open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Parlament Kalifornije, Sacramento

Zgrada Parlamenta američke savezne države Kalifornije nalazi se u Sacramentu. Neoklasicistička I neorenesansna zgrada parlamenta dovršena je u periodu od 1860. do 1874. godine. Na planu zgrade radio je arhitekt Reuben S. Clark, a od 1973. građevina je na federalnom nivou zaštićena kao kulturno dobro. Kao primarna inspiracija pri izradi californijskog parlamenta poslužila je zgrada federalnog parlamenta u Washingtonu.

## Galerija

Columbus' Last Appeal to Queen Isabella.jpg|Columbo i kraljica Isabella
California Assembly chamber.jpg|Skupština narodnih poslanika (donji dom)
California Senate Chambers.jpg|Senat (gornji dom)


## Reference
Demografija Jugoslavije

**Demografija Jugoslavije** se može odnositi na:
* Demografija Kraljevine Jugoslavije
* Demografija Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije
Parlament Connecticuta, Hartford

Zgrada Parlamenta američke savezne države Connecticut nalazi se u Hartfordu. U zgradi su sjedišta ona doma parlamenta kao i kancelarija guvernera savezne države Connecticut. Sadašnja građevina treći je parlament od vremena Američke revolucije. Skupština Connecticuta okupljala se još i prije revolucije i to naizmjenično u Hartfordu i New Haven-u. Nepraktičnost ovoga pristupa došla je u središte pažnje nakon okončanja američkog građanskog rata kada su se oba grada takmičila za titulu jedinog glavnog grada savezne države. Nakon što je izabran Hartford odobren je i novi projekt parlamenta vrijedan milion tadašnjih američkih dolara. Troškovi projekta značajno su probili ove planove i došli do dva i pol miliona tadašnjih američkih dolara.

## Galerija

March for Change rally (8473070507).jpg|Protesti za uvođenje ograničenja posjedovanja vatrenog oružja, 2013.
Bushnell - IIMG 0249.JPG|Zgrada parlamenta sa okolinom 
CT Martin Luther King, Jr. Holiday Commission 2011 Ceremony at the State Capitol (5363779823).jpg|Obilježavanje dana Martina Luthera Kinga


## Reference
Parlament New Yorka, Albany

Zgrada Parlamenta američke savezne države New York nalazi se u Albaniju. Troškovi izgradnje palače parlamenta bili su za ono vrijeme enormnih 25 miliona američkih dolara (oko 675 miliona američkih dolara u vrijednosti iz 2022. godine) što je zgradu učinilo najskupljim projektom izgradnje parlamenta svoje epohe. Parlament je upisan kao federalno zaštićeno kulturno dobro.

## Galerija

NewYorkAssemblyChamber.jpg|Donji dom
New York State Senate chamber.jpg|Gornji dom (senat)
Million Dollar Staircase of Albany State Capitol, New York.jpg|Veliko stepenište


## Reference
Parlament Oklahome, Oklahoma City

Zgrada Parlamenta američke savezne države Oklahoma nalazi se u Oklahoma Cityju. Uz zakonodavne vlasti, zgrada parlamenta je sjedište i brojnih kancelarija izvršne vlasti. Na zemljištu oko parlamenta nalazi se i jedina aktivna naftna bušotina među svim parlamentima saveznih država SAD-a. Potres 1952. magnitude 5.5 rihtera godine znatno je oštetio građevinu. 1998. godine započeli su značajni radovi na proširenju zgrade parlamenta, a 2002. godine sagrađena je i kupola koja je planirana još 1915. godine.

## Galerija

Oklahoma State Capitol dome, interior view with Great Seal of the State of Oklahoma (5-pointed star in circle) at center.jpg|Kupola
Oklahoma State Senate chamber.jpg|Interijer
Oklahoma House of Representatives chamber.png|Interijer


## Reference
Stećci u Bosanskom Petrovcu

**Stećci u Bosanskom Petrovcu**, Bosna i Hercegovina, su skupina od svega nekoliko desetina komada, rasprostranjenih na tri lokacije. 

## Nekropola u Vođenici
Nekropola se nalazi na lokalitetu Crkvina uz današnju crkvu u Vođenici. Stećke je registrovao Vejsil Ćurčić u Glasniku Zemaljskog muzeja 1902. god. U Arheološkom leksikonu BiH u opisu lokaliteta stoji: 
:Sačuvane ruševine crkvene srednjovjekovne građevine, uz koju se, prilikom raskopavanja nailazilo na oružje i liturgijske predmete, a oko ruševina je sačuvano oko 40 stećaka u obliku ploča i sanduka sa ornamentima polumjeseca i krsta. Prilikom posljednje obnove crkve, stećci su pomjereni i poredani uz ogradu.

## Vrtoče
Druga lokacija stećaka je u Vrtoču, 20 km. od opštinskog centra, uz put prema Bihaću. Razmješteni su takođe oko savremene pravoslavne crkve iz 19. vijeka, sagrađene na temeljima srednjovjekovne crkve. Svi stećci su u obliku ploče, na jednoj kratkoj strani zaobljeni, dok na drugom kraju imaju pravokutan oblika. Ukrašeni su polumjesecom, ljiljanom i krstom i bez natpisa su. Sada je na lokaciji svega 7 komada.
 
## Nekropola stećaka Kolunić
Nekropola se nalazi na lokalitetu Crkvina, oko 3,2 km uz put Bosanski Petrovac - Drvar, na južnom rubu Petrovačkog polja. Nekoliko parcela odvaja je od puta. Proglašena je, zajedno s ostacima srednjovjekovne crkve, za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine
### Opis
Sa svih strana crkve nalazi se nekropola sa stećcima u obliku uglavnom većih ploča. Obrada ovih spomenika je jedva primjetna, tako da su ploče nepravilnog pravougaonog oblika. Često su im kraće strane zaobljene. Odavno su već utonule, a neke ploče su prelomljene. Orijentirane su u smjeru zapad-istok. Ne primjećuje se neki sistem u uspostavljanju redova.

Na jednoj od dvije ploče koje su bile "blizu oltara", Petar Mirković je zatekao uklesan ljiljan i natpis u 2 reda, između kojih je na kraju riječi stajao krst. O natpisu su pisali Petar Mirković i Ćiro Truhelka u Godišnjaku Zemaljskog muzeja, 1894. Natpis je kasnije pročitao Marko Vego, tako da se natpis s lijeve strane krsta pojavio u zrcalnoj slici. Pisan je u ustavnoj glagoljici 14-15. stoljeća:

* 1. red *Ostoja*
* 2. red *Ostojić*. 

Pored imena i prezimena, ispisanih u dva reda, uklesan je sa desne strane krst. 

Goran Komar iz Herceg Novog, koji je posjećivao ovaj lokalitet smatra da natpis po svojoj tipologiji pripada ustavnoj glagoljici, vjerovatno iz 15. vijeka i njime se dva puta ispisuje lično ime Ostoja. Riječ je o jednom od veoma starih glagoljskih epitafa i smatra se da je on drugi po redu po starosti u Bosni i Hercegovini. 

Spomenik sa natpisom na glagoljici, za koji se duže od 100 godina mislilo da je nepovratno izgubljen (uništen ili odnesen), ponovo je pronađen na nekropoli. Otkrio ga je protoprezviter-stavrofor Zdravko Bogojević iz Eparhije bihaćko-petrovačke, tokom uređenja nekadašnjeg hrama. O tome su obaviještene nadležne institucije koje se bave zaštitom kulturno-historijskog nasljeđa na ovim prostorima, kako bi se preduzele mjere na zaštiti i konzervaciji spomen-ploče, odnosno stećka sa natpisom. 

## Reference
Rob Holding

**Robert Samuel Holding** (20. septembar 1995) profesionalni je engleski fudbaler koji igra na poziciji centarhalfa. Trenutno nastupa za Arsenal.

## Izvori

## Vanjske veze

* 
*
Sajanske planine

**Sajanske planine** (rus. Саяны, mong. Соёны нуруу, starotur. *Kögmen*) su planinski lanac između južnog Sibira i sjeverne Mongolije. U prošlosti je služio kao granica između Mongolije i Rusije.

Visoki vrhovi Sajanskih planina i hladna jezera jugozapadno od Tuve dovode do pritoka koje se spajaju i postaju jedna od glavnih rijeka Sibira, rijeka Jenisej, koja teče prema sjeveru preko 3.400 kilometara do Arktičkog oceana.

Teritorij se djeli na ***Istočne Sajane*** i ***Zapadne Sajane***. Istočni Sajan proteže se u dužini oko 1000&nbsp;km od rijeke Jenisej na 92° istočne zemljopisne dužine i seže do jugozapadnog kraja Bajkalskog jezera na 106° istočne zemljopisne dužine. Zapadni Sajan istočni je nastavak Altaja. Proteže se u dužini od 500&nbsp;km, od 89° do 96° istočne zemljopisne dužine.

Prosječna nadmorska visina kreće se od 2.000 do 2.700 m, dok se granitne i metamorfne ploče izdižu do visine od preko 3.000 m, s najvišim vrhom Mönkh Saridag (3.492 m). Glavni planinski prijevoji leže od 1.800 do 2.300 m (prijevoj Muztagh 2280 m).

Flora je u cjelini loša, iako postoje veća područja s dobrim šumama ariša, bora, smreke, breze, johe s grmovima rododendrona, žutike i ribizla. Lišajevi i mahovine rastu na gromadama. Među najkarakterističnijim sisavcima su: vjeverica, samur, hermelin, moškavac, mandžurski vapiti, los, sob, medvjed, rosomah i ris. U istočnim krajevima nalazi se divlja svinja. Od ptica tajge tu su tetrijeb, ruževac, veliki djetlić, *Loxia leucoptera*, lješnjikara i sibirska šojka.

Sajani su zaštićeno i izolirano područje koje je Sovjetski Savez držao zatvorenim od 1944. godine.

Sajanski solarni opservatorij nalazi se u ovim planinama () na nadmorskoj visini od 2.000 metara.
Staroturkijski jezik

**Staroturkijski jezik** (također *Istočnostaroturski*, *Orhonski turski jezik* ili *Staroujgurski*) je najraniji potvrđeni oblik turkijskih jezika, pronađen u natpisima Göktürka i Ujgurskog kaganata koji datiraju od otprilike 8. do 13. stoljeća. To je najstariji potvrđeni član sibirske turkijske grane turkijskog jezika, koji postoji u modernom zapadnom jugugurskom jeziku. Nije praotac ujgurskog jezika. Istovremeni predak Uyghura naziva se srednjoturkijskim, kasnije *[[Čagatajski jezik|Čagatajski]]* ili *Türki*. Staroturkijski je potvrđen u nizu pisama, uključujući starotursko pismo, staroujgursko pismo (oblik sogdijskog alfabeta), brahminsko pismo i manihejsko pismo. Staroturkijski često se ne odnosi na samo jedan jezik, već ujednom na blisko povezane i međusobno razumljive faze različitih zajedničkih turkijskih jezika koji su se govorili tokom kasnog prvog 1. milenija.

## Glavni izvori
Staroturkijski izvori podijeljeni su u dva korpusa:
* *[[Orhonski natpisi]]* od 8. do 10. stoljeća u Mongoliji i slivu Jeniseja. Spominje se često kao *orhonski turski*, ili staroturkijski (Orhonski turski); 
* *[[Ujgurski rukopisi]]* od 9. do 13. stoljeća iz Gansua i Xinjianga (stari ujgurski jezik), na različitim pismima uključujući brahmi, manihejski, sirijski i sogdijski alfabet, tretirajući vjerski (budistički, manihejski i istočkocrkvenih), pravni, književni, folklorni i astrološki materijal, kao i osobnu korespondenciju (Staroujgurski);

## Djela
* *Natpis Uyuk-Tarlak* (nepoznat datum) nepoznatog pisca (na jenisejskom kirgiskom)
* *Elegeški natpis* (nepoznat datum) nepoznatog pisca (na jenisejskom kirgiskom)
* *[[Orhonski natpisi]]* (između 732. i 735.), autora Yollıga Khagana (na orhonsko-turskom)
* *Tonyukukski natpisi* (716.) nepoznatog pisca (na orhonsko-turskom)
* *Onginski natpis* (između 716. i 735.) nepoznatog pisca (na orhonsko-turskom)
* *Küličorski natpis* (između 723. i 725.), autora zvanog *Ebizter* (na orhonsko-turskom)
* *Natpis Ihe Ashete* (724.) nepoznatog pisca (na orhonsko-turskom)
* *Tariatski natpisi* (između 753. i 760.) nepoznatog pisca (na starom ujgurskom)
* *Čoiti-Tamirski natpisi* (između 753. i 756.) nepoznatog pisca (na starom ujgurskom)
* *Sükhbaatarski natpisi* (8. stoljeće) nepoznatog pisca (na starom ujgurskom)
* *Bombogorski natpis* (8. stoljeće) nepoznatog pisca (na starom ujgurskom)
* *Knjiga proricanja* (9. stoljeće) nepoznatog pisca (na starom ujgurskom)
Džand (Transoksijana)

**Džand** (također **Džend**), srednjovjekovni grad na desnoj obali u donjem toku rijeke Jaksarta u Transoksijani. Bio je zimska prijestolnica Seldžuka prije njihove seobe u Veliki Horasan. Srušili su ga Mongoli i danas je u ruševinama.

## Položaj
Grad je sa nalazio na jugu današnjeg Kazahstana. U istraživanjima o točnom položaju grada postavljaju se različite hipoteze. U 19. stoljeću P. I. Lerh poistovjetio je Džand s ruševinama i kirgiškim grobljem u blizini Khor Khuta, danas stanica Transaralske željeznice. Istraživač V. Kallaur tražio je Džand bliže Perovsku, današnja Kyzylorda. Sergej Tolstov pretpostavio je, uglavnom zbog sličnosti imena, da su ruševine u Dishan-Kali ruševine grada Džanda. Međutim, kazahstanski arheolozi tamo nisu pronašli novčiće s kovnicom Džand, već određeni broj novčića iz 14. stoljeća. Daljnja istraživanja navela su ovu skupinu istraživača na pretpostavku da se Džand može poistovjetiti s ruševinama u Myntobeu, a u svakom slučaju svi novčići koje su tamo pronašli kovani su u Džandu.

## Historija
U 10. stoljeću, Džand je spomenuo geograf Ibn Hauqal i kasnije u Hudūd al-ʿĀlamu kao jedno od tri naselja na donjem toku Syrdarye u oguskom području. Nedavna arheološka istraživanja susjednih gradova sugeriraju da je Džand osnovan u predislamsko doba. U pričama o podrijetlu Seldžuka, navodi se da je Seldžuk, istoimeni osnivač vladajuće dinastije, došao u Džand sa svojim pratiocima i tamo postao musliman. 

Seldžuk je doživio poznu starost i pokopan je u Džandu, te je njegov potomak Alp Arslan kasnije tamo tražio njegov grob. Oguski vladar Šah Malik bio je knez Džanda kada ga je gaznevid Masʿūd 1038. postavio za svog namjesnika u Horezmu. Kasnije su Horezmski šahovi koristili su Džand kao bazu za pohode protiv kipčaka Atsiza početkom njegove vladavine oko 1127. Godine 1147. seldžučki sultan Sandžar oteo je grad Atsizu i dao ga Karahanidima. Međutim nekoliko godina kasnije Atsiz je uspio ponovo zauzeti Džand. Zbog svoje važnosti, provincija Džand je često bila povjeravana najstarijim sinovima vladara, kao što su Il-Arslan i kasnije Tekiš. Tokom jedne takve kampanje protiv Kipčaka, trupe Horezma su se prvi put susrele s Džingis-kanovim Mongolima. Nakon neuspješnih pregovora, Džand je vjerojatno 1220. godine osvojila i opljačkala mongolska vojska pod Jočijem. Sljedeće godine Džand je služio kao baza za pohod na Keneurgenč.

Yāqūt ar-Rūmī je izvijestio u svom geografskom rječniku s početka 13. stoljeća da su se stanovnici Džanda pridržavali hanefijske pravne škole. Grad je bio pod vlašću Mongola i ništa se ne zna o sudbini njegovih stanovnika. Međutim, jedan čagatajski historičar kasnije spominje građevinske mjere u Džandu koje je donio jedan khan Bijele Horde, a one vjerovatno potječu iz 14. stoljeća.

## Bibliografija
Clifford Edmund Bosworth, *Djand* u: ''Encyclopaedia of Islam, Drugo izdanje 12 (Dopuna) (1981), fasc. 3-4, str. 244–246  ().
Tintinnabuli

**Tintinnabuli** (sing. *tintinnabulum*, latinski za "zvono") je postmodernistička i minimalistička kompozicijska tehnika koju je utemeljio estonski kompozitor Arvo Pärt, a koju je prvi put koristio u djelu *[[Für Alina]]* iz 1976. godine. Tehnika je postala izrazito popularna zahvaljujući kompoziciji *[[Spiegel im Spiegel]]* iz 1978. godine. Ovaj jako jednostavni stil inspiriran je Pärtovim proučavanjem srednjovjekovne i renesansne sakralne glazbe, kojima se bavio nakon što su sovjetski cenzori zabranili njegova rana, modernistička i avangardna, djela. U tehničkom smislu, tintinnabuli koristi dvije vrste glasova - prvi je "tintinnabuli glas" koji koristi arpeggio kako bi naglasio akorde, dok se drugi uglavnom razvija dijatonski i kreće stepenasto. Djela su uglavnom polagana i medidativna, a imaju vrlo minimalistički pristuo notaciji i izvođenju. Jedan od ranih primjera je i *[[Cantus in Memoriam Benjamin Britten]]*. Iako je Pärtov stil evoluirao od 1970-ih godina, ova osnova karakterizira sva njegova naknadna djela.

## Reference

## Literatura
*Paul Hillier. *Arvo Pärt (Oxford Studies of Composers)*. Oxford: Oxford University Press, 1997. 
*Engelhardt, Jeffers: "Review: 'Solfeggio per coro'; 'Cantate Domino canticum novum'; 'Missa syllabica'; 'Sarah Was Ninety Years Old'; and Others." Notes 57/4 (2001): 987–993.

## Vanjske veze
* A Windows PC tool which can be used to generate tintinnabuli voicings in real-time: Arv-o-mat 1.10
Tatsumaite Sennou

"**竜巻いて鮮脳**" (japanski: *Tatsumaite Sennou*) je singl japanskog rock benda Ling tosite sigure koji je premijerno izdan 2022. godine. Singl je izdan kako bi se obilježila 20. obljetnica od osnivanja benda u Saitami. Bio je to deseti, jubilarni singl benda te prvi objavljen 2022. godine; prethodni singl, "Perfake Perfect", objavljen im je 2021. u sklopu suradnje na projektu *[[Psycho-Pass]]* kao uvodna pjesma za teatarsku dramu *[[Psycho-Pass: Virtue and Vice 2]]*. Singl je premijerno objavljen 11. svibnja 2022. godine isključivo kao digitalno izdanje, što je bilo atipično za sam bend, koji je uglavnom objavljivao fizička izdanja zajedno s digitalnima, i sadržavao je samo naslovnu pjesmu. Glazbu i tekst napisao je, kao i obično, frontmen benda, TK. Pjesma trenutno nije dio nijednog albuma, ali je za očekivati da će kasnije biti objavljena i na albumu, s obzirom da su gotovo svi raniji singlovi benda kasnije izdani bilo na studijskim albumima, bilo u sklopu kompilacije; jedina iznimka od ovoga zasad je singl "Who What Who What", koji je objavljen 2015. godine kao uvodna pjesma za film *[[Psycho-Pass: The Movie]]* te nije reizdan ni na kojem albumi niti na kompilaciji *[[Best of Tornado]]*. Singlovi "Neighbormind", "laser beamer" i "Perfake Perfect" također nisu dio nijednog albuma, ali bend nije objavio nijedan album od njihova izlaska tako da to i nije neobično te je za očekivati da će i ti singlovi biti uključeni u neko kasnije izdanje benda ukoliko se ono bude pojavilo.

U svrhu bolje promocije pjesme, bend je snimio i spot, koji je također premijerno objavljen 11. svibnja 2022. godine. Spot je režirao Masaki Watanabe. U kontekstu diskografije benda, ovo je bio prvi singl nakon debitantskih singlova "Telecastic fake show" i "moment A rhythm" iz 2008. godine koji nije bio snimljen i izdan u sklopu projektne suradnje s nekom televizijskom produkcijom; većina ranijih singlova izdana je u sklopu suradnje s produkcijom animea *[[Psycho-Pass]]*, dok je "DIE meets HARD" objavljen u sklopu suradnje s produkcijom igrane serije *[[Shimokitazawa DIE HARD]]* 2017. godine (dvostruki singl "Neighbormind / laser beamer" iz 2019. također nije bio dio projekta, ali je "laser beamer" bio objavljen kao uvodna pjesma za teatarsku dramu *[[Psycho-Pass: Virtue and Vice]]*, dok je "Neighbormind" iskorišten kao uvodna pjesma za japansku sinkronizaciju filma *[[Spider-Man: Far From Home]]*, tako da se ne radi o potpuno identičnom slučaju). "laser beamer" je ujedno bio i prvi singl benda koji je izdan samo digitalno, kao i ovaj singl, iako je ranije spomenuto dvostruko singl izdanje dobilo i fizičko izdanje, kao što je obično slučaj s projektima benda. 

Podaci o rangiranju singla na top listama u Japanu nisu dostupni, a za pretpostaviti je – kao i u slučaju ranijih singlova – da se nije rangirao izvan matične zemlje. 

## Reference

## Vanjske veze
*Diskografija
Na prijelomu vjekova

**Na prijelomu vijekova** bio je monumentalni mozaik (5*3 m) Joke kneževića, jedno od važnijih djela domaćeg soc-realizma. Mozaik, koji se spominje i pod nazivom  *„Ide Tito preko Romanije“*, prikazivao je Josipa Broza Tita kako stupa na čelu kolone, dok su ga u stopu pratili Aleksandar Ranković, Edvard Kardelj, Vladimir Bakarić, Moša Pijade, Ivo Lola Ribar, te ostali „veliki drugovi toga vremena“. 

Prema zapisu samog autora, taj mozaik „nitko nije naručio, pa ga nisam mogao udomiti“, dok Otokar Levaj, Kneževićev zet navodi da je taj rad od Joke naručio splitski „Muzej narodne revolucije“, ali da je nakon Rankovićava pada, 1965., mozaik više nije imao smisla. Stoga je umjetnik lik Rankovića, po vlastitim riječima, pretvorio u lik narodnog heroja Ivice Marušića, no umjetnikov zet Otokar Levaj misli da ga je pretvorio u lik doktora Buljevića, poznatog lokalnog partizanskog liječnika iz Omiša.

Mozaik je potom poklonio Omišu, koji ga je sedamdesetih postavio na novouređeni gradski trg, koji će početkom 1990-tih dobiti ime po Franji Tuđmanu. Tijekom rata, mozaik je ostao netaknut osim zvijezda na partizanskim kapama. No, kada je Tuđman trebao posjetiti Omiš, mozaik je uništen, a dio kamenčića donesen je Kneževićevu (on je tada već bio pokojan) zetu Levaju, s pitanjem želi li ih preuzeti, ili će biti bačeni u Cetinu. Levaj je kockice i poklonio ih slikaru Anti Gamboru.

O izradi mozaika autor navodi sljedeće: * „Mozaik „Na prijelomu vijekova“ rađen je prastarom tehnikom „kazeinom“, a to znači [[vapno|vapnom]], mladim sirom i pijeskom. Čitao sam svojedobno da je [[cement]] neprijatelj boje pa sam tako to htio izbjeći. Ta tehnika je vrlo tražena, ali dok se ne sasuši, treba joj sedamdeset godina. Sve smo to naučili od starih Rimljana, velikih majstora građevinarstva."*

## Literatura i izvori
*Joko Knežević: Moja sjećanja, Zagreb, 1996., str. 285
*Jokino blago ispod Ivan-kuka
*Leonardo iz omiškog kamenjara
*In Croatia Public Art Is Destroyed And Replaced With... Nothing (eng.)  - članak s color fotografijom središnjeg dijela uništenog mozaika
Parlament Novog Meksika, Santa Fe

Zgrada Parlamenta američke savezne države Novi Meksiko nalazi se u Santa Feu. Građevina, jedini okrugli državni parlament u SAD-u, kombinacija je tradicionalnih elemenata i formalnog neoklasicizma, a iz zraka simbolizira sunce naroda Zia koje se nalazi i na zastavi Novog Meksika.

## Reference
Tavannes

**Tavannes** je grad i općina od 3,460 stanovnika na sjeverozapadu Švicarske u Kantonu Bern.

## Geografija
Tavannes se nalazi u Masivu Jura, udaljen oko šesnaestak km sjeverno od Biel/Bienna. Poznat je kao mjesto gdje kod planinskog prijevoja 
Pierre-Pertuis izvire Rijeka Birs.

## Historija

Historija Tavannesa usko je povezana sa prijevojem Pierre-Pertuis i nedalekom Opatijom Moutier-Grandval koju su oko 630. 
osnovali redovnici iz Opatije Luxeuil.

Prvi put je dokumentiran 866. pod imenom - *Theisvenna*, tokom vijekova ime mu je variralo i različito je pisano od; Thasvanne, Tasvenne, Thasuenna, Taffennas, Tasueno...
Pretpostavlja se potječe od keltske riječi -tavan, koja je značila deblo.

Posljednji burgundski kralj 999. Rudolf III poklonio je 999., Baselskoj biskupiji Opatiju Moutier-Grandval 
sa svim njezinim domenama, među kojima je bio i Tavannes. Kad je Rudolf III umro 1032. Kneževina-biskupija Basel postala 
je dio Svetog Rimskog Carstva. Tako je Tavannes narednih 760 godina sve do 1792. bio feud grofova Tava, čiji je grb koristio od 13. vijeka.

Reformacija je zahvatila Tavannes 1530. koji je odtad pretežno protestanski.

U vrijeme Francuske revolucije vojska Prve Francuske Republike okupirala je 1797. 
Kneževinu-biskupiju Basel i Tavannes, koji dotad nije imao lokalnu samoupravu.

## Reference

## Vanjske veze

*''Municipalité de Tavannes'' (službene stranice)
Bergsche Maas

**Bergsche Maas** (prevedeno sa nizozemskog *Brdoviti [[Meuse|Maas]]*) je jedna od rijeka (zapravo kana) u Delti Rajne u nizozemskoj provinciji 
Sjeverni Brabant dug 24,5 km.

## Hidrologija i historija

Bergsche Maas je iskopan između 1888. i 1904. na inicijativu inženjera Cornelisa Lelyja, jer je Rijeka Maas (Meusa) dotad često plavila. 
Tad je podignuta brana kod Heusdena i odsječen Afgedamde Maas od Waala a prema zapadu do estuarija Hollandsch Diep iskopano je novo korito Rijeke Maas (Meuse) široko 180 metara i duboko  5,95 m.

Novi kanal je službeno otvorila kraljica Wilhelmina 1904. godine.
On igra važnu ulogu u odvodnjavanju visokih voda, jer velike retencije između nasipa mogu apsorbirati velike količine vode.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Bergsche Maas''
Sonceboz-Sombeval

**Sonceboz-Sombeval** je grad i općina od 1,938 stanovnika na sjeverozapadu Švicarske u Kantonu Bern.

## Geografija
Sonceboz-Sombeval se nalazi u Masivu Jura, u kotlini Rijeke Suze, ispod planinskog prijevoja Pierre-Pertuis, udaljen oko 8 km sjeverozapadno od Biel/Bienna. 
## Historija
Za Antike tu je prolazio rimski put preko prijevoja Pierre-Pertuis.

*Sombeval* je prvi put dokumentiran 866. u povelji lotaringškog kralja Lotara II kao feudalno selo Opatije Moutier-Grandval.
To selo je do 1148. postalo mjesto sa sudom.

*Sonceboz* je prvi put dokumentiran 1303. pod imenom *Suntzelbo*.

U vrijeme Francuske revolucije vojska Prve Francuske Republike okupirala je 1797. 
Kneževinu-biskupiju Basel, pa su Sombeval i Sonceboz sve do 1813. živjeli pod francuskim režimom.

Od 1815. su dio Švicarske Konfederacije u kojoj je Sombeval - 1838. dobio status općine, jer je još od 13. vijeka bio sjedište župe. Za 
razliku od njega Sonceboz je sve do početka 19. vijeka bio selo od par kuća. Tad se razvio kao stanica za promjenu konja i svratište kočija na putu preko Pierre-Pertuisa.

Sredinom 19. vijeka razvila se manufakturna proizvodnja satova. Kad je 1874., otvarena željeznička pruga Biel/Bienne-Renan-Sonceboz-Tavannes, Sonceboz je doživio demografski i industrijski rast, dok je Sombeval je zadržao ruralni karakter.
Tad su se ta dva naselja i spojila i podigla zajedničku školu, poštu, željezničku stanicu, 1936. proradila je prva tvornica, a 1978. i druga puno veća 
tvornica parketa Bienna SA.

## Reference

## Vanjske veze

*''Bienvenue à Sonceboz-Sombeval'' (službene stranice)
Renan, Švicarska

**Renan** je općina od 968 stanovnika na sjeverozapadu Švicarske u Kantonu Bern.

## Geografija
Renan se nalazi u Masivu Jura, u kotlini Rijeke Suze, udaljen oko 28 km sjeveroistočno od Neuchâtela. 
## Historija
Renan je od srednjeg vijeka bio feud Opatije Moutier-Grandval i kao takav domena Kneževine-biskupije Basel.
Crkva je podignuta između 1627. - 1631., nakon tog je 1729. postao sjedište župe.

U vrijeme Francuske revolucije vojska Prve Francuske Republike okupirala je 1798. Kneževinu-biskupiju Basel, pa je do 1813. živio pod francuskim režimom.

U Švicarskoj Konfederaciji je 1868. dobio status općine.

U 19. vijeku razvila se manufakturna proizvodnja satova, uvezena iz Neuchâtela krajem 17. vijeka.

Čak ni izgradnja 1874. željezničke pruge Renan-Sonceboz-Tavannes -Biel/Bienne nije pomoglo demografskom rastu sela jer je potražnja za satovima opala za Velike ekonomske krize, 1930-ih.

## Reference

## Vanjske veze

*''Commune de Renan'' (službene stranice)
Aventicum

**Aventicum** je bio prijestolnica rimske Helvetie, danas je arheološko nalazište na sjeverozapadu Švicarske u 
Kantonu Vaud, pored grada Avenchesa i Murtenskog jezera.

Nakon napuštanja grada krajem 6. vijeka, koristio se kao kamenolom, tako da danas svega nekoliko spomenika svjedoči o njegovoj nekadašnjoj veličini.

## Historija

Aventicum je nastao ex nihilo na samom početku Naše ere, sa namjerom da postane prijestolnica Helvetie. Postepeno je integriran u Rimsko Carstvo nakon zauzimanja Alpa i Donje Germanije.

Rimljani su prvo podigli luku negdje oko 5/6 godine Naše ere na Murtenskom jezeru.  U to vrijeme započela je izgradnja bedema dugog 5,5 km koji je okruživao površinu od 228 hektara. Ubrzo nakon tog izgrađeni su teatar, amfiteatar i hram, tri karakteristične građevine rimske javne arhitekture.

Nakon tog su izgradili mrežu ortogonalnih ulica, karakterističnu za rimske gradove.
Više od 60 tako razgraničenih insula raspoređeno je do 2. vijeka. Grad je tad imao forum, nekoliko termi, najmanje osam hramova i groblja smještena na izlazima iz grada.

Aventicum koji se ispočetka zvao *Forum Tiberii*, svoje prvo *zlatno doba* doživio je za vladavine careva Tiberija i Klaudija (30-50  godine Naše ere).
Za vladavine cara Vespazijana (69-79.) kome su otac i sinovi dio života proveli u Aventicumu, grad je uzdignut u rang kolonije pod imenom *Colonia Pia Flavia Constans Emerita Helvetiorum Foederata*.

Negdje između 85.-89.  Aventicum je integriran u novu provinciju Gornju Germaniju.

Procjenjuje je se da je krajem 1. vijeka imao 20,000 stanovnika.
Većinsko stanovništo  Aventicuma činili su Helveti, njihova elita uspjela je zadržati svoj status pa su i prvi dobili rimskog građanstva, kao garanti političke stabilnosti.
Daleko od carskih limesa i regionalnih političkih kriza, Aventicum je živio dugi period prosperiteta sve do početka 3. vijeka.

Upadi Alamana  259-260. izgleda da nisu bili toliko razorni kako se donedavno tvrdilo, jer je grad nastavio živjeti i tokom 4. vijeka kad su izgrađene prve kršćanske 
crkve južno od amfiteatra. Po svemu sudeći bio je sjedište biskupije sve do kraja 6. vijeka.
Propao je jer je postao periferni pogranični grad između Burgundskog Vojvodstva i Alamana.

U 7. vijek pojavio se novi naziv mjesta, *Wibili*, koji je kasnije postao *Wiflisburg*.

Zanimanje za arheološke ostatke rimskog Aventicuma rodilo se u 16. vijeku, poneka arheološka iskapanja vršena su od 18. vijeka, ali prava sistematska istraživanja započela su tek nakon osnivanja udruženja - Pro Aventico 1885. Nešto ranije 1824. osnovan je Rimski muzej, koji se od 1838. nalazi u srednjovjekovnoj kuli podignutoj na ostacima rimskog amfiteatra tokom 11. vijeka.

## Reference

## Vanjske veze

*''Aventicum'' (stranice muzeja)
Afgedamde Maas

**Afgedamde Maas** (prevedeno sa nizozemskog *Pregrađena [[Meuse|Meusa]]*) je jedan od rukavaca u Delti Rajne u 
Nizozemskoj, dug 17 km.

## Hidrologija
Afgedamde Maas je stari rukavac Rijeke Maas (Meuse), između provincija Sjeverni Brabant i Gelderland.
Širok je od 70 do 160 metara i dubok do 3,30 m.

## Historija

Afgedamde Maas je nastao 1904. kad je izgrađena brana na Rijeke Maasu kod sela Well.
To je napravljeno jer je donosio puno voda Waalu koji je često plavio.

Danas je kanal koji povezuje Waal i Bergsche Maas, i značajan izvor pitke vode.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Afgedamde Maas''
Suze (rijeka)

**Suze** (njemački: Schüss) je rijeka na zapadu Švicarske u Kantonu Bern duga 42 km.

## Hidrologija i historija

Suze izvire iz močvare zapadno od Renana, od tamo teče prema istoku preko doline Saint-Imiera.
Probija se kroz kanjon Taubenloch do ušća u Jezero Bienne, kod grada Biel/Bienne.

Tokom 17  i 18. vijeka hidroenergija rijeke koristila se za pokretanje oko četrdesetak, mlinova, kovačnica, i sličnih pogona, a od 1892. i prve hidroelektrane. 
Nakon izgradnje željezničke pruge Renan - Biel/Bienne 1874. duž rijeke podignute su tvornice satova, pilane, cementara.

Kod Biel/Bienna je 1829. podignuta ustava koja rijeku dijeli na tri rukavca. Između 1910.-40 1/3 toka rijeke je kanaliziran zbog poplava.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Schüss''
Avenches

**Avenches** (njemački: *Wiflisburg*) je grad i općina od 4,617 stanovnika na sjeverozapadu Švicarske u Kantonu Vaud.

Avenches je frankofonski grad 74% posto stanovnika govori francuski. 
## Geografija
Avenches se nalazi na granici kantona Vaud i Fribourg, prostire se duž jugozapadne obale Murtenskog jezera, udaljen oko 30 km jugoistočno od Neuchâtela.
## Historija

Historija Avenchesa vezana je uz rimski Aventicum koji je izgubio sjaj početkom 5. vijeka nakon Pada Rimskog Carstva, ali nije potpuno napušten. U početku su se njegovi stanovnici vjerojatno sklonili na brdo i tu podigli novi grad. Pronađeni temelji dvije merovinške crkve (Saint-Martin i Saint-Symphorien), a za još dvije (Saint-Antoine i Saint-Etienne) se pretpostavlja da su postojale, ukazuju da je taj grad bio sjedište biskupije sve do kraja 6. vijeka.

Po naredbi lozanskog biskupa Burcard d'Oltigena, preseljen je na današnju lokaciju 1074. i okružen bedemima koji su dograđivani sve do 14. vijeka. Od njih su ostale samo dvije kule Benneville i Vully, jer su srušeni u 19. vijeku.

Stari grad je napušten i nestao je iz sjećanja krajem 15. vijeka.

Avenches je na samom startu bio domena lozanskih biskupa, relativno brzo su građani dobili izvjesne slobode, pa su sklapali saveze, najstariji sa Fribourgom 1239. i nešto noviji sa Murtenom 1353.
U gradskoj skupštini su biskupa zastupali gradonačelnik i kastelan, kad je funkcija gradonačelnika postala nasljedna, biskup je malo-pomalo otkupljivao i stekao puno pravo 1497., od tad ga je zastupao samo kastelan.

U martu 1536. Kanton Bern je zauzeo domene lozanskih biskupa, zbog tog je Avenches 1537. raskinuo stare saveze sa katoličkim gradovima, pokorivši se naredbi novih suverena.
Pod novim vlasnicima je postao lokalni administrativni centar i sjedište suda, pa je dotadašnji biskupski dvor ispao premali. Zbog tog je proširivan između 1565. - 1568. u renesansnom stilu.

Židovi iz Alzasa počevši od 1826. počeli su se doseljavati u Avenches, tako da su do 1870. već imali popriličnu zajednicu od 14% stanovnika. Uglavnom su se bavili unosnom trgovinom konjima pa su između 1863.-1865. izgraditi sinagogu, jednu od prvih u Švicarskoj. Nakon pogoršanja ekonomskih prilika 1870-ih vremenom su se preselili u veće gradove pa je sinagoga napuštena i srušena 1957.-1958. 
## Privreda
Avenches je sve do početka 19. vijeka ostao ruralno mjesto u kom se uzgajao duhan i šećerna repa. 
Švicarska Konfederacija kupila je između 1898.-1899. velik teren i na njemu do 1901. podigla federalnu ergelu, koja je od 1998. *Švicarska nacionalna ergela*.

Prvi avion izrađen u Švicarskoj poletio je iz Avenchesa 1910., firma koja ga je izradila osnovala je 1911. pilotsku školu, sa ambicijama da postane federalna, ali je ona 1921. preseljena u Payerne.

Nakon Drugog svjetskog rata proradila je cementara i tvornica keksa, otvoren je i muzej posvećen Aventicumu, pa se razvio i turizam otkad je do grada došao 
autoput A1.

## Reference

## Vanjske veze

*''Commune de Avenches'' (službene stranice)
Bourg-Saint-Pierre

**Bourg-Saint-Pierre** je selo i općina od 221 stanovnika na jugozapadu Švicarske u Kantonu Valais.

## Geografija
Bourg-Saint-Pierre se nalazi u Peninskim Alpama pored švicarsko-talijanske granice.

Prostire se na nadmorskoj visini od 1,632 metara, kao posljednje naselje prije planinskog prijevoja Veliki Sveti Bernard i današnjeg cestovnog tunela.

## Historija

Historija tog mjesta povezana je uz taj prijevoj koji je i dio Vie Francigene koju su hodočasnici koristili još od 4. vijeka na putu za Rim.

Još uvijek ima puno rimskih tragova, među njima i miljokaz iz 306.-367., sa natpisom "Caru Cezaru Valerius Constantinus", koji se nalazi pored najstarijeg zvonika u Kantonu Valais podignutog u 11. vijeku.
Za vladavine Karla Velikog (812./820.) izgrađen je samostan u selu.

Sredinom 11. vijeka Saint-Pierr je postao domena savojskih grofova,  koji su mu dali koncesiju za prijevoz robe i putnika preko prijevoja, u zamjenu za održavanje puteva na prijevoju. Koncesiju da nude hranu i piće seljani su dobili 1327. godine.

Kroz selo je u maju 1800. prošao i Napoleon sa vojskom od gotovo 40,000 ljudi, da preko Velikog Svetog Bernarda pređe Alpe i spusti se u Marengo. Za pomoć na prijevoju ostao je dužan tadašnjih 40,000 franaka.

Nakon krize prometa koja je vladala nekoliko dekada, otkad je 1964. pušten u promet cestovni tunel  život se vratio u Saint-Pierre.

## Reference

## Vanjske veze

*''Commune de Bourg-Saint-Pierre'' (službene stranice)
Laura Flanders

**Laura Flanders** je američka novinarka poreklom iz Engleske poznata kao dugogodišnja voditeljka emisije *The Laura Flanders Show*. Flanders dolazi iz novinarske porodice u kojoj su i njezina tri ujaka (Alexander, Andrew i Patrick Cockburn) novinari dok je i njezina sestra Stephanie Flanders radila kao novinarka BBC-ja. Laura Flanders se po političkim stavovima izjašnjava kao levičarka. Odrasla je u londonskoj četvrti Kensington, a u SAD se preselila 1980. kada je imala 19 godina. Diplomirala je istoriju i ženske studije na Barnard Collegu Univerziteta Columbia 1985. godine.

Flanders je osnivačica ženske redakcije u grupi za praćenje medija *Fairness and Accuracy in Reporting (FAIR)*, a kao portparolka FAIR-a je 1993. godine je u jutarnjem programu *ABC Good Morning America* progovorila o tome kako se porodično nasilje u SAD-u povećava tokom popularnog godišnjeg sportskog takmičenja Super Bowl. Flanders je deklarisana lezbejka i 2019. se udala za svoju dugogodišnju partnerku, koreografkinju Elizabeth Streb.

## Reference
Heusden

**Heusden** je općina od 45,557 stanovnika i grad od 1,280 stan. na jugu Nizozemske u Provinciji Sjeverni Brabant.

Općina Heusden proširena je 1935. kooptiranjem Općine Herpt, i 1997. općinama Drunen i Vlijmen.

Tako da se danas pored istoimenog grada, u njoj nalaze i naselja; Doeveren, Drunen, Elshout, Haarsteeg, Hedikhuizen, Heesbeen, Herpt, Nieuwkuijk, Oudheusden i Vlijmen, i zaseoci; De Hoeven, Fellenoord, Giersbergen , Kuikse Heide, Luttelherpt i Wolfshoek.

Paradoksalno je da su i Drunen  sa 17,895 stan., i Vlijmen sa 15,825 stan. puno veći od samog Heusdena koji jedini ima status grada.

## Geografija

Heusden se prostire duž južne obale Rijeke Maas (Meuse), udaljen 15 km zapadno od centra 's-Hertogenboscha.
Pored grada prolazi autoput A4 (Rijksweg 4) kojim je povezan sa Antwerpenom, Rotterdamom i Duisburgom.

## Historija

Grofovi Heusdena koji su ispočetka živjeli u zamku pored današnjeg naselja Oudheusden - odlučili su u 12. vijeku izgraditi novi zamak u močvari na meandru Rijeke Maas. Taj zamak je bio jedna od prvih utvrda sa opkopom u Niskim zemljama. Tokom vijekova konstantno je dograđivan sve do 1680. kad je grom udario u 40 metara visoki toranj u kome je bilo i skladište baruta. Zamak je potpuno razoren, a i grad je pretrpio golemu štetu.

Tokom 13. vijeka izniklo je snažno naselje između zamka i Rijeke Maas. Prvi bedemi sa gradskim vratima i tornjevima sagrađeni su u 14. vijeku, zahvaljujući naporima brabantskih vojvoda. Grofovi od Heusdena izumrli su tokom 14. vijeka, pa je Heusden zbog svog položaja na 
granici Brabatskog vojvodstva, Holandske grofovije i Vojvodstva Gelre postao predmet borbi između njih. U tim borbama pobijedili su Holandski grofovi pa je tako Heusden sve do 1815. ostao holandska utvrda na brabantskom teritoriju.

Grad se u 16. vijeku pridružio Nizozemskoj revoluciji pa je između 1580. - 1589. ojačan bastionima i opkopima. Utvrda je spektakularno proširena za dvanaestogodišnjeg primirja (1609. - 1621.), jer je bila strateški važna za obranu južnih granica Nizozemske Republike.
I za vladavine Batavijske Republika (1795. - 1806.) i marionetske Kraljevine Holandije (1806. – 1810.) Heusden je nastavio egzistirati kao vojnički grad.

To se promjenilo za Ujedinjene Kraljevine Nizozemske kad je kralj Willem I odlučio da mu Heusden kao utvrda više netreba.
Kako je Heusden financijski ovisio o vojsci, usljedilo je propadanje i osiromašenje grada.

Posljednji udarac osiromašenom i umornom gradu desio se za Drugog svjetskog rata kad su jedinice Wehrmachta prilikom povlačenja u novembru 1944. minirale gradsku vijećnicu, eksplozija je uništila zgradu a pod ruševinama je život izgubilo 134 stanovnika.

Nakon rata razmišljalo se da se sruši čitav grad i podigne potpuno novi, ali se od 1960-ih krenulo u njegovu obnovu.

## Privreda
Heusden je danas pretežno trgovačko- uslužni centar, od industrije ima brodogradilište *TeamCo Shipyard BV*, specijalizirano za gradnju riječnih brodova.
## Reference

## Vanjske veze

*''Gemeente Heusden'' (službene stranice)
Well, Gelderland

**Well** je selo od 655 stanovnika na jugu Nizozemske u Provinciji Gelderland.
## Geografija

Well se prostire duž desne obale Rijeke Maas, preko puta 's-Hertogenboscha, udaljen osamdesetak km od centra Rotterdama

## Historija

Selo je prvi put dokumentirano u 12. vijeku pod imenom welle, što je na straoholanskom značilo izvor, bunar.

U 15. vijeku porodica Malsen podigla je manji dvorac, kog su za Francusko-nizozemskog rata - 1672. teško oštetili francuski vojnici. Obnovljen je i dograđen je u 19. vijeku.

Well je postao poznat 1904. kad je podignuta brana na Maasu i odsječen Afgedamde Maas koji je donosio puno voda Waalu i zbog tog uzrokovao poplave.

## Reference

## Vanjske veze

*''Well (Gelderland)''
Vojvodstvo Gelre

**Vojvodstvo Gelre** (nizozemski: *Hertogdom Gelre*, latinski: *Ducatus Geldriae*) bilo je srednjovijekovno vojvodstvo vazal Svetog Rimskog Carstva, koje je egzistiralo od 1339. do 1543.

## Historija

U Ranom srednjem vijeku Gelre se našao na rubu Franačkog Carstva i područja saksonskih plemena. 
Za vladavine Karla Velikog savladani su i Sasi i kooptirani u Carstvo. Kralj Karlo podigao je dvorac Valkhof u Nijmegenu, u kom je često boravio. 
Misionari su nahrupili u saksonske krajeve da šire kršćanstvo. 
Lokalni feudalci podizali su donžone i utvrde da se obrane od vikinških upada.

### Grofovija
U 11. vijeku nastala je Grofovija Gelre, nazvana po prijestolnici Geldern, koji se danas nalazi u Njemačkoj pokrajini Sjeverna Rajna-Vestfalija. 
Geldern je prema legendi ime dobio, kad su dva brata u njegovoj okolici ubila zmaja, koji je u smrtoj agoniji grcao *gelre, gelre*.

Nakon vjenčanja - 1138. Grofovija Gelre se spojila sa Grofovijom Zutphen. U manje od 100 godina grofovi od Gelderna i Zutphena uspjeli su proširiti svoje domene po teritoriju koji se gotovo poklapa sa današnjom nizozemskom provincijom Gelderland.

### Vojvodstvo

Tako uvećana grofovija je 1339. uzdignuta u rang vojvodsva, koje je krajem srednjeg vijeka izraslo u moćnu političku silu na sjeverozapadu Evrope, moćniju i od konkurentske Holandske grofovije. U to vrijeme se Vojvodstvo Gelre sastojalo od četiri okruga, sa vlastitim prijestolnicama; Nijmegen, Arnhem, Zutphen i Roermond. Teritorijalno je obuhvaćalo gotovo cijelu današnju provinciju Gelderland, ali i velike dijelove sjevernog i centralnog Limburga te 
susjednih područja u Njemačkoj.

Od 12. vijeka nastupile su promjene u dotad ruralnom društvu, pojavom novih klasa; trgovaca i zanatlija. 
Tad su nikli brojni gradovi među njima; Doesburg, Doetinchem, Lochem, Harderwijk, Wageningen, Hattem i Elburg. 
Period između 1450. -1530.  bio je zlatno doba vojvodstva, tad su vojvode i plemići podigli brojne dvorce i palače; Doornenburg, Hernen, Cannenburgh, Loevestein, Ammersoyen, Den Wildenborch, Huis Bergh...

Najmoćniji vojvoda koji je ikada vladao Gelrom bio je Karel van Gelre, koji se uspješno borio da očuva nezavisnost vojvodstva protiv tadašnje velesile Španjolskog Imperija pod vodstvom Svetorimskog cara Karlo V iz Habsburgške dinastije. 
Nedugo nakon Karelove [smrti [1538. - Karlo V. je 1543. inkorporirao Vojvodstvo Gelre u Habsburšku Nizozemsku.

## Reference

## Vanjske veze
*''Das Mittelalter und das Herzogtum Geldern''
Spomenik palim borcima Vranjic

**Spomenik palim borcima Vranjic** je golemi, monumentalni mozaik (cca 7*2 m) kojeg je u Vranjicu 1956. izradio lokalni umjetnik, akademski slikar Marinko Benzon.
Mozaik predstavlja prvu upotrebu te tehnike za spomenik palim borcima u Hrvatskoj, a prikazuje obitelj koja ispraća supruga i oca (lijeva polovica mozaika) koji odlazi u partizansku jedinicu (desna polovica mozaika).

Spomen-mozaici na teme iz NOR-a nisu odveć brojni, a ovo je nedvojbeno jedan od najuspjelijih.

Benzonov suvremenik i kolega Joko Knežević, u svojoj je memoarskoj knjizi „Moja sjećanja“ o tom mozaiku zapisao sljedeće:

*„U naše krajeve, u Hrvatsku sam, poslije Rimljana, 1936. prvi donio umjetnički mozaik. Poslije su ga mnogi prihvatili. Jedan od tih bio je i Marinko Benzon, koji je složio u Vranjicu, svome rodnom mjestu, golemi mozaik – spomenik palim borcima. Mozaik je složen na konkavnom zidu na ulazu u mjesto na otvorenom prostoru i kako je tu bio dugo izložen vjetru, kiši, prašini i dimu, pretrpio je znatna oštećenja. Tada su me Vranjičani i uprava tvornice cementa „Antiša Vučičić“ zamolili da popravim ta oštećenja, jer je Marinko Benzon davno umro, na što sam se ja vrlo rado odazvao i sa susjedom Čedom sve greške ispravio i dodao nestale kockice – ne naplativši naravno nimalo tak trud – ta mi smo bili drugovi i prijatelji.*“

Mozaik, rijetko monumentalno i uspješno ostvarenje našeg nadrealizma, obiluje simbolima i slikovitim detaljima, te zaslužuje znatno veću pozornost, nego li ju je do sada dobio.

## Vanjske veze
*Sanja Horvatinjčić: Spomenici iz razdoblja socijalizma u Hrvatskoj - prijedlog tipologije, dizertacija, Sveučilište u Zadru, 2017., str. 84 i 200 
*Spomenik u Vranjicu na Spomenikdatabase
*Donald Niebly: The Dynamic History of Memorial Mosaic Art in Yugoslavia, 2020.

## Literatura
*Joko Knežević: Moja sjećanja, Zagreb, 1996., str. 288
Saint-Maurice, Švicarska

**Saint-Maurice** je grad i općina od 4,538 stanovnika na jugozapadu Švicarske u Kantonu Valais.

## Geografija
Saint-Maurice se prostire na lijevoj obali Rhône na putu za Italiju preko alpskih prijevoja udaljen od Ženevskog jezera 23 km južno.

## Historija
Historija tog mjesta povezana je rimskim **Agaunumom** castellumom podignutom za carinike.

### Antički Agaunum

Prema legendi u Agaunumu se dogodilo mučeništvo Svetog Mauricija (Mavrikija) i njegovih drugova iz Tebanske legije za vladavine cara Maksimijana (286.-310.). U Agaunumu je između 360.-370. biskup Teodul podigao je baziliku u njihovu čast, koja je postala mjesto 
hodočašća.

Nakon tog je 515. godine Sigismond (budući burgundski kralj), osnovao 
Opatiju Saint Maurice i poklonio joj brojne feude. U toj opatiji je 888. okrunjen Rudolf I za burgundskog kralja.

Rimski Agaunum preživio je invaziju Franaka - 523., Langobarda - 574. i Saracena oko 950.

### Saint-Maurice

Ime naselja Saint-Maurice prvi put je dokumentirano 1003. Tokom 11. vijeka bio je kastelanija. 
Prvi most uzvodno od Ženevskog jezera, koji premošćuje Rhônu podignut je u 12. vijeku. 
Saint-Maurice je gradska prava dobio krajem 13. vijeka, kad je opasan bedemima.
Ona su potvrđena 1317. kad je imao oko 1,400 -1,800 stanovnika.
Od 1475. pa sve do 1798. bio je lokalni administrativni centar u Kantonu Valais, a od 1802. do 1810. istoimenog okruga Helvetske Republike.

Kako kanjon Rhône olakšava odbranu, i Saint-Maurice je odvajkada vezan uz vojsku, zbog tog je bio poligon za obuku brdske pješadije, a nakon reforme vojske vojne policije.
Čitav sistem fortifikacija podignut je u etapama od 1848. do 1892., ali su one napuštene 1995., odtad se grad preorjentirao na turizam.

## Privreda
Od kad je željeznica došla do grada 1860. postao je važan ranžirni kolodvor, ali je prvi industrijski pogon - cementara, podignut tek 1950. (1986. zatvoren).

## Pobratimski gradovi

Saint-Maurice ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;
*  Saint-Maurice, Val-de-Marne, Francuska
*  Saint-Alban-les-Eaux, Francuska
*  Obersiggenthal, Švicarska

## Reference

## Vanjske veze

*''Municipalité de St-Maurice'' (službene stranice)
Zutphen

**Zutphen** je općina od 48,330 stanovnika i grad od 43,075 stan. u sredini Nizozemske u Provinciji Gelderland.

Pored istoimenog grada u Općini Zutphen su i naselja *De Hoven* i *Warnsveld* te zaselak *Warken*.

## Geografija

Zutphen se prostire na ušću Rijeke Berkel u IJssel, udaljen 30 km sjeveroistočno od Arnhema.
Od Zutphena odnosno IJssela počinje Twentekanaal.

## Historija

Ime je dobio od sintagme - *Zuid ([[jug]])-venne* (močvarno tresetište), a to je u to vrijeme i bio kraj gdje je nikao. 
Negdje početkom 9. vijek Zutphen je postao rezidencija grofova od Hamalanda. Krajem 9. vijeka postao je meta vikinških napada i pljački, oni su ga nakraju i razorili. 
Ubrzo nakon tog podignut je okrugli zemljani bedem]] zajedno sa 20 metarskim jarkom, početkom 11. vijeka bio je domena Biskupije Utrecht.

Krajem 11.-početkom 12. vijeka ima vlastite grofove od Zutphena koji su uspjeli proširiti grofoviju.
Grofovi od Zutphena su se vjenčanjem 1138. orodili i spojili sa Grofovijom Gelre, tako je nastala moćna grofovija koja se brzo teritorijalno širila i postala Vojvodstvo Gelre.

Zutphen je kao jedan od važnijih gradova te grofovije dobio gradska prava negdje oko 1190. ili 1226.
Kao član Hanzeatskog saveza, imao je važnu ulogu u trgovini duž Rajne. Ekonomski prosperitet trajao je 15. vijeka, kad se dobar dio trgovine preselio u holandske gradove.

16. vijek donio je Nizozemsku revoluciju zvanu *Osamdesetogodišnji rat* sa Španjolskim Imperijem.
To je bio period opsada, privremenih okupacija i oslobađanja, kad se između 1582. -1591. većina stanovnika odselila ili je ubijena.
Nakon tog je za Nizozemske Republike životario kao garnizonsko mjesto.

Period između 1672.-1673. proveo je pod vlašću Kraljevine Francuske.
Početkom 18. vijeka bedemi su prošireni pa se slijedećih 100 godina širio unutar bedema, pa je od nekih 7,500 stanovnika 1795. narastao na više od 15 000 1860. na samo 16 hektara.
Vojska Prve Francuske Republike zauzela je Nizozemsku Republiku 1795., nakon čega je Zutphen ostao pod francuskom kontrolom sve do 1813.

Drugi svjetski rat proveo je pod okupacijom Trećeg Reicha, poprilično je oštećen u oktobru 1944. u Savezničkom bombardiranju.

## Znamenitosti

Od srednjovjekovne fortifikacije preostala su dvoja vrata *Berkel* (1312.) i *Nieuwe* i toranj *Drogenaps* (1444-46.).

Od ostalih znamenitosti ima crkvu *Grote Kerk* (13. -15. vijek), poznatu po manuskriptima, vinski toranj (*Wijnhuistoren*) iz 1627., gradsku vijećnicu iz 1729. i zatvorenu tržnicu iz 15. vijeka.

## Privreda

Današnji Zutphen je važno raskršće željezničkih pruga, vodenih puteva i trgovište za drvo.

## Pobratimski gradovi

Zutphen ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;
*  Shrewsbury, Ujedinjeno Kraljevstvo
*  Horstmar, Njemačka

## Reference

## Vanjske veze

*''Gemeente Zutphen'' (službene stranice)