open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dravska dolina

**Dravska dolina** je ime slovenske regije i aluvijalne doline rijeke Drave na sjeveroistoku zemlje.

## Geografija
Dolina se proteže duž Drave i njenih pritoka, od Dravograda u Koruškoj na zapadu, do Maribora u Štajerskoj na istoku. Sa sjevera je omeđuje masiv Kozjak, a s juga Pohorje.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Koroške doline (Dravska dolina)''
Majšperk

**Majšperk** (njemački: *Monsberg*) je selo u Sloveniji od 620 stanovnika, ono je i administrativni centar Občine Majšperk.
## Geografija
Majšperk leži udaljen oko 16 kilometara od centra Ptuja u pravcu zapada, pored rijeke Dravinje.
## Historija
Mjesto (i čitav kraj) se prvi put spominje 1261. po svom srednjovjekovnom burgu **Mansberg** po kojem je kasnije i dobio ime. Samo naselje se počelo oblikovati ispod burga, oko crkve sv. Miklavža, koja se prvi put spominje iste - 1261. godine. Svoj današnji oblik dobila je 1639. , odnosno 1929. kad je posljednji put kompletno restaurirana.
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Općine Majšperk
Majšperk (općina)

**Općina Majšperk** (slovenski: *Občina Majšperk*) je jedna od **212** slovenskih općina od 3.980 stanovnika., administrativni centar općine je selo Majšperk.
## Geografija
Općina Majšperk prostire se na sjeveroistoku Slovenije, zapadno od Ptuja, u slivu rijeke Dravinje na površini od 72.8 km², na kojoj leži 26 naselja.
## Naselja Općine Majšperk
Bolečka vas, Breg, Doklece, Dol pri Stopercah, Grdina, Janški Vrh, Jelovice, Koritno, Kupčinji Vrh, Lešje, **[[Majšperk]]**, Medvedce, Naraplje, Planjsko, Podlože, Preša, Ptujska Gora, Sestrže, Sitež, Skrblje, Slape, Spodnja Sveča, Stanečka vas, Stogovci, Stoperce, Zgornja Sveča
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Općine Majšperk
Podlehnik (općina)

**Općina Podlehnik** (slovenski: *Občina Podlehnik*) je jedna od **212** slovenskih općina od 1.873 stanovnika., administrativni centar općine je selo Podlehnik.
## Geografija
Općina Podlehnik prostire se na sjeveroistoku Slovenije, na sjeverozapadu vinorodnih Haloza, na površini od 46 km², na kojoj leži 13 naselja.
## Naselja Općine Podlehnik
Dežno pri Podlehniku, Gorca, Jablovec, Kozminci, Ložina, **[[Podlehnik]]**, Rodni Vrh, Sedlašek, Spodnje Gruškovje, Stanošina, Strajna, Zakl, Zgornje Gruškovje.
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Općine Podlehnik
Slovenske gorice

**Slovenske gorice** (njemački: *Windische Bühel*) je brdska regija i vinorodni kraj na sjeveroistoku Slovenije.
## Geografija
Slovenske gorice su brežuljkasti pojas zemlje velik nekih 1017 km². Sa sjeveroistoka ih omeđuje rijeka Mura, sa sjeverozapada Apaško polje, sa zapada rijeka Drava, a sa juga hrvatske granica.
One se geografski dijele na Zapadne Slovenske gorice i Ljutomersko-Ormoške Slovenske gorice (zvane i Prlekija ili Istočne Slovenske gorice). Najviša brda dosižu do 300 - 400 metara nadmorske visine.

Slovenske gorice su geološki dio nekadašnjeg bazena Panonskog mora. Građene su od rahlih neogenskih morskih sedimenata. Slovenske gorice imaju i klimu kao Panonija, sa karakterističnom temperaturnom inverzijom, - u kojoj visovi brda imaju veće temperature, nego dna dolina.

Po podatcima iz 1991. godine na terenu Slovenskih gorica živjelo je oko 92 320 stanovnika, ali ih danas živi manje - jer se ljudi iseljuju iz tog kraja.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Slovenske gorice'' na portalu Natura 2000  }
Stradun

**Stradun** ili **Placa** je glavna ulica u staroj gradskoj jezgri, ali i u Dubrovniku općenito. Naziv "Stradun" potječe od Mlečana i podrugljiv je naziv za veliku ulicu, a ime "Placa" potječe od latinske riječi "platea", što znači "ulica".

Na mjestu današnjeg Straduna u prošlosti je bio močvarni teren koji je razdvajao Ragusu od Dubrave. Nasipavanjem močvare u 9. stoljeću, stanovništvo je stvorilo jedan grad.

Stradun se proteže u smjeru istok – zapad, a nalazi se između dvoja gradska vrata (Vratima od Pila i Vratima od Ploča). Na početku i na kraju Straduna nalaze se i dvije fontane (Velika i Mala Onofrijeve česma) te dva zvonika (Gradski zvonik i zvonik franjevačke crkve i samostana). Stradun je popločen kamenim blokovima, uglačanim do sjaja drvenog parketa, pa ga nazivaju i *ulica – salon*. Svoju namjenu, Stradun je dobio u 12. stoljeću, a današnji je izgled dobio nakon katastrofalnog potresa 1667. godine, kad je veliki broj građevina bio srušen. Starije slike Dubrovnika nam pokazuju kako zgrade na Stradunu prije potresa nisu imale tako tipiziran izgled kao danas, mnoge su imale arkade kao palača Sponza, a neke su bile i ukrašenije. Današnji izgled zgrada na Stradunu potječu iz razdoblja poslije potresa 1667. godine, kada je Statutom Dubrovačke Republike bio određen način gradnje stambenih zgrada: u prizemlju je uvijek bio trgovačko – poslovni prostor s vratima "na koljeno", a u veliki se magazin ulazilo iz sporedne ulice. Na prvom je katu bio stambeni prostor, dok su sobe bile na drugom katu. Kuhinja i ostale gospodarske prostorije su se uvijek nalazile u potkrovlju. Naime, nakon potresa, u Gradu je buknuo požar, koji je uništio velik broj stambenih i ostalih zgrada. Odredbom da se kuhinje presele u potkrovlje spriječavalo se širenje požara. 

Stradun završava trgom Luža ispred Gradskog zvonika te tako obuhvaća veći broj važnijih spomenika unutar stare gradske jezgre te je tako omiljeno šetalište domaćeg stanovništva, kao i stranih turista. 

Danas se Stradun koristi za svečanu procesiju za vrijeme proslave Feste sv. Vlaha, 3. veljače, a odabrati doček Nove godine na Stradunu se proglašava među 10 najboljih odabira u svijetu svake godine.

## Znamenitosti na Stradunu
* Zapadni ulaz na gradske zidine
* Velika Onofrijeva česma
* Samostan klarisa
* Crkva sv. Spasa
* Franjevačka crkva i samostan ''Male braće''
* Rodna kuća Iva Vojnovića
* Palača Sponza
* Zvonara Luža
* Gradski zvonik
* Mala Onofrijeva česma
* Orlandov stup
* Zgrada glavne straže
* Crkva sv. Vlaha


Datoteka:Stradun, Dubrovnik, Croatia.JPG|Pogled na Stradun
Datoteka:Dubrovnic-night-stradum.JPG|Po noći
Datoteka:Main street-Dubrovnik-3.jpg|Stradun ljeti
Datoteka:Strad.jpg|Stradun ujutro
Datoteka:Strad2.jpg|Stradun ispred palače Sponze
Crkva sv. Vlaha u Dubrovniku

**Crkva sv. Vlaha** je barokna crkva na Trgu Luža u Dubrovniku.

## Historija
Barokna crkva sv. Vlaha, zaštitnika grada Dubrovnika, sagrađena je na mjestu starije romaničke crkve (14. stoljeće), koja je preživjela veliki potres 1667., ali je izgorjela u požaru 1706. godine. Crkva je oštećena u potresu godine 1979., a u Domovinskom ratu (1991. - 1992.) oštećena je pogodcima, najjače na krovu i sjevernom pročelju.

Veliko vijeće 26. veljače 1348. donosi odluku o gradnji crkve sv. Vlaha na *Platea Communis*, na mjestu gdje je i današnja (barokna), ispred Vijećnice. Iz odluke o izgradnji nove crkve sv. Vlaha na navedenome mjestu još se može iščitati želja Dubrovčana za stjecanjem neovisnosti o mletačke vlasti, posebice ako se uzme u obzir arhivski podatak da je dubrovački nadbiskup Ilija Saraka postavio temeljni kamen crkve.

Nova barokna crkva izgrađena je od 1706. do 1715. godine po nacrtima mletačkog graditelja Marina Gropellija. Crkva ima bogato ukrašeno pročelje s portalom, a ispred njega su široke stube. Središnji prostor crkve nadvišen je kupolom.
Na glavnom mramornom oltaru nalazi se kip sv. Vlaha od pozlaćenog srebra, rad dubrovačkih majstora iz 15. stoljeća. U rukama drži maketu grada prije potresa 1667. Kip je preživio i potres i požar u crkvi. Svake se godine 3. veljače u Dubrovniku slavi Festa sv. Vlaha.

## Povezano
* Sveti Vlaho i Dubrovnik
* Crkvena arhitektura u Hrvatskoj

## Izvori

## Literatura
* Kruno Prijatelj: "Barok u Dalmaciji", u: *Barok u Hrvatskoj*, Zagreb, 1982.

## Vanjske veze

* Crkva Sv. Vlaha u Dubrovniku na stranicama Hrvatskog restauratorskog zavoda
Minčeta

**Minčeta** je najsjevernija i najmonumentalnija tvrđava na dubrovačkim gradskim zidinama; najistaknutija točka obrambenog sustava Dubrovnika prema kopnu. Uz sv. Vlaha, svojevrstan je simbol grada Dubrovnika.

Tvrđava Minčeta je dobila ime po dubrovačkoj plemićkoj obitelji Menčetić koja je ustupila zemljište za njenu izgradnju. To je velika kružna kula, koja je utemeljena na širokom i čvrstom predziđu; svojom visinom i impresivnim obujmom dominira sjeverozapadnim povišenim dijelom grada i zidina. Minčeta ima izbačeno krunište, poduprto profiliranim kamenin konzolama. Krunište ima očitu estetsku, a ne fortifikacijsku funkciju, što znači da je sama kula za vrijeme Dubrovačke Republike bila gotovo neuništivo uporište.

S Minčete, kao najviše točke nad Dubrovnikom, pruža se veličanstven pogled na grad i na njegov položaj između strmih padina brda Srđ, s jedne, i otvorenog mora, s druge strane.

## Historija

Kula je nastala u dvije faze. U prvotnom je obliku bila četverokutna, građena je 1319. godine, a kao graditelj je zabilježen Nićifor Ranjina.

Nakon pada Carigrada (1453. godine) odlučeno je da se postojeća kula prepravi u oblu. Odluka je donesena 1455. godine, ali je gradnja, zbog epidemije kuge, započela tek 1461. godine prema projektu jednog od najznamenitijih graditelja u Europi – Micchelozza di Bartolomea iz Firence. Michelozzo je oko postojeće četvrtaste kule izgradio široko oblo utvrđenje prilagođeno novom načinu ratovanja koje je povezao s novoizgrađenim sustavom niskog ukošenog predziđa. Zidovi ovog novog utvrđenja bili su debeli šest metara i puni i imali su cijeli niz zaštićenih otvora za topove.

Skori pad Bosne po tursku vlast 1463. godine još je više ubrzao radove. Nakon Micchelozzova odlaska iz Dubrovnika, izgradnju Minčete preuzima i nastavlja Juraj Dalmatinac, koji je cjelokupnu zamisao o izgledu kule prilagodio i podigao na višu razinu, dajući joj ovakav veličanstven i monumentalan oblik, dok je njezino sadašnje prošireno krunište kasnija dogradnja. Kula Minčeta dovršena je 1464. godine i simbol je neosvojivosti Dubrovnika.

## Izvori

## Literatura
* V. Foretić, *Povijest Dubrovnika do 1808.*, Zagreb: Matica Hrvatska, 1980.

## Vanjske veze

* Društvo prijatelja dubrovačke starine
Podlehnik

**Podlehnik** (njemački: *Lichtenegg*) je selo u Sloveniji od 394 stanovnika, ono je i administrativni centar Občine Podlehnik.
## Geografija
Podlehnik leži udaljen oko 12 kilometara od centra Ptuja, na sjeverozapadu vinorodnih Haloza u kotlini potoka Rogatnica.
## Historija
Za srednjeg vijeka duž rogatničke kotline išao je put koji je vodio iz Dravske doline do Hrvatske, sigurnost po putu osiguravao je burg *Liechtenegg*. On se prvi put spominje 1334. kao *Castrum Liechteneck*.
 	  	 
Donji Lehnik (Podlehnik) - *Unter Lichtenegg* je od 1354. feud majšperške vlastele sa svojih 36 kmetova. Od 1662 selo je feud Moscona, a od 1690. Sauera, te od 1691. Thurn und Taxisa. Od 1711 selo je feud ptujskih franjevaca a od 1742. ponovno vlastele Thurn und Taxis.
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Općine Podlehnik
Bokar

**Bokar** je jedna od pet najvažnijih kula na dubrovačkim gradskim zidinama. Nalazi se na zapadnom kraju zidina, u neposrednoj blizini tvrđave Lovrijenac.

### Izgradnja i funkcija
Kula je izvedena i dovršena po Michelozzovim nacrtima 1570. godine, iako je gradnja počela još 1461. Arhitektonski je to čist i skladan kružni volumen s tri vijenca, vrlo zanimljiv po unutarnjim prostorijama i terasama. Ima potkovast oblik. Služila je za topničku paljbu u svrhu obrane gradskog opkopa i mosta na Vratima od Pila te nadzor pristupa s mora u slučaju opsade ili iskrcavanja neprijatelja u lučici Pile. U njoj je kazamat za čuvanje streljiva i manjih topova. Zbog položaja prema moru, bila je pogodna za topničke vježbe: od 1463. godine, s Bokara, se ispitivao domet topova.

## Literatura

* *Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće*, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik, 1987.
Tvrđava Sv. Ivan u Dubrovniku

**Sv. Ivan** je tvrđava u sklopu dubrovačkih gradskih zidina. Nalazi se na južnoj strani i glavna joj je uloga bila obrana gradske luke.

Tvrđava je sagrađena 1346., pod nazivom *Tvrđava „od mula“*. U blizini je kasnije podignuta *Gundulićeva tvrđava*, i to prema nacrtima dubrovačkog inžinjera Paskoja Miličevića. Obje su tvrđave 1522. godine povezane kulama, a od 1557. godine tvore cjelinu kakvu poznajemo danas – monumentalnu građevinu dijelom polukružnog oblika. U unutrašnjosti tvrđave izvorno se nalazilo veliko skladište baruta.

Uz Minčetu na sjeveru, Bokar i Lovrijenac na zapadu, Sv. Ivan je bio treća važna utvrda na dubrovačkim zidinama. Gradska je luka sa sjeverne strane branjena manjom tvrđavom Sv. Luke, dok je s južne strane tu ulogu imala tvrđava Sv. Ivana. U početku se između tih dviju tvrđava protezao lanac kako bi se spriječio neželjeni ulazak brodova u luku. Taj je lanac bio toliko čvrst da je brodovima bez većih problema lomio kobilice. Lanac se ondje nalazio sve dok 1484. godine nije izgrađen umjetni otočić, lukobran Kaše. Lukobran je izgrađen po nacrtima graditelja Paskoja Miličevića.

Danas se u prostorijama tvrđave sv. Ivana čuva znatan dio kulturnog blaga iz doba Republike. Također, u njoj su smještene zbirke Pomorskog muzeja i Akvarij i Institut za more i priobalje, a terase služe kao ljetna pozornica za potrebe Dubrovačkih ljetnih igara.

## Vanjske veze
* Društvo prijatelja dubrovačke starine
Tvrđava Revelin

**Tvrđava Revelin** se nalazi sjeveroistočno od dubrovačkih gradskih zidina, od kojih je odijeljena dubokim jarkom i spojena mostom. Namijena joj je bila obrana Dubrovnika od Turaka.

## Historija
Prvi spomen o potrebi gradnje utvrde na mjestu današnjeg Revelina datira iz 1449. godine, a utvrda se počela graditi 1463. godine. Današnju snagu i izgled duguje zamisli Antonia Ferramolina iz Bergama koji je 1538. godine na dotadašnjoj utvrdi zamislio i izgradio tvrđavu Revelin kao izdvojenu masivnu tvrđavu nepravilnog četverokutnog tlocrta sa sjeveroistočnim oštrim kutem. Gradnja Revelina je dovršena 1551. godine.

Nakon potresa 1667. godine tvrđava postaje upravno središte Dubrovačke Republike i u nju je prenesena državna riznica i riznica katedrale.

## Zanimljivosti
U vrijeme gradnje tvrđave uveden je propis da svatko tko dolazi u Dubrovnik mora sa sobom donijeti jedan kamen koji je veličinom trebao biti primjeren tjelesnoj građi donositelja.

Prilikom arheoloških istraživanja unutar tvrđave Revelin 1983. - 1986. godine nađeni su brojni ostaci zidova i građevina iz doba prije Revelina od kojih je najzanimljivija peć vrsnog ljevača zvona i topova Ivana Krstitelja Rabljanina.

Danas se na terasi tvrđave odigravaju predstave Dubrovačkih ljetnih igara, a unutar tvrđave se organiziraju razni koncerti.

## Vanjske veze

* Tvrđava Revelin
* Jadranski UNESCO
Vrata od Ploča

**Vrata od Ploča** su istočni ulaz u dubrovački stari grad, a nalaze se u dijelu Ploče, po kojem su i dobila ime. 

Vrata od Ploča su podignuta na istom načelu kao i Vrata od Pila tj. s vanjskim i unutarnjim vratima, s kamenim mostom preko opkopa i drvenim mostom na podizanje. Vanjska su vrata izgrađena 1450. godine, izgradio ih je Simon della Cava, a most s jednim lukom podignut je godinu dana ranije po uzoru na stari most pred Vratima od Pila.

Unutarnja su vrata izgrađena u romaničkom stilu, kao i lik sv. Vlaha nad njima. Do unutarnjih su vrata, za vrijeme austrijske okupacije u 19. stoljeću, probijena još jedna, mnogo šira, vrata.

## Vanjske veze

* Društvo prijatelja dubrovačke starine
Vrata od Pila

**Vrata od Pila** (**Gradska vrata od Pila**) su zapadni ulaz u dubrovački stari grad, tradicionalno prvi susret s gradom, a nalaze se u dijelu zvanom Pile po kojem su i dobile ime.

Vrata od Pila se nalaze na mjestu nekadašnje tvrđave od Pila koja je postojala već 972. godine, a srušena je 1818. godine, ali se i danas vide ostaci te tvrđave između vanjskih i unutarnjih vrata. 

Vanjska su vrata sagrađena 1573. godine, u obliku renesansnog luka, u zidu istoimene polukružne tvrđave. Iznad njih se nalazi kip sv. Vlaha, dubrovačkog sveca – zaštitnika. Do vrata se dolazi preko kamenog mosta na tri luka, s kamenim klupama uz ogradu. Most je 1471. godine podigao Paskoje Miličević, gradski inženjer čije je ime povezano s nastankom mnogih objekata u Dubrovniku. Most završava drugim drvenim pokretnim mostom koji se u vrijeme Dubrovačke Republike u određeni noćni sat podizao, a u ranim jutarnjim satima spuštao i propuštao prigradsko stanovništvo i trgovce.

Unutarnja vrata od Pila ugrađena su u glavnom gradskom zidu. Građena su u obliku gotičkog luka 1460. godine, na mjestu starijih vrata o kojima postoje podaci iz 13. stoljeća. Kip sv. Vlaha nad unutarnjim vratima isklesao je jedan od najboljih hrvatskih kipara u 20. stoljeću Ivan Meštrović.

Gradska vrata su se zaključavala, a ključ se čuvao u stražarnici Kneževa dvora.

Pile, kako se zove veliki dio zapadnog gradskog predgrađa, riječ je grčkog podrijetla a prevedeno na hrvatski znači *vrata*.

## Vanjske veze

* Društvo prijatelja dubrovačke starine 
* Vrata od Pila
Samostan sv. Klare u Dubrovniku

**Samostan sv. Klare** nalazi se južno od Vrata od Pila do dubrovačkih gradskih zidina na Poljani Paska Miličevića. Najpoznatiji je od 8 ženskih samostana u Dubrovniku.

Samostan je bio izgrađen krajem 13. i početkom 14. stoljeća. Zbog ugleda, kojega je imao, bio je jedan od najvažnijih ženskih samostana u Dubrovačkoj Republici. U dijelu samostana otvoreno je sirotište za napuštenu djecu, 1432. godine. Za djecu su skrbili do šeste godine života, a nakon toga su ih posvajale dobre obitelji. Sirotište u samostanu sv. Klare bilo je jedno od prvih takvih ustanova u svijetu. U katastrofalnom potresu 1667. godine, samostan je bio jako oštećen. Obnovile su ga gradske vlasti.

Kada su Dubrovnik osvojili Napoleonovi vojnici, francuske su vlasti samostan pretvorile u konjušnicu i skladište streljiva. Nakon Drugog svjetskog rata, samostan je bio pretvoren u restoran i ljetno kino. Danas ima višestruku namjenu.

## Visia Dubrovnik 5D Theatrum

9. srpnja 2010. u prostorijama samostana otvoren je muzej s holografskim projekcijama u pet dimenzija. Koncept ovog jedinstvenog projekta osmislio je Marin Aničić, a glavni investitor je tvrtka Benfortuna d.o.o. na čelu s Tihomirom Orečom. "Himna slobodi je naziv programa koji se odnosi na interaktivni zabavni program u kojem se uz ples i glazbu prikazuje hologram dubrovačkog pjesnika Ivana Gundulića, a posjetitelji se imaju priliku upoznati sa tradicionalnim dubrovačkim plesom linđom, čuti najljepše stihove dubrovačke poezije, slušati čarobne melodije morskih sirena i pjesme koje slave ljubav, doznati sve o znamenitim Dubrovčanima i slavnim posjetiteljima ovoga grada, ali i upoznati se sa njegovim ljepotama," navode autori. Vremeplov je program zasnovan na putovanju kroz vrijeme. Ključna figura je Ruđer Bošković koji posjetitelje teatra vodi u 1 500 godina daleku prošlost Dubrovnika te im predstavlja rušenje starog rimskog grada Epidaura koje je prethodilo nastanku Dubrovnika, opsadu Arapa, dolazak Turaka, vrijeme procvata renesanse i tragičan potres iz 1667. godine, a upoznaje ih i sa zaštitnikom Dubrovnika, sv. Vlahom te ih kroz vrijeme dovodi do današnjih dana i slavlja Dubrovačkih ljetnih igara te fešte sv. Vlaha. Vrijednost ukupne investicije, uključujući i obnovu samostana Sv. Klare, iznosila je 20 milijuna kuna.

## Vanjske veze

* Službena stranica muzeja 

## Izvori
Velika Onofrijeva česma

**Velika Onofrijeva česma** je fontana u središtu Dubrovnika.

Fontanu je izradio napuljski graditelj Onofrio della Cava, 1438. godine, kao dio dubrovačkog vodovoda. Voda teče iz 16 kamenih maskerona. Nalazi se ispred samostana klarisa pokraj Vrata od Pila. Izvorno je bila bogato ukrašena, a današnji oblik dobila je nakon velikog potresa 1667. godine. Dubrovčanima je u središtu grada voda bila dostupna na dva mjesta, na velikoj i maloj Onofrijevoj česmi. Osim ovih dviju, bilo je u gradu više manjih fontana.

## Povezano
* Mala Onofrijeva česma

## Vanjske veze
Palača Sponza

**Palača Sponza** ili **Divona** je gotičko-renesansna palača u Dubrovniku.

Građena je od 1516. do 1521. godine. Gradili su je dubrovački majstor Paskoje Miličević i braća Andrijić s Korčule, od 1516. do 1520. godine.

Za vrijeme Dubrovačke Republike, imala je razne funkcije. Bila je carinarnica, državna blagajna, banka, kovnica novca, škola i riznica. Palača je prvobitno bila namijenjena za carinarnicu u kojoj se carinila trgovačka roba što su je trgovci donosili iz svih krajeva svijeta. Atrij palače s arkadama, bilo je najživlje trgovačko središte i sastajalište poslovnih ljudi Republike. U jednom je krilu bila državna kovnica novca koju je Republika osnovala 1377. godine, i koja je u ovoj palači neprekidno djelovala sve do pada Republike. Vrlo brzo, već potkraj 16. stoljeća, Divona postaje i kulturno središte Republike kada je u njoj osnovana prva književna institucija u Dubrovniku - "Akademija složnih" u kojoj su se okupljali najobrazovaniji građani Dubrovnika i tu su raspravljali o književnosti, umjetnosti i svim znanstvenim dostignućima svoga vremena. U njoj je organizirana i prva škola u Dubrovniku.

Francuski kipar Bertrandus Gallicus izradio je medaljon u reljefu, na kojem je monogram Isusa u pratnji dva anđela. Skladišni odjeli nazvani su po svecima. Na nadsvođenom prolazu atrija piše na latinskom jeziku: *Fallere nostra venant et falli pondera; meque pondero cum merces ponderat ipse deus.* (*Nama je zabranjeno varati i krivo mjeriti; i kad važem robu; sa mnom je važe sam Bog*).

Danas je u palači smješten Državni arhiv u Dubrovniku, koji čuva povijesnu građu Dubrovačke Republike s materijalima najstarije povijesti Dubrovnika i njegova područja od proteklih stoljeća do najnovijeg vremena. A i palača sama postala je na svoj način jedna od dragocjenijih dokumenata tog arhiva. Neoštećena u potresu, postojano je dočekala i naše vrijeme.

Na trgu pred Sponzom svake se godine svečano otvara Dubrovačke ljetne igre. S terase iznad trijema ispred Sponze glumci odjeveni u kostime kneza i dubrovačke vlastele evociraju davna vremena kulturnih manifestacija i slobode Dubrovačke Republike.

Danas se u palači Sponzi nalazi Spomen soba poginulim hrvatskim dubrovačkim braniteljima.

## Galerija

Datoteka:Sponza Palace-Dubrovnik-1.jpg|Bočni pogled na palaču
Datoteka:Sponza Palace-Dubrovnik-8.jpg|Umjetnička instalacija u atriju


## Poveznice
* Knežev dvor - nekada sjedište vlade i kneza Dubrovačke Republike, danas je Kulturno-povijesni muzej.

## Literatura

* *Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće*, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik, 1987.
* Bego-Urban, Melita, Škrinja uspomena (Dubrovački jezični pabirci), 1. izd., Humanitarno društvo Župe dubrovačke, Zagreb, 2010.,
Gradski zvonik u Dubrovniku

**Gradski zvonik** nalazi se u središtu Dubrovnika.

Prvotni stari zvonik sa satom izgrađen je 1444. godine. Bio je visok 31 metar. Metalnu ploču, kazaljke za mjesečeve mijene i drvene figure, koje otkucavaju sate načinio je Luka Mihočin.  Veliko zvono visine i promjera 130 cm je izradio majstor Ivan Rabljanin 1506. godine. Drvene figure zamijenjene su bakrenim zelencima (prozvani su Maro i Baro), čiji se izvornici danas čuvaju u palači Sponzi. Katastrofalan potres iz 1667. godine, oštetio je zvonik i prijetila je opasnost, da se sruši. Stoga je 1929. godine, izgrađen novi gradski zvonik po starim nacrtima. Kraj zvonika nalazi se stara zvonara Luža.

Na zvoniku je i kovana ploča sata iz 1444. godine, a ispod nje pokazivač mjesečevih mijena, djelo Luke, sina admirala Mihoča Žurkovića s Koločepa. Prvi zelenci koji su otkucavali sate bili su drveni. Sadašnje je izlio u bronci nepoznati majstor 1478. Sat je također obnovljen te godine. Zelenci su 19 godina stariji od venecijanskih *mora* izlivenih 1497. Sat iz 1389. služio je kao javni sat i nalazio se na jugoistočnoj kuli Kneževa dvora. Premješten je u novi zvonik 1444. godine. Godine 1780. Republika ponovo naručuje novi sat i to od franjevačkog laika Paska Baletina. I od Ruđera Boškovića bilo je zatraženo stručno mišljenje. Tvrtka *Braća Solari* iz Padove krajem stoljeća zamjenjuje ga novim. Prilikom obnove 1929. od iste tvrtke nabavljen je još suvremeniji sat. Prvo zvono izlio je Mihajlo iz Firence, dok je današnje, teško dvije tone, načinio Ivan Krstitelj Rabljanin 1506. Ovo je treće po redu zvono na zvoniku. Tokom rata 1990-ih zvonik je stradao nekoliko puta, jednom ga je granata probušila s obje strane pa se iz daljine kroz njega mogao vidjeti Stradun.

Nakon potresa 1979. obnovljen je prostor ispod zvonika koji se danas naziva Luža centar. U njemu je kino, izložbeno-prodajni prostor i kazalište.

## Izvori

## Literatura
* Cvjetković, A: Dubrovačkim ulicama, Dubrovnik, 1999.

## Vanjske veze

* Hrvatski restauratorski zavod, Priča o dubrovačkim Zelencima
Mala Onofrijeva česma

**Mala Onofrijeva česma** je fontana u središtu Dubrovnika.

Nalazi se na istočnom kraju Straduna, uz zgradu dubrovačke Glavne straže. Fontana je vodom opskrbljivala tržnicu na Trgu Luža u Dubrovniku. Postavljena je 1438. godine. Fontanu je projektirao napuljski graditelj Onofrio della Cava, po kojem je dobila i ime. On je projektirao i veliku Onofrijevu fontanu. Kiparske radove na fontani, učinio je kipar Petar Martinov.

U srednjem vijeku imala je i vjersko značenje, koristili su je samo kršćani. U neposrednoj blizini bila je i židovska fontana, koju su za opskrbu vodom koristili dubrovački Židovi.

## Povezano
* Velika Onofrijeva česma
Crkva sv. Ignacija u Dubrovniku

**Crkva sv. Ignacija** je isusovačka crkva u Dubrovniku.

Građena je kao barokna jednobrodna crkva s reprezentativnim pročeljem, po uzoru na crkvu sv. Ignacija u Rimu. Projekt je izradio arhitekt Ignazio Pozzo, a gradnja je dovršena 1725. godine. Iluzionističke barokne freske u unutrašnjosti, s prizorima iz života sv. Ignacija Lojolskog, izveo je slikar Gaetano Garcia.
Godine 1885. u crkvi je postavljena umjetna spilja, posvećena Gospi Lurdskoj, jedna od najstarijih u Europi. 

Crkva je smještena na trgu zvanom Poljana Ruđera Boškovića. Na trg se pristupa monumentalnim stubištem iz 1738. godine, djelu Pietra Passalacque, građenom po uzoru na stubište Piazza di Spagna u Rimu. Na crkvu se nadovezuje Isusovački kolegij (*Collegium Ragusinum*), glasovito isusovačko učilište, a danas Biskupijska klasična gimnazija Ruđera Boškovića. 

## Literatura
* Kruno Prijatelj: "Barok u Dalmaciji", u: Barok u Hrvatskoj, Zagreb, 1982. 
* Vladimir Marković: "Pietro Passalacqua u Dubrovniku", *Peristil* br. 24, 1981. (ISSN 0553-6707)

## Vanjske veze

* Crkva sv. Ignacija Lojolskog u Dubrovniku
Dubrovačka katedrala

**Dubrovačka katedrala** posvećena je Uznesenju Blažene Djevice Marije na nebo (Velika Gospa). Sjedište je Dubrovačke biskupije. Nastala je na mjestu bizantske i romaničke katedrale, uništene u velikom potresu 1667. godine. Sadašnja barokna katedrala građena je od 1671. do 1713. godine.

Prema legendi, romanička je katedrala iz 12. stoljeća građena novcem engleskog kralja Rikarda I. Lavljeg Srca, koji je nedaleko Lokruma preživio brodolom, nakon povratka iz Trećeg križarskog rata 1192. godine. Uz znak zahvanosti, dao je 100 000 dukata, što je tada bio jako veliki novac. Bila je to prva romanička bazilika na istočnom Jadranu i utjecala je na crkvenu arhitekturu u cijeloj regiji. Bila je neobično visoka. Vidi se na slikama Dubrovnika prije potresa 1667. godine. U tom je potresu katedrala bila potpuno razorena. Krstionica u blizini je preživjela, ali se više nije koristila. Ulogu katedrale privremeno je preuzela crkva sv. Vlaha.

Velik doprinos u ponovnoj izgradnji katedrale dao je svećenik i diplomat Stjepan Gradić. Nabavio je mnogo novca i našao je arhitekta Andreu Buffalinija iz Urbina. Njegove nacrte prihvatio je 1671. dubrovački Senat, koji je tada težio štednji. Katedrala je dovršena u baroknom stilu 1713. godine. Senat je na fasadu postavio mramornu ploču u zahvalnost Stjepanu Gradiću. Otvorenje katedrale bila je velika svečanost.

Unutrašnjost katedrale je raskošna. Iznad glavnog oltara nalazi se slika "Uznesenje Marijino" iz 16. stoljeća, koju potpisuje slavni talijanski slikar Tizian. Jedinstveni oltar sv. Ivana Nepomuka izrađen je od ljubičastog mramora.

U riznici katedrale čuvaju se mnogi zlatni i srebrni relikvijari, križevi, crkveno posuđe i slike talijanskih, flamanskih i hrvatskih slikara, među kojima je i slika "Bogorodica s djetetom" iz 16. stoljeća, nastala prema djelu slavnog talijanskog slikara Raffaela. U riznici je i relikvija glave sv. Vlaha iz 11.-12. stoljeća. U obliku je krune bizantskih careva. Ukrašena je medaljonima u emajlu i dragim kamenjem. Rad je dubrovačkih zlatara.

## Zanimljivosti
U riznici katedrale čuva se i čudotvorna Isusova pelenica dio koje se čuva u Lateranskoj bazilici.

## Orgulje

Taljanski orguljar Gustavo Zanin je izgradio orgulje dubrovačke katedrale 1987. godine. Glazbalo ima ovu dispoziciju:

## Galerija

Datoteka:Dubrovnik - Cathedral of the Assumption of the Virgin Mary 8157.jpg|Bočni pogled na katedralu
Datoteka:Cathedral Virgin Mary-10.jpg|Unutrašnjost
Datoteka:Cathedral Virgin Mary-5.jpg|Oltar sv. Ivana Nepomuka
Datoteka:Cathedral Virgin Mary-12.jpg|Kip sv. Vlaha na niši


## Povezano
* Dubrovnik
* Katedrala
* Crkvena umjetnost u Hrvatskoj
* Crkvena arhitektura u Hrvatskoj
* Dubrovačka biskupija
* Katolicizam

## Reference

## Literatura
* Kruno Prijatelj, "Barok u Dalmaciji", u: *Barok u Hrvatskoj*, Zagreb, 1982.

## Vanjske veze

* Katedrala na stranicama Dubrovačke biskupije
Crkva sv. Spasa u Dubrovniku

**Crkva sv. Spasa** je crkva u starom dijelu Dubrovnika.

Sagrađena je oko 1520. godine kao zavjetna crkva. Kada je potres 17. svibnja 1520. godine pogodio Dubrovnik, poginulo je oko 20 ljudi, a šteta na građevinama bila je velika. Građani Dubrovnika mislili su da će brdo Srđ pasti na grad. U znak zahvalnosti što se to nije dogodilo, Dubrovački senat odlučio je sagraditi ovu crkvu u blizini franjevačkog samostana i velike Onofrijeve česme. Nova crkva posvećena je blagdanu Spasova (Uzašašća), pa se na taj blagdan održavala i procesija.

Radovi na izgradnji povjereni su korčulanskom majstoru Petru Andrijiću, koji je podigao crkvu u renesansnom stilu. Sv. Spas se smatra prvom stilski cjelovitom renesansnom građevinom u Dubrovniku, budući da je dotad uglavnom prevladavao gotički stil u arhitekturi Dubrovnika. Crkva ima trolisno pročelje, odnosno zabat u obliku trolista, svojstven istočnojadransim renesansnim crkvama.

Kada je novi, puno jači potres 6. travnja 1667. pogodio grad, crkva sv. Spasa gotovo da nije pretrpjela nikakvu štetu. Danas se u njoj održavaju koncerti klasične glazbe i likovne izložbe.

## Literatura
* Radovan Ivančević: "Trolisna pročelja renesansnih crkava u Hrvatskoj", *Peristil* br. 35/36, 1992.-1993. (ISSN 0553-6707)
* *Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće*, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik, 1987.

## Vanjske veze

* Božo Cvjetković: Crkva Sv. Spasa u Dubrovniku
Samostan Sigurata u Dubrovniku

**Sigurata** je pučki naziv za crkvu i samostan Preobraženja Kristova na Prijekomu u Dubrovniku, ulica *Od Sierurate 13*. Naziv se razvio od latinskog imena ove crkve *Transfi gruratio Domini* (Preobraženje Kristovo), od kojeg su se u dugogodišnjoj uporabi u izgovoru ispuštanjem nekih glasova - tranSfIGURATio - razvili nazivi Sigrurat, Sikurat, Sigrurata, Sikurata. U pisanim ispravama prvi put se spominje 1. travnja 1281. godine.  Sagrađena je na uzvišenom mjestu s kojega se pruža pogled na cijeli grad. Crkva Preobraženja Kristova pripada predromaničkom južnodalmatinskom tipu jednobrodnih crkava s pravokutnom apsidom, pojasnicama i kupolicom koja je izvana kvadratična i neožbukana. Crkva je danas trobrodna, a dva su joj bočna broda, sudeći prema profilaciji portala i prozora pridodana krajem 17. stoljeća, možda neposredno nakon potresa 1667. godine. U ovoj je crkvi bilo sjedište bratovštine kovača i kotlara već u 14. stoljeću, a najvjerojatnije i od samog njenog početka. Najstariji grob te bratovštine u ovoj crkvi (sada ispred crkve) je iz 1423. godine, a najmlađa su dva groba iz 1808. (sada također ispred crkve). U ovoj je crkvi neko vrijeme bilo sjedište i bratovštine češljara vune, koje je zaštitnik sv. Vlaho, na što podsjeća nadgrobna ploča s natpisom: "S. DE FRATERNITA DE PETENATORI", sada ispred crkve, te mala slika sv. Vlaha uljem na platnu, sada u zbirci. Samostan je 1900. godine temeljito popravljen i tom mu je prilikom dograđen još jedan kat nad obje zgrade. Veliku obnovu samostan je doživio 1932. godine kada su mu nadograđena još tri kata nad obje zgrade.

## Zbirka

Unutar samostana nalazi se zbirka umjetnina.

* predmeti svakodnevne upotrebe, stvari i alati kojima su se koristile trećoredice sv. Franje koje se prvi put spominju 1. travnja 1284. godine
* dva tkalačka stana iz 18. stoljeća
* improvizirano ognjište
* slika sv. Vlaha iz 19. stoljeća
* češljara vune
* greben
* vaga ručne izrade iz 18. stoljeća
* liturgijski predmeti
* slike (15.-19. stoljeće)

## Izvori
Porporela

**Porporela** je najpoznatiji i najopjevaniji dio dubrovačkog starog grada i omiljeno kupalište.

## Naziv
Naziv Porporela izvedenica je latinske riječi *purpure*, što prevedeno na hrvatski znači umjetni niz grebena, školjića, stijena ili obala građena od niza grebena. Prvi se put spominje u venecijanskim izvorima 26. siječnja 1281., a u Dubrovniku se 1367. spominje pod nazivom *porporaria*. Iz te je riječi nastala izvedenica i današnji naziv *Porporela*.

## Historija

Po nalogu pomorsko-lučke uprave iz Trsta (Italija), koja je u tom razdoblju bila pod vlašću austro-ugarske vlade, godine 1873. započinju radovi na lukobranu Porporela.

Godine 1879. jako je olujno nevrijeme praćeno velikim valovima na Porporelu izbacilo kamen mase 3159 kilograma, koji je potom ugrađen u lukobran, a danas predstavlja svojevrsnu atrakciju.

## Porporela danas

Danas je Porporela omiljeno okupljalište mladih Dubrovčana i gostiju Dubrovnika. Na Porporeli se organiziraju koncerti, razne pučke zabave i sportska natjecanja.

Najpoznatije sportsko natjecanje je vaterpolska Divlja liga, u kojoj nastupaju amaterski klubovi dubrovačkih plaža i kupališta, a VK Porporela je pobjednik natjecanja u sezoni 2007. godine.

Najpoznatija pučka zabava je "Noć Porporele", a sav prihod sa zabave namijenjen je u humanitarne svrhe.

Porporela danas ima svoju udrugu, Republiku i kneza na čelu Republike. Donedavni knez Mladen Beš smijenjen je, a titulu novog kneza ponio je Milan Čejović.

## Sport
* VK Porporela - amaterski vaterpolo-klub, sudionik Divlje lige, pobjednik u sezoni 2007. godine.
* VK Uvalica - amaterski vaterpolo-klub, sudionik Divlje lige.
* VK Porat Profundis - amaterski vaterpolo-klub, sudionik Divlje lige.

## Izvori

## Vanjske veze
Službene stranice udruge Porporela
Danče

**Plaža Danče** je jedna od najstarijih plaža u Dubrovniku.

Smještena je podno samostanskog kompleksa s crkvom sv. Marije, ispod parka Gradac, dvjestotinjak metara udaljena od Starog grada.

Plaža je stjenovita, a more je duboko i čisto i za nijansu hladnije nego drugdje.

Plaža Danče se pruža prema otvorenom moru, nije zaklonjena od valova u vjetrovitim danima kada pušu jugo i maestral, pa se ne proporučuje djeci ili slabijim i neiskusnim plivačima.

## Zanimljivosti

Plaža Danče je, uz staru gradsku luku, kolijevka dubrovačkog vaterpola i vaterpolo kluba Jug, koji je u samim počecima igrajući i trenirajući na Dančama i u staroj gradskoj luci 20-tak puta bio prvak Jugoslavije kao i prvak Europe. Zanimljivo je da Jug nije izgubio nijedan trofej u 20-ak godina igranja vaterpola na Dančama. Tradiciju vateropla na Dančama je nastavila ekipa amaterskog vaterpolo kluba Danče koja je 2 puta osvojila popularnu dubrovačku Divlju Ligu, svojevrsno amatersko prvenstvo dubrovačkih kupališta. Njihovu je tradiciju nastavila ekipa Špilja '94 Danče koja je 2002. i 2011. godine osvojila Divlju ligu. U proljeće 2008. ekipe Špilja '94 Danče i Turčin Danče su osnovali vaterpolo udrugu Danče.

Jedna od zanimljivosti Danača je svakako i crkvica Sv. Marije čije časne sestre zvonjavom pozdravljaju sve brodove koji prolaze podno zidina Starog grada. 

## Izvori

## Vanjske veze
* Vaterpolo udruga Danče
Crkva sv. Marije na Dančama

**Crkva sv. Marije na Dančama** je zavjetna dubrovačka crkva, u kojoj se nalaze vrijedna umjetnička djela. Puni naziv je **Crkva svete Marije od milosti**.

Nalazi se na Dančama, dijelu grada Dubrovnika, dvjestotinjak metara udaljenog od stare gradske jezgre. Početkom 15. stoljeća, na tom prostoru bila je prva karantena (lazareti) u svijetu. 

U crkvi sv. Marije, koja je sagrađena 1457. godine, nalaze se najljepše slike dubrovačkih starih majstora: "Poliptih" Lovre Dobričevića na glavnom oltaru i "Poliptih" Nikole Božidarevića. Kraj crkve je samostanski kompleks i ostaci lazareta. Prema starom običaju, časne sestre iz samostana pozdravljaju mahanjem i zvonjenjem, brodove koji prolaze . Godine 2007. u Dubrovniku, svečano je proslavljeno 550. godina postojanja crkve.

## Reference

## Vanjske veze

* Slika Lovre Dobričevića: "Poliptih" iz crkve sv. Marije na Dančama
Zoë Wanamaker

**Zoë Wanamaker**, CBE (13. maj 1949 -) je britanska glumica, poznata po nizu zapaženih uloga na televiziji, među kojima se ističe Ariadne Oliver u *[[Agatha Christie's Poirot]]*. Rodila se u New Yorku, ali je kao dijete emigrirala u Britaniju, zajedno sa ocem, kanadskim glumcem Samom Wanamakerom koji se u doba makartističkih progona našao na hollywoodskoj crnoj listi. Wanamaker, koja je kasnije uzela britansko državljanstvo, se također ističe svojim specifičnim glasom koji je, između ostalog, posudila likovima iz video-igara serije *Fable*.

## Filmografija

### Video igre
* *[[Fable II]]* (2008) (video igra)
* *[[Fable III]]* (2010) (video igra)
* ** (2012) (video igra)

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* Natasha Lehrer, Biography of Zoë Wanamaker, Jewish Women Encyclopedia
* Controversy over payment for Harry Potter film Guardian Unlimited article
* Zoë Wanamaker  – *Downstage Center* interview at American Theatre Wing.org
* Actors On Performing  *Working in the Theatre* seminar video at American Theatre Wing, April 2006
* Zoe Wanamaker interviewed by Beth Stevens about Awake and Sing! on Broadway.com
* Zoe Wanamaker demands equal pay for actresses – Telegraph
Planes, Trains and Automobiles

***Planes, Trains and Automobiles*** () je američka filmska komedija snimljena 1987. u režiji Johna Hughesa. Protagonist, čiji lik tumači Steve Martin, je Neal Page, marketinški direktor iz Chicaga koji nastoji Dan zahvalnosti provesti sa svojom porodicom u New Yorku, ali zbog različitih okolnosti putovanje mora obaviti dugotrajnim i zaobilaznim putem. Radnja prikazuje kako mu pri tome društvo pravi optimistički, ali često iritantni trgovački putnik Del Griffith (čiji lik tumači John Candy). Film je doživio komercijalni uspjeh, a kritičari su često navodili kako je Hughes, dotada specijaliziran za filmove o adolescentima, pokazao spremnost da se pozabavi mnogo ozbiljnijim i "odraslijim" temama.

## Uloge

* Steve Martin ... Neal Page
* John Candy ... Del Griffith
* Laila Robins ... Susan Page
* Michael McKean ... Državni policajac
* Kevin Bacon ... Taksi trkač
* Dylan Baker ... Owen
* Olivia Burnette ... Marti Page
* Larry Hankin ... Doobie
* Richard Herd ... Walt
* Matthew Lawrence ... Neal Page, Jr.
* Edie McClurg ... Rent-a-car agent u St. Louisu
* Bill Erwin ... Čovjek u avionu
* Ben Stein ... Predstavnik na aerodromu u Wichiti
* Lyman Ward (*van špice*) ... John
* William Windom (*van špice*) ... Bryant

## Reference

## Vanjske veze
*
Caiçara (film)

***Caiçara*** je brazilski crno-bijeli dramski film snimljen 1950. u režiji Adolfa Celija, Toma Paynea i Johna Waterhousea. Protagonistica, čiji lik tumači Eliane Lage, je mlada djevojka problematične prošlosti koja, u nastojanju da sredi svoj život, pristaje na brak zbog koga će se preseliti na izolirani otok. Kritičari su u filmu pronašli dosta sličnosti sa američkim klasičnim horor-filmom *[[I Walked With Zombie]]*, prije svega zbog korištenja motiva vudua i "egzotične" muzike.

## Uloge
* Eliane Lage ... Marina
* Carlos Vergueiro ... Manuel
* Mário Sérgio ... Alberto
* Abilio Pereira de Almeida ... José Amaro
* Maria Joaquina da Rocha ... Felicidade
* Adolfo Celi ... Genovês
* Vera Sampaio
* Célia Biar
* Renato Consorte
* Luiz Calderaro
* José Mauro de Vasconcelos
* Zilda Barbosa ... Direktorica sirotišta

## Reference

## Vanjske veze
*
Sveti Andraž v Slovenskih Goricah

**Općina Sveti Andraž v Slovenskih Goricah** (slovenski: *Občina Sveti Andraž v Slovenskih Goricah*) je jedna od **212** slovenskih općina od 1.138 stanovnika., administrativni centar općine je selo Vitomarci.
## Geografija
Općina Sveti Andraž v Slovenskih Goricah prostire se na sjeveroistoku Slovenije, sjeverno od Ptuja, po brdima Slovenskih gorica, na površini od 17.6 km² na kojoj leži 7 naselja.
## Naselja Općine Sveti Andraž v Slovenskih Goricah
Drbetinci, Gibina, Hvaletinci, Novinci, Rjavci, Slavšina, **[[Vitomarci]]**
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Općine Sveti Andraž v Slovenskih Goricah
Il cammino della speranza

***Il cammino della speranza*** () je italijanski crno-bijeli film snimljen 1950. u režiji Pietra Germija. Protagonisti su žitelji sicilijanskog sela koje je zatvaranje lokalnog rudnika bacilo u potpuno siromaštvo te, koji, u očaju, nastoje pronaći bolji život kao ilegalni sezonski radnici u Francuskoj. Radnja prati njihovo putovanje prilikom koga ih progoni policija. *Il cammino della speranza* je sljedeće godine prikazan na prvom Berlinskom filmskom festivalu gdje je nagrađen sa Srebrnim medvjedom. Danas se smatra jednim od najznačajnijih ostvarenja italijanskog neorealizma.

## Uloge
* Raf Vallone - Saro Cammarata
* Elena Varzi - Barbara Spadaro
* Saro Urzì - Ciccio Ingaggiatore
* Franco Navarra - Vanni
* Liliana Lattanzi - Rosa
* Mirella Ciotti - Lorenza
* Saro Arcidiacono - Accountant
* Francesco Tomalillo - Misciu (kao Francesco Tomolillo)
* Paolo Reale - Brasi
* Giuseppe Priolo - Luca
* Renato Terra - Mommino
* Carmela Trovato - Cirmena
* Angelo Grasso - Antonio
* Assunta Radico - Beatificata
* Francesca Russella - Baka

## Nagrade
;Wins
* 1. berlinski filmski festival - Srebrni medvjed

;Nominacije
* Kanski filmski festival 1951 - Palme d'Or

## Reference

## Vanjske veze
*
Vitomarci

**Vitomarci** je selo u Sloveniji od 297 stanovnika, ono je i administrativni centar Občine Sveti Andraž v Slovenskih Goricah.
## Geografija
Vitomarci leže na sjeveroistoku Slovenije, udaljeni oko 16 kilometara sjeverno od centra Ptuja, u brdima Slovenskih gorica.
## Historija i znamenitosti
Nastanak sela vezan je uz formiranje samostalne župe u 15. vijeku, jer je dotad taj kraj bio pod Ptujskom dijecezom.
Zna se da se 1513. počela graditi crkva sv. Andraža na brdu, utvrđena bedemima da je štite od Osmanlija. Od 1819. se 30. novembra ispred crkve održava sajam na dan seoskog zaštitnika sv. Andraža.
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Općine Sveti Andraž v Slovenskih Goricah
Hajdina (općina)

**Općina Hajdina** (slovenski: *Občina Hajdina*) je jedna od **212** slovenskih općina od 3.736 stanovnika., administrativni centar općine je selo Zgornja Hajdina.
## Geografija
Općina Hajdina prostire se na sjeveroistoku Slovenije, zapadno od Ptuja, na površini od 21.8 km², na kojoj leži 7 naselja.
## Naselja Općine Hajdina
Draženci, Gerečja vas, Hajdoše, Skorba, Slovenja vas, Spodnja Hajdina, **[[Zgornja Hajdina]]**
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Općine Hajdina
Zgornja Hajdina

**Zgornja Hajdina** (njemački: *Ober Haidin*) je selo u Sloveniji od 847 stanovnika, ono je i administrativni centar Občine Hajdina.
## Geografija
Zgornja Hajdina leži udaljena oko 6 kilometara zapadno od centra Ptuja, tako da je danas praktički predgrađe tog grada.
## Historija
Selo se prvi put spominje 1164. kao *Ghandin*, ono se 1202. vlasnički razdvojilo na dva feuda (i dva naselja) Spodnju i Zgornju Hajdinu. Zgornja je postala feud štajerskih kneževa dok je Spodnja Hajdina postala feud salzburgških biskupa. 
 	  	 
Zgornja Hajdina bila je pravo selo sve do polovice 20. vijeka, ali joj se onda počela mijenjati struktura stanovništva, radnicima koji rade u obližnjem Ptuju i Kidričevu.
## Reference

## Vanjske veze
* Službene stranice Općine Zgornja Hajdina
Vazhkai

***Vazhkai*** (; ) je indijski crno-bijeli film na tamilskom jeziku snimljen 1949. u režiji A.V. Meiyappana. Radnja prikazuje kako mladić zavede seljanku i ostavi je trudnom, a nakon njenog pokušaja samoubistva brigu o bebi preuzima njen dobronamjerni suseljan, što pak izaziva sumnju njegove djevojke (čiji lik tumači Vyjayanthimala). Kao inspiracija za scenario je poslužio hollywoodski film *[[Bachelor Mother]]* iz 1939. godine. *Vazhkai* se smatra jednim od "društveno usmjerujućih" filmova, odnosno ostvarenja koja su kroz popularnu zabavu nastojala publiku potaknuti na pozitivno ponašanje. Postigao je veliki uspjeh, te je sljedeće godine dobio Nagradu Udruženja filmskih poklonika za najbolji tamilski film. Potakao je snimanje remake na telugu jeziku pod naslovom *[[Jeevitham]]*, a potom i na hindiju pod naslovom *[[Bahar (film)|Bahar]]*. Vyjayanthimala, koja je u vrijeme snimanja Vazhkaija imala 13 godina, nastupila je u sva tri filma, te postala jedna od tada najvećih indijskih filmskih zvijezda.

## Uloge
* Vyjayanthimala ... Mohana Shivashankaralingam
* M. S. Draupadi ... Meenakshi
* T. R. Ramachandran ... Nathan
* S. V. Sahasranamam ... Murthi
* K. Sarangkapani ... Shivashankaralingam
* P. A. Subbaiah Pillai ... Velayutham Pillai
* K. Ramaswamy ... Veerasamy
* M. S. Karuppaiya ... Vinayagam Pillai
* V. M. Ezhumazhai ... Asampavitham
* P. D. Sambantham ... Seeni
* S. R. Janaki ... Ambujam
* K. N. Kamalam ... Sivapakkiyam
* G. K. Saroja ... Lakshmi
* Lalitha ... Plesačica u posebnom nastupu
* Padmini ... Plesačica u posebnom nastupu

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Vazhkai profile at *[[Upperstall.com]]*
Jeevitham

***Jeevitham*** (; ) je indijski crno-bijeli film na telugu jeziku snimljen 1950. u režiji i produkciji A.V. Meiyappana. Predstavlja remake filma 
*Vazhkai* koga je Meiyappan prethodne godine bio snimio na tamilskom jeziku. Radnja prikazuje kako mladić zavede seljanku i ostavi je trudnom, a nakon njenog pokušaja samoubistva brigu o bebi preuzima njen dobronamjerni suseljan. *Jeevitham* se smatra jednim od "društveno usmjerujućih" filmova, odnosno ostvarenja koja su kroz popularnu zabavu nastojala publiku potaknuti na pozitivno ponašanje. Kao i prethodnik, oostigao je veliki uspjeh, te je sljedeće godine snimanje remake na hindiju pod naslovom *[[Bahar (film)|Bahar]]*. Jednu od važnih uloga je u filmu Vyjayanthimala, koja je ponovila nastup iz *Vazhkaija*; nakon što je ponovila nastup i u *Baharu*, postala je jedna od tada najvećih indijskih filmskih zvijezda.

## Uloge
* Vyjayanthimala ... Rani
* S. Varalakshmi ... Varalakshmi
* T. R. Ramachandran ... Pathi
* C. H. Narayana Rao ... Murthi
* Chilakalapudi Seetha Rama Anjaneyulu ... Shivashankara Lingam Prasad	
* Kanchi Narasimha Rao ... Basawayya
* K. Doraswamy ... Venkata Subbiah
* A. Narayana Rao ... Veeraswamy
* P. D. Sambantham ... Seenu
* A. L. Narayana Rao ... Bandivadu
* Venkumaba ... Bangaramma
* Baby Vimala ... dijete umjetnik
* Baby Narayanan ... dijete umjetnik
* Baby Meena ... dijete umjetnik
* Baby Annapoorna ... dijete umjetnik
* Padmini ... plesačica
* Lalitha ... plesačica

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Jeevitham profile at *[[Upperstall.com]]*
Bahar (film)

***Bahar*** (; ) je indijski crno-bijeli film na hindiju snimljen 1951. u režiji i produkciji A. V. Meiyappana. Predstavlja remake filma *[[Vazhkai]]* iz 1949. godine koga je Meiyappan bio snimio na tamilskom jeziku. Protagonistica, čiji lik tumači Vyjayanthimala je Lata, uspješna plesačica i pjevačica koja se, suprotno željama roditelja, uda za mladića po imenu Vasant Kumar (koga glumi Karan Dewan). Radnja prikazuje komplikacije koje nastanu kada se otkrije kako je Vasant u stvari novinski urednik te kako se brine za dijete najvjerojatnije začeto u njegovoj vanbračnoj vezi. *Bahar* se smatra jednim od "društveno usmjerujućih" filmova, odnosno ostvarenja koja su kroz popularnu zabavu nastojala publiku potaknuti na pozitivno ponašanje. U njemu je Vyjayanthimala ponovila glavnu ulogu, slično kao u ranijem telugu remakeu pod naslovom Jeevitham; u oba slučaja je morala naučiti jezik. Film je postigao ogroman uspjeh, i zahvaljujući njemu je Vyjayanthimala postala jedna od prvih glumica iz Južne Indije koja je postala bollywoodskom zvijezdom.

## Uloge
* Vyjayanthimala ... *Lata*
* Karan Dewan ... *Ashok / Vasant Kumar*
* Pandari Bai ... *Malti*
* Pran ... *Shekhar*
* Om Prakash ... *Choudhry Goverdhanlal Patwardhanlal*
* Leela Mishra ... *Maltina majka*
* Sunder ... *Lattu*
* Tabassum ... *Shashi*
* Indira Acharya 
* Chaman Puri

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Bahar profile at *[[Upperstall.com]]*