije bio sproveden sve do 1070.

Postupak prema Robertu je, između ostalog, vojvoda Guillaume iskoristio kao jedan od povoda za normansku invaziju Engleske 1066.

## Reference

## Literatura

*  or his collected papers 

## Vanjske veze
* Prosopography of Anglo Saxon England: Robert
Mahmud al-Kašgari

**Mahmud iz Kašgara** ( *Maḥmūd ibnu 'l-Ḥussayn ibn Muḥammad al-Kāšġarī*; rođen oko 1005 - umro oko 1102) bio je srednjovjekovni lingvist, geograf i učenjak, najpoznatiji kao autor knjige *Sažetak turkijskih jezika* (, *Dīwān Lughāt al-Turk*) koju je oko 1072/74. napisao kao svojevrsni priručnik za abasidskog kalifa u Bagdadu, u to vrijeme Al-Qa'im. Mahmud je bio rodom iz Kašgara, grad koji se danas nalazi u Kini u daleko sjeverno-zapanoj pokrajini Sinkjang. Otac Husein je bio gradonačelnik Barskona (danas selo u Kirgistanu) u rodu s vladajućom porodicom karahanidskih kanova a prema nekim navodima majka mu je bila arapskog porijekla. Njegovo djelo je poznato i po tome što sadrži jednu od prvih karti na kojoj su prikazane zemlje na kojima žive turkijski narodi. 

Mahmuda svojim sunarodnjakom smatraju današnji Ujguri, Kirgizi i Kazasi.

U knjizi *Sažetak turkijskih jezika* nalazimo bitne podatke o turkijskoj vjeri, o jeziku, o običajima i o turkijskom kalendaru.

## Vanjske veze

*  
*
James (rijeka)

**James** ili **Jim** zvan i **Dakota** je rijeka u sredini Sjedinjenih Američkih Država, velika pritoka rijeke Missouri duga 1 140 km.
## Geografija
*James* izvire u okrugu Wells county u sredini Sjeverne Dakote, kod naselja Fessenden.
Od izvora teče prema jugoistoku preko Južnu Dakotu, sve do svog ušća u rijeku Missouri 8 kilometra ispod grada Yankton.

Na rijeci je izgrađeno puno brana sa akumulacionim jezerima, radi navodnjavanja, regulacije vodotoka i rekreacije, najveće je podignuto kod grada Jamestown u Sjevernoj Dakoti. 

*James* sa svojim pritokama ima sliv velik oko 56 980 km², koji se proteže preko Sjeverne i Južne Dakote.
## Povezano
* Rijeka Missouri
* Rijeka Mississippi
* Lista najdužih rijeka na svijetu
## Izvori

## Vanjske veze
* ''James River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Opatija Dunfermline

**Opatija Dunfermline** () je župna crkva Crkve Škotske smještena u gradu Dunfermline u škotskoj grofoviji Fife. Prema podacima iz 2002. je njena kongregacija imala 806 godina, a od 2012. je vodi župnica vlč. MaryAnn R. Rennie. Crkva se nalazi na mjestu nekadašnje velike benediktinske opatije podignute u srednjem vijeku te opustošene 1560. za vrijeme Škotske reformacije. Neki od njenih dijelova koji su do danas očuvani se smatraju jednim od najvažnijih kulturnih spomenika Škotske.

## Izvori

## Vanjske veze

* Dunfermline Abbey (Church of Scotland congregation)
* Undiscovered Scotland article
* Catholic Encyclopedia article
Operacija Eisbär

**Operacija Polarni medvjed** (nem. *Eisbär*) je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana na području Brača u Dalmaciji. Vođena je radi povlačenja Nemaca iz Supetara, od 11. do 13. septembra 1944. godine.

## Izvori

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Eisbär"
Wei Pu

**Wei Pu** (; Wade-Giles: **Wei P'u**; ) bio je kineski astronom u službi dinastije Song. Iako je porijeklom iz običnog naroda, uspio je naći posao, a potom visoko napredovati u državnoj službi, uključujući carski dvor u Kaifengu. Tamo je Wei postao najbliži suradnik znamenitog političara i naučnika Shen Kuoa, tadašnjeg načelnika Biroa astronomije, te mu pomagao u mnogim važnim projektima.

## Izvori

## Literatura
* Sivin, Nathan (1995). *Science in Ancient China: Researches and Reflections*. Brookfield, Vermont: VARIORUM, Ashgate Publishing.
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 3, Mathematics and the Sciences of the Heavens and the Earth*. Taipei: Caves Books Ltd.

## Vanjske veze
* The complete chapter on Shen Kuo in Nathan Sivin's book
Osbern FitzOsbern

__NOTOC__

**Osbern fitzOsbern** (*[[circa|c.]]* 1032? –1103) bio je anglo-normanski katolički crkveni velikodostojnik, poznat po tome što je služio kao biskup Exetera od 1072. do smrti.

Rodio se kao sin Osberna le Crepona, normandijskog plemića koji je služio kao senešal i skrbnik mladom vojvodi Guillaumeu (Vilimu Osvajaču). Brat mu je bio Guillaume (William Fitz Osbern), kasnije jedan od najistaknutijih Williamovih sljedbenika i normanskih magnata u Engleskoj. U mladosti se, po svemu sudeći, sprijateljio sa prognanim anglosaksonskim princom Edwardom Ispovjednikom koji je poslije povratka u domovinu 1043. postao engleski kralj. Osbern ga je tamo, zajedno s još nekoliko istaknutih Normana, pratio i postao njegov dvorski kapelan. Dobre odnose s kraljem i uticaj je zadržao sve do njegove smrti, te se spominje kao jedan prisutnih velikodostojnika na posvećenju Westminsterske opatije.

Nakon normanskog osvajanja je postao blizak prijatelj William Osvajača, koji ga je, pak, imenovao svojim stjuardom. Godine 1072. je imenovan biskupom nakon smrti svog prethodnika Leofrica. O njegovom životu nakon smrti Williama osvajača nema mnogo podataka. Spominje se kako je sudjelovao na jednom kraljevskom vijećanju nedugo nakon dolaska na prijestolje Williama II Riđeg, a 1102. se nije odazvao na crkveni sinod sazvan od nadbiskupa Anselma, ispričavši se lošim zdravlje. Pred smrt 1103. je oslijepio.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
* George Oliver, ''Lives of the Bishops of Exeter'', entry for Osbern
Nitroglicerin

**Nitroglicerin** je teška, bezbojna, masna, eksplozivna tečnost dobijena nitracijom glicerola. Od 1860. korišćen je kao aktivni sastojak u proizvodnji eksploziva, specifično dinamita, i kao takav korišćen je u rudarstvu. Takođe je od 1880. bio korišćen u vojsci kao aktivni sastojak, i želatinizator za nitrocelulozu u nekim solidnim raketnim gorivima, kao Kordit i Balistit. Nitroglicerin je takođe korišćen i u medicini kao proširivač krvnih sudova za lečenje srčanih bolesti, kao što su angina i hronične srčane bolesti.

Nitroglicerin je tehnički naziv za ester glicerola i dušične kiseline. Dobiva se nitriranjem alkohola glicerola. Poznat je pod starim nazivom nitroglicerin, iako nije nitro-spoj.

Kemijska formula na 13&nbsp;°C glasi: C3H5N3O9 ili C3H5(NO3)3, a na 16&nbsp;°C: C3H5(ONO2)3. Gustoća mu je na 15&nbsp;°C: 227,0872 g/mol i 1,599 g/cm3, a na 13.2&nbsp;°C 1,1.

Gliceril-trinitrat je teška, slatkasta, uljasta i otrovna tekućina, u čistom stanju bezbojna, krutišta 13&nbsp;°C.
Ne smije se čuvati na temperaturi nižoj od 15&nbsp;°C, pogotovo kristaliziranog, jer tada postaje vrlo osjetljiv. Zato se čuva na temperaturi od oko 20-25&nbsp;°C, u tami.

Iako ga nije izumio, Alfred Nobel ga je iskoristio za proizvodnju dinamita, stabiliziravši ga miješanjem s infuzorijskom zemljom. Dinamit je u povijesti bio vrlo korišteni eksploziv, no zbog visoke osjetljivosti, istisnuli su ga moderniji i stabilniji eksplozivi.

Danas ponajviše služi kao lijek kod srčanih stanja (angina pectoris, itd.), te kao plastifikator kod nekih čvrstih goriva. Maksimalna temperatura izgaranja gliceril-trinitrata je oko 4650&nbsp;°C, a brzina detonacije gotovo 8000&nbsp;m/s. Spontani raspad, koji uključuje ispuštanje dušikovih oksida, odvija se iznad temperature od 50&nbsp;°C.

## Historija

Nitroglicerin je otkrio Askanio Sobrero 1846. radeći za T. Đ Peluz na torinskom univerzitetu. Najbolji proces proizvodnje razvio je Alfred Nobel šezdesetih godina 19. veka. Njegova firma izvozila je mešavinu nitroglicerina i baruta pod imenom Švedsko Eksplozivno Ulje, ali je bilo jako nestabilno. Rezultat te ekstremne nestabilnosti su brojne tragične katastrofe.

Tečni nitroglicerin je bio široko zabranjen, i to je dovelo do razvitka dinamita, napravljenog mešanjem nitroglicerina sa inertnim upijajućim materijalima.

## Izvori

## Vanjske veze

*  - 1866 Newspaper article
* WebBook page for C3H5N3O9
Operacija Heuschober

**Operacija Plast sijena** (nem. *Heuschober*, Hojšober) predstavlja napad Vermahta na NOVJ u okolini Mostara.

Operacija »Hojšober« izvedena je 19. decembra 1944. godine. S položaja kod Mostarskog blata 370. grenadirski puk 369. legionarske divizije (ojačan tenkovima i artiljerijom) izvršio je ispad prema Čitluku, probio položaje 10. hercegovačke brigade i izbio do sela Sretnice. 10. hercegovačka udarna brigada je protivnapadom, uz podršku čete tenkova i baterije topova, kombinacijom bočnih udara i frontalnih protivnapada, odbacila okupatora na polazne položaje i nanijela mu velike gubitke od preko 100 poginulih i ranjenih vojnika, dok je sama imala 9 mrtvih, 23 ranjena i 3 nestala borca. Franc Šaml navodi da je u ovoj akciji učestvovao 370. puk 369. legionarske divizije, kako bi se isprobala njegova borbenost poslije preformiranja.

Nastavak ove operacije predstavlja Operacija Mars. Ispad istog 370. grenadirskog puka, dva dana kasnije, prema Kočerinu, doživio je sličnu sudbinu.

## Izvori

## Povezano
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Heuschober"
Alfonso VI od Kastilje

**Alfons VI. Hrabri**, izvorno: *Alfonso el Bravo*, (lipanj, 1040. - Toledo, 30. lipnja 1109.), bio je kralj Leóna od 1065. i Kastilje od 1072. godine. 

## Osvajač
U borbi s braćom preuzeo je svu baštinu svog oca Ferdinanda i tako sjedinio León s Kastiljom. Njegova se majka zvala Sanča.

Godine 1085. zauzeo je Toledo, dotada pod vlašću Maura i proglasio ga glavnim gradom Kastilije. U tim se borbama istakao El Cid, kasnije junak brojnih legendi. Taj se događaj označava kao početak rekonkviste, ponovnog kršćanskog osvajanja Pirenejskog poluotoka.

Alfons je oženio Ines, dok je sa ženom Izabelom imao kćer Elviru.

## Promicatelj tolerancije i učenosti
U svojim zemljama snažno je promicao toleranciju i suživot kršćana, muslimana (maura) i Židova. Proglasio se "carem triju vjera" i uspostavio srdačne odnose sa seviljskim emirom. Poticao je trgovinu i međusobni kulturne utjecaje.

Time je omogućeno prenošenje tekovina naprednije arapske kulture na zapad. U knjižnici u Toledu pronađeni su mnogi dragocjeni spisi; protivno ranijim običajima, sačuvali su ih, proučavali i prevodili. Više o tome: Pirinejski poluotok: Kulturno prožimanje i reakcija.

Njegovi nasljednici, kao Alfons X. Mudri u XIII. st., usprkos stalnim ratovima nastavili su sličnu politiku kulturnog prožimanja. Jačanje fanatizma na obje strane učinilo je u XIV.-XV. st. ta nastojanja uzaludnim.
Operacija Mars (1944)

**Operacija Mars** (nem. *Mars*) je bila vojna operacija Vermahta protiv NOVJ u okolini Mostara. Nastavak je operacije Operacija Heuschober. Izvedena je 21. decembra 1944. godine kada je s položaja kod Mostara 370. grenadirski puk 369. legionarske divizije izvršio ispad prema Kočerinu. Završena je neuspjehom.

## Izvori

## Povezano
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Mars"
Sporazum u Winchesteru

**Sporazum u Winchesteru** ili **Winchesterski sporazum** () je povelja, odnosno dokument iz 1072. temeljem koga je Katolička crkva u srednjovjekovnoj Engleskoj uspostavila primat nadbiskupa Canterburyja nad nadbiskupom Yorka. Njime se trebao riješiti spor dviju nadbiskupija oko primata, odnosno oko nadležnosti canterburyjskog nadbiskupa nad svojim kolegom u Yorku. Do njega je došlo nakon što je 1070. engleski kralj William I Osvajač za canterburyjskog nadbiskupa postavio Lanfranca, a na mjesto nadbiskupa Yorka postavio Thomasa od Bayeuxa. Nastojeći riješiti spor, William je oba nadbiskupa pozvao u nekadašnju englesku prijestolnicu Winchester gdje je 8. aprila 1072. pred njima održana prva, a potom 27. maja konačna rasprava. Nakon nje je William, uz podršku papskog legata Huberta, presudio u korist Canterburyja, a s čime je usklađen tekst povelje. Sporazum, međutim, nije okončao spor koji se nastavio sve do 1127. Današnjim historičarima je najvažniji zbog toga što se na njemu nalaze potpisi nekih od najvažnijih ličnosti Williamove Engleske; William i njegova supruga Matilda od Flandrije su potpisani s križevima, ali historičari ne smatraju to dokazom njihove nepismenosti, s obzirom da se taj običaj kod nepismenih ljudi javio mnogo kasnije.

## Literatura
* D Whitelock, M Brett and C N L Brooke (eds), Councils and synods, vol 1, part ii (Oxford, 1981), pp586–607 (including, pp594–5, a list of versions)
* T A M Bishop and P Chaplais (eds), Facsimiles of English Royal Writs to AD 1100 (Oxford, 1957), plate xxix 
* H W C Davis (ed), Regesta regum Anglo-Normannorum (Oxford, 1913), p17 
* Historical Manuscripts Commission Fifth Report (London, 1876), Appendix, p452
Operacija Schneegestöber

**Operacija Snežna mećava** (nem. *Schneegestöber*, izgovor: Šnegešteber) je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana u Sloveniji. Vođena je novembra 1944. godine.

Deset bataljona vermana, policije i vojske, ukupno oko 4.000 vojnika, u operaciji „Schneegestöber" opkolilo je i pretražilo Pohorje između 6. i 10. decembra, ali se Pohorski partizanski odred pravovremeno izvukao u pravcu Vuhreda.

## Izvori

## Povezano
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Schneegestöber"
Operacija Schlageter

**Operacija Šlageter** (nem. *Schlageter*, Šlageter) je bila vojna operacija Vermahta protiv NOVJ u području Širokog Brijega u Hercegovini. Počela je 27. januara 1945. godine.

## Povezano
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Schlageter"
Operacija Mars

**Druga rževsko-sičovska operacija** ili **Rževsko-sičovska strateška nastupna operacija** (), također poznata, pogotovo na Zapadu i pod svojim kodnim imenom **Operacija Mars** bila je ofenziva koju je krajem 1942. za vrijeme drugog svjetskog rata na Istočnom frontu poduzela sovjetska Crvena armija s ciljem da likvidira Rževsku izbočinu, odnosno područje pod njemačkom kontrolom u blizini Moskve. Predstavljala je jednu od Rževskih bitaka, odnosno ofenziva kojima su Sovjeti od početka 1942. pokušavali likvidirati tu i druge izbočine u blizini Moskve, preostale nakon pobjede u moskovskoj bitci. Usprkos brojčane inferiornosti, Nijemci su zahvaljujući dobro organizaciji obrane, fanatičnom otporu uspjeli usporiti, zaustaviti a na kraju i odbaciti sovjetske snage, nanijevši im ogromne gubitke. Njemačke snage su, međutim, i same pretrpile teške gubitke kojesu teško mogli nadoknaditi te zbog kojih je rževska izbočina nakon nekog vremena ipak morala biti napuštena.

Sovjetska ofenziva je pokrenuta gotovo istovremeno sa mnogo poznatijom operacijom Uran, odnosno protivofenzivom koja je predstavljala prekretnicu staljingradske bitke. Za razliku od nje je na Zapadu dugo vremena bila potpuno nepoznata; nakon raspada SSSR i uvida u sovjetske arhive kod nekih zapadnih historičara se stvorila hipoteza o tome da je operacija Mars trebala predstavljati odlučujući sovjetski udar protiv Nijemaca, a da je operacija Uran predstavljala tek diverziju.

## Izvori

## Vanjske veze
* Counterpoint To Stalingrad: Operation Mars 
* Operation "Mars" - The Second Offensive in Rzhev Vicinities. November-December 1942
Operacija Bura (1945)

::*Za drugu operaciju istog naziva vidi [[Operacija Bura]]*.
**Operacija Bura** (nem. *Bora*) je bila vojna operacija Vermahta protiv NOVJ na mostarskom frontu u Hercegovini. Trajala je od 27. januara do 4. februara 1945. godine.

## Povezano
* Mostarska operacija 1945.
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Bura"
Operacija Berggeist

**Operacija Planinski duh** (nem. *Berggeist*, Bergajst - planinski/brdski/šumski duh) je bila vojna operacija Vermahta protiv Jugoslovenske armije na Sarajevskom frontu. Vođena je 16. i 17. marta 1945. godine.

## Povezano
* Sarajevska operacija
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Berggeist"
Bertha od Savoje

**Bertha od Savoje** (; 21. septembar 1051 – 27. decembar 1087), također poznata i kao **Bertha od Torina** () bila je njemačka kraljica i rimsko-njemačka carica, odnosno prva supruga cara Heinricha IV.

Rodila se kao kćer savojskog grofo Oddonea I (Otto) i Adelaide od Suse. Za njemačkog princa i budućeg kralja Heinricha je bila zaručena 25. decembra 1055, dok su oboje još bili djeca. Vjenčala se 13. jula 1066. u Treburu. Kroničari je opisuju kao izuzetno lijepu i privlačnu ženu, te navode da je od samog početka bila iskreno zaljubljena u svog supruga. Ta ljubav, međutim, nije bila uzvraćena, jer je Heinrich preferirao spavati sa svojim konkubinama. Godine 1069. je konačno od njemačkih biskupa zatražio da mu brak ponište; pri tome je, prema navodima Bruna od Merseburga izjavio da za to sama Bertha nije nipošto kriva, odnosno da jednostavno sa njom "nije sretan" te da bi poništenje "moglo otvoriti priliku za sretniji brak"; kako bi biskupima olakšao odluku, zarekao se da je "još uvijek djevica". Biskupi se, međutim, nisu usudili poništiti brak na tako "tankim" osnovama, te su se obratili za pomoć papi Aleksandru II. On je caru poslao kardinala Petra Damjana, koji je ustvrdio da je brak valjan i da se ne može poništiti.

Heinrich se, suočen s crkvenim autoritetom, pomirio sa svojom sudbinom. Sa Berthom je imao petoro djece, od kojih su troje preživjeli djetinjstvo - princezu Agnes od Njemačke, te buduće careve Konrada II i Heinricha V. Bertha je do kraja života bila vjerna Heinrichu, prateći ga u Canossu; 31. marta 1084. je u Rimu službeno okrunjena za caricu.

## Literatura

* Bruno von Merseburg: Brunonis Saxonicum bellum. Brunos ''Sachsenkrieg''. - Übersetzt v. Franz-Josef Schmale. - In: Quellen zur Geschichte Kaiser Heinrichs IV. - Darmstadt, 1968. - (Ausgewählte Quellen zur deutschen Geschichte des Mittelalters. Freiherr vom Stein-Gedächtnisausgabe ; 12). - S. 191-405.
* Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700 by Frederick Lewis Weis, Lines 45-23, 274-22, 274-23.
Agnes od Waiblingena

**Agnes od Njemačke** (1072 – 24. septembar 1143) bila je njemačka princeza iz Salijske dinastije, poznata po brakovima za dva moćna feudalca njenog vremena - švapskog vojvodu Friedricha I (1089 - 1105), kome je rodila 11, te austrijskog (babenberškog) markgrofa Leopolda III (1105 - 1135) kome je također rodila 11 djece. Neki izvori navode još sedmoro djece koja su bila ili mrtvorođena ili umrla ubrzo pri porodu. Prema legendi je svog drugog supruga pratila u lov i tamo izgubila svoj veo; kada ga je Leopold nešto kasnije slučajno pronašao, na istom mjestu je u znak zahvalnost dao sagraditi samostan i grad Klosterneueburg. Među njenom brojnom djecom su se našli vojvoda Friedrich II od Švapske, vojvoda Leopold od Bavarske, vojvoda Heinrich II od Austrije, biskup i kroničar Otto od Freisinga, princeza Judith od Babenberga, češka kneginja Gertrude, te njemački kralj Konrad III s kojim je počela dinastija Hohenstaufen. Salijska dinastija je prestala sa smrću njenog brata Heinricha V 1125. Tada je upravo ona naslijedila ogromna imanja sa sjedištem u Waiblingenu.

## Literatura

* Karl Lechner, *Die Babenberger*, 1992.
* Brigitte Vacha & Walter Pohl, *Die Welt der Babenberger: Schleier, Kreuz und Schwert*, Graz, 1995.
* Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700 by Frederick Lewis Weis, Line 45-24
Oslobođeni Jeruzalem

***Oslobođeni Jeruzalem*** je najpoznatije djelo Torquata Tassa, nastalo 1575. godine. To je barokni ep u 20 pjevanja. Jedna je osnovna radnja sa brojnim epizodama. Strofa: stanca ili ottava rima (osam stihova), neki u epu prepoznaju manirističke elemente. Tassov uzor je Vergilije (izmjena stvarnih i fantastičnih događaja). Tema je Prvi križarski rat kojom Tasso naglašava potrebu ujedinjenja kršćana. Ep prikazuje borbu kršćanskih vitezova oko Jeruzalema s predstavnicima muslimanskog svijeta. Sukobljene strane predstavljaju dva svijeta: kršćanski i muslimanski, a simbol su za sukob dobra i zla.

Napadnut od inkvizicije da je u religijozno-historijsku tematiku unio previše ljubavi i magije, prerađuje poslije svoj spjev i piše *Osvojeni Jeruzalem* (1587.-1592.), koji mnogo zaostaje za prvotnom verzijom.
Louis XV od Francuske

**Louis XV** (Luj, Ljudevit) (15. veljače 1710. - 10. svibnja 1774.), *kralj Francuske [[1715]]. - [[1774]].*

Pradjed Luja XV. Luj XIV. odlučuje malo vremena prije svoje smrti da Luj nije sposoban za svoje dužnosti tako za svog nasljednika proglašava sina iz drugog braka Luja Augusta . Protiv te odluke odmah po smrti Luja XIV. 1. rujna 1714. dolazi do otvorene zavjere s ciljem njenog rušenja. Razloge za to moramo prije svega potražiti u željama plemstva da se oslabi poredak kraljevog apsolutizma kojega bi novi punoljetni kralj mogao nastaviti.

Službeno proglašenje Luja XV. za kralja tako nastupa s nekoliko dana zakašnjenja tek nakon odluke parlamenta grada Pariza koji poništava red nasljeđivanja određen od Luja XIV.. Moć stečenu ovom odlukom parlament više nikad neće prepustiti, tako da je gotovo tijekom cijeloga svog života Luj XV. bio osuđen na suživot s parlamentom koji nema određene ovlasti.

Kralj Luj XV. je bio veoma popularan tijekom svojih prvih dvadesetak godina vlasti. To razdoblje je bilo vrijeme mira i oporavka veoma potrebnog poslije ratova njegovog prethodnika. Kolika je stvarna zasluga kralja za to se danas ne može utvrditi pošto u ovom razdoblju državom upravljaju regent i premijer, dok se sam kralj ne bavi s politikom.

Kraj te politike završava odlukom o ulasku u Rat za austrijsko nasljedstvo (1740 - 1748). Taj rat po svom završetku ne donosi ništa Francuskoj osim pojave nepopularnosti nekad voljenog kralja koji je preuzeo direktno upravljanje državom 1743 . godine. Osnovni razlog za tu nepopularnost bio je povratak osvojene Belgije Austriji mirovnim sporazumom. Na vijest o tom sporazumu u Francuskoj nastaje uzrečica: Glup kao mir.

Prvi hici novog rata koji formalno počinje 1756. godine ispaljeni su još 1754. britanskom invazijom francuskih kolonija u Americi. Taj rat je u povijest Europe upisan pod nazivom Sedmogodišnji rat. On završava kompletnim kolonijalnim porazom Francuske koja je Pariškim mirovnim sporazumom iz 1763. godine morala Velikoj Britaniji predati Kanadu i odreći se prava na indijski potkontinent. U pokušajima smirivanja stanovništva ogorčenog mirovnim sporazumom Luj XV. se odlučuje na aneksiju Lotaringije 1766. godine koju nasljeđuje njegova žena kao i kupovinu Korzike 1768 . godine od bankrotirane Genove.

Zadnje godine Luja XV. najbolje opisuje izvještaj austrijskog veleposlanika u Parizu svojoj vladi:
"Narodno nezadovoljstvo je opće. Svi razgovori su o smrti i otrovu. Čak i u Versaillesu su se pojavili posteri s prijetnjom po život kralja". Na kraju u toj napetoj atmosferi s strahom od moguće parlamentom vođene pobune kralj 1771. godine donosi odluku o njegovom ukidanju.

Luj XV. koji je vladao većinu razdoblja uz suradnju s parlamentom umire od bolesti sam omraženiji čak i od Luja XIV. 10. svibnja 1774. godine. Nije moguće naći veću kontradikciju između te mržnje i molitvi za ozdravljenje održanih na području cijele Francuske trideset godina ranije tijekom njegove teške bolesti.
## Vanjske veze
* Luj XV. na BBC povijest
* Francuska od Luja XV. do Napoleona
Dinastija Valois

**Dinastija Valois**, poznata i kao **Capet-Valois**, francuska vladarska kuća, mlađi ogranak dinastije Capet. Njezini članovi vladali su kao francuski kraljevi od 1328. do 1598. godine. Mlađa loza vladala je vojvodinom Burgundijom od 1363. do 1482. godine.

Utemeljitelj dinastije je Karlo Valois (1270.-1325.), četvrti sin francuskog kralja Filipa III. Capeta. Otac mu je 1285. u posjed dodjelio grofoviju Valois, a brat Filip IV. Lijepi grofovije Alencon i Perche.

Kada je 1328. godine, smrću Karla IV., izumrla izravna linija dinastije Capet, naslijedio ga je rođak Filip Valois, sin grofa Karla Valoisa († 1325.). Potomci izravne loze Valoisa vladali su Francuskom od 1328. do 1498. godine. Dvije pobočne loze osnovali su mlađi sinovi kralja Karla VII. Iz ogranka *Valois-Orléans* potječe Luj XII. (vladao 1498.-1515.), a iz ogranka *Valois-Angoulême* Franjo I., Henrik II., Franjo II., Karlo IX. i Henrik III., nakon čijeg umorstva 1589. godine na francusko prijestolje dolazi vladarska dinastija Bourbon.

## Francuski kraljevi iz dinastije Valois

### Glavna loza dinastije Valois

* Filip VI. (1328.–1350.)
* Ivan II. Dobri (1350.–1364.)
* Karlo V. Mudri (1364.–1380.)
* Karlo VI. Ludi (1380.–1422.)
* Karlo VII. Pobjednik (1422.–1461.)
* Luj XI. (1461.–1483.)
* Karlo VIII. (1483.–1498.)

### Pobočna linija Valois-Orléans

* Luj XII. (1498–1515)

### Pobočna linija Valois-Angoulême

* Franjo I. (1515.–1547.)
* Henrik II. (1547.–1559.)
* Franjo II. (1559.–1560.)
* Karlo IX. (1560.–1574.)
* Henrik III. (1574.–1589.)

## Napomene

## Literatura

* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka]], sv. X, Pro Lexis, Zagreb, 2006.* 
* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka]], sv. XX, Pro Lexis, Zagreb, 2007.*
Operacija Windrose

**Operacija Vetrokaz** (njem. *Windrose*, Vindroze) je bila zajednička operacija Vermahta i četnika protiv partizana u Crnoj Gori. Vođena je od 6. aprila do 8. aprila 1944. godine.

Komanda 21. BAK-a prvobitno nije imala nameru da učestvuje u ovoj operaciji, pošto je smatrala da 181. peš. divizija i četnici Ivana Janičića, komandanta Vučedolske četničke brigade, nisu spremni da učestvuju usled iscrpljenosti u dotadašnjim borbama. Međutim, Komanda 2. oklopne armije nije se saglasila s prednjim stavom 21. BAK-a, pa je jedan ojačani bataljon 181. peš. divizije, u sadejstvu s delovima 369. legionarske divizije, učestvovao u ovoj operaciji u rejonu Vilusa (Nikšić) protiv jedinica 29. NOU divizije. Operacija je počela 6, a završila se 8. aprila 1944. godine.

## Izvori

## Povezano
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Izveštaj Komande 21. brdskog armijskog korpusa od 3. aprila 1944. Komandi 2. oklopne armije o pripremama za dejstva, u saradnji s četnicima, na prostoru Podgorica — Cetinje — Nikšić
Tankred od Galileje

**Tankred od Galileje** (cca. 1075 - 5/12. decembar 1112), rođen kao **Tancrède de Hauteville**, poznat i kao **Tancredi d'Altavilla** bio je normanski vitez i plemić iz porodice Hauteville najpoznatiji kao jedan od vođa Prvog križarskog pohoda, regent novostvorene Kneževine Antiohije te knez Galileje. Prema predaji, prilikom juriša na Jeruzalem 1099. je bio prvi vitez koji se popeo na gradske zidine, a prema tekstu *Gesta Francorum* je bez uspjeha pokušao spriječiti masakr gradskog stanovništva od strane pobjedničkih križara. Bio je pokrovitelj izvjesnog Raoula iz Caena koji je nakon njegove smrti napisao po njemu nazvanu *[[Gesta Tancredi]]*, historijski tekst koji predstavlja jedan od najvažnijih izvora o Prvom križarskom pohodu. Bio je oženjen za francusku princezu Cecile, kćer kralja Filipa I, ali je umro bez djece. Nekoliko vijekova kasnije je postao poznat kao protagonist Tassovog epa *[[Oslobođeni Jeruzalem]]*.
1213.

Godina **1213** (**[[rimski brojevi|MCCXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak (1. 1. po julijanskom kalendaru).

## Događaji
* april - Papa Inocent III izdao bulu *Quia maior* kojom poziva na novi pohod u Svetu zemlju (→ Peti križarski rat).
* 19. 4. - Bulom *Vineam Domini Sabaoth* papa saziva crkveni sabor - Četvrti lateranski sabor se okuplja 1215.
* 15. 5. - Engleski kralj John se potčinio papi Inocentu III, koji je skinuo interdikt iz 1208.
* 31. 5. - Bitka kod Damme, mlada engleska flota porazila francusku, okončana pretnja invazije.
* 11. 9. - U vojnom udaru ubijen car Jin Weishaowang (dinastija Jin), sledi JIn Xuanzong (do 1224); Mongoli Džingis Kana opsedaju Peking u ovo vreme.
* 12. 9. - Katarski krstaški rat: bitka kod Mureta je pobeda krstaša nad katarima i aragonskim i tuluskim snagama.
* 28. 9. - Mađarski velikaši ubili kraljicu Gertrudu dok je kralj Andrija II. bio u pohodu u Galiciji-Voliniji; njen omrznuti brat Bertold, koji je navodno silovao ženu palatina Banka, uspeo pobeći.
* novembar - Mongoli razbili armije Jina (pljačkaju celu severnokinesku ravnicu).

### Tokom/tijekom godine
* Izgrađen manastir Đurđevi stupovi kod Berana.

## Rođenja

* Al-Musta'sim, poslednji abasidski kalif u Bagdadu († 1258)

## Smrti

* 18. 1. - Tamara, kraljica Gruzije (* ca. 1160)
* 28. 9. - Gertruda, mađarska kraljica (* ca. 1185)

## Reference

* Svezak prvi. Prvo doba: Vladanje knezova i kraljeva hrvatske krvi (641-1102) i Drugo doba: Vladanje kraljeva Arpadovića (1102-1301), Vjekoslav Klaić
Operacija Hajka

**Operacija Hajka** (nem. *Treibjagd*, Trajbjagd) je bila nemačko-bugarsko-ljotićevska operacija protiv četnika u Srbiji. Preduzeta je početkom marta 1944. godine.

U četničkim krugovima, Operacija "Hajka" se slavi kao "najveća operacija koju su Sile osovine sprovele u Srbiji tokom 1944. godine."

## Pozadina

S istekom četničko-njemačkih sporazuma o primirju, krajem februara 1944, četnici su formalno opet postali neprijatelj okupacionih snaga. Odnosi četnika i Nijemaca u Srbiji pokazuju da su obje strane bile dvolične s obzirom na saradnju: jedina stvar koja ih je povezivala bila je sve veća opasnost od partizana. Između marta i kraja augusta 1944. vladavala je izvjesna suradnja bez formalnih sporazuma, ali su Nijemci pridržali pravo da upotrijebe silu kad god su četnici istupili protiv njih ili protiv Bugara i srpskih kvislinških vlasti. Najveća i najpoznatija akcija te vrste je operacija Treibjagd.

## Tok operacije

Operacija Treibjagd je otpočela sredinom februara protiv Kalabićevih četničkih odreda u srednjoj i južnom dijelu srednje Srbije. Bila je to zajednička akcija njemačkih, bugarskih i srpskih kvislinških snaga, pod komandom pukovnika Diesenera, komandanta štaba br. 5 sekcije za osiguranje željezničkih pruga. Operacija je završena do 5. marta. U njoj su četnici imali 81 mrtvog, mnogo ranjenih i 913 zarobljenih, uključujući mnogo oficira.

Četnički komandanti su nakon ove operacije sklopili nove sporazume.

## Izvori

## Povezano
* Nikola Kalabić
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
* Spisak nemačkih operacija protiv četnika u Drugom svetskom ratu
Tsintaosaurus

***Tsintaosaurus*** ("gušter iz Qingdaoa", prema staroj transliteraciji "Tsingtao")  bio je rod dinosaura hadrosaurida koji su nastanjivali današnju Kinu. Imao je dužinu od oko 10 metara, visinu od 3,6 metara i težio je tri tone. Tipična vrsta je *T. spinorhinus*, koju je 1958. prvi put opisao C. C. Young. 

Kao hadrosaur, *Tsintaosaurus* je imao karakterističnu njušku koja je podsjećala na kljun patke, kao i zubne baterije koje je koristio za žvakanje biljne hrane. Obično je hodao na sve četiri noge, ali mogao se uspraviti i na zadnje kako bi osmotrio okolinu i pobjegao u slučaju da opazi prijetnju. Kao i ostali hadrosauri, *Tsintaosaurus* je vjerojatno živio u krdima.

## Krijesta
 
*Tsintaosaurus* se obično rekonstruira sa krijestom na lubanji, koja podsjeća na rog jednoroga. Tijekom 1990-ih su neka istraživanja bacila sumnju na prisustvo krijeste, tvrdeći da je "krijesta" zapravo slomljena kost sa vrha njuške, koja je pomijeranjem sedimenata pomjerena prema gore. To istraživanje je također predložilo da bi, bez krijeste, *Tsintaosaurus* zapravo mogao biti sinonim sa sličan rod hadrosaura koji nije imao krijestu - *[[Tanius]]*. Međutim, otkriven je drugi primjerak sa uspravnom krijestom, što znači da je krijesta zaista postojala i da je *Tsintaosaurus* zaseban rod.

## Klasifikacija
Moguće je da je *Tsintaosaurus* stvarao kladus unutar Lambeosaurinae zajedno sa evropskim rodovima *[[Pararhabdodon]]* i *[[Koutalisaurus]]* (vjerojatni sinonim roda *Pararhabdodon*).

## Rasprostranjenost
*Tsintaosaurus* je živio u jugoistočnoj Aziji, u današnjem Shandongu u južnom dijelu Kine.

## Izvori
Analgetska ljestvica Svjetske zdravstvene organizacije

***Ljestvica boli*** (engleski, *pain ladder*) je izraz koji je skovala Svjetska zdravstvena organizacija (SZO) za opisivanje korištenja lijekova u liječenju boli kod raka, te ga koristi u smjernici za to liječenje. Izvorno se ljestvica boli koristila samo u vezi liječenja tumorske boli, ali danas se u medicini široko koristi kod liječenja svih oblika boli.

Prinicip ljestvice boli zasniva na tome da se u liječenju boli počinje s lijekovima prvog reda, a ako je
bol još prisutna penje se na sljedeću višu ljestvicu jačih lijekova. na dnu ljestvice su lijekovi koji se mogu dobiti i bez recepta i s minimalnim nuspojavama, preko jačih lijekova na recept, pa sve do opioida.

Smjernica SZO preporuča primjenu lijekova na usta čim bol počne i to, ako bol nije jaka, počinje se s blažim neopioidnim lijekovima kao što su paracetamol, dipiron, nesteroidni protuupalni lijekovi ili COX-2
inhibitori. Ako bol nije u potpunosti nestala, ili ako pogoršanje bolesti zahtijeva jače liječenje boli,
u liječenje se uz neopioidne lijekove koje pacijent već uzima dodaju još i blagi opioidi kao što su kodein fosfat,
dekstropropoksifen, dihidrokodein ili tramadol.

Ako blagi opioidi nemaju učinka, idući korak na ljestvici jest zamijeniti ih jačim opioidima kao što su morfin,diamorfin, fentanil, buprenorfin, oksimorfon, oksikodon, hidromorfon, uz nastavljanje primjene neopioidnih lijekova. Doza jakih opioida postupno se podiže sve dok se ne postigne da pacijent više ne osjeća bol ili dok se ne uspostavi maksimalno moguće olakšanje bez nepodnošljivih nuspojava.

Ako je bol već u početku jaka, prve dvije stepenice moraju se preskočiti i odmah se počinje primjena jakih opiodinih
lijekova u kombinaciji s neopioidnima.

*Donja stepenica (blaga bol)*- neopioidni lijekovi +/- adjuvant

*Srednja stepenica ( umjerena bol)*-slabi opioidi +/- neopioidni lijekovi +/- adjuvant

*Najviša stepenica ( jaka bol)*-jaki opioidi +/- neopioidni lijekovi +/- adjuvant

Ne mogu se sve vrste bolova u potpunosti ublažiti klasičnim analgeticima, i zato se istodobno s analgeticima u bilo kojoj fazi mogu koristiti i lijekovi koji se tradicionalno ne smatraju analgeticima ali u nekim slučajevima smanjuju bol, adjuvantni lijekovi. Takvi lijekovi su, primjerice, steroidi (smanjuju upalnu komponentu boli) bifosfonati (kod koštanih metastaza); nadalje, triciklički antidepresivi, antiaritmici klase I i antikonvulzivi su lijekovi izbora za neuropatsku bol. Do 90% oboljelih od malignoma u završnoj fazi koriste adjuvantne lijekove za bol. Mnogi adjuvanti nose veliki rizik od ozbiljnih komplikacija.
Zeja (rijeka)

**Zeja** (ruski: *Зе́я*) je rijeka u istočnom Sibiru (Rusija) duga 1242 km, velika sjeverna pritoka Amura.

## Hidrografija
Rijeka izvire na južnim obroncima planinskog masiva Tokijski Stanovik (dio Stanovojskog gorja) u Amurskoj oblast u istočnom Sibiru.
Od izvora teče u velikom luku isprva prema jugozapadu, zatim zaokreće prema jugoistoku, da na kraju potpuno krene prema jugu do ušća u Amur kod grada Blagovješčensk.

U svom gornjem toku koji se proteže sve do ušća rijeke Selemdža, Zeja je planinska rijeka koja se probija uskim klancima do svog ušća. Nizvodno je tipična spora ravničarska rijeka koja jako meandrira, sa brojnim jezerima, barama i močvarama uz svoje korito.

Zeja ima sliv velik oko 233.000 km², koje se proteže preko Amurske oblasti.
U gornjem toku iznad grada Zeja podignuta je brana za hidroelektranu (1974. - 1980.) i formirano veliko akumulaciono jezero dugo 225&nbsp;km.

Zeja je plovna 650 km, sve do grada Zeja, ali samo ljeti, jer se zimi ledi od novembra do maja.

## Povezano
* Amur
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Зея (река в Амурской обл.)'' na portalu Большая советская энциклопедия
Sepik

**Sepik**, nekad zvana **Kaiserin Augusta** (Carica Augusta), je jedna od najdužih rijeka na otoku Nova Gvineja duga 1100 km, koja teče gotovo u potpunosti kroz Papuu Novu Gvineju.

## Hidrografija
Sepik izvire na obroncima Masiva Victor Emanuel u sredini otoka, pored naselja Telefomin. Od izvora teče prema sjeverozapadu, i jednim malim dijelom ulazi u indonezijski dio otoka, zatim naglo zavija na istok i vraća se u Papuu Novu Gvineju. Od tu teče po velikoj centralnoj nizini, u kojoj prima brojne pritoke koje se slijevaju sa južnih obronaka masiva Bewani i Torricelli i sjevernih sa Novo Gvinejskog gorja.

Veći dio donjeg toka rijeka meandrira kroz divljinu palminih prašuma, močvarni kraj prepun jezera i bara. Na kraju svog toka Sepik se izliva u Bizmarkovo more sa deltom.

Sepik nosi velike količine sedimenata u svojim vodama, a to se vidi čak 32&nbsp;km od ušća (širokog 1,6&nbsp;km) u oceanu, po različitoj boji vode.

Sepik sa svojim pritokama ima sliv velik oko 77.700 km², koji se proteže preko čitave sjeverozapadne polovice otoka.

Uz obale Sepika leži nema većih naselja, osim regionalnog centra Angoram, ali je cijeli donji dio sliva rijetko naseljen.

Autohtoni stanovnici Nove Gvineje žive u malim izoliranim plemenskim skupinama u par enklava duž rijeke, to su plemena; Arapesh, Iatmul i Mundugumor. Njih je izolacija spasila od vanjskih utjecaja, pa su razvili jednu posebnu kulturu, zvanu Stil rijeke Sepik, jednu od najoriginalnijih u Oceaniji. Ona se ogleda u brojnim stvarima, od ornamenata kojima ukrašavaju svoje svakodnevne kućne predmete, oružje i muzičke instrumente do načina na koji grade kuće (sa visokim trijemovima), maske i skulpture.

Rijeka je plovna više od 480&nbsp;km od ušća za brodove čiji je gaz manji od 4 metra, a kanuima čak nekih 900&nbsp;km.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Sepik River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Suportivna skrb

**Suportivna skrb** je prevencija i suzbijanje neželjenih učinaka tumora i njihovog liječenja. To uključuje fizičke i psihosocijalne simptome, kao i nuspojave preko cijelog kontinuuma od iskustva tumora, uključujući i poboljšanje rehabilitacije, te preživljavanje. Postoji značajno preklapanje i nema jasnog razlikovanja između uporabe pojmova "palijativna skrb" i "suportivna skrb".
Dositej Vasić

**Dositej** (svetovno ime **Dragutin Vasić**; Beograd, 5. decembar 1878 — Beograd, 13. januar 1945) je bio episkop niški i prvi mitropolit zagrebački.

## Biografija

Završio je kijevsku Duhovnu akademiju i magistraturu 1904. godine, a zatim je završio filozofske nauke na Univerzitetu u Berlinu i Lajpcigu.

U maju 1913. godine je postavljen za episkopa niškog. Tokom Prvog svetskog rata dočekao je bugarskog okupatora u svojoj rezidenciji, a onda je prebačen u internaciju. Posle kapitulacije Bugarske vraća se u svoju eparhiju 1918. godine u kojoj je ostao do 1933.

Posle stvaranja Zagrebačke eparhije postavljen je za prvog mitropolita zagrebačkog. Na samom početku Drugog svetskog rata, 7. maja 1941. godine, mitropolita Dositeja ustaše su uhapsile i držale zatočenog u policijskom zatvoru u Petrinjskoj ulici.

Rat je mitropolita Dositeja zatekao u Zagrebu, u njegovoj rezidenciji. Na dan proglasa NDH, 10.aprila 1941. godine, uhapšen je od ustaša i sa svojim đakonom Lazarom Živadinovićem zatvoren u zloglasni zatvor u Petrinjskoj ulici. O njegovom stradanju svedoči i izjava belgijskog konzula Arnolda Roberta, koji je kroz otvor na vratima ćelije broj 8, videvši telo iznakaženog mitropolita Dositeja, rekao: "No, bogami, ovo je divljaštvo što ovi ljudi rade".

Teško bolestan premešten je u bolnicu Milosrdnih sestara. Umesto lečenja "milosrdne sestre" svirepo su ga mučile i ponižavale. Od njih je svakodnevno mučen i zlostavljan, tako da mu je sva brada bila počupana. Po svedočenju Božidara Cerovskog, šefa ustaške policije u Zagrebu, "Mitropolit je bio tako strašno izmrcvaren da je jedva živ utrpan u voz za Beograd". U Zemunu iz teretnog vagona bolesnog mitropolita preuzimaju Nemačke okupacione vlasti i sprovode ga u Beograd. Nekoliko meseci posle toga umro je u manastiru Vavedenje u Beogradu 13. januara 1945 godine, od teških posledica zlostavljanja.

Umro je u Beogradu 13. januara 1945. godine, od posledica zlostavljanja. Sahranjen je u porti manastira Vavedenja u Beogradu.

Na redovnom zasedanju Svetog arhijerejskog sabora Srpske pravoslavne crkve Mitropolit Dositej je, zbog svog mučeničkog stradanja i ispovedanja pravoslavne vere, unet u Imenoslov Srpske crkve kao ispovednik. Srpska crkva ga proslavlja 13. januara/31. decembra.

## Izvori
*Sveti ispovednik Dositej Vasić, ispovednik -mitropolit zagrebački 

## Reference

## Vanjske veze
*Manastir Vavedenje
Domentijan Popović

**Domentijan** (svetovno ime **Dragutin Popović**; Sokobanja, 24. oktobar / 5. novembar 1872 — Niš, 8 / 21. mart 1913) je bio episkop niški.

## Biografija

Episkop Domentijan je rođen u Sokobanji 24. oktobra 1872. godine (po starom kalendaru) od oca Krste, protojereja i majke Mileve. Na krštenju je dobio ime Dragutin. Osnovnu školu je završio u mestu rođenja, a četiri razreda gimnazije sa vrlo dobrim uspehom u Aleksincu. Bio je u srodstvu sa mitropolitom Mihailom i po njegovoj želji je prvo stupio u seminariju u Rusiji, a zatim je upisao Duhovnu akademiju u Kijevu. Studije je završio 1899. godine i vratio se u Srbiju sa stepenom kandidata bogoslova. Pre monašenja bio je pisar u šabačkom Duhovnom sudu i nastavnik šabačke gimnazije. Monaštvo i monaško ime Domentijan primio je na dan Vozdviždenja (podizanja) Časnog Krsta - Krstovdan (14. / 27. septembar) 1903. godine, kada ga je episkop šabački Dimitrije rukopoložio u manastiru Petkovica kod Šapca u čin đakona, a sutradan i u čin prezvitera. Sledeće (1904.) godine postavljen je za nastavnika i vaspitača Bogoslovije Sveti Sava u Beogradu. Profesorski ispit je položio 1905. Radi specijalizacije crkvene arheologije proveo je 1906. nekoliko meseci u Lajpcigu i Berlinu (Nemačka). Na prolećnom zasedanju Svetog arhijerejskog sabora 1911. godine jednoglasno je izabran za episkopa niškog 19. aprila / 2. maja, hirotonisan 24. aprila / 7. maja i ustoličen u Nišu na prvi dan Sv. Trojice (Duhova) 29. maja / 11. juna, 1911. godine. U toku svog kratkog delovanja na eparhiji zadobio je opšte poštovanje pastve i srpske javnosti. Prilikom obilaska bolesnika i ranjenika u niškoj vojnoj bolnici dobio je tifus i od njega umro 8. / 21. marta, 1913. Sahranjen je 10. / 23. marta, u episkopskoj grobnici u niškoj Sabornoj crkvi. Opelo je činodejstvovao episkop šabački Sergije.

Iznad grobnice na južnom zidu hrama bila je spomen ploča od belog mermera visoka 65 sm. i široka 80 sm. U gornjem delu ploče bila je slika episkopa Domentijana ispod koje je pisalo: „Domentijan episkop niški / rođen 24. okt. 1872 - umro 8. marta 1913. / Spomen mu podiže mati Mileva”. Dva dana posle velikog požara (12. novembra, 2001. godine) ploča se raspala u prah.

## Reference

## Literatura

# Vesnik Srpske crkve za 1911. godinu, Izdaje Svešteničko udruženje, Beograd.
# Vesnik Srpske crkve za 1913. godinu, Izdaje Svešteničko udruženje, Beograd.
# Petar V. Gagulić, protojerej: *Veliki niški Saborni hram*, Izdaje Srpska pravoslavna crkvena opština Niš, Štampa: „Grafika” - Prokuplje, 1961.

## Vanjske veze
* Episkopi Niške eparhije od 343. do 2009. god. 
* Srpska pravoslavna crkva 
* Eparhija niška
Anadir (rijeka)

**Anadir** (ruski: *Анадырь*) je velika rijeka na krajnjem istoku Sibira u Rusiji duga 1150 km.

## Hidrografija
Anadir izvire na južnim obroncima Anadirske visoravni u Čukotskom autonomnom okrugu u istočnom Sibiru.
Od izvora teče isprva prema jugu, nakon što primi pritoku Jablon skreće prema istoku, pa zatim prema sjeveru, ali ga pritoka Bjelaja ispravlja i zaokreće prema jugoistoku do ušća u Anadirski zaljev u Beringovo more, kod grada Anadir.
 
 
Anadir ima sliv velik oko 191 000 km², koje se proteže preko Čukotskog autonomnog okruga u
Magadanskoj oblasti.

Rijeka Anadir je plovna oko 570 km, sve do mjesta Markovo (za visokog vodostaja i više), ali samo ljeti, jer se zimi ledi od oktobra do maja.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Анадырь (река на Чукотке)'' na portalu Большая советская энциклопедия