open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Damjan Pavlović

**Damjan Pavlović** (Novi Sad, 1840. – Beograd, 1866) spada među najtragičnije srpske pjesnike, koji je svoj kratki život okončao samoubistvom. Rođen je 1840. godine u Novom Sadu, a poslije očeve smrti, 1849, sa majkom prelazi u Beograd. Zahvaljujući stipendiji Matice srpske iz zadužbine Pavla Jovanovića, upisao se 1857. na Politehnički institut u Beču, a 1862. prelazi na studije tehničkih nauka u Pragu. Po završetku studija, 1865. godine, vratio se u Beograd gdje se zapošljava u Ministarstvu građevine kao crtač.

Zahvaljujući dobrom znanju njemačkog i engleskog jezika, izvanrednom obrazovanju, a i kao obdareni pjesnik, književni i pozorišni kritičar, 1865. je angažovan od srpskog dvora da podučava Katarinu Konstantinović, dalju rođaku i tajnu ljubav kneza Mihaila Obrenovića. Ne znajući ništa o tome, Pavlović se zaljubljuje u Katarinu i prilikom jednog časa izjavljuje joj ljubav, 2. marta 1866, poslije čega ga Milivoje Blaznavac grubo izbacuje na ulicu, uz najpogrdnije riječi i uvrede. Duboko povrijeđen takvim poniženjem, u noći 3. marta izvršio je samoubistvo na strašan način, udarivši dvaput glavom o otvoreni šestar na svom radnom stolu.

Uz Mitu Popovića (1841–1888), Dragu Dimitrijević-Dejanovića (1843–1870), Milana Kujundžića Aberdara (1842–1893), Velimira Vasića (1842–1864), M. P. Šapčanina (1842–1895), Jovana Grčića Milenka (1846–1875) i druge, Damjan Pavlović pripada grupi poznih srpskih romantičara. To je i vrijeme velike krize romantizma, koji je u Evropi već zamijenjen novim poetikama i književnim pravcima. Pavlovićevo obrazovanje je bilo tehničko, a ne filološko ili pravničko. Do kraja svog nesretnog života radio je kao crtač i inženjer u Ministarstvu građevine u Beogradu. Zmajev sljedbenik, "imao je istinski nadahnute trenutke" (J. Deretić).

Pavlović je pripadao romantičarima omladinskog doba i pisao je uglavnom ljubavnu i rodoljubivu poeziju. Prvu pjesmu *"Suncu na zahodu"* objavio je u Šumadinki 1856. godine. Bio je potom saradnik *Podunavke* (1856–1858), *Srpskih novina* (1857), *Sedmice* (1857–1858), kalendara *Zimzelen* (1858) i *Vojvođanin* (1858), *Letopisa Matice srpske* (1858–1861), *Danice* (1860–1863), *Vile* (1866).

Damjan Pavlović je dugo bio zaboravljen pjesnik. Zoran Gavrilović u *Antologiju srpskog rodoljubivog pesništva* unio je njegovu pjesmu *Dunavo*, Miodrag Pavlović u svoju *Antologiju srpskog pesništva* pjesmu *Viši duh*, a Goran Maksimović u *Antologiju ljubavne lirike srpskog romantizma* pesme *Izbor* i *Srce, dušo!* Tek u naše vrijeme Staniša Vojinović priredio je i objavio knjigu pjesama Damjana Pavlovića.

## Vanjske veze
* http://www.rastko.rs/knjizevnost/jderetic_knjiz/
* http://riznicasrpska.net/knjizevnost/index.php?board=81.0
Luigi Russolo

**Luigi Russolo**  (Portogruaro (Veneto, 30. 04. 1885. - Laveno-Mombello, 04. 02. 1947.), talijanski slikar i kompozitor, najpoznatiji kao pionir eksperimentalna muzika te nekonvencionalnog korištenja muzičkih instrumenata. Russolo se smatra jednom od vodećih ličnosti poratne muzičke avangarde.

Jedan je od inicijatora futurizma i njegov glavni teoretičar u slikarstvu. Uz Carla Carrà, Umberto Boccioni, Giacoma Ballu i Gina Severinija, supotpisnik je *Manifesta slikara futurista* (*Manifesto dei pittori futuristi*, 1910). Bio je antitradicionalist, njegove slike i kipovi izražavaju novu estetiku prostornog dinamizma, pokreta i brzine.

## Manifesta
* *L'arte dei rumori* (1913)
* *Al di là della materia* (1938, metafizikai írása)

## Izvori
* Luciano Chessa Luigi Russolo, Futurist. Noise, Visual Arts, and the Occult. University of California Press, 2012. 
*Russolo életrajza, Allmusic 
*A kiáltvány és Russolo életrajza, Ubuweb 
* *Brockhaus–Riemann zenei lexikon*. Szerk. Boronkay Antal 3. köt. Budapest, 1985. Zeneműkiadó
Michel Ney

**Michel Ney, 1. vojvoda od [[Elchingen]]a** i **1. princ od [[Moskva (rijeka)|Moskve]]** (Sarrelouis, 10. siječnja 1769. - Pariz, 7. prosinca 1815.) je bio francuski vojskovođa i maršal tokom Revolucionarnih i Napoleonskih ratova. Ney je bio jedan od 18 Napoleonovih maršala tokom Prvog Carstva. Sudjelovao je u nizu Napoleonovih bitaka te je bio jedan od najznačajnijih francuskih zapovjednika u Napoleonskim ratovima. Nadimci su mu bili *Le Rougeaud* i *Le Lion rouge*, a zbog svoje hrabrosti na bojištu je prozvan *Le Brave des braves* (sh. *Najhrabriji među hrabrima*).

Ipak, nakon Napoleonova kraha, Ney je uhapšen i osuđen na smrt strijeljanjem zbog svog sudjelovanja u Napoleonovim pohodima. Pogubljen je u Parizu, čin koji je snažno podijelio francusku javnost. Odbio je nositi povez preko očiju i navodno je dobio pravo dati naredbu svojim krvnicima. Njegove posljednje riječi glasile su:

Pokopan je na groblju Père Lachaise.
Astijanakt

**Astijanakt** (, doslovno = "princ grada" ili "zaštitnik grada") bio je, u grčkoj mitologiji, sin trojanskog junaka Hektora, sina Prijamovog, i Andromahe, kćerke Eetiona, kralja grada Tebe u Kilikiji. Po rođenju je dobio ime **Skamandrije** () po reci Skamandru u Troadi, ali su ga Trojanci nazvali Astijanaktom jer je bio Hektorov sin i naslednik prestola.

## Mitologija

Tokom trojanskog rata Andromaha je dečaka sakrila u Hektorov grob, ali su ga Ahejci otkrili i ubili, kako sin ne bi postao očev osvetnik. Prema verziji u *[[Mala Ilijada|Maloj Ilijadi]]*, koju prenosi Pausanija, Astijanakta je ubio Neoptolem, sin Ahilejev, tako što je bacio dečaka sa zidina Troje. Prema drugoj verziji, koju je, kako se čini, opisivalo *[[Razorenje Ilija]]*, Neoptolem je Astijanakta ubio na žrtveniku Zevsa Herkeja, a i na nekim vazama nalazi se predstava na kojoj Neoptolem ubija Prijama, koji je utočište potražio kod žrtvenika, i to tako što staroga kralja udara Astijanaktovim beživotnim telom, dok pored stoje užasnuti posmatrači. U Ovidijevim *[[Metamorfoze|Metamorfozama]]* dečaka sa zidina bacaju Heleni. U Euripidovim *[[Trojanke|Trojankama]]* glasnik Taltibije otkriva Andromahi da je Odisej ubedio Ahejce da bace Astijanakta sa bedema te da je dete tako i ubijeno. U Senekinoj verziji *Trojanki* prorok Kalhant obznanjuje da se Astijanakt mora baciti sa zidina Troje da bi grčki brodovi mogli uz povoljan vetar zaploviti kući, ali kad je bio odveden na kulu, dečak se sam bacio.

Prema jednom predanju, koje prenosi Strabon, Astijanakt nije ubijen, nego je u Troadi osnovao novi grad, u koji je preselio stanovnike obližnje Skepside.

## Reference

## Literatura
* 
*
*
Perstvo

**Perstvo** (engleski: *peerage*, od staroengleskog *peer*, koji je izveden od latinskog *par*, što je značilo "isti, iz istog roda") je britanski sistem stratifikacije plemstva.

**Per** (engleski: *peer*; žena **peresa**, engleski: *peeress*) je nosilac jedne ili više plemićkih titula i uz to zemljoposjednik, i samo on može nositi tu titulu. Iako je uobičajeno 
da se i članovima njegove porodice obraća sa "*my[[lord]]* ili peresa, nitko od njih nije per. Titula pera može biti nasljedna ili dodjeljena doživotno za zasluge.

Postoji pet razreda (titula) perstva, a to su počevši od najviše ka najnižoj:
* vojvoda (engleski: *Duke*);
* markiz (engleski: *Marquess* ili *Marquis*);
* grof (engleski: *Earl*);
* vikont (engleski: *Viscount*);
* baron (engleski: *Baron*).

Sve do 1999. perovi su imali pravo na svoje doživotno zastupničko mjesto u Doma lordova britanskog parlamenta. 
Zakonom o doživotnom perstvu (engleski: *The Life Peerages Act*) iz 1958. omogućeno je imenovanje novih perova, zaslužnih za unapređenje života u Britaniji, ali oni dobijaju najnižu tutulu barona. Jednom izabrani oni to pravo uživaju do kraja života, ali ne i 
njihovi potomci.

Zakonom o Domu lordova (engleski: *The House of Lords Act*) iz 1999. ukinuto je pravo većini nasljednih lordova, na mjesto u parlamentu, ali je prilikom usvajanja zakona, prihvaćen amandman kojim je to pravo zadržalo 92 starih lordova.

U današnje vrijeme se samo članovi britanske kraljevske porodice i nadalje nagrađuju titulom nasljednog pera (engleski: *hereditary peer*)

## Historija
Perstvo se ustanovilo tokom 15. vijeka, kad su tadašnji feudalni gospodari (*Lords Temporal*) postali su nasljedni lordovi, od onda postoji podjela na 5 plemićkih razreda.

## Povezano
* Lord
* Dom lordova

## Reference

## Vanjske veze

* ''Peerage'' na portalu Encyclopædia Britannica
Gardaland

**Gardaland** je veliki zabavni park, pored jezera Garda u Sjevernoj Italiji kod gradića Castelnuovo del Garda. Najveći je tematski park takve vrste u Italiji i peti po veličini na svijetu, pa ga svake godine posjeti 3,000.000 posjetioca.

## Historija i opis
Park je otvoren 1975. i odonda se svake godine širi i dograđuje, tako da se danas prostire na površini od 445.000 m². Sam zabavni park ima 200.000 m². Kompleks Gardaland se danas sastoji od tri cjeline, Gardaland Parka, hotela i akvaparka *Gardaland SEA LIFE Aquariuma* koji ima 5000 morskih životinja smješenih u 37 bazena.

Gardaland Park ima brojne atrakcije za velike i male, između ostalog i 6 velikih "Roller Coastera": Blue Tornado, Magic Mountain, Sequoia Adventure, 
Orto Bruco, Mammut, Fuga da Atlantide i Raptor. Uz druge manje atrakcije nudi ukupno 56 vožnji.

## Povezano
* Zabavni park

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice
Nezavisni (politika)

**Nezavisni** ili **neovisni** je izraz koji se u kontekstu politike koristi za ličnosti koje se javno bave političkom djelatnošću bez formalnog članstva ili čvršće veze sa nekom političkom strankom ili sličnom organizacijom. Pod time se najčešće podrazumijevaju ličnosti u modernim državama, gotovo u pravilu višestranačkog uređenja, iako se mogu, mada rijetko, pojaviti i u jednostranačju. Izraz se najčešće koristi u kontekstu izbora kada se takva ličnost natječe za određenu funkciju kao **nezavisni kandidat**. Čest je, pak, slučaj da ličnosti izabrane na neku funkciju kao stranački kandidati svoju stranku napuste odnosno nastave vršiti svoju funkciju kao nezavisni zastupnici, vijećnici, gradonačelnici i sl.

U širem smislu se izraz nezavisni koristi i za ličnosti koje su formalni kandidati nekih političkih stranaka i organizacija, ali to čine kao predstavnici trećih stranaka u zemljama sa duboko ukorijenjenim dvostranačkim sistemom.

## Povezano
*Treća stranka
*Rubna politika
*Antipolitika
*Nestranačje
Asterion (razvrstavanje)

**Asterion** (, doslovno = "zvezdani" ili "vladar zvezda") može se odnositi na ove ličnosti u grčkoj mitologiji:

*Asterion, kralj Krita i suprug Europin.
*Asterion, rečni bog u Argolidi.
*Asterion, jedan od Argonauta, sin Hiperasija iz Pelene i Hipse ili Hipase.
*Asterion, Argonaut iz Tesalije, sin Antigone i Kometa ili Pirema ili Priska. Bio je brat Amfiona, koji ga je pratio u potrazi za zlatnim runom.
*Asterion, sin Neleja i Hloride, te stoga brat Nestorov; ubio ga je Herakle.
*Asterion, jedan od giganata, sin Anakta i unuk boginje Geje, koji je od oca nasledio vlast nad Anaktorijom. Svrgnuo ga je Milet, koji će tu oblast nazvati po sebi. 
*Asterion, jedan od Egiptovih sinova, koji se oženio Danaidom Klijom, koja ga je po očevom nalogu ubila prve bračne noći.
*Asterion, sluga Astrejev koji je modelirao nebeski svod.
*Asterion, vođa Krićana, sin Minoja i Androgenije, nazvan "Mlađim". Pratio je Dionisa na putu u Indiju. Porazio ga je Tezej. Nikad se nije vratio kući i ostatak života proveo je u Kolhidi. Sinovi su mu bili Milet, Kauno i Biblis.
*Asterion je, prema Pseudo-Apolodorovoj *[[Biblioteka (Pseudo-Apolodor)|Biblioteci]]*, bilo pravo Minotaurovo ime.
Deukalion Kritski

**Deukalion Kritski** () bio je, u grčkoj mitologji, kralj Krita, sin Minoja i Pasifaje te unuk Zevsov.

## Mitologija
Deukalion je učestvovao u lovu na kalidonskog vepra. Higin ga spominje i kao jednog od Argonauta,. ali ga verovatno meša s Deukalionom, sinom Hiperasijevim, budući da Apolonije Rođanin, Valerije Flak i Pseudo-Apolodor ne navode Deukaliona Kritskog među Argonautima.

Oženio se Aristijadom, kćerkom Dionisa i Metanire, s kojom se upoznao za vreme bakhičkih svetkovina na ostrvu Skiru. Deukaliona je na prestolu nasledio sin Idomenej, koji je onda predvodio Krićane u trojanskom ratu. Deukalion je imao i kćerku Kretu te vanbračnog sina Mola. Odisej se u jednoj sceni u *[[Odiseja|Odiseji]]* pretvara da je Deukalionov sin Aeton dok prerušen razgovara s Deukalionovom suprugom, no nije jasno da li je Aeton zaista bio pravi Deukalionov sin, koga je Idomenej možda ostavio kao namesnika tokom rata ili ga je Odisej jednostavno izmislio.

## Reference

## Literatura
*
Aparajito

***Aparajito*** (; ) je indijski crno-bijeli igrani film snimljen na bengalskom jeziku 1956. u režiji Satyajita Raya. Temelji se na dijelovima romana *[[Pather Panchali (roman)|Pather Panchali]]* i *[[Aparajito (roman)|Aparajito]]* bengalskog književnika Bibhutibhushana Bandyopadhyaya, odnosno predstavlja nastavak prethodne godine snimljenog filma *[[Pather Panchali]]*. Protagonist je dječak po imenu Apu, a radnja prati njegovo odrastanje i život sa ocem koji se doselio u Vanarasi, a potom i školovanje u Calcutti zbog koga je morao napustiti rodno selo i majku. *Aparajito* je, slično kao i prethodno ostvarenje, doživio niz pohvala, prije svega od strane međunarodne kritike te niz prestižnih nagrada na festivalima. Među njima se najviše ističe Zlatni lav koga je osvojio kao jedini nastavak u historiji venecijanske Mostre. Uspjeh *Aparajita* je Raya potakao da snimi još jedan nastavak - *[[Apur Sansar]]* (Apuov svijet) - koji će kasnije činiti znamenitu Apuovu trilogiju.

## Uloge
* Pinaki Sen Gupta – Apurba "Apu" Roy (dječak)
** Smaran Ghosal – Apu (adolescent)
* Kanu Banerjee – Harihar Roy, Apuov otac
* Karuna Banerjee – Sarbajaya Roy, Apuova majka
* Ramani Ranjan Sen  – Bhabataran, stari stric
* Charu Prakash Ghosh – Nanda Babu
* Subodh Ganguly – Razrednik

## Vanjske veze
* 
*  ''Aparajito''  at SatyajitRay.org
* Comparisons of film versions of ''Aparajito''
* Reelviews review of ''Aparajito''
Bitka kod Lützena (1813)

**Bitka kod Lützena** se odigrala za vrijeme Šestog koalicijskog rata u periodu Napoleonskih ratova, između Francuske i prusko-ruske koalicije. Poslije jednog dana intenzivnih borbi, Prusija i Rusija se povlače, ali bez konjice Francuzi ne uspijevaju do kraja uništiti neprijatelja u povlačenju.

## Prethodni događaji
 
Napoleon Bonaparte, ponovno ustrojava svoje postrojbe s preživjelima iz neuspjele ruske kampanje i maršira u Njemačku u travnju 1813. da bi se suočio s Rusima i Prusima.
Nakon ujedinjenja sa snagama kojima je zapovijedao Eugenio de Beauharnais, napreduje prema Leipzigu u Saskoj.

Napoleon dolazi u Erfurt 25. travnja, dok maršal Ney pobjeđuje u bitci kod Weissenfelsa. Napoleon seli svoj stožer u Weissenfels i gradi 3 mosta za prelazak na desnu obalu rijeke Saal. 1. svibnja, maršal Ney napreduje s jedonom divizijom prema Poserni koja je branjena sa šest topova i 15.000 pripadnika konjice. Iza Neya su marširale snage Gerarda, Marchanda, Breniera i Ricarda i u samo nekoliko sati konjanici se povlače pred snagama francuske infanterije.
U ovoj bitci poginuo je od topničke vatre, Jean-Baptiste Bessieres, vojvoda od Istre, što je duboko pogodilo cara.

U noći između 1. i 2. svibnja, Napoleon postavlja svoj logor u Lützenu. Ney se smjestio u centru osvojenog sela Kaja. Lijevo, na rijeci Elster, se odmarala mlada vojska, dok su iskusniji vojnici bili desno formirajući krug oko Napoleona.

U jutro 2. svibnja francuske snage uočavaju rusko-pruske snage.

## Bitka

Glavni napad rusko-pruske koalicije bio je usmjeren na francuski centar. Veliki broj koalicijskih vojnika marširao je u formaciji prema selu Kaji, praćeni mnogobrojnom konjicom.
Selo Kaja je osvajano i izgubljeno nekoliko puta, da bi na kraju ostalo u rukama generala Gerarda, koji je bio nekoliko puta ranjen no nije htio napustiti bojno polje.
Ruske trupe su ponovo marširale prema francuskom centru tražeću u njemu slabu točku da bi opet preuzeli selo Kaju, ali ih Napoleon odbija i prelazi u napad.

Bitka je trajala cijeli dan i kasno uvečer bojno polje je bilo u francuskim rukama. Bitka se trebala nastaviti i sutradan ali Wittgenstein nagovara cara Aleksandra I. i pruskog kralja Friedricha Wilhelma II. na povlačenje.

Iako bitka kod Lützena nije bila neka odlučujuća bitka, ipak je francuska pobjeda utjecala da njemački saveznici ostanu lojalni Napoleonu, mada je to bilo samo privremeno.

Rusko-pruske trupe imale su gubitke od 30.000 poginulih i ranjenih. Francuski gubici su bili oko 10.000 mrtvih.

## Izvori

## Poveznice
* Napoleon Bonaparte
* Bitka kod Leipziga

## Bibliografija

* Bruce, R.- Dickie, I.-Kiley, K.-Pavkovic, M.-Schneid, C. Técnicas Bélicas de la Época Napoleónica. Editorial Libsa.2008.
* Florentín, Manuel. Grandes Estrategas de la Historia. Extra Historia y Vida.
* Historia de Napoleon Escrito por P.M. Laurent del Ardeche Napoleón
Pierre-Charles Villeneuve

**Pierre-Charles-Jean-Baptiste-Silvestre de Villeneuve** (Valensole, 31. prosinca 1763. - Rennes, 22. travnja 1806.) je bio francuski mornarički časnik i admiral tokom Napoleonskih ratova. Villeneuve je bio glavni zapovjednik francusko-španjolske flote koja se sukobila s Nelsonom kod Trafalgara 1805. godine i tako glavni odgovorni za katastrofalni poraz koji je u potpunosti dokinuo planiranu invaziju Engleske od strane Napoleonove vojske. Villeneuve je nakon bitke zarobljen i odveden u Englesku, gdje je boravio u svratištu. Dozvoljeno mu je da prisustvuje pogrebu Lorda Nelsona. 

Konačno je oslobođen krajem 1805. godine te se vratio u Francusku gdje se beuzspješno pokušao vratiti u vojsku. Dana 22. travnja 1806. pronađen je mrtav u hotelu *Hôtel de la Patrie* u Rennesu sa šest ubodnih rana na području lijevog plućnog krila i jednom na području srca. Smrt je službeno zabilježena kao suicid. Takva presuda dovela je do toga da Villeneuveova smrt bude ismijana u britanskim novinama, a ubrzo su se pojavile glasine kako je Napoleon u tajnosti dao ubiti Villeneuvea.
Katrej

**Katrej** () bio je, u grčkoj mitologji, kralj Krita, sin Minojev i Pasifajin. Imao je jednog sina, Altemena, i tri kćerke, Apemosinu, Aeropu i Klimenu. Katreja je nehotice ubio njegov vlastiti sin, čime se ispunilo proročanstvo.

## Mitologija
Prema Pseudo-Apolodorovoj *[[Biblioteka (Pseudo-Apolodor)|Biblioteci]]*, kad je Katrej jednom prilikom upitao proročište kakva mu budućnost predstoji, dobio je odgovor da će ga ubiti jedno od njegove dece. Katrej je od svih krio odgovor proročišta, ali je Altemen za njega ipak saznao te je, iz straha da će ubiti oca, zajedno sa sestrom Apemosinom napustio Krit i otišao na ostrvo Rodos. Svoje druge dve kćerke Katrej je predao Naupliju da ih odvede s Krita; Aeropa se udala za Plistena, a Klimena za Nauplija. Na drugim mestima, pak, isti autor kaže da se Aeropa udala za Atreja. Mnogo godina kasnije Katrej je, već u dubokoj starosti, isplovio u potragu za sinom, želeći mu ustupiti vlast. Lađa mu je pristala na Rodosu, čiji su stanovnici pomislili da se radi o piratskom brodu, te su ga pod Altemenovim vodstvom napali. Altemen je usmrtio Katreja ubodom koplja, čime se drevno proročanstvo ispunilo. Katrej je svečano pokopan, a pogrebu je prisustvovao i njegov unuk Menelaj, čije je odsustvo iz Sparte iskoristio Paris da otme lepu Helenu.

Diodor Sicilijski daje nešto drugačiju verziju mita te kaže da je proročište zapravo samom Altemenu reklo da mu je suđeno da ubije oca. Prema predanju koje donosi Sofokle u *[[Ajant (Sofokle)|Ajantu]]*, a koje je sledio i Euripid u izgubljenoj tragediji *Krićanke*, Katrej je zatekao Aeropu u krevetu s nekim robom i poslao je Naupliju da je kazni smrću utapljanjem.

## Reference

## Literatura
*
*
*
*
Dihotomija

**Dihotomija** (iz grč. διχο: na dva dijela + τομία: sječenje) je dijeljenje ili podijeljenost cjeline na dva jednaka nepreklapajuća dijela, što označava proceduru u kojoj se jedna cjelina dijeli na dva dijela, ili na pola. U takvoj podjeli nešto što je dio jedne polovine ne može biti nikako dio druge polovine.

Termin dihotomija se također koristi kada se želi označiti podijeljenost nečega na dva nezavisna, često suprotstavljena dijela, a da pri tome oni nisu potpuno jednaki. Ovakva upotreba termina dihotomija nije potpuno točna.

## Povezano
* Dualizam

## Vanjske veze
*  ''Dihotomija''
*  ''Dichotomy analysis''
Androgej

**Androgej** () ime je dve ličnosti u grčkoj mitologiji.

## Minojev sin
**Androgej** bio je sin Minoja i Pasifaje, te otac Stenela i Alkeja, koji će kasnije postati Heraklovi saborci. Androgej je izgubio život u Atini, no o okolnostima njegove smrti postojala su različita predanja.

Prema nekim izvorima, Androgej je, kao izuzetno spretan u svim atletskim disciplinama, otišao s Krita u Atinu da se takmiči na Panatenejskim igrama. Savladao je sve svoje protvnike u nadmetanjima, a zatim požurio u Tebu da stigne na tamošnje takmičenje, koje se održavalo u Lajevu čast. Međutim, iz zasede su ga napali i ubili poraženi takmičari s Panateneja. Servije kaže da su Androgeja usmrtili sami Atinjani i Megarani. Plutarh samo kaže da se za Androgeja "mislilo da je izdajnički ubijen", ali ne izjašnjava se smatra li to istinom ili ne. Prema drugoj verziji, Androgeja je Egej, atinski kralj, poslao da se bori protiv Maratonskog bika, koji je pustošio Atiku; Androgej nije uspeo da savlada bika i čak je u borbi s njim izgubio život. Pausanija kaže da je bik ubio Androgeja nesrećnim slučajem, ali da Minoj u to nije verovao. Prema Diodoru Sicilijskom, Egej je usmrtio Androgeja jer se plašio da će ovaj pružiti podršku Palantovim sinovima u borbi protiv Egeja. Neki su, pak, pričali da je Androgej poginuo u bici između Atinjana i Krićana. 

Atinjani su ustanovili kult heroja za Androgeja i podigli mu žrtvenik u Faleronu.

Minoj je za Androgejevu smrt saznao dok je na ostrvu Parosu prinosio žrtvu Haritama. Dovršio je obred žrtvovanja, ali je, ophrvan bolom, zbacio venac s glave i naredio frulašima da prestanu sa sviranjem, zbog čega otada svetkovine u čast Harita na Parosu nisu sadržavale muzički element. Da bi osvetio sinovljevu smrt, Minoj je napao Atinu, ali, kad opsada grada nije donela rezultate, molio je Zevsa da kazni Atinjane. Na grad se tada sručila strašna glad i epidemija kuge. Atinjani su potražili savet od proročišta, a ono im je odgovorilo da moraju žrtvovati Hijakintove kćeri. Kako ni to nije pomoglo, Atinjani su se ponovo obratili proročištu, koje im je odgovorilo da moraju dati Minoju šta god im on zatraži. Kralj je obavezao Atinjane da mu svakih sedam ili devet godina šalju na Krit sedam mladića i sedam devojaka kao hranu Minotauru. Ove ljudske žrtve nastavile su se sve dok Tezej nije ubio Minotaura.

Propercije u jednoj elegiji kaže da je Androgeja oživeo Asklepije.

## Ahejski ratnik

**Androgej** je ime jednog ahejskog ratnika u Vergilijevoj *[[Eneida|Eneidi]]*, koji je tokom zauzeća Troje usred noći zamenio Eneju i njegove Trojance za skupinu grčkih vojnika i tu grešku platio glavom. Potom je Enejin saborac Koreb navukao Androgejevu ratnu odeću kako bi zavarao još grčkih boraca, ali je na kraju bio prvi iz Enejine skupine koji je izgubio život.

## Reference

## Literatura
*
*
__NOTOC__
Boreadi

**Boreadi** () zajedničko je ime kojim se, u grčkoj mitologiji, nazivaju **Zet** (Ζήτης) i **Kalej** (Κάλαϊς), sinovi Boreje, boga severnog vetra, i Oritije, kćerke atinskog kralja Erehteja.

## Mitologija
Zet i Kalej učestvovali su u pohodu Argonauta i obično se opisuju kao krilati ljudi, mada neki kažu da su im krila izrasla iz glave i nogu, a neki da su ih imali samo na nogama ili na ramenima. Njihova sestra Kleopatra udala se za proroka Fineja, kralja grada Salmidesa. Kad su Argonauti, na putu za Kolhidu, svratili u Finejevu zemlju, među njima su se nalazili i Kalej i Zet. Svoju su sestru našli u tamnici, gde ju je sa sinovima zatvorio Finej na podsticaj svoje druge žene, Ideje, kćerke skitskog kralja Dardana. Boreadi su ih oslobodili, predali im kraljevstvo i drugu Finejevu ženu poslali natrag u Skitiju, gde je Dardan sam presudio svojoj kćerki. 

Drugi pričaju da su Zet i Kalej oslobodili Fineja od harpija, koje su mu, po Zevsovoj kazni, svaki dan grabile i zagorčavale hranu. Kad su Boreadi s Argonautima stigli u Salmides, Finej ih je srdačno dočekao i ispričao svoju tužnu sudbinu te zatražio njihovu pomoć. Zet je obećao da će mu pomoći, ali je zatražio od Fineja da se zakune da je to po volji bogova. Finej se zakunuo Apolonom i, kad su harpije jurnule na postavljenu trpezu, Kalej i Zet isukali su mačeve i zauvek ih oterali iz Trakije. Finej je u znak zahvalnosti ispričao Argonautima šta ih sve čeka na putu ka Kolhidi.

Neki kažu da su Boreadi stradali dok su gonili harpije ali je poznatije predanje da su ostali uz Argonaute i da su, po povratku u Grčku, pobedili u trčanju na pogrebnim igrama priređenim povodom Pelijine smrti. Prema jednoj verziji, Boreade je svojim strelama ubio Herakle kod ostrva Teneda, pri čemu su navođeni različiti razlozi Heraklovog gneva na Boreade. Jedan od razloga bio je to što Herakle nije mogao oprostiti Zetu i Kaleju što su savetovali Argonautima da ga ostave u Miziji.

Pričalo se da se grobovi Zeta i Kaleja nalaze na Tenedu i da su označeni nadgrobnim stelama, od kojih je jedna podrhtavala svaki put kad bi zapuhao severac.

Kalej se spominje i kao osnivač grada Kalesa u Kampaniji.

## Reference

## Literatura
*
*
__NOTOC__
Pigmeji (mitologija)

**Pigmeji** () bili su, u grčkoj mitologiji, narod koji je živeo na južnoj obali Okeana i koji se svakog proleća morao boriti s jatima ždralova. Pigmeji su ljudi vrlo niskog rasta, tj. visoki su isto onoliko koliko kod prosečnog čoveka iznosi razdaljina između lakta i šake; ta se razdaljina na grčkom jeziku označavala imenicom πυγμή *(pygmḗ)*, pa odatle Pigmejima i ime.

## Mitologija
### Poreklo i lokacija

Verovalo se da potiču od Pigmeja, sina Dorovog i unuka Epafovog. Kasniji autori obično ih lociraju blizu izvora reke Nila, kamo svake godine dolaze ždralovi i napadaju njihova polja. Hekatej je pisao da Pigmeji sekirom ljušte klasje kukuruza, budući da se smatralo da se bave poljoprivredom. Aristotel, kako se čini, nije smatrao da se radi o sasvim izmišljenom narodu, već je mislio da su Pigmeji pleme koje obitava u gornjem Egiptu, poseduje izuzetno male konje i živi u pećinama. Kasnije se spominju i Pigmeji na severu, koji žive u blizini Tule i za koje se pripovedalo da žive kratko, da su niski i naoružani kopljima veličine igle. Spominju se i Pigmeji u Indiji, koji žive pod zemljom na istočnoj obali reke Ganga.

### Rat sa ždralovima
Prema mitu, rat Pigmeja i ždralova izazvala je nekada davno devojka Enoja, vrlo lepa, ali i ohola, koja je uskraćivala dužno poštovanje bogovima, naročito Artemidi i Heri. Kad se Enoja udala za Nikodama i rodila sina Mopsa, Pigmeju su joj počeli ukazivati počasti kao kakvom božanstvu. Da bi se osvetila Enoji, Hera ju je pretvorila u ružnu pticu – ždrala. Enoja je želela ostati među Pigmejima, kako bi bila uza svog sina, ali Hera je podstakla Pigmeje da je oteraju. Od tada se vodi stalni rat između Pigmeja i ždralova. 

Drugi pripovedaju da je ovaj rat izbio zbog lepe Gerane, žene Pigmejke kojoj su sunarodnici ukazivali božanske počasti, a koju je Hera, zbog njene hvalisavosti i oholosti, pretvorila u ždrala.

Postojalo je i predanje o Heraklovoj borbi s Pigmejima. Kad je Herakle savladao Posejdonovog sina Anteja i zaspao od umora, Pigmeji su ga odlučili ubiti i tako osvetiti svog velikog prijatelja Anteja. U grupama su napadali pojedine delove Heraklova tela, a kad su junaka probudili ubodi njihovog malog oružja, sve je Pigmeje strpao u svoju lavlju kožu.

Scene iz mita o Pigmejima često su predstavljane na vazama. Na stopi François-vaze (560. pne.) naslikana je borba Pigmeja sa ždralovima, a slične se scene nalaze i na delima helenističke i rimske umetnosti.

## Reference

## Literatura
*
*
__NOTOC__
Tuberozno sklerozni protein

**Tuberozno sklerozni proteini** 1 i 2, takođe poznati kao TSC1 (hamartin) i TSC2 (tuberin), formiraju proteinski kompleks. Kodiraju ih dva gena *TSC1* i *TSC2*. Kompleks je poznat kao tumorni supresor. Mutacije ovih gena mogu da uzrokuju tuberoznu sklerozu. U zavisnosti od tipa bolesti, mentalna retardacija, epilepsija i tumori kože, retine, srca, bubrega i centralnog nervnog sistema mogu da budu simptomi.

## Fiziološke uloge
TSC1/TSC2-kompleks integriše signale iz okruženja kao što su stres i energetski status kod kvasca i stres, energetski status i faktori rasta kod sisara u TOR signalizaciji. U slučaju stresa (DNK oštećenje, hipoksija) ili male dostupnosti izvora energije, on se aktivira i supresuje proteinsku sintezu. Faktori rasta dovode do inhibicije kompleksa i imaju pozitivni efekat na proteinsku sintezu. Defekti ovog gena rezultiraju u umanjenoj kontroli ćelijskog rasta i mogu da uzrokuju tuberoznu sklerozu ili tuberozno sklerozni kompleks (TSC). TSC je retka genetička bolest koja uzrokuje rast benignih tumora u mozgu i drugim vitalnim organima. Kombinacija simptoma može da obuhvati epileptičke napade, zastoje razvića, behevioralne probleme, kožne abnormalnosti, plućne i bubrežne bolesti.

## Proteinska struktura
Poznate su sledeće funkcije tuberina:
* Dejstvo proteinske ubrzavajuće GTPaze (GAP) za Rap1a GTPaze.
* C-terminalna transkripciona aktivacija.
* Selektivna modulacija transkripcije posredovana članovima familije steroidnih receptora.

## Reference

## Literatura

*
Alberto Moreno

**Alberto Moreno Pérez** (Sevilla, 5. srpnja 1992.) je španjolski nogometaš koji trenutačno igra kao lijevi branič za Villarreal CF. U 2013, Moreno je bio uključen u idealni tim turnira UEFA Euro U-21.
Bharat Mata

**Bhārat Mātā** (hindi, sa sanskritskog , *Bhārata Mātā*), ***Majka ***, ili *Bhāratāmbā* (sanskrit: ; अम्बा *ambā* znači 'majka') je nacionalna personifikacija Indije kao boginje majke. Obično se prikazuje kao žena odjevena u sari zlatnožute boje koja drži indijsku zastavu, a ponekad u društvu lava.

## Izvori

## Vanjske veze

* Patriotic fervour  The Hindu, August 17, 2003.
* The life and times of Bharat Mata Sadan Jha, Manushi, Issue 142.
* Bharat Mata Images Prof. Pritchett, Columbia University
Majka Indija (razvrstavanje)

**Bharat Mata** (; ; ) može označavati:

*Bharat Mata, nacionalna personifikacija Indije;
*''Mother India'' (knjiga), kontroverzna knjiga američke publicistkinje Katherine Mayo iz 1927. godine;
*''Bharat Mata'' (film), indijski igrani film iz 1957. godine; rež. Mehboob Khan
Mother India (knjiga)

**Mother India** () je knjiga američke publicistkinje Katherine Mayo originalno objavljena 1927. godine. Njena tema je bila indijsko društvo, odnosno tada aktualni indijski pokret za nezavisnost, pri čemu je autorica iznijela stav da su Indijci još uvijek previše zaostali i primitivni da bi mogli izgraditi moderno društvo bez britanske vlasti. Kao glavni razlog za to je navodila hinduističku religiju, odnosno njen efekt na odnos društva prema ženama, kasti nedodirljivih, prljavštini, a prije svega pretjeranu sekusalnost indijskih muškaraca. Mayo je u knjizi tvrdila da je ona odgovorna za većinu problema u indijskom društvu, kao što su prostitucija, učestala silovanja, homoseksualnost, venerične bolesti, a prije svega adolescentske trudnoće i brakovi.

Knjiga je nakon objavljivanja izazvala žestoke reakcije u Indiji, a među kritičarima se našao i Mahatma Gandhi. Osim što se javno spaljivala na ulicama indijskim gradovima, zajedno sa lutkama autorice, potakla je pisanje najmanje pedeset knjiga i pamfleta kojom su se osporavala njene teze. Usprkos toga, kao i navoda da je Mayo bila prije svega potaknuta rasističkim i indofobnim predrasudama, *Mother India* je dugo vremena imala snažan uticaj na percepciju indijskog društva i kulture u SAD.

Nepune tri decenije kasnije je indijski sineast Mehroob Khan namjerno uzeo naslov Mayoine knjige za svoj epski film *[[Bharat Mata (film)|Bharat Mata]]*, motiviran željom da se suprostavi njenim navodima.

## Literatura
* 
* 
* 
*
Katherine Mayo

**Katherine Mayo** (27. januar 1867 - 9. oktobar 1940) je bila američka historičarka i publicistkinja, najpoznatija po djelima u kojima je promovirala rasistički koncept bjelačke superiornosti, odnosno stav da su jedino bijeli anglosaksonski protestanti (WASP) "istinski" Amerikanci. Zbog toga se žestoko protivila useljavanju katolika u SAD, ali i davanju političkih i drugih prava američkim crncima, za koje je tvrdila "da ne mogu kontrolirati svoju seksualnost". Njeno najpoznatije i najkontroverznije djelo - knjiga *[[Mother India (knjiga)|Mother India]]*, objavljena 1927. godine - je za temu imala tadašnju Indiju i žestoko kritiziralo hinduizam kao izvor svih problema u indijskom društvu, kao i indijski pokret za nezavisnost, smatrajući da Indija nije spremna za nezavisnost od britanske vlasti. Stavovi Katherine Mayo su dugo vremena značajno uticali na percepciju Indije u američkoj javnosti.

## Djela
* *Justice to All: History of the Pennsylvania State Police* (1917)
* *The Standard Bearers: True Stories of Heroes of Law and Order* (1918)
* *That Damn Y* (1920)
* *Mounted Justice: True Stories of the Pennsylvania State Police* (1922)
* *The Isles of Fear: The Truth about the Philippines* (1925)
* *Mother India* (1927)
* *Slaves of the Gods* (1929)
* *Volume II* (1931)
* *Soldiers What Next!* (1934)
* *The Face of Mother India* (1935)
* *Selections from Mother India* (1998, Mrinalini Sinha, urednik)

## Izvori

## Vanjske veze
*Mother India book download
John Woo

**John Woo** (吳宇森; Guangzhou, Kina; 22.09. 1946., -) hongkonški je filmski redatelj, producent i scenarist. Poznat je po velikom utjecaju na razvoj akcijskog filma. Čest motiv u njegovim filmovima su golubovi i usporene snimke prilikom akcijskih sekvenci. Iako su mu roditelji Kinezi, bili su religiozni i pobjegli iz Kine u Hong Kong nakon Kineske revolucije 1949., te je i Woo odgojen u katoličkom okruženju. Ovo je utjecalo i na njegov filmski opus, u kojem je često imao priče o likovima koji traže iskupljenje i pokajanje nakon svojih pogrešnih postupaka.

1976. oženio se za Annie Woo Ngau Chung-lung, sa kojom ima troje djece. Od 1993. živi u SAD-u. Za film *[[Face/Off]]* je osvojio nagradu Saturn za najbolju režiju.

## Filmografija

## Vanjske veze

*
*
*A John Woo Retrospective
Superiornost bijele rase

**Superiornost bijele rase** ili **bijela superiornost** () predstavlja vjerovanje u to da su pripadnici bijele rase po svojim fizičkim i mentalnim sposobnostima superiorni drugim rasama, te da bi na temelju toga trebali imati ekonomsku, kulturnu i političku dominaciju nad svijetom ili pojedinim zemljama. Pod time se najčešće podrazumijeva specifična rasistička ideologija koja se zalaže za različite oblike institucionalne rasne segregacije, odnosno imperijalističku hegemoniju bjelačkih nad ne-bjelačkim nacijama i državama.  Koncepti bijele superiornosti se znaju razlikovati s obzirom na specifične geografske, demografske, kulturne i političke okolnosti, a vrlo često po kriteriju što se smatra bijelcem, a što ne. Zagovornici bijele superiornosti tako, na primjer, iz bjelačkog rasnog korpusa isključuju Jevreje, a za što je glavni motiv antisemtizam. Bijela superiornost je kroz historiju kao koncept najveću popularnost imala u drugoj polovici 19. i početkom 20. vijeka, odnosno služila kao opravdanje za kolonijalističko upravljanje velikih dijelova Azije i Afrike od strane evropskih država. Kasnije je u svom najčišćem obliku postala poznata kroz koncept arijevske rase koji su prigrlili njemački nacionalsocijalisti. Danas se kao izraz uglavnom koristi u kontekstu američkog društva i politike, kako bi se opisalo organizacije kao Ku Klux Klan i pokret Kršćanskog identiteta.

## Povezano
*Eurocentrizam
*Breme bijelog čovjeka
*Apartheid
*Superiornost crne rase
Aurat

**Aurat** je riječ koja znači "žena" na hindiju i urduu. 

Također može označavati:

* Awrah, genitalije i druge dijelove tijela koji se moraju pokrivati u islamu.

## Filmovi
* ''Aurat'' (film, 1940), indijski film, rež. Mehboob Khan
* ''Aurat'' (film, 1953), indijski film, ul. Premnath
* ''Aurat'' (film, 1967), indijski film, rež. Rajesh Khanna
* ''Aurat'' (film, 1986), indijski film, rež. B. R. Ishaara, ul. Zeenat Aman
Aurat (film, 1940)

***Aurat*** () je indijski crno-bijeli igrani film snimljen na hindiju godine 1940. u režiji Mehboob Khana. Glavni lik je siromašna seljanka po imenu Radha (a čiji lik tumači Sardar Akhtar), koju napusti muž, a ona sama postane predmetom pohote lokalnog lihvara. Radnja prikazuje kako njena dva sina - koje tumače Surendra i Yakub - na kraju završe na suprotnim stranama zakona. Khan je film snimio pod snažnim uticajem klasičnog hollywoodskog filma *[[The Good Earth (film)|The Good Earth]]* iz 1937. godine. Danas je Aurat najpoznatija po tome što je deceniju i pol poslužila kao predložak za mnogo poznatiji remake pod naslovom *[[Majka Indija (film)|Majka Indija]]*.

## Uloge
* Sardar Akhtar ... Radha
* Surendra ... Ramu
* Yakub ... Birju
* Jyoti
* Harish
* Arun ... Shamu
* Vatsala Kumthekar ... Kumthekar
* Brij Rani ... Tulsi
* Akbar Ghulam Ali
* Nisar Ahmad Ansari
* Kanhaiyalal ... Sukhi Lala
* Kanu Pande

## Reference

## Vanjske veze
*
Tsui Hark

**Tsui Hark** (徐克; Sajgon, Vijetnam; 15.2. 1951., -) hongkonški je filmski redatelj, producent, glumac i scenarist vijetnamskog podrijetla. Producirao je nekoliko slavnih hongkonških filmova, kao što su *[[A Better Tomorrow]]*; *[[A Chinese Ghost Story]]*; *[[Once Upon a Time in China]]*; *[[Seven Swords]]*; *[[Detective Dee and the Mystery of the Phantom Flame]]*; i *[[Flying Swords of Dragon Gate]]*, te se smatra važnom ličnosti tijekom "zlatnog razdoblja" kinematografije Hong Konga.

## Vanjske veze

*
Film fantastike

**Filmovi fantastike** su filmovi sa temom fantastike, koje često uključuju čaroliju, nadnaravno, nepostojeća mitska bića ili egzotične fantastične svijetove. Ovaj žanr se smatra različitim od SF-filma i horor filma, iako se ta tri žanra povremeno poklapaju. Filmovi fantastike često imaju elemente čarolije, mita, čuda, eskapizma i znanstvene nemogućnosti. Neki slavni primjeri su *[[Gospodar prstenova: Povratak kralja (film)|Gospodar prstenova]]*, *[[Conan barbarin (1982)|Conan barbarin]]*, *[[Otimači izgubljenog kovčega]]*, *[[Die Nibelungen]]*, *[[King Kong (film, 1933)|King Kong]]*, *[[Tko je smjestio zeki Rogeru?]]* i drugi.

Na području bivše Jugoslavije, bilo je jako malo primjera filmova fantastike, od kojih se osobito ističu *[[Čudotvorni mač]]*, *[[Izbavitelj]]* i *[[Leptirica]]*.
Francuski Alžir

**Francuski Alžir** (, , *al-Džazair al-Fransija*) je naziv za Alžir pod raznim tipovima francuske kolonijalne uprave od 1830. to 1962. godine. Od 1848. do proglašenja nezavisnosti 1962. čitava mediteranska regija Ažira bila je *[[de facto]]* sastavni dio Francuske, poput današnje Korzike ili Réuniona. Nasuprot tome, prostrana pustinjska unutrašnjost, kao i ostatak francuske Sjeverne Afrike, nije smatrana dijelom Francuske. Kao jedan od najdugovječnijih francuskih teritorija, Alžir je postao destinacijom za stotine hiljada evropskih imigranata poznatih kao *kolona*, ili kasnije kao *[[pieds-noir]]a*. Unatoč tome, starosjedilački muslimanski Arapi i Berberi ostali su većinom populacije, a njihovo nezadovoljstvo sistematskom političkom i ekonomskom diskriminacijom rezultiralo je traženjem veće političke autonomije, te konačno nezavisnosti. Tenzije su eskalirale 1954. kada izbija njihov rat za nezavisnost protiv Francuza, a potpuna samostalnost ostvarena je 1962. nakon Evianskog sporazuma u martu odnosno referenduma o samoodređenju u julu.

## Povezano
* Francuski kolonijalni imperij
* Alžirski rat za nezavisnost

## Literatura
*  Library of Congress: *[http://lcweb2.loc.gov/frd/cs/dztoc.html Country Study: Algeria]*
*  Patrick Weil, Le statut des musulmans en Algérie coloniale, Une nationalité française dénaturée , European University Institute, Florence
*  Olivier LeCour Grandmaison, *Coloniser, Exterminer – Sur la guerre et l'Etat colonial*, Fayard, 2005,  (kazalo)
*  Charles-Robert Ageron, *Histoire de l'Algérie contemporaine, 1871–1954*, 1979
*  Alistair Horne, *A Savage War of Peace: Algeria 1954–1962*, Viking Adult, 1978
*  General Paul Aussaresses, *The Battle of the Casbah: Terrorism and Counter-Terrorism in Algeria, 1955–1957*. New York: Enigma Books, 2010, .
Hipertrofija

**Hipertrofija** ( "preko" + τροφή "ishrana") jeste povećanje opsega nekog tkiva, dijela organa, organa ili organizma u cijelini zbog uvećanja sastavnih stanica. Treba je razlikovati od hiperplazije, kod koje stanice ostaju otprilike iste veličine, ali se zato umnožavaju. Premda se radi o dva različita procesa, do hipertrofije i hiperplazije često dolazi skupa, kao npr. u slučaju hormonski uzrokovanog umnožavanja i uvećanja stanica maternice tijekom trudnoće.

Izraz se koristi i u psihologiji da označi svako ekstremno izražavanje neke psihičke funkcije, sposobnosti ili crta ličnosti.

**Ekscentrična hipertrofija** je vrsta hipertrofije kod koje su zidovi i komora šupljeg organa toliko narasli da su uvećani i ukupna veličina i opseg. Taj se termin koristi osobito za lijevu srčanu komoru.

## Reference

## Vanjske veze
*Članak o hipertrofiji sa stranice Sveučilišta u Kaliforniji o mišićnoj fiziologiji
Neologizam

**Novotvorenice** ili **neologizmi** (grč. νεολογισμός; néos = nov, lógos = reč) nove su riječi koje još nisu potpuno postale dijelom aktivnog leksika.
Makrokefali

**Makrokefali** ( = "dugoglavi") bili su, u grčkoj mitologiji, narod koji se, prema Strabonu, spominjao u *[[Katalog žena|Katalogu žena]]*, koji se u antici pripisivao Hesiodu. Strabon spominje i to da su se pripadnici barbarskog plemena Sigina, koje je živelo negde na Kavkazu, trudili da na neki veštački način izduže svoje glave i da im čelo bude što ispupčenije u odnosu na ostatak lica (ὡς μακροκεφαλώτατοι φανοῦνται καὶ προπεπτωκότες τοῖς μετώποις ὥσθ᾽ ὑπερκύπτειν τῶν γενείων). Čini se da su zbog tog običaja bili nazvani Makrokefalima; Plinije Stariji, Pomponije Mela i Pseudo-Skilak spominju takvo pleme na severoistočnoj obali Crnog mora. Arijanov *[[Putopis sa Crnog mora]]* poistovećuje ih s Makronima, dok Plinije između ta dva plemena pravi jasnu razliku. 

## Reference

## Literatura
*
TSC1

**Hamartin** takođe poznat kao **tuberozno sklerozni protein 1** je kod ljudi kodiran *TSC1* genom.

## Funkcija
Ovaj periferno membranski protein učestvuje u supresiji tumora. On formira kompleks sa TSC2 koji reguliše mTORC1 signalizaciju. Smatra se isto tako učestvuje u vezikularnom trasportu i dokingu.

## Klinički značaj
Defekti ovog gena mogu da uzrokuju tuberoznu sklerozu, usled neadequatnog delovanja hamartin-tuberinskog kompleksa. Defekti TSC1 proteina takođe mogu a uzrokuju fokalnu kortikalnu displaziju. Smatra se da TSC1 doprinosi zaštiti moždanih neurona u CA3 regionu hipokampusa od efekata moždanog udara.

## Interakcije
TSC1 formira interakcije sa:
* AKT1, 
* NEFL,
* PLK1,  and
* TSC2.

## Povezano
* Tuberozni sklerozni protein

## Reference

## Literatura

*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Vanjske veze
*  GeneReviews/NIH/NCBI/UW entry on Tuberous Sclerosis Complex or Bourneville Disease
Putopis sa Crnog mora

***Putopis sa Crnog mora*** ili ***Opis plovidbe po Crnom moru*** (, ) naslov je antičkog putopisa *([[periplus]]a)*, odnosno vodiča, u kojem se detaljno opisuju mesta kroz koja prolaze posetioci koji putuju obalama Crnog mora. Ovaj je spis na grčkom jeziku napisao Arijan iz Nikomedije oko 130. godine nove ere.

Delo ima oblik pisma koje Arijan šalje caru Hadrijanu u Rim, budući da se taj vladar posebno zanimao za geografska istraživanja i lično je posetio mnoge krajeve prostranog carstva. Spis donosi tačan topografski pregled crnomorskih obala, od Trapezunta, pa sve do Bizanta, i verovatno je sastavljen dok je Arijan obavljao dužnost upravitelja provincije Kapadokije, nešto pre izbijanja rata sa Alanima; a nema sumnje da iz istog vremena potiču i njegova uputstva za pohod rimske vojske protiv barbara, pronađena u kratkom fragmentu uz spis *Taktička veština*, koji je, kako sam kaže, sastavljen u dvadesetoj godini careve vladavine i koji se, uz kratak pregled prethodnih autora koji su pisali na tu temu, uopšteno bavi poretkom i razmeštajem vojske.

Cilj *Putopisa sa Crnog mora* bio je da caru pruži informacije o položaju zemalja i o razdaljini između pojedinih gradova i mesta koja bi predstavljala sigurne luke za brodove u slučaju vremenskih nepogoda, u slučaju da Hadrijan organizuje vojni pohod u toj oblasti.

*Putopis* sadrži, kako jezgrovito kaže Edward Gibbon, "sve ono što je upravitelj Kapadokije video od Trapezunta do Dioskurijade, sve što je čuo, od Dioskurijade do Dunava i sve što je znao, od Dunava do Trapezunta". Drugim rečima, dok Arijan pruža mnoštvo informacija o južnoj i istočnoj obali Crnog mora, njegova odstojanja su sve veća i merenje sve manje precizno kako se kreće ka severnijim obalama.

## Reference

## Literatura

*  OCLC 5621482.

## Vanjske veze
*''Putopis sa Crnog mora'' na grčkom s francuskim prevodom
Konformacija

**Konformacija** se može odnositi na:

* Konformacioni izomerizam
* Cikloheksanska konformacija
* Konformaciona promena proteina
* Proteinska konformacija
Arkad

**Arkad** ( bio je, u grčkoj mitologiji, eponimni heroj i mitski predak Arkadije, sin Zevsa i Kaliste. 

## Mitologija
Kalisto je bila nimfa u pratnji boginje Artemide. U nimfu se zaljubio Zevs, ali kako ona nije želela napustiti Artemidu, Zevs je na sebe uzeo obličje Artemide i tako se približio Kalisti i zaveo je. Iz te je veze rođen dečak koji je dobio ime Arkad. Ljubomorna Hera u gnevu je pretvorila Kalistu u medvedicu. Istu ili još goru sudbinu bila je namenila i Arkadu, ali je Zevs sakrio dečaka u oblast Grčke koja će kasnije u njegovu čast biti nazvana Arkadijom. Tamo je Arkad mirno živeo, a onda su jednog dana, tokom gozbe koje je na dvoru priredio kralj Likaon (Arkadov deda po majci), Arkada stavili na žrtvenik nameravajući ga prineti na žrtvu bogovima. Arkad se tad za pomoć obratio Zevsu, koji se razbesneo i pretvorio Likaona u vukodlaka.

Prema drugačijem predanju, koje donosi Higin, Arkad je bio Likaonov sin. Likaon je ubio sina i njegovo telo stavio na Zevsov žrtvenik da bi iskušao njegovu božansku prirodu. Zevs je srušio stol (τράπεζα) na kojem je stajalo Arkadovo telo i gromom uništio Likanovu kuću te oživeo Arkada.

Arkad je potom postao novi arkadski kralj i najveći lovac u zemlji. Jednog dana, dok je lovio u šumi, sreo je svoju majku. Videvši sina nakon toliko vremena, ona je krenula prema njemu da ga zagrli, no Arkad je, ne znajući da se u obličju medvedice krije njegova majka, odapeo strelu i ubio je. Zevs se sažalio na majku i sina i odlučio da ih oboje preseli na nebo te oni čine sazvežđe Velikog medveda i Malog medveda. Kad je Hera saznala za to, toliko se razljutila da je naložila Tetiji da ih uvek drži na određenom mestu, tako da ova sazvežđa nikad ne potonu ispod horizonta i urone u vodu.

Prema predanju, Arkad je vladao Pelazgima na Peloponezu, koji su po njemu nazvani Arkađanima. Ljude je naučio tkanju, gajenju žitarica i pečenju hleba. Kao njegove supruge spominju se Lejanira, kći Amiklina, Meganira, kći Krokonova, nimfa Hrisopelija i drijada Erato. Sa Lejanirom imao je sina Elata i Afidanta, a sa nimfom Eratom sina Azana. Ajfedant je upravljao jugoistočnim, Azan severozapadnim, a Elat jugozapadnim delom Arkadije. Spominju se i njegova druga dva sina ― Trifil i Autolaj, te bar dve kćerke ― Hiperipa i Diomeneja.

Arkadov grob pokazivan je u Mantineji, kamo su njegovi posmrtni ostaci bili doneti s planine Menala po nalogu proročišta u Delfima. Tegejani su u Delfima postavili kipove Arkada i njegove porodice.

## Reference

## Literatura
*
*
TSC2

**Tuberozno sklerozni kompleks 2 (TSC2)**, takođe poznat kao **Tuberin**, je protein koji je kod ljudi kodiran *TSC2* genom.

## Funkcija
Mutacije ovog gena dovode do tuberozne skleroze. Smatra se da je njegov genski produkt tumorni supresor i da ima sposobnost stimulacije specifičnih GTPaza. Protein se asocira sa hamartinom u citozolni kompleks, za koji se smatra da deluje kao šaperon hamartina. Alternativno splajsovanje dovodi do višestrukih transkriptnih varijanti koje kodiraju različite izoforme proteina.

## Interakcije
TSC2 funkcioniše unutar multi-proteinskog kompleksa poznatog kao TSC kompleks, koji se sastoji od sržnih proteina TSC2, TSC1, i TBC1D7.

Poznato je da TSC2 formira interakcije sa nekoliko drugih proteina:

* AKT1, 
* AXIN1, 
* FOXO1, 
* GSK3B, 
* MAPK1, 
* PTK2, 
* PAM, 
* PRKAA1, 
* RAP1A, 
* RHEB,
* RPS6KA1, 
* UBE3A  i
* YWHAZ. 

## Povezano
* Tuberozno sklerozni protein

## Reference

## Literatura

*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Vanjske veze
*  GeneReviews/NIH/NCBI/UW entry on Tuberous Sclerosis Complex or Bourneville Disease