open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stjepan Debeljak Bil

**Stjepan Debeljak - Bil** (Ferdinandovac, 19. kolovoza 1908. — Zagreb, 23. studenog 1968.) bio je hrvatski partizan, političar SR Hrvatske i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Rođen je 19. kolovoza 1908. godine u selu Ferdinandovcu, kraj Đurđevca. Strojobravarski zanat završio je u rodnom mjestu 1925. godine, a zatim se zaposlio u Ložionici Jugoslavenskih državnih željeznica u Zagrebu, gdje je sudjelovao u revolucionarnom radničkom pokretu. Član Komunističke partije Jugoslavije postao je u listopadu 1932. godine. Zbog revolucionarnog rada, jugoslavenska policija ga je često hapsila i proganjala.

Narodnooslobodilačkom pokretu priključio se 1941. godine. Bio je sekretar (tajnik) Kotarskog komiteta KP Hrvatske u Dvoru na Uni, član Okružnog komiteta KPH za Baranju, sekretar OK KPH za Bjelovar, član OK KPH za zagrebačku oblast, rukovoditelj političkog odjela Treće vojvođanske udarne brigade i ostalo.

Poslije rata bio je rukovoditelj kadrovskog odsjeka Centralnog komiteta Komunističke partije Hrvatske, sekretar Sabora SR Hrvatske, član Predsjedništva Socijalističkog saveza radnog naroda Hrvatske, poslanik u Saboru SR Hrvatske i poslanik u Saveznoj skupštini Jugoslavije.

Umro je 23. studenog 1968. godine u Zagrebu. Sahranjen je u Grobnici narodnih heroja na zagrebačkom groblju Mirogoju.

## Odlikovanja
Nositelj je Partizanske spomenice 1941., Ordena narodnog oslobođenja i drugih jugoslavenskih odlikovanja. Ordenom narodnog heroja odlikovan je 27. studenog 1953. godine.

## Literatura
* *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost“, Beograd 1975. godina.
Gospićka katedrala

**Katedrala Navještenja Blažene Djevice Marije** u Gospiću uzdignuta je na stupanj i dostojanstvo katedralne crkve 25. svibnja 2000. godine, osnutkom Gospićko-senjske biskupije.
Prvotno kao župna crkva, današnja Katedrala izgrađena je između 1781. do 1783. godine u baroknom klasicizmu, primjer je tipizirane krajiške crkve 18. stoljeća.

Tijekom Domovinskog rata crkva je bila meta, a 15. rujna 1991. je i zapaljena. Tom je prilikom izgorio i krov i kapa zvonika sa unutrašnjošću, a zvona su rastopljena, dok je unutrašnjost Katedrale bila oštećena paljevinom. Obnova počinje tijekom Domovinskog rata, pred Božić 1992. godine pokrivena je. Obnova dobrim dijelom završena do blagdana Sv. Marije Magdalene 1999. godine

## Povezano

* Katedrala
* Crkvena umjetnost u Hrvatskoj
* Crkvena arhitektura u Hrvatskoj
* Katolička crkva
* Katoličanstvo u Hrvata
* Gospićko-senjska biskupija

## Izvori
* Gospićki glazbeni festival - O crkvama
* Grad Gospić - Biskupija
Trški Vrh

**Trški Vrh** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Krapine, Krapinsko-zagorska županija.

## Stanovništvo

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 393 stanovnika te 122 obiteljskih kućanstava.


:

## Povezano

* Crkva sv. Marije Jeruzalemske u Trškom Vrhu

## Izvori
Čepelovac

**Čepelovac** je naselje u sastavu Grada Đurđevca, u Koprivničko-križevačkoj županiji.

## Stanovništvo

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 345 stanovnika. 


:

## Izvori
Žarko Susić

**Žarko Susić** (Gospić, 10. srpnja 1915. - Zagreb, 26. travnja 2010.), hrvatski sportski novinar i atletski trener.

## Biografija

### Novinarski rad
U novinarstvu od 1934. do 2010. Umro je u svom stanu kao najstariji aktivni sportski novinar u svijetu. Pisao je za *[[Jutarnji list]]* 1934.-1936., te za *[[Ilustrovane sportske novosti]]* (1936.-1941.), u kojima je od 1939. bio i urednik. U tjedniku *[[Šport]]* bio je redaktor 1941.-1943. Od kolovoza 1945. bio je suradnik sportske rubrike *[[Narodni list|Narodnog lista]]*.

Zajedno s Miroslavom Habunekom pokrenuo je 1945. *[[Sportske novosti|Ilustrirane fiskulturne novine]]* (sada *Sportske novosti*). U *[[Vjesnik (novine)|Vjesniku]]* se zaposlio 1951., te je u tom listu bio urednik rubrike Sport 1951.-1975., a zatim do mirovine 1980. sportski komentator. U *Vjesniku* je nastavio suradnju honorarno iz mirovine do 2010.

Izvješćivao je s mnogih europskih i svjetskih prvenstava, te sa čak 16 olimpijskih igara (sedam zimskih i devet ljetnih), od Cortine d'Ampezzo 1956. do Atene 2004. godine. Bio je predsjednik Sekcije sportskih novinara Hrvatske 1971.-1974., te dopredsjednik Hrvatskog zbora sportskih novinara. Bio je mentor i uzor generacijama sportskih novinara u *Vjesniku*. Predavao je novinarstvo i u srednjoj školi.

### Sportski rad
Bio je stručni tajnik FD ''Akademičara'' (kasnije *Mladosti*) 1946.-1951., u kojemu je tada i kasnije bio atletski trener. Atletičari koje je trenirao osvojili su 40 naslova državnih prvaka odnosno prvakinja. S AK *Mladost* je kao trener sedam puta bio prvak države i jednom peti u Europi. Odgojio je i više vrsnih atletskih trenera. Bio je član Gimnastičke komisije AIPS-a i urednik nekoliko knjiga o sportu.

## Nagrade i priznanja

### Nagrade
* Trofej Saveza za fizičku kulturu Hrvatske (1960.)
* Majska nagrada Republičkog sekretarijata za prosvjetu, kulturu i fizičku kulturu (1962.)
* Nagrada SFKH "Milan Milanović" za životno djelo (1975.)
* Nagrada za životno djelo Saveza novinara Jugoslavije (1979.)
* Zlatna plaketa *Vjesnika* (1984.)
* Nagrada "Otokar Keršovani" za životno djelo u novinarstvu (2003.)
* Posebno priznanje Međunarodnog olimpijskog odbora za doprinos sportskom novinarstvu u svijetu koju mu je dodijelio tadašnji predsjednik MOO Juan Antonio Samaranch (2004.)
* Državna nagrada za sport "Franjo Bučar" za životno djelo (2007.)

### Odlikovanja
* : Medalja rada (1961.)
* : Orden rada s vijencem (1977.)
Nehaj

**Nehaj** je naziv za brdo koje se nalazi iznad grada Senja.

Naziv *Nehaj* dolazi od pojma *Ne hajati*, što bi u današnjem kontekstu moglo značiti kao *Ne brini* ili *Ne mari*.

## Historija

Ovo brdo je dobilo takav naziv od strane Uskoka koji su na njemu sagradili tvrđavu Nehaj u obrambene svrhe. Brdu su nadjenuli to ime jer su njime htjeli naglasiti građanima grada Senja, i svima onima koji su živjeli u blizini grada Senja, da se ne brinu ili da ne mare da će netko osvojiti ovo brdo, tj. Tvrđavu Nehaj, dok su god oni na njemu u svojoj utvrdi.

To se u ovome slučaju i obistinilo jer dok je god na brdu bilo Uskoka, ni jedan ga napadač nije uspio osvojiti, što je ujedno i značilo sigurnost za grad Senj koji se nalazi u podnožju brda. Samim graditeljima tvrđave jedini i osnovni cilj je bio obrana grada i ometanje Mlečana i Turaka u njihovim prodorima i osvajanjima.

No, ubrzo je sklopljen mir između Habsburgovaca i Mlečana, a jedan od uvjeta mira je bio iseljavanje Uskoka iz tvrđave Nehaj i Senja zbog stalne bojazni koju su zadavali Mlecima i Turcima. Taj čin je označavao siguran nestanak Uskoka sa povijesne pozornice, te izloženost ovih područja stalnim osvajačkim i pljačkaškim pohodima Turaka i Mlečana.

## Povezano

* Senj
* Tvrđava Nehaj
* Uskoci
Nikica Valentić

**Nikica Valentić** (Gospić, 24. studenog 1950. - Zagreb, 3. svibnja 2023.) bio je hrvatski političar i pravnik.

## Biografija

Na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu diplomirao je 1974. Direktor je stambenih zadruga Stanograd i Stanoinvest od 1978. do 1983, koje su godišnje gradile po 1000 stanova. Odvjetničkim poslom se bavi od 1983. do 1990. Specijalist je za investicijske ugovore, statusno trgovačko pravo, poreze i poslove s nekretninama. Od 1990. godine, pa sve do preuzimanja premijerskih dužnosti, bio je generalni direktor INA - Industrija nafte d.d. (najvećeg hrvatskog proizvođača naftnih derivata).

Postaje član HDZ-a i zastupnik u Saboru od 1992. do 1993. Po Tuđmanovoj želji, naslijedio je Hrvoja Šarinića na mjestu predsjednika Vlade. Tada je bio i dopresjednik HDZ-a Od 3. travnja 1993. do 7. studenog 1995. obnašao je dužnost hrvatskog premijera. Za Valentićeva mandata Hrvatska je zaustavila inflaciju, stabilizirala tečaj domaće valute te potom dana 30. svibnja 1994. godine uvela novu valutu, kunu.

Zastupnik je u Saboru od 1995. do 2000. Privatni poduzetnik od 1996., trenutačno se bavi građevinom kao vlasnik tvrtke Niva inženjering. Neki mediji ga nazivaju najuspješnijim hrvatskim premijerom. Umro je u Zagrebu 3. svibnja 2023. godine.
Edo Kovačević

**Edo Kovačević** (Gospić, 16. studenog 1906. - Zagreb, 15. ožujka 1993.), hrvatski akademski slikar.

Potomak je kneza vinjeračkog Dujma Kovačevića, koji je s rodonačelnikom uglednog plemićkog roda Rukavina Vidovgradskih Jerkom Rukavinom poveo 1683. u seobu Hrvate u Bag, a 1686. u Liku. Kovačević se smjestio u Smiljan, a Edo Kovačević potječe od te obitelji.

## Biografija
Diplomirao je na Akademiji u Zagrebu.
Bio je član skupine "Zemlja" i u tom razdoblju u njegovim djelima kulminira modri ton. Radio je pastele i tapiserije, a izveo je niz kazališnih scenografija i radio brojne postave  muzeja i galerija.
Godine 1986. postao je redoviti član JAZU-a, odnosno HAZU-a.

## Literatura
Josip Bach

**Josip Bach** (Gospić, 15. veljače 1874. - Zagreb, 6. srpnja 1935.), hrvatski glumac i redatelj

Završio je Miletićevu Hrvatsku dramatsku školu i 1898. angažiran kao glumac u HNK. Nakon stotinjak uloga, 1903. postaje redatelj. 1908. preuzima dužnost ravnatelja Drame, a od 1920. je ravnatelj administracije. Režirao je oko 350 predstava klasičnog repertoara, s osobitom sklonošću prema hrvatskim dramskim piscima.
Hrvački klub Ban Jelačić

**Hrvački klub Ban Jelačić** je hrvački klub iz Gospića.

Klupsko sjedište je na adresi *Pazariška 25*, Gospić.

## Klupski uspjesi

## Vanjske veze
Marko Došen

**Marko Došen** (Mušaluk kraj Gospića, 7. srpnja 1859. – Zagreb, 7. rujna 1944.) – hrvatski političar 

Završio je pučku školu u Lici i jedan razred gimnazije u Bjelovaru. Počeo se baviti trgovinom, ali 1890. odlazi u Rusiju i otvara knjižnicu u Petrogradu. U suradnji s ruskim povjesničarom M. Filipovim izdaje knjigu "Hrvati i njihova borba s Austrijom". Vratio se u Gospić 1893., a godinu poslije osnovao je tjednik "Hrvat", glasilo gospićkog kluba Stranke prava. Uređivao ga je deset godina. S njime su u klubu surađivali Fran Binički i Milan Ogrizović.

Zastupnik je Starčevićeve stranke prava u Hrvatskom saboru od 1913. do 1918. Bio je osobnim prijateljem Ante Starčevića. 

Poslije 1918. član je HRSS-a. Izabran je za zastupnika na izborima 1920., 1923. i 1925., kada je ušao u hrvatski Sabor. Nakon sporazuma Pašić - Radić 1925. prekida suradnju sa Stjepanom Radićem. Nakon uvođenja šestosiječanjske diktature pristupa ustaškom pokretu. 

Jedan je od organizatora Velebitskog ustanka 1932. Prije izvođenja akcije odlazi u emigraciju i pridružuje se Anti Paveliću u Italiji. 

Nakon proglašenja NDH-a vratio se u Hrvatsku i 1942. postao predsjednikom obnovljenog Hrvatskog državnog sabora. Usprkos poodmakloj dobi i teškoj bolesti predvodi skupinu saborskih zastupnika, koja je 30. studenog 1942. predala Anti Paveliću poduži memorandum, koji sadrži ozbiljnu kritiku vanjske i unutarnje politike NDH. U memorandumu se kritiziraju Rimski ugovori i demografsko uništenje hrvatskog naroda u Dalmaciji, zahtijeva se rješenje pitanja Dalmacije i Hrvatskog primorja, upozorava se na korupciju i nestručnost u upravi, na nezakonite postupke u logorima i opći osjećaj pravne nesigurnosti. Zahtijeva se reorganizacija i novi saziv Sabora, poboljšanje stanja u upravi i vojsci, puštanje iz logora svih koji su tamo neopravdano zatočeni i zatvaranje samo na temelju redovnog sudskog postupka. Reakcija je brzo uslijedila, u prosincu, Sabor je raspušten, ali je Marko Došen i dalje ostao na čelu njegova Predsjedništva. Godine 1944. imenovan je hrvatskim vitezom. Umro je u rujnu 1944. u 85. godini života. Pokopan je na Mirogoju uz najviše vojne i državničke počasti.

Otac je Ante Došena, hrvatskog časnika i novinskog urednika.
Cvijeta Grospić

**Cvijeta Grospić** (**Flora Dosen**) (Gospić, 22. veljače 1922.), hrvatska književnica.

U petoj godini života, preselila se iz Gospića u Zagreb. Studirala je hrvatski, engleski, francuski, talijanski te književnosti na tim jezicima. Sveučilišne studije započela je u Zagrebu, a završila u Pragu. Bila je u prijateljskim odnosima s Miroslavom Krležom, Jean Paul Sartreom, Mariom Soldatijem i drugima. Poslije 1948. živjela je u Italiji i udala se za industrijalca Stefana Wesela. Djela su joj u Francuskoj bila bestseleri. Uspjela djela prevedena su na svjetske jezike, najviše na talijanski.

Sve je romane napisala na francuskom. Jedino je roman Maestro napisala na hrvatskom (da bi osvježila svoj omiljeni jezik), pa je preveden na francuski.

Uzela je pseudonim Flora Dosen, jer joj se majka djevojački prezivala Došen.

## Djela

Romani:
* *[[Maestro]]* (*Le maestro*), 1961.
* *[[Misa ponedjeljkom]]* (*La messe du lundi*), 1962.
* *[[Luda želja]]* (*Un prix fou*), 1966.
* *[[Život kao život]]* (*La vie comme elle vient*), 1974.
* *[[Ja, svemir]]* (*Moi l’univers*) 1979.
* *[[Ilirka]]* (*L’Illyrienne*), 1986.

Zbirka pjesama
* *[[Prašina dana]]* (*La poussicre des jours*), 1972.

## Izvori
* Vijenac 396/2009 
* www.licke-novine.hr
Vale Vouk

**Vale Vouk** (Gospić, 21. veljače 1886. - Zagreb, 27. studenog 1962.), hrvatski botaničar slovenskog porijekla.

Potječe iz obitelji farmaceuta, porijeklom iz Slovenije. Njegov rođak Valentin Vouk, otvorio je prvu ljekarnu u Lici 1865. godine.

Maturirao je na gospićkoj gimnaziji 1909. godine, a diplomirao je i doktorirao u Beču. Od 1913. do 1956. uz kraći prekid za vrijeme Drugog svjetskog rata bio je profesor anatomije i fiziologije na Sveučilištu u Zagrebu te upravitelj Botaničkog zavoda i vrta. Pridonio je osnivanju Oceanografskog instituta u Splitu 1930., obnovi Instituta za biologiju mora u Rovinju i Dubrovniku te je organizirao arboretum u Trstenu. Bio je članom JAZU-a od 1920. godine.

## Najvažnija djela
* "Nauka o životu bilja", (Zagreb, 1918.),
* "Elementi botanike", (Zagreb, 1928.).
Fran Binički

**Fran Binički** (Mušaluk kraj Gospića, 11. srpnja 1875. – Gospić, 1. svibnja 1945.) – hrvatski svećenik, pisac, filozof, novinar i esejist.

## Biografija

Klasičnu gimnaziju završio je u Gospiću, a bogosloviju u Senju te 1899. služio mladu misu.
Bio je članom gospićkog kluba Stranke prava. S njime su surađivali Marko Došen i Bogdan Ogrizović.

Doktorirao je 1902. u Innsbrucku. Godne 1919. župnik je u Širokoj Kuli, a od 1924. u Ličkom Osiku. Pisao je pjesme, eseje i polemike, bavio se novinarstvom. Bio je vrstan prevoditelj, jer je znao grčki, latinski, njemački, francuski, talijanski, španjolski, engleski, ruski, poljski, češki i bugarski jezik.

Nakon partizanskog zauzimanja Gospića u travnju 1945. uhićen je i zatvoren u kaznionicu, gdje je obolio od tifusa, prekasno je prebačen u bolnicu, gdje je umro.

## Vanjske veze
* Fran Binički
Mladen Kauzlarić

**Mladen Kauzlarić** (Gospić, 10. siječnja 1896. – Zagreb, 6. rujna 1971.), hrvatski arhitekt.

1906. u Zagrebu pohađa I. realnu gimnaziju. Nakon što prekida školovanje u gimnaziji 1911. upisuje se u Građevnu stručnu školu pri tadašnjoj Obrtnoj školi. Nakon završene Građevne škole zbog rata ne može nastaviti školovanje te se zapošljava od 1917. do 1921. u građevnom poduzeću „Payer i Riszner“, gdje kao građevni tehničar vodi nadzor nad gradnjama. Godine 1921. na preporuku Jurja Denzlera zapošljava se u atelijeru arhitekta Huge Ehrlicha. U Ehrlichovom atelijeru radi do 1931. U to vrijeme ostvariti će i uspješnu suradnju s arhitektima Jurajom Denzlerom i Stjepanom Gombošem. Istovremeno Kauzlarić se 1926. upisuje na Arhitektonski odjel Drage Iblera pri Likovnoj akademiji. Godine 1927. polaže stručni ispit i dobiva titulu ovlaštenog graditelja a po svršetku Iblerovog tečaja stekao je i zvanje akademskog arhitekta. Godine 1940. zapošljava se na tadašnjem Arhitektonskom odjelu Tehničkog fakulteta  u Zagrebu.
Mladen Kauzlarić umire u Zagrebu 6. rujna 1971. godine u sedamdeset i šestoj godini živora.

Nakon 2. svjetskog rata Mladen Kauzlarić imenovan je na Tehničkom fakultetu za predstojnika Kabineta za prostorno i tehničko crtanje (1946.- 1948.) a potom za predstojnika Kabineta za projektiranje zgrada i interieura (1948. – 1952.). U isto vrijeme član je stručnog savjeta Arhitektonskog projektnog zavoda, a od 1950. dopisni je član JAZU- Odjela za likovnu umjetnost i muziku. Godine 1955. doktorirao je a od 1958. u nekoliko je navrata predstojnik Zavoda za projektiranje društvenih građevina. Redovnim članom Odjela za likovne umjetnosti JAZU imenovan je 1962. Godine 1965. dodjeljena mu je nagrada za životno djelo „Vladimir Nazor“, a godinu poslije odlazi u mirovinu.

## Opus

U svom opusu Mladen Kauzlarić realizirao je čitav niz ostvarenja od kojih nekoliko zauzima antologijsko mjesto hrvatske moderne arhitekture. Među najznačajnijim su:

* Vila Spitzer, Novakova 15, Zagreb (1931. – 1932.) 
* Vila Hirtzler- Schwartz, Josipovac16, Zagreb (1933. – 1935.)
* Vila Pučar, Novakova 24, Zagreb (1935. – 1936.)
* Vila Lukač, Goljak 5, Zagreb (1935. – 1936.)
* Vila Heinrich, Borošina 7, Zagreb (1936. – 1937.)
* Vila Kaufer, Borošina 9, Zagreb (1936. – 1937.)
* Vila Ladany, Nazorova 42a, Zagreb (1936. – 1937.)
* Vila Pick, Novakova 12, Zagreb (1936. – 1937.)
* Vila Schön, Pantovčak 74, Zagreb (1937.)
* Vila Kopista, Babonićeva 25, Zagreb (1937. – 1938.)

## Literatura
* Tomislav Premerl: "Hrvatska moderna arhitektura između dva rata, nova tradicija" (NZMH, Zagreb, 1990.),
* Hela Vukadin Doronjga: "24 sata heroja Mladen Kauzlarić, ukus međunarodnog Zagreba" (katalog izložbe, MGZ, Zagreb, 2003.).
Tvrđava Nehaj

**Tvrđava Nehaj** (poznata i pod nazivima *Kula Nehaj* te *Nehajgrad*) služila je kao vojna utvrda uskocima koji su je koristili kao mjesto s kojeg su branili grad Senj te pripremali napade na Turke i Mletke.

## Gradnja
Utvrda je sagrađena na brdu Nehaj 1558. godine, pod nadzorom kapetana i generala hrvatske Vojne krajine Ivana Lenkovića te kapetana Herberta VIII. Auersperga Turjaškog. Radi djelotovorinije obrane Lenković je dao do kraja porušiti sve crkve, samostane i zgrade izvan zidina Senja kako se u njima ne bi mogli utaboriti neprijatelji. Tako su za gradnju Nehaja porušeni crkva i samostan Sv. Petar i templarski samostan Sv. Jurja s istomenom crkvom, čiji su temelji kasnije otkriveni u prizemlju Nehaja. To uz pisane dokumente potvrđuju i dijelovi arhitekture, natpisi i druge starine ugrađene u zidine današnje tvrđave.

## Karakteristike tvrđave
Nehajska tvrđava je kockastog oblika, a orijentirana je prema stranama svijeta. Visoka je 18, a široka 23 metra. Vanjski zidovi sagrađeni su od tesanih kamenih blokova, a debeli su od 2 do 3,3 metara. Prema vrhu se sužavaju, te završavaju kruništem u kojemu je pet malih kutnih kula. U zidinama se nalazi oko stotinu puškarnica i 11 velikih topovskih otvora. Osim toga, tvrđava ima prizemlje s dvorištem i cisternom. U prizemlju se nalazi ognjište te prostorije za posadu i oružje. Posada od 100 vojnika bila je dovoljna da odbije napadače te je opsjednutom gradu Senju pružala odgovarajuću pomoć.

## Značenje Nehaja danas
Tvrđava se danas koristi u turističke svrhe, a njen vrh služi kao izvrstan vidikovac s kojega se pruža lijep pogled na Hrvatsko primorje i otoke Rab, Goli otok, Prvić, Cres, Krk te na planine Učku i Velebit. Također, Nehaj je i simbol grada Senja te se u stiliziranom obliku nalazi i na grbu grada.

## Izvori
* Meridijani, broj 90, prosinac 2004.

## Vanjske veze

* O tvrđavi na službenoj stranici Senja
Jure Turić

**dr. Jure Turić** (Gospić, 3. svibnja 1861. – Zagreb, 9. veljače 1944.), hrvatski književnik i pedagog.

Klasičnu gimnaziju završio je u Gospiću. Doktorirao je na pedagoškom fakultetu u Jeni (Njemačka) 1892. Kasnije se dr. Turić vraća u Hrvatsku i BiH i tamo predaje u Sarajevu, Petrinji i Zagrebu 1919. do 1926. gdje je profesor na sveučilištu. On je bio jedan od značajnijih pedagoga našeg vremena. I puno se zalagao za prava seoskog naroda da i taj sloj dođe do  školstva.

## Najpoznatija djela
* "Darovi svijeta", priča 1889 
* "Der Entschluss in dem Willensprozesse, aus dem Gesichtspunkt von Herbarts Metaphysik und Psychologie erörtert", Jena 1892. - disertacija na njemačkome 
* "Igra životom", 1909 
* "Tko je kriv?", 1940 
* "Pod kabanicom ", priče 1909

## Zanimljivosti
* I po njemu se danas zove jedna (jedina) osnovna škola u Gospiću "OŠ dr. Jure Turića Gospić"
Milan Mandarić

**Milan Mandarić**  (Vrebac, Gospić, 5. rujna 1938. - Beograd, 4. listopada 2025.) je poslovni čovjek, multimilijunaš i suvlasnik nogometnog kluba Leicester City F.C..

## Biografija
**Milan Mandarić** rođen je u Vrebcu u Lici. Kasnije seli s roditeljima u Vojvodinu. Odrastao je u Novom Sadu gdje s 21 godinu preuzima očevu trgovinu i vrlo uspješno posluje. 
Kasnije dolazi u sukob s vlastima komunističke Jugoslavije i tako odlučuje napustiti zemlju. Većinu vlasništva ostavlja u zemlji i seli u SAD, gdje se zapošljava se u tvrtki koja proizvodi kompjuterske dijelove. Kasnije 1971. godine osniva svoju firmu pod imenom Lika Corporation. Godine  1976. Mandarić dobiva američko državljanstvo. Svoju tvrtku kasnije prodaje Tendi Corporation i osniva novu tvrtku, pod imenom Sanmina.
Od 1999. do 2006. vlasnik je FC Portsmoutha koji je 2007. godine prodao rusko-francuskom milijunašu Alexandre Gaydamak, te kupuje nogometni klub Leicester City.
Josip Čorak

**Josip Čorak** (Rastoka, 14. lipnja 1943.) je bivši jugoslavenski hrvač, rodom iz Smiljana. Osvajač je srebrnog odličja na OI 1972. u Münchenu u hrvanju grčko-rimskim stilom u poluteškoj kategoriji.

## Sportska karijera
Tek kao osamnaestogodišnjak počeo se baviti hrvanjem u HK „Partizan“ u Gospiću. Godine 1966. osniva HK „Lika“ u kojem od osnutka do danas djeluje kao natjecatelj, trener i voditelj struke. Proglašen je sportašem 20. stoljeća u Ličko-senjskoj županiji.

## Jugoslavenska prvenstva
Prvak Jugoslavije u poluteškoj kategoriji u hrvanju grčko-rimskim načinom: 1971., 1975. i 1976.

## Napomene

## Vanjske veze
* Josip Čorak Homepage
Muzej Like Gospić

**Muzej Like Gospić** osnovan je 1958. godine, a od 1965. nalazi se u današnjoj zgradi, spomeniku kulture - B kategorije, građenom koncem 18. stoljeća 1789. godine kao ured i stan general pukovnika Ličke pukovnije u vrijeme Vojne krajine.

## Historija
Od trenutka osnutka je kao Muzej općine Gospić, a 1970. godine prerasta u regionalni muzej, odnosno od tada skrbi za svu pokretnu spomeničku baštinu, te za nepokretne spomenike kulture na području regije Like, danas kontinentalnog dijela Ličko-senjske županije.
	
## Odjeli muzeja
Prema kategorizaciji, Muzej Like Gospić pripada grupi kompleksnih muzeja, što znači da unutar svoje institucije objedinjuje i skrbi o svim područjima iz burne i bogate prošlosti ličkog prostora:

*Arheološki odjel s pripadajućim Lapidarijem,
*Numizmatički odjel,
*Kulturno povijesni odjel s pripadajućom Zbirkom oružja,
*Etnografski odjel,
*Galerijski odjel,
*Prirodoslovni odjel s poentom Velebita.

Jedna od posebnosti ovog Muzeja je jedina na području Županije tradicionalna likovna manifestacija Ličkog likovnog anala ili popularno nazvanog *Likanale*, koja od 1966. godine neprekidno okuplja velik broj renomiranih umjetnika - slikara, kipara, grafičara, keramičara, koji su osebujnim vezama utkani u ove prostore, a čija djela tvore bogat galerijski Fundus Muzeja.

Muzej je do sada sudjelovao ili provodio brojna arheološka istraživanja (Konjsko Brdo 1975.; Kosinjska dolina 1987.-1989.; Jankuša pećina 1988.; Bužim 1996.; Žuta Lokva 1996.-2001.; Udbina 1996-2001.; Lički Novi 1999.; Mušaluk 2001.). Uz započeta istraživanja iz antičkog i srednjevjekovnog razdoblja, planirana su istraživanja i na drugim lokalitetima.

Otvoren je novi Stalni postav arheologije Terra viva kojim se objedinjuje sveukupna slika Like od pretpovijesti do konca srednjeg vijeka, odnosno turske vladavine.

Stalni postav etnografije nalazi se unutar muzejskog dvorišta, u posebnoj, tradicionalnoj ličkoj kući brvnašici sa šimlom kao pokrovom i pripadajućim interijernim uređenjem, koji uz manje izmjene prati tradicionalna događanja tijekom godišnjih doba.

Za sada su posjetiteljima u Muzeju dostupni Stalni postav arheologije, Etnografski postav i Lapidarij, te povremene izložbe prema godišnjim planovima.

Muzej posjeduje i stručnu biblioteku koja pripada otvorenom tipu i na taj način se ostvaruje određeni kontakt s korisnicima, posebice učenicima i studentima.
Ujedno se radi i na stalnoj godišnjoj edukaciji djece, od predškolske do adolescenske dobi, u suradnji s vrtićem, školama i fakultetima.

Kao posebna, ali pripadajuća muzejska jedinica postoji i Memorijalni centar "Nikola Tesla" u Smiljanu koji je otvoren 10. srpnja 2006. godine povodom obilježavanja 150 godina rođenja Nikole Tesle.

## Izvor
* Službene stranice Grada Gospića
Matica hrvatska (Gospić)

**Matica hrvatska u Gospiću** na području Like djeluje od 1843. godine, samo godinu dana nakon osnutka Matice hrvatske (ilirske) u Zagrebu, s prvim povjerenikom u Gospiću, trgovcem Antom Prpićem, a iste godine počeli su djelovati Matični povjerenici u Gračacu, Korenici, Otočcu, Karlobagu, Buniću, Medku, Udbini i drugim mjestima preko kojih se širio krug pretplatnika na Matičina izdanja. S promjenjivim brojem članova, od 20 do 200 u Gospiću je Matica naročito uspješno djelovala od 1966. do 1972. godine. 

U to vrijeme Matica hrvatska u Gospiću izdala je tri zbirke pjesama: *Zir* Zlatka Tomičića, *Tisuću konjanika* Ranka Šimića i *Kamen Krekovače* Jovana Price te *Lički kalendar* (1968.), a postavila je i šest spomen-ploča književnicima i umjetnicima, u Gospiću: Josipu Draženoviću, Vjenceslavu Novaku, Budi Budisavljeviću, Juri Turiću i Miroslavu Kraljeviću, a u Vrhovinama Silviju Strahimiru Kranjčeviću. 

Nakon prekida u trajanju od 18 godina, nakon što je jugoslavenska komunistička vlast 1972. zabranila i raspustila Maticu hrvatsku, 1990. godine Ante Rukavina, predsjednik, i Milan Milinković Milček, tajnik, među prvima u Hrvatskoj ponovo osnivaju Ogranak Matice hrvatske u Gospiću. Zbog razaranja Gospića tijekom Rata u Hrvatskoj, ogranak počinje djelovati tek 1994. godine, kad je održana skupština ogranka nakon smrti Ante Rukavine. Otada je počeo rad novoimenovanog predsjedništva.

Od 1994. do kraja 2001. Matica hrvatska u Gospiću organizirala je 45 javnih, kulturnih manifestacija, poput znanstvenih predavanja, književnih susreta, koncerata i promocija knjiga. Osnovala je podružnice Matice hrvatske u Karlobagu, Korenici, Perušiću i Udbini. Tiskala je i *Gospićki spomen zbornik*, antologiju gospićke poezije *100 pjesama 10 gospićkih pjesnika* i tri zbirke pjesama: *Hrvatska jest* Grge Rupčića, *Povratak moru* Ivana Svetića i *Kad nas otme vrijeme* Miroslava Zdunića. Za *Gospićki spomen zbornik* Matičin ogranak u Gospiću dobio je Zlatnu povelju Matice hrvatske, a od Gradskog vijeća Grada Gospića Priznanje Grada Gospića.

## Izvori
* Službene stranice Grada Gospića
Starčevićanac (Gospić)

**Starčevićanac** je bio list iz Gospića. Bile su novinama Starčevićeva kluba.

Izlazile su kao polumjesečnik.

Urednik je bio Marko Došen.

Prvi broj je izašao 17. siječnja 1907., a zadnji broj je izašao početkom svibnja 1908..
NK Nehaj Senj

**NK Nehaj** je nogometni klub iz grada Senja.

## Historija

NK Nehaj je osnovan 1920. godine pod imenom **Senia**.

Još se zvao i **SEŠK** i **Omladinac**. Od 1949. godine nosi sadašnji naziv.

Trenutačno se natječe u 3. HNL - Zapad.

## Nastupi u završnicama kupa

### Kup maršala Tita

**1948.**

* 1. pretkolo: NK Nehaj Senj  - NK Zagreb 2-4 (prod.)

### Hrvatski nogometni kup

Najveći uspjeh u kupu je plasman u 1/8 finala 2005. godine gdje je Nehaj poražen sa 3:2 od splitskog Hajduka.
Željko Zagorac

**Željko Zagorac** (Gospić, 9. ožujka 1981.) je slovenski profesionalni košarkaš. Igra na poziciji krilnog centra, a trenutačno je član Heliosa iz Domžala.

## Slovenska košarkaška reprezentacija
Bio je član Slovenske košarkaške reprezentacije koja je nastupala na Svjetskom prvenstvu u Japanu 2006.

## Vanjske veze
*Profil  na NLB.com
Petar Došen

**Petar Došen Vidovgradski** ili **od Bilaj grada** (Gospić, ? - Gospić, 1878.)  je bio pukovnik austrijske carsko-kraljevske vojske i časnik Napoleonove vojske. Rodom je iz hrvatske obitelji Došen, ličkih Bunjevaca, obitelji koja je tradicionalno davala visoke vojne časnike. Brat je feldmaršala Antuna Došena. Njegov sin Lavoslav Došen je bio general austrijske vojske. Praunuk je Dujma, istaknutog borca za oslobođenje Like od Turaka.

## Biografija
Rodio se u Gospiću. Prateći tradiciju svoje obitelji, i Petar se dao u vojničku službu. Služio u postrojbama pješaštva: prvo u Ličkoj graničarskoj pješačkoj pukovniji, a potom je otišao u Otočku pješačku pukovniju.

Za vrijeme službovanja u austrijskoj vojsci su ga zatekli ratovi Austrije s Napoleonovom Francuskom 1805. i 1809..

Nakon što su francuske postrojbe zauzele te hrvatske krajeve, Petar Došen postaje časnikom francuske vojske. Sudjelovao je u Napoleonovoj vojni na Rusiju 1812. godine. Tada je bio satnikom u predstraži zbora Napoleonova brata Eugena Bonapartea, divizije Delsonza, brigade Plausouna, I. hrvatske graničarske pukovnije kojom je zapovijedao legendarni hrvatski zapovjednik Marko Šljivarić, kasnije odlikovanim ordenom Legije časti.

Bio je dijelom Napoleonovih snaga koje su prve prodrle u Borodino. Za to je zaslužio najviše francusko vojničko odličje - križem Reda počasne legije. Odlikovao ga je osobno potkralj Eugen Bonaparte 18. listopada 1812., zajedno s kapetanima Županom i Petrom Matasićem, natporučnikom Milom Franićem, nadstražmeštrom Timotijem Zaklanom i stražmeštrom Ivandoskim.

Došen je poslije zapovijedao Petrinjskom pješačkom pukovnijom.

Nakon Napoleonovog pada, vratio se u Otočku pješačku pukovniju odnosno Drugu bansku pukovniju gdje je bio časnikom.

Umirovio se u činu pukovnika. Umro je i pokopan je u Gospiću 1878. godine.

## Izvori
* I. Tomičić: Došeni, lički junaci, 1899.
* Ivan Bojničić: Der Adel von Kroatien und Slavonien, 1899.,238.
* Enver Ljubović, Grbovi plemstva Like, Gacke i Krbave, 2003., 94-95
* Lički vremeplov
Kata Pejnović

**Kata Pejnović** (Smiljan kraj Gospića, 23. ožujka 1899. – Zagreb, 10. studenog 1966.) bila je hrvatska političarka i narodni heroj. Rodom je iz Smiljana.

## Biografija
Rođena je 23. ožujka 1899. godine u selu Smiljan kraj Gospića. Odrasla je u rodnom mjestu, baveći se zemljoradnjom i kućnim poslovima. Udala se mlada i rodila petero djece.

Od 1936. godine prihvatila je politiku KPJ i izvršavala zadatke za komuniste. Aktivno je djelovala u partijskoj frakciji unutar društava „Seljačko kolo“ i „Seljačka sloga“. Godine 1938. primljena je za članicu Komunističke partije Jugoslavije. Na Prvoj okružnoj konferenciji KPH za Liku 1940. godine, izabrana je za člana Okružnog komiteta KPH za Liku.

Nakon osnivanja Nezavisne Države Hrvatske, sudjelovala je u pripremama oružanog ustanka u Lici. U jednom pokolju tijekom srpnja, ustaše su joj ubile supruga i tri sina.

Nakon izbijanja ustanka u Lici, Kata je radila na formiranju organizacije Antifašističke fronte žena u Lici. Na Prvom zasjedanju AVNOJ-a u Bihaću, 1942. godine, bila je izabrana za vijećnicu AVNOJ-a (tada je bila jedina žena-vijećnik AVNOJ-a).

Iste godine, na Prvoj konferenciji AFŽ-a u Bosanskom Petrovcu, izabrana je za predsjednicu AFŽ Jugoslavije. Na Prvom i Drugom zasjedanju ZAVNOH-a birana je za vijećnicu, a na Trećem zasjedanju 1944. i za članicu Predsjedništva ZAVNOH-a.

Poslije rata, bila je potpredsjednica Sabora NR Hrvatske i predsjednica Odbora za molbe i žalbe Republičkog vijeća Sabora NRH. Na Drugom kongresu KPH, izabrana je za članicu Centralnog komiteta KPH. Osim toga, bila je i članica Izvršnog odbora Saveza ratnih i vojnih invalida Jugoslavije, članica Izvršnog odbora Socijalističkog saveza radnog naroda Hrvatske i članica Izvršnog odbora Konferencije za društvenu aktivnost žena Hrvatske.

Umrla je 10. studenog 1966. godine u Zagrebu. Godine 1968., sahranjena je u Grobnici narodnih heroja na zagrebačkom groblju Mirogoju.

## Napomene

## Literatura
**Vojna enciklopedija* (knjiga šesta). Beograd 1973. godina.
**Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost“, Beograd 1975. godina.
Smilja Pokrajac

**Smilja Pokrajac** (Medak kraj Gospića, 8. veljače 1920. — Bruvno kraj Gračaca, 18. ožujka 1943.) bila je sudionica Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj.

## Biografija
Rođena je 8. veljače 1920. godine u Medku kraj Gospića. Osnovnu školu završila je u rodnom selu, a učiteljsku školu u Gospiću i Banjoj Luci. Članicom Komunističke partije Jugoslavije postala je 1939. godine.

Mjesto učiteljice dobila je u selu Prljevu kod Zrmanje, a ubrzo se i udala. U selu je djelovala i kao politička radnica u službi KPJ.

Poslije Travanjskog rata i uspostavljanja Nezavisne Države Hrvatske 1941. godine, ustaše su ju uhitili. Uspjela je da se izvuče iz zatvora, ali su joj muža ubili. Nakon toga se priključila pripremanju oružanog ustanka. Nakon početka ustanka u Lici, radila je na mobilizaciji snaga za Narodnooslobodilački pokret na području Zrmanje.

Krajem 1941. godine, bila je izabrana za članicu Kotarskog komiteta KP Hrvatske za Gračac, a ubrzo zatim i za predsjednicu Kotarskog odbora Antifašističkoge fronte žena za Gračac. Radila je i na stvaranju Narodnooslobodilačkih odbora na području gračačkog kotara. Na Prvoj okružnoj konferenciji antifašistkinja Like u rujnu 1942. godine, bila je izabrana za članicu Okružnog odbora AFŽ-a za Liku. Kao delegatkinja ličkih žena, sudjelovala je u pripremama i radu Prve zemaljske konferencije AFŽ-a Jugoslavije, održane početkom prosinca iste godine u Bosanskom Petrovcu.

Kada je početkom 1943. godine nastupila Četvrta antipartizanska ofenziva, Smilja je radila na organizaciji sklanjanja i zaštite civilnih izbjeglica u zbjegovima i pružanju pomoći vojnim jedinicama na fronti. Nakon završetka ofenzive, radila je na obnovi Narodnooslobodilačkog pokreta na području Gračaca. U to je vrijeme bila uvrštena među deset ličkih kandidata za članove Zemaljskog antifašističkog veća narodnog oslobođenja Hrvatske. Prilikom četničkog napada na sjedište Kotarskog komiteta KPH za Gračac, koje se nalazilo u selu Bruvnu, 18. ožujka 1943. godine, Smilja se upustila u borbu protiv četnika. Kad je uvidjela da se ne može izvući, zadnjim metkom je izvršila samoubojstvo, da im ne bi pala živa u ruke.

Ukazom Prezidija Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. prosinca 1951. godine, proglašena je za narodnog heroja.

## Literatura
* *Vojna enciklopedija* (knjiga šesta). Beograd 1973. godina.
* *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost“, Beograd 1975. godina.
Matija Rukavina

**Matija** ili **Mate Rukavina** barun Bojnogradski (Trnovac (Gospić), 1737. - Beč, 3. svibnja 1817.) hrvatski general Habsburške vojske.

## Biografija

Barun Matija Rukavina Bojnogradski rodio se 1737. godine u Trnovcu u časničkoj obitelji. Bio je satnik Ličke pješačke pukovnije, a 1778. godine postao je bojnik u Otočkoj pješačkoj pukovniji. Godine 1789. unaprijeđen je u pukovnika. Ranjen je 1794. godine u bitci s Francuzima kod mjesta Madona de Monte. Kao visoki časnik austrijske vojske došao je nakon pada Mletaka 1797. godine s vojskom u Zadar i pridonio propasti Mletačke Republike. Kao austrijski časnik i hrvatski domoljub bio je pristaša sjedinjenja Dalmacije s Hrvatskom nakon pada Mletačke Republike. Ovakvo držanje generala Rukavine nije se sviđalo Bečkom dvoru koji mu oduzima građansku vlast u Dalmaciji, a ostavlja vojnu vlast nad ovim područjem. Bio je od 1789. do 1795. godine zapovjednik Ogulinske pukovnije. Godine 1797. postavljen je za zapovjednika nekadašnjih mletačkih posjeda, Dalmacije i Albanije. Austrija je to područje upravo stekla mirom u Campoformiju, kojim je dokinuta vjekovna Mletačka Republika. To je bio vrlo težak i osjetljiv položaj pa su Rukavinine zasluge tim veće jer je znatno pridonio mirnom uspostavljanju austrijske vlasti. Njegovo poznavanje zemlje i ljudi, kao i njegova divovska pojava budili su strahopoštovanje, mir i red u svim dijelovima generalata i na njegovim granicama. Godine 1801. Rukavina je promaknut u čin podmaršala, a dvije godine poslije postao je titularni pukovnik-vlasnik 52. linijske pješačke pukovnije. Nakon sklapanja Bečkog mira Rukavina je umirovljen i ostatak života proveo je u Penzingu pokraj Beča. Ondje je i umro 3. svibnja 1817. godine.

## Izvori
ŽKK Gospić

**ŽKK Gospić** je hrvatski ženski košarkaški klub iz Gospića. Sjedište je na adresi Ante Starčevića 17, Gospić.

## Značajne igračice
*Sandra Mandir
*Jelena Ivezić
*Sena Pavetić

## Domaći uspjesi
* prvakinje Hrvatske: 2000., 2002., 2004., 2006., 2007., 2009., 2010., 2011., 2012.
*: doprvakinje: 2007., 2008.
*: prvakinje ligaškog dijela: 2006., 2007., 2010., 2012.
*: doprvakinje ligaškog dijela: 2007., 2008., 2011.
* osvajačice Kupa Hrvatske: 2005., 2005., 2007., 2009., 2010., 2011., 2012.
*: finalistice Kupa Hrvatske: 2006., 2008.

**[[MŽRKL liga|MŽRKL]]**
*prvakinje: 2004., 2010.
**doprvakinje: 2005., 2008., 2011.

Godine 2010. u izboru dnevnog športskog lista ''Sportske novosti'' klub je izabran za ženski športski sastav godine u Hrvatskoj.

## Izvori
* Službene stranice
Juraj Rukavina Vidovgradski

**Juraj (Gjuro) barun Rukavina Vidovgradski** (njem. *Georg Freiherr Rukavina von Vidovgrad*; 1777.-1849.), hrvatski časnik, političar i plemenitaš. Za hrvatsku je povijest bitan kao prva osoba koja je u Saboru progovorila hrvatskim. Bilo je to 1832. godine.

Potomak je Jerka Rukavine, zapovjednika utvrde Vidovca, rodonačelnika grane Rukavina Vidovgradskih. Iz obitelji je brojnih poznatih hrvatskih uglednika iz Trnovca, koja je dala čak tri generala i 54 časnika. 

Sudjelovao je u mnogim bitkama i ratovima, istaknuvši se osobito u bitkama Napoleonskih ratova te Revolucije u Mađarskoj 1848. Napredujući u vojnoj hijerarhiji dobio je godine 1818. čin pukovnika, 1829. generalbojnika, 1836. podmaršala, a 1849. generala topništva.  

Za vojne zasluge primio je najviše odlikovanje Habsburške Monarhije, Viteški križ Vojnog reda Marije Terezije.

## Literatura

* Ana Tomljenović: Najistaknutiji Bunjevci iz Smiljana, Trnovca i Bužima od naseljavanja 1686. do danas. Domaći skup s međunarodnim sudjelovanjem  *[http://media.wix.com/ugd/6f7c56_3e85291e0fabf3cf342bcdb385f23c49.pdf Bunjevci u vremenskom i prostornom kontekstu]* (pdf), Zagreb, 20. - 22. studenoga 2012.
David Kovačević

**David Kovačević**  (živio u 19. st.), bio je hrvatska vojna osoba. Bio je časnik, načelnikom grada Gospića, narodni zastupnik i dobrotvor. Rodom je iz Smiljana.

## Literatura
Mile Starčević

Dr. **Mile Starčević** (Žitnik, Gospić, 28. rujna 1862. - Zagreb, 10. ožujka 1917.), hrvatski političar. 

Studij prava završio je u Zagrebu 1889. Bio je pripravnik u odvjetničkoj pisarnici Josipa Franka. Od 1892. je odvjetnik u Zagrebu. Saborski je zastupnik 1892. - 1917. Uz strica Antu Starčevića jedan je od najaktivnijih pravaša. Nakon raskola stranke ostao je uz njega, a 1895. jedan je od osnivača Čiste stranke prava. 

Nakon što su Vladimir Vidrić i drugi đaci prosvjedno spalili mađarsku zastavu, na suđenju studenoga 1895. godine branili su ih Starčević i ugledni zagrebački odvjetnici Marijan Derenčin, August Harambašić, Kornitzer, M. Petračić, Franko Potočnjak, Ivan Ružić i Šime Mazzura. 

Godine 1908. pokrenuo je Starčevićevu stranku prava, s programom na izvornim ideološkim zasadama Ante Starčevića. Prema njemu pripadnici te stranke prozvani su "Milinovci". Po izbijanju 1. svjetskog rata zastupao je motrište o rješenju hrvatskog pitanja unutar Austro-Ugarske Monarhije.

## Literatura

* Opća i nacionalna enciklopedija u 20 knjiga, Zagreb, 2007.
* Irvin Lukežić: Gjuro Ružić i Šime Mazzura, Sušačka revija br. 58/59
David Kovačević ml.

**David Kovačević ml.** (1864.-1937.), bio je hrvatski profesor i stručni pisac. Rodom je iz Smiljana.

## Literatura
Franjo Sudar

**Franjo Sudar** (Brušane kraj Gospića, 23. ožujka 1903. - ?), hrvatski vojnik, pukovnik Ustaške vojnice.

## Biografija
Za vrijeme Kraljevine Jugoslavije službovao je kao dočasnik u vojsci. Nakon proglašenja NDH priključuje se Ustaškom pokretu.

U svibnju 1941. kao poručnik Ustaške vojnice odlazi u Nevesinje gdje formira tabore i mjesne ustaške postrojbe. U srpnju je organizirao ustaški zdrug (brigadu) kojim je obranio grad od pobunjenika. Kao zapovjednik I. bojne Crne legije vodio je borbe sa partizanima i četnicima u istočnoj Bosni, što mu je donijelo odlikovanje i promaknuće u čin bojnika. U rujnu 1943. postaje zapovjednik Crne legije tj. I. stajaćeg djelatnog zdruga. U studenom `1944. promaknut je u čin pukovnika.

U ožujku 1945. povjereno mu je zapovjedništvo 8. hrvatske divizije. Prilikom sloma NDH povlači se prema Austriji. Krajnja sudbina mu je nepoznata. Po partizanskom komesaru Milanu Basti, Sudar je zarobljen u svibnju 1945. u Sloveniji. Prema drugim navodima, bio je jedan od vođa Križara sredinom 1945.

## Literatura
**[[Tko je tko u NDH]]*
Ivan Golac (slikar)

**Ivan Golac** (Gospić, 1971.) je hrvatski slikar i kipar.

## Biografija
Rodio se je u Gospiću 1971., gdje je završio osnovnu i srednju školu. Studirao je u Rijeci na Filozofskom fakultetu gdje je diplomirao na odjelu slikarstva u klasi profesora Marijana Pongratza i Ksenije Mogin.

Samostalno je izlagao u Delnicama, Gospiću, Karlovcu, Pazinu, Pločama, Samoboru, a skupno na tridesetak izložaba u Hrvatskoj i inozemstvu. Česti je sudionik likovne stvaraonice Hrvatske vojske. Vodi likovnu radionicu za nadarenu djecu grada Gospića.

Slika krajobraze. Osmislio je više idejnih likovnih rješenja u svezi s uređenjem javnih prostora.

## Poznata djela
*spomenik svećeniku, piscu i jezikoslovcu Šimi Starčeviću u Karlobagu, podignut na prijedlog skupine građana i uprave karlobaškog kapucinskog samostana (postavljen 18. svibnja 2008.)

## Nagrade i priznanja
*posebno priznanje za izuzetan doprinos u promicanju i očuvanju kulturnih vrijednosti Like i Velebitskog primorja, za spomenik Šimi Starčeviću

## Izvori
*Kultura. Likovnjaci. Ivan Golac , Ličke novine, arhiva 2013./kultura do 7. travnja 2013., pristupljeno 30. svibnja 2013.
Nikola Hećimović Bracija

**Nikola Hećimović - Bracija** (Bukovac, kraj Gospića, 3. studenog 1920. – između Slunja i V. Kladuše, 26. veljače 1944.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Rođen je 3. studenog 1920. godine u selu Bukovcu kraj Gospića. Do 1941. godine bavio se ratarstvom u selu i povremeno išao na sezonske poslove. Pripadao je lijevom krilu Hrvatske seljačke stranke i posebno se isticao kao protivnik frankovaca, a zatim i ustaša.

Krajem 1941. godine, stupio je u partizanski odred „Ljubovo“. U isto vrijeme primljen je za člana Komunističke partije Jugoslavije. Kada je krajem godine od njegovog odreda i novih boraca formiran Korenički bataljun „Ognjen Prica“, postao je borac u njegovoj Drugoj četi.

Sudjelovao je u borbama protiv talijanskih vojnika kraj Korenice, a istakao se prilikom napada na talijansku posadu u Donjem Lapcu, 27. veljače 1942. godine. U napadu je bombama raznio jedan bunker i u utvrđenoj zgradi zaplijenio radio-uređaj. Istakao se i sljedećeg mjeseca prilikom partizanskog napada na talijansku posadu u Srbu. Bio je dio jurišne grupe Drugog bataljuna, koja je pokušala osvojiti školu u kojoj su se talijanski vojnici bili utvrdili.

Po zadatku Okružnog komiteta KPH za Liku, u ljeto 1942. godine, prebačen je iz bataljuna „Ognjen Prica“ u Kosinj, gdje su tada bili formirani Kosinjski bataljun „Matija Gubec“ i Četvrti lički partizanski odred. Bracija je bio postavljen za političkog komesara Druge čete bataljuna „Matija Gubec“.

Po odluci Okružnog komiteta KPH za Liku, 1943. godine bio je povučen iz vojne postrojbe i postavljen za tajnika Kotarskog komiteta KPH za kotar Perušić. Početkom 1944. godine, upućen je na partijski tečaj, koji se održavao u Topuskom. Vraćajući se s tečaja, poginuo je nesretnim slučajem, 26. veljače 1944, na putu između Velike Kladuše i Slunja.

Ukazom Prezidija Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. prosinca 1951. godine, proglašen je za narodnog heroja.

## Izvori
Bunica (Senj)

**Bunica** je naselje u sastavu Grada Senja, u Ličko-senjskoj županiji.

## Stanovništvo

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 85 stanovnika.

## Izvori
Lidija Bajuk

**Lidija Bajuk** (Čakovec, 23. studenog 1965.), hrvatska pjesnikinja i kantautorica, jedna od vodećih ličnosti hrvatske *[[etno glazba|etno]]* glazbe. Rođena u Čakovcu, ali zbog razvoja karijere preselila je u Zagreb. Članica je Društva hrvatskih književnika i i Hrvatske zajednice samostalnih umjetnika.

## Biografija
### Rano doba
Lidija Bauk je usvojoj ranoj mladosti svirala violinu u glazbenoj školi, a sa gitarom se prvi put srela kod svoje prijateljice koju je njezin bratić učio svirati. Nakon toga je u svom podrumu našla staru očevu gitaru na kojoj je napravila svoje prve glazbene korake, dok je novu gitaru dobila za svoj rođendan nakon što je imala saobračajnu nesreću. Dok je ležala u bolnici posudila je gitaru od prijateljice i čitavo vrijeme svirala u ležećem pložaju. Nakon povratka iz bolnice čekala ju je nova gitara koja je bila Proskurnjakov rad.

### Glazbena karijera
Svoju glazbenu karijeru počinje kao predizvođač na koncertima američkih glazbenika poput Johna Mayalla (Ljubljana, Čakovec i Beograd 1987.) i Joan Baez (u Ljubljana i Zagreb 1989.). Objavljuje svoja četiri samostalna etno albuma *Zora-djevojka* (1997.), *Kneja* (1999.), *Tira les* (2001.) i kantautorski *Luna* (2005.).

Pored glazbenih albuma, napisala i nekoliko značajnih knjiga iz područja: etnologija i narodni običaji. Najpoznatije djelo nosi naslov **Kneja**, a koristi se kao dodatna literatura na studiju etnologije.

Međimurska narodna pjevačica Elizabeta Toplek (poznatija kao kultna Teta Liza) često ističe vrijednost Lidijina izričaja, posebno u današnje vrijeme kad se mnogo toga prodaje kao etno.

29. lipnja 2002. održava samostalni glazbeni nastup podrške u programu Gay Pride-a, na Zrinjevcu netom nakon bačenog suzavca. Lidija je gostovala na više kompilacijskih i autorskih albuma, a njezina diskografija bilježi četiri samostalna albuma.

Piše za hrvatski tjednik za kulturu Hrvatsko slovo.

## Diskografija
* *Zora-djevojka* (1997.)
* *Kneja* - LP (1999.)
* *Tira les* (2001.)
* *Luna* (2005.)

## Bibliografija
* "Osmijeh je moja najbolja obrana" - pjesme (1991.)
* "Besput" - pjesme (1992.)
* "Razgovor s tišinom" - haiku (1995.)
* "Z mojga srca ružica" - bajkovite priče (1995.)
* "Vučica" - pjesme (1999.)
* "Kneja" - bajkovite priče (1999.)
* "Sandale na vodi" - pjesme (2000.)
* "Kneja - Vilinska šuma" - zbirka priča (2002.)

## Izvori

## Vanjske veze
* Lidija Bajuk - koncerti
* Društvo hrvatskih književnika
Vjenceslav Novak

**Vjenceslav Novak** (Senj, 11. rujna 1859. - Zagreb, 20. rujna 1905.), hrvatski romanopisac, novelist, publicist, glazbeni kritičar i pedagog.

## Biografija
Rođen je u doseljeničkoj češkoj obitelji, gdje je majka Senjanka iz doseljene bavarske obitelji. Bio je najugledniji pisac hrvatskog realizma, te su ga zvali *hrvatskim [[Balzac]]om*. Osnovnu i srednju školu je završio u Senju i Gospiću. Poslije završene preparandije u Zagrebu radi neko vrijeme kao učitelj u Senju.

U književnost ulazi 1881. godine pripovijetkom *Maca*. Napisao je sedam romana. Objavio je tridesetak pripovjedaka, a osim pripovjedne proze piše pjesme, feljtone, dramske pokušaje, recenzije, kritike i rasprave iz muzikologije i muzičke pedagogije.U svom proznom stvaralaštvu (ponajprije kao pripovjedač) prikazivao je sve slojeve hrvatskog društva. Otkrivao je moralnu i psihološku stranu ljudskog života, bavio se psihologijom ljubavi, roditeljstva, braka. Ponirao je u dušu umjetnika i intelektualaca. Pretežito je slikao tragičnu stranu života, s naglašenom osjećajem za ljudske nevolje te mu se djela odlikuju humanošću i samilošću. U hrvatsku je književnost uveo novinu: prikaz poniženog malog čovjeka i socijalne teme, često vezane uz velegrad - život gradske sirotinje i siromašnih đaka.

Novak želi obratiti pažnju da su Senjani uvijek branili svoju domovinu, te je za te bitke trebalo mnogo hrabrosti i želje za pobjedom, da se uspiju oduprijeti svim velikim silama: 

Imao je brojnu obitelj, bolovao od tuberkuloze, borio se s neimaštinom i može se reći da je u tom pogledu bio sasvim prosječan pisac tog doba. Bio je romanopisac, pripovjedač, kritičar i prevoditelj te je stvarao sve do 1905. godine. Započeo je romantičnom pripovijetkom, a završio je kao pisac moderne psihološke proze s okultnim motivima.

## Djela

* Romani:
** *Pavao Šegota*
** *[[Posljednji Stipančići]]*
** *Dva svijeta*
** *Podgorka*
** *Tito Dorčić*
** *Pod Nehajem*
** *Nikola Baretić*
*Pripovijetke:
** *Iz velegradskog podzemlj*a
** *Nezasitnost i bijeda* 
** *U glib* 
** *Pripovijest o Marcelu Remeniću*

## Izvori

* "Vjenceslav Novak " na knjiga-online.net
* Biografija - Hrt.hr 
* «Vjenceslav Novak». ''l'Enciclopèdia''. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.