Martolozi

**Martolozi** (turska riječ od grčkog: Αρματολός / *armatolos* = naoružan ) ili **Martolosi**, **Armatoli** su bili paravojska u Osmanskom Carstvu sastavljena u prvo vrijeme od lokalnog kršćanskog stanovništva, koja je egzistirala od 15. do 18. vijeka.

*Martolozi* su u zamjenu za službu, imali nešto povoljniji status od ostalog stanovništva. Njihove jedinice su se u prvo vrijeme koristile za osiguranje granica novoosvojenih teritorija, ali i za upade na neprijateljski teritorij i vršenje terorističkih akcija (plačke, paleža, odvođenje zarobljenih u roblje) da bi se tako podrila moć protivničke strane.

Od sredine 16. vijeka sve se više koriste kao policija po unutrašnjosti Osmanskog Carstva na održavanju unutrašnjeg reda i mira. Kad je Osmansko Carstvo ušlo u krizu, tokom 17.. i 18. vijeka - *martolozi* su bili već toliko nepouzdani da ih je sultan Ahmed III fermanom iz 1721. ukinuo. Ipak su neke njihove jedinice nastavile egzistirati sve do 19. vijeka u pojedinim dijelovima Balkana.
## Historija
*Martoloze* su Osmanlije preuzeli od Bizanta u vrijeme dok su mu osvajali teritorije, tokom 14.. i 15. vijeka. Turska riječ **martolos** najverovatnije vuče porijeklo od grčke *armatolos* (Αρματολός) koju su oni usvojili od Venecijanaca za vrijeme Latinskog Carstva. Ona vuče porijeklo od latinske *arma* = oružje, pa je označavala naoružana čovjeka. Armatoli su bili nešto poput lokalne policije, sa korijenima iz bizantijskih vremena, i prijelaza na feudalizam. Članovi tih jedinica su kao naknadu za svoj posao, dobijali manji zemljišni posjed. Kad su Osmanlije osvojile Grčku u 15. vijeku, oni su nastavili suradnju sa njima, dopustivši im da nastave svoj policijski posao.

Osmanski izvori s kraja 15. vijeka spominju da su turska plemena za vrijeme dok su osvajala Malu Aziju u 13. i 14. vijeku često borila sa bizantijskim armatolima. Armatole su usvojili i Srbi tokom 14. vijeka, osmanski kroničar Dursun-beg, savremenik osvajanja Srpske despotovine i Bosne, zabilježio je da su osmanski komandanti u svojim ofanzivama koristili lokalne *martoloze* kao vodiče.

Osmansko Carstvo se početkom 15. vijeka znatno teritorijalno prošilo, i postalo pravi konglomerat različitih naroda, pa se pojavila potreba da se i lokalno kršćansko stanovništvo u novoosvojenim evropskim dijelovima carstva iskoristi kao faktor stabilnosti. Zbog tog su Osmanlije zatečene vojničke i paravojne formacije, uključile u svoje redove. Isprva da bi ojačale vlastite snage, a kasnije tokom 16.. i 17. vijeka da ojačaju sistem unutrašnje sigurnosti. Tokom vladavine Murata II (1421. - 1451.) *martolozi* su kao institut uklopljeni u državni sistem, negde između 1421. i 1438.

*Martolozi* nisu bili jedine paravojne formacije u koje su uključivani i kršćani, pored njih postojali su još vojnuci i derbendžije. Prvi su najčešće bili konjušari, a derbendžije su osiguravali puteve na opasnim mjestima po planinskim tjesnacima i klisurama. Ono što je interesantno sve tri formacije, se gotovo i ne spominju u usmenoj narodnoj predaji, kao tradicija nedostojna sjećanja.
### Martolozi kao policija
Od druge polovine 16. vijeka raste značaj *martoloza* kao dijela sistema unutrašnje sigurnosti. Ali ono što je interesantno oni nisu bili svuda jednako raspoređeni, u krajevima sa brojnim muslimanskim stanovništvom gotovo da ih nije ni bilo.*Marolozi* se nisu proširili po Peloponezu, ali se tamo razvio vrlo sličan institut lokalnih policija zvan, *kapoji* (κάποι) i *meintanidesi* (μεϊντάνηδες). Osmanlije su uglavnom dopuštali aktivnost tih policija, tamo gdje nisu imali interesa ni snaga da održavaju sami red.

Osnivanje nove *martološke* jedinice u nekom sandžaku ili kadiluku, nije išlo jednostavno, lokalne vlasti trebale su uputiti molbu beglerbegu ili samom sultanu. Ukoliko su dobili odobrenje birali bi pogodne ličnosti, pored sinova i braće postojećeg martoloza u obzir su dolazili i derbendžije. Uz preporuku lokalnih vlasti kandidat bi slao molbu, a ako je sve bilo u redu dobio bi beret, tek tad bi ga lokalne vlasti upisivale u defter kao martoloza. Kako je slabila centralna vlast, tako se raspadala procedura, tako da su u 17. i 18. vijeku, same lokalne vlasti osnivale i postavljale martoloze.
### Ukidanje martoloza
Kad su u 18. vijeku prestali veliki osvajački pohodi Osmanlija, a s druge strane narasli rashodi Porte, sve brojnije administracije i janjičara, porasla je porezna presija na kršćansku raju, a dotadašnje privilegije martoloza su jedna po jedna ukidane. Tad su se počeli martolozi odmetati od vlasti i discipline, i raditi na svoju ruku - pljačkajući trgovce i putnike po putevima i ubirući namete za sebe. Ukoliko bi ih se pokušalo raspustiti - digli bi oružanu bunu koju su vlasti morale silom gušiti. Pored toga i sve oštrija podjela na vladajuće muslimane i podčinjene kršćane vodila je zaoštravanju odnosa osmanskih vlasti i *martoloza* koji su sve češće bježali na austrijsku i venecijansku stranu, ili se odmetali u hajduke. Pa su Muslimani na njih počeli gledati kao na nepouzdane, pa su ih od početka 17. vijeka počeli izbacivati kršćane iz *martoloza* a umjesto njih postavljati lokalne muslimane. Kad su se brojne *martološke* jedinice pridružile Karpoševom ustanku 1689. po sjeveoistočnoj Makedoniji to je bio poticaj za ferman iz 1692. kojim je zabranjeno primanje kršćana u martoloze. Porta je pokušala nadomjestiti nedostatak ljudstva na terenu primanjem u martoloze cijelih albanskih klanova, ali se i to rješenje pokazalo nepouzdanim, pa je već 1704. zabranjeno dalnje primanje Albanaca u martoloze. Nakon što nisu uspjeli osigurati red i mir u Rumeliji sultan Ahmed III ih je u jesen 1721. fermanom ukinuo.

Iako su nakon tog bili službeno ukinuti *martolozi* se sve do 19. vijeka i nadalje spominju po Grčkoj, Bosni i Makedoniji. Zna se da su mnoge njihove jedinice, kao i mnogi grčki hajuduci (klefti), sudjelovale u Grčkom ratu za nezavisnost od 1821. do 1832. i na taj način su brojni *martolozi* postajali nacionalni heroji.
## Organizaciona struktura
*Martolozi* su imali sličnu strukturu kao i ostala osmanska vojska, najmanja jedinica bila je buljuk ili oda, sastava 10 do 15 *martoloza*, kojima je komandirao buljukbaša ili odabaša. Veća jedinica od stotinjak martoloza zvala se yüz (četa) kojom je komandirao juzbaša ili sermija. Ipak najčešća jedinica *martoloza* bila je **džemat** (odred) za koji nije postajao točan broj, u njemu je moglo biti desetak ali čak i do nekoliko stotina martoloza. Tako je *džemat* utvrde Soko Grad imao 1516. svega deset martoloza, dok je u isto vrijeme džemat Smedereva imao čak 400 martoloza. Od 16. vijeka komandant džemata martoloza nosio je titulu age, a od 18. vijeka aga džemata martoloza imao je i štab od 3 do 4 člana. Vrhovni komandant svih martoloza u jednom sandžaku bio je lokalni sandžak-beg.

Ukoliko su služili u riječnoj ili pomorskoj floti, tad im je zapovjedao nadležni kapudan paša.
## Poznati martolozi
* Theodoros Kolokotronis
* Georgios Karaiskakis
* Markos Botsaris

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Мартолози'' na portalu Istorijska biblioteka