open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Belluno

**Belluno** (ladino: *Belum*, njemački: *Beilun*) je grad od 36.644 stanovnika u regiji Veneto u sjeveroistočnoj Italiji. Belluno je administrativno sjedište i glavni grad Bellunske provincije.

## Geografija
Belluno leži na 389 metara nadmorske visine u istoimenoj kotlini (Valbelluna) u podnožju Dolomita, na ušću rijeke Ardo u Piave. Belluno je okružen visokim planinama, sa sjevera masivom Schiarom (2565 m, dio Dolomita), planinom Servom (2133 m) i Talvenom (2542 m), a sa juga planinom Nevegalom (1763 m) koja razdvaja Valbellunu od venetske doline, poznatu po brojnim skijalištima. Zbog toga Belluno ima vrlo hladnu alpsku klimu. Prosječna godišnja temperatura je 10&nbsp;°C, a količina oborina od 1400 do 1500&nbsp;mm, ponekad i preko 2000&nbsp;mm. Pored Belluna nalazi se nacionalni park Dolomiti Bellunesi.

## Historija

Belluno je ime dobio po keltskom nazivu za brdo (*belo-donum*, dosl. divno brdo) na kojem se nalazi historijski centar grada, zbog njegova dominantnog položaja u kotlini. Grad su osnovali Rimljani oko 200. pne. kao *municipium Bellunum*. Od 181. pne. Belluno je postao snažna vojna rimska utvrda koja je štitila sjeverne granice carstva. Nakon propasti Zapadnog Rimskog carstva, Bellunom su vladali Langobardi (6. vijek) i Karolinzi (8. vijek), a od kraja 9. vijeka Bellunom vladaju lokalni grofovi-biskupi. Tada je izgrađen dvorac i gradske zidine. Nakon toga Bellunom vlada gibelinska porodica Ezzelino. Nakon dugotrajnih sukoba sa susjednim Trevisom oko graničnih teritorija, Belluno se 1404. dragovoljno predao Mletačkoj Republici. Od tada je postao važan centar za transport drvene građe iz svoje okolice (Cadore) po rijeci Piave do Venecije. Nakon propasti Mletačke Republike, Belluno je ušao u sastav Austrijskog Carstva i ostao u njemu sve do 1866. kad je ušao u novoosnovanu Kraljevinu Italiju.

## Znamenitosti Belluna
* Katedrala (*Duomo*), podignuta pri kraju 15. vijeka po nacrtima venecijanskog arhitekta Tullia Lombarda, a zvonik je izgradio Filippo Juvarra u 18. vijeku.
* Palazzo dei Rettori iz 1491 za koju se pretpostavlja da je djelo Lorenza Ghibertija 
* Biskupska palača, koju je izgradio grof-biskup Gerardo de' Taccoli 1190.
* Fontana na trgu Piazza del Duomo
* Barokna crkva San Pietro, izvorno podignuta u gotičkom stilu 1326. godine, u kojoj se nalazi pet slika Andrea Schiavonea (Andrija Medulić) i tri slike Sebastiana Riccija
* Palazzo del Capitano
* Crkva San Rocco iz 16. vijeka
* Crkva Santo Stefano,u kojoj se nalaze brojne oltarne slike lokalnih majstora iz 15. vijeka te *Poklonstvo mudraca sa istoka* koja se pripisuje tizijanovoj radionici
* Gradska vrata Porta Dojona i Porta Rugo
* Crkva Santa Maria dei Battuti iz 16. vijeka.

## Gradovi prijatelji
*  Cervia

## Reference

## Vanjske veze

* Servizio Ambiente (Belluno)  
* Virtualni Belluno
431.

__NOTOC__
Godina **431.** (**[[rimske brojke|CDXXXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Basa i Antioha** (ili, rjeđe, **godina 1184. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 431. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Zapadnorimski vojskovođa Aecije potiskuje Franke natrag na sjever preko rijeke Somme.
* Markijan, budući istočnorimski car, zarobljen je u borbi sa Vandalima.
* jun &ndash; Prvi efeški sabor: Vodeći kršćanski biskupi ustanovljuju konačno nikejsko vjerovanje, odbacuju nestorijanski nauk, a njegov zagovornik Nestorije je svrgnut sa mjesta konstantinopolskog patrijarha.
* Hipon postaje prijestolnica Vandalskog kraljevstva u Sjevernoj Africi.
* Grčki neoplatonski filozof Proklo počinje studirati u Akademiji u Ateni.
* Papa Celestin I šalje Paladija da služi kao prvi biskup Irske.
* K'uk' B'alam I, prvi poznati vladar majanskog grada Palenque, dolazi na vlast.
* 1.10. &ndash; Maksimijan postavljen za konstantinopolskog patrijarha.


## Rođenja

## Smrti
* 22.6. &ndash; Sveti Paulin od Nole, rani kršćanski biskup i pjesnik
* Qifu Mumo, posljednji vladar države Zapadni Qin

## Reference
Qifu Mumo

**Qifu Mumo** (乞伏暮末) (? -431), kurtoazno ime **Anshiba** (安石跋), bio je posljednji princ, odnosno vladar kineske/Xianbei države Zapadni Qin. Kada je 428. naslijedio svog oca Qifu Chipana (Princ Wenzhao), država Zapadni Qin je bila već značajno oslabljena napadima država Sjeverni Liang, Xia, Tuyuhuna i Chouchija, ali ju je Qifu Mumo još više oslabio svojim nasilnim temperamentom i okrutnošću prema podanicima. Našao se u tako teškoj situaciji da mu nije pomogao ni savez sa moćnom državom Sjeverni Wei, a 431. je odbio njenu ponudu da se sa svitom skloni na njenu teritoriju. To je iskoristila država Xia čiji će car Helian Ding poraziti, zarobiti i pogubiti Qifu Mumoa i okončati državu Zapadni Qin.
Zapadni Qin

**Zapadni Qin** (; 385-400, 409-431) bila je Xianbei država u sjevernoj Kini (današnja provincija Gansu) u doba Šesnaest kraljevstava. Osnovao je poglavica Qifu Guoren koji je 383. digao ustanak protiv svojih dotadašnjih gospodara iz države Raniji Qin. Država je izgubila nezavisnost kada se 400. Qifu Gangui predao državi Južni Liang, ali se od nje ponovno odmetnuo godine 409. Godine 431. ju je pokorila država Xia. 

Usprkos imena, država Zapadni Qin nije imala državnopravnih veza sa drevnom istoimenom državom i dinastijom.

## Povezano
* Xianbei
* Wu Hu
Paladije

**Paladije** (, ? - cca. 457/461), kasnije poznat kao **Sveti Paladije**, bio je kršćanski misionar, poznat kao prvi biskup Irske. Prema nekim izvorima je bio blizak prijatelj pjesnika Rutilija Klaudija Namacijana, a bio je oženjen i imao kćer. U Rimu je došao pod uticaj Pelagija te se oko 408/09. odao asketskom životu i kćer dao u samostan. Oko 415. se zaredio, prethodno se odrekavši pelagijanstva. Potom je bio đakon u Rimu te zajedno sa Germanom od Auxerrea sudjelovao 428/29. u misiji kojom se od Rimljana napuštenoj Britaniji nastojalo obnoviti kršćanstvo. Vjeruje se da je oko 431. iz Britanije došao propovijedati u Irsku, i to u područje Leinstera, ali u svojoj misiji nije imao velikog uspjeha, tako da će pokrštavanje Iraca daleko više poći za rukom Svetom Patriku. Paladije se vratio u Britaniju te otišao na sjever, u današnju Škotsku, gdje je imao više uspjeha kod pokrštavanja stanovništva. Danas ga Rimokatolička crkva i Anglikanska zajednica slave kao sveca.

## Vanjske veze
* "St. Palladius, Bishop and Confessor, Apostle of the Scots", *Butler's Lives of the Saints*
*
Somme

**Soma** () je reka u severnoj Francuskoj (oblast Pikardija) duga 245 kilometra. Izvire kod Sen Kentina (Departman En), a uliva se u zalivu Soma u Lamanš.

Glavne pritoke su joj: Avr, Sel i Enkr.

Ime Soma je keltskog porekla.

Soma je poznata po bici iz 1916. (Bitka na Somi).

## Vanjske veze
* Fotografije
Somme (departman)

**Soma** () je departman u severnoj Francuskoj. Pripada regionu Pikardija, a glavni grad departmana (prefektura) je Amjen. Departman Soma je označen rednim brojem 80. NJegova površina iznosi 6.170&nbsp;km². Po podacima iz 2010. godine u departmanu Soma je živelo 570.741 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 93 stanovnika po km².

Ovaj departman je administrativno podeljen na:
* 4 okruga
* 46 kantona i
* 783 opština.

## Demografija

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Povezano
* Spisak departmana Francuske po gustini naseljenosti
* Spisak departmana Francuske po površini
* Spisak departmana Francuske po broju stanovnika

## Vanjske veze
Soma (hinduizam)

**Soma** (sanskrt: सोम *soma* - ceđ; od korena *su* – cediti, presovati) ili **haoma** (avestanski) je bila ritualno piće od važnosti kod drevnih Arijevaca, i kasnije u vedskoj i persijskoj kulturi. Po svoj prilici je bila halucinogenih svojstava.

Kult božanske biljke, odnosno eliksira mudrosti, verovatno ima koren u praindoevropskoj religiji. Tome idu u prilog i brojne sličnosti u mitologiji i ritualu između haome u Avesti i some u vedama.

## Soma u vedama

Soma se u himnama Rig-vede deifikuje i slavi kao treće najznačajnije božanstvo – posle Indre i Agnija. Posvećena joj je čitava deveta knjiga Rig vede. Prema vedskim pesnicima, Soma, gospodarica biljaka, gorskog je ili nebeskog porekla. Rig veda (4, 26 i 27) opisuje krađu some s najvišeg neba koju je počinio orao. Crvenkasto-žuto-smeđe stabljike ove biljke bile su gnječene i drobljene između kamenja na žrtveniku. Nakon toga su sveštenici pročišćavali sok ceđenjem kroz ovčije runo, skupljali ga u krčage, izlivali ga kao žrtvu bogovima, a ostatak pili iz posebnih posuda zajedno s prinosiocem žrtve. Na različite načine su mešali somu s vodom, mlekom, gruševinom, maslom, ječmom i medom. Svakog dana kada se soma prinosila na žrtvu, ceo proces ceđenja i pročišćavanja bio je obavljan tri puta.

Veselost i raspoloženje koje je izazivalo konzumiranje povezano je s mističnim »viđenjem« i besmrtnošću (soma je *amrta* - neumiruća), plodnošću zemlje, životinja i ljudi, isceliteljskim moćima, isijavanjem svetlosti, sticanjem bogatstva i nepobedivošću opijenog Indre u bitkama. U poznim himanama Rig vede i nekim kasnijim tekstovima, soma je bila izjednačena s Mesecom, a Mesečeve mene su predstavljene kao posledica pijenja some od strane bogova.

## Identifikacija some

Mnogi indijski pisci, a od 18. veka i evropski, pokušali su da identifikuju originalnu biljku. Najveći broj hipoteza ukazuje da bi to mogla biti halucinogena gljiva *Amanita muscaria*, u narodu poznata kao muhara.

## Soma u zapadnoj kulturi

Soma se pojavljuje i kao naziv društveno dozvoljene droge u delima Oldousa Hakslija, a danas se često sreće kao žargon za halucinogene droge.

## Napomene
Soma (razvrstavanje)

**Soma** može da se odnosi na:

* Soma (hinduizam) - vrsta obrednog pića
* Soma (reka) - reka u severnoj Francuskoj
* Departman Soma - departman u Francuskoj
* Soma (opština) - opština u Turskoj
* Soma (biologija) - telo (organizam) u biologiji
Soma (biologija)

**Soma** je bukvalno, telo, odnosno svi delovi tela uključujući i nervni sistem. Poremećaji nastali iz organskih razloga nazivaju se somatski, mada se po savremenim shvatanjima teško mogu odvojiti somatski od psiholoških poremećaja. Često su međusobno uslovljeni, te se svrstavaju pod psihosmatski poremećaj.

## Reference
Adrian Conan Doyle

**Adrian Malcolm Conan Doyle** (Crowborough, 19. studenog 1910. - Ženeva, 3. lipnja 1970.) je bio najmlađi sin A. C. Doylea i njegov literarni nasljednik. Adrian je opisan kao trkač, igrač, istraživač i pisac. Rođen je u mestu Crowborough (Engleska), a umro je u Ženevi (Švicarska).

Ili sam ili pod koaurostvom sa piscem Johnom Carrom nastavio je pisati o Sherlocku Holmesu. Motiv mu je bio da dovrši očeve priče, one koje on nikad nije napisao. Priče su napisane 1952. i 1953., a izdane su tek kasnije. Godine 1954. izlazi zbirka priča *[[Pothvati Sherlocka Holmesa]]*. I drugi autori su pisali o Sherlocku Holmesu na temelju drugih priča.

## Djela

### Sherlock Holmes
* Adrian Doyle i John Carr
** "Avantura sedam satova" (od: "Skandal u Češkoj")
** "The Adventure of the Gold Hunter" (prema: "Pet narančinih sjemenki")
** "The Adventure of the Wax Gamblers" (prema: "Skandal u Češkoj")
** "The Adventure of the Highgate Miracle" (prema: "Problem mosta Thor")
** "The Adventure of the Black Baronet" (prema: *[[Baskervillski pas]]*)
** "Avantura zatvorene sobe" (prema: "Majstorov palac")
* Adrian Doyle
** "The Adventure of the Foulkes Rath" (od: "The Adventure of the Golden Pince-Nez")
** "Pustolovina abasidskog rubina" (od: *[[Baskervillski pas]]*)
** "Pustolovina crnih anđela" (od: "The Adventure of the Priory School")
** "Dvije žene" (od: *[[Baskervillski pas]]*)
** "Deptfordski horor" (od: "The Adventure of Black Peter")
** "Crvena udovica" (od: "Skandal u Češkoj")

### Djela nevezana uz Sherlocka Holmesa
* *Lone Dhow*
* *The Lover of the Coral Glades*
* *Heaven has Claws*
George Bellairs

**George Belairs** je pseudonim britanskog pisca kriminalističkih romana i bankovnog menedžera **Harolda Blundella** (1902. - 1985.). Rođen je u Heywoodu i mirovinu je proveo na Otoku Man. Napisao je i 4 romana pod pseudonimom **Hilary Landon**.

Prvi roman, *Littlejohn na dopustu*, koji je ujedno prvi roman o njegovom liku, inspektoru Littlejohnu, izdan je 1941., a pisao je i članke za *Manchester Guardian* i *Manx publikacije*. Njegovi osobni spisi čuvaju se u sveučilišnoj knjižnici u Manchesteru.
Gervase od Tilburyja

**Gervase Tilburyski** ili **Gervasius Tilberiensis** (c. 1150. - c. 1228.) je bio odvjetnik, državnik i pisac. Najvjerojatnije je rođen u Istočnom ili Zapadnom Tilburyju, Essex. Bio je aristokratskog porijekla, a kao mladić ušao je u službu Henrika od Anjoua, budućeg kralja Engleske, za kojeg je napisao djelo *Liber facetiarum*. 

Nakon smrti Henrika II., otišao je u Bolognu na studij prava, te je služio na dvoru kralja Vilima II.. Nakon njegove smrti, skrasio se u Arlesu, gdje ga je Oton IV. proglasio maršalom Kraljevine Arles.

Gervase je bio dio sukoba Otona IV. i pape Inocenta III., koji je rezultirao Otonovim izbacivanjem iz crkve. Gervase je tada počeo pisati svoje najpoznatije djelo, *Otia imperialia*, koje je i njemu donijelo izbacivanje iz crkve. To izbacivanje naredio je sam papa.
Clément Marot

**Clément Marot** (1496. - 1544.) je bio francuski renesansni pjesnik. Osim po svojim djelima, Marot je poznat po svojim prijevodima *[[Psalmi|Psalama]]*. 1532. godine objavljuje zbirku "Klemanova mladost".

## Izvori
* Microsoft Encarta - Clément Marot
Louis Aragon

**Louis Aragon**, rođen kao **Louis Andrieux** (Pariz, 3. listopada 1897. – Pariz, 24. prosinca 1982.), francuski povjesničar, izdavač i pjesnik, jedan od važniji predstavnika nadrealizma i dadaizma.

Aragon se rodio i umro u Parizu.

Bio pristalica dadaizma od 1919. do 1924., postao osnivač pokreta nadrealizma 1924. zajedno sa Andréom Bretonom i Philippeom Soupaultom. Aragon se pridružio Komunističkoj Partiji Francuske zajedno s još nekoliko nadrealista. Njezin član ostati će do kraja života, pri tom pišući nekoliko političkih poema uključujući i jednu posvećenu Mauriceu Thorezu, ali bio je jako velik kritičar SSSR-a, naročito tijekom 1950-ih.

Godine 1939. oženio je Elsu Triolet (rođena 1896.), snahu ruskog pjesnika Vladimira Majakovskog.

Tijekom njemačke okupacijeFrancuskeza vrijeme Drugog svjetskog rata pisao je za tajni list *Les Éditions de Minuit*.

Važnija Aragonova poema je *[[Crveni poster]]* u kojoj je počastio strance koji su poginuli oslobađajući Francusku. To je učinio odgovarajući nacističkoj propagandnoj kampanji zvanoj Crveni Poster, koja je trebala uvjeriti francuski narod i javnost da je pokret otpora fašizmu u Francuskoj bio sastavljen od stranaca, uglavnom Židova, koji su služili interesima Britanije i Sovjetskog Saveza. Aragon je bio jedan od kandidata za Nobelovu nagradu za književnost - prvi put je predložen 1959. godine (dvije nominacije), onda 1960. godine (jedna nominacija) i 1963. godine (tri nominacije).

Nakon smrti svoje žene 16. lipnja 1970., Aragon je otkrio svoju biseksualnost i pojavljivao se na *gay* paradama ponosa u ružičastim kolima.
Arhiepiskop Maksimijan od Konstantinopola

**Maksimijan** (, ? - 12. april 434) je bio arhiepiskop Konstantinopola od 431. do 434. Prije dolaska na tu dužnost je živio monaškim životom. Njegov prethodnik Nestorije je u junu 431. na Efeškom saboru zbog svog nestorijanskog nauka proglašen heretikom i svrgnut. S obzirom da je Nestorije uživao popularnost među narodom, a istovremeno smatran hererikom od svećenstva, trebalo je nekoliko mjeseci da se pomire različite struje. Arhiepiskopom je proglašen 25. oktobra 431. Poslije toga se trudio postići kompromis sa umjerenim nestorijancima, odnosno nagovoriti uticajnog Kirila da odustane od anatema koje je bacao na svoje protivnike.

## Izvori
* Baluz. *Nov. Coll. Conc.* 581 seq. ed. 1681;
* Liberat. *Diac. Brev.* 19; Ceill. viii.394.
* J. D. Mansi, v.257, 259, 266, 269, 271, 273, 286, 351;
* Socr. vii.35.40;
Théodore-Agrippa d'Aubigné

**Théodore-Agrippa d'Aubigné** (Pons, 8. veljače 1552. - Genova, 29. travnja 1630.), francuski pjesnik, vojskovođa i povjesničar. Njegovo najvažnije djelo su *[[Tragičari]]* iz 1616. To djelo danas se smatra francuskim baroknim remek-djelom.

## Djela

* *Histoire universelle* (1616. &ndash; 1618.)
* *[[Tragičari]]* (1616.)
* *Avantures du Baron de Faeneste*
* *Confession catholique du sieur de Sancy*
* *Sa vie à ses enfants*

## Izvori

* Microsoft Encarta - Théodore-Agrippa d'Aubigné
Margarita od Navarre

**Margarita od Navarre** (Angoulême, 11. travnja 1492. - Odos, 21. prosinca 1549.), također poznata kao **Margarita od Francuske**, **Margarita od Angulema** bila je princeza orleanske grane francuske dinastije Capet.

Margarita se bavila književnošću i autoric je mnogih pjesama, drama i zbirke priča *[[L’Heptaméron|Heptameron]]*.

Margaritin uticaj i prestiž su izuzetno porasli kada je njen brat Franjo ukrunjen za kralja Francuske 1515. Poslije smrti prvog muža, udala se za Henrika II. od Navarre 1525., i tako postala kraljica Navarre. Iste godine, uspjela je da vještim pregovaranjem oslobodi brata, kralja Franju I., iz zarobljeništva u koje je zapao u Italiji.

Povijesni zapisi kažu da je bila plemenit vladar, da je komunicirala sa običnim narodom i bila zainteresirana za njihove brige. Ona i suprug, kralj Henrik, pomagali su siromašne studente i mnoge ljude u nevolji. Često je posredovala u sukobima rimo-katolika i protestanata. Iako je zagovarala reformaciju crkve, nikada nije postala kalvinista.

Bila je velikodušni pokrovitelj umjetnika i pisaca, među koima su i François Rabelais, Clément Marot i Pierre de Ronsard. Njen salon je bio poznat kao *„Novi Parnas“*.

Leonardo da Vinci je umro 1519. dok je bio gost Margarite i njenog brata. Prije smrti, projektirao je njihov zamak.

Nizozemski humanist, Erazmo Roterdamski, jednom joj je prilikom uputio sljedeće pohvalne rječi: *„Već dugo cijenim mnoge izvanredne vrline kojima Vas je Bog obdario; mudrost filozofa, čednost, umjerenost, blagodarnost, snagu duše i izvanrednu ravnodušnost prema svim taštinama ovog svijeta. Tko ne bi zadivio ovakvim kvalitetima sestre velikog Kralja, tako rijetkima čak i među svećenicima i crkvenjacima“.*

## Djela
* *„Dijalog u formi noćne vizije“* (1525.)
* *„Božanska meditacija duše“* (1531.)
* *„Bijele rade, bijele rade među princezama“*, igra reči: Margarita je drugo ime za cvijet bijelu radu (1547.)
* *„[[L’Heptaméron|Heptameron]]“* (1542.), po motivima zbirke *„[[Decameron|Dekameron]]“* Giovannija Boccaccia
Pierre de Ronsard

**Pierre de Ronsard** (Couture-sur-Loir, Loir-et-Cher, 11. rujna 1524. - Tours, 27. prosinca 1585.), francuski pisac i pjesnik iz XVI. stoljeća, poznat kao *princ pjesnika*, i čuven kao predvodnik pjesničkog pokreta *[[La Pléiade]]a*.

Za života je imao puno uspjeha i njegova slava nije blijedila. Između 1555. i 1556. objavio je *Himne*, posvećene Margariti Savojskoj. Godine 1565. objavljuje *Elegije* i *Zbirku francuske poetske umjetnosti*.

Susret sa Héléne de Surgeres (1574.) inspirirao ga je da napiše *Sonete za Helenu*, petrarkističku zbirku pjesama.

## Djela

* ***Prva knjiga oda*** (*Le Premier Livre des Odes*), 1550.
* ***Ode*** (*Odes*), 1551. - 1552.
* ***[[Ljubavi Kasandre]]*** (*Les Amours de Cassandre*), 1552.
* ***[[Kraljevski otpad]]*** (*Le bocage royal*), 1554.
* ***[[Ljubavi Marije]]*** (*Les Amours de Marie*), 1555.
* ***Himne*** (*Les Hymnes*), 1556.
* ***[[Pogled na bijede našeg doba]]*** (*Discours sur les misères du temps*), 1560.
* ***[[Francijada]]*** (*La Franciade*), 1572.
* ***Poeme*** (*Poèmes*), 1560. - 1573.
* ***[[Soneti za Helenu]]*** (*Sonnets pour Hélène*), 1578.

## Izvori

* Microsoft Encarta - Pierre de Ronsard 

## Vanjske veze

* Biography, Bibliography, Analysis   
* Podcast: Audio reading of the poem «Je n'ai plus que les os»   
* Background and digital facsimiles of rare editions of Ronsard's works  At the University of Virginia's Gordon Collection
Joachim du Bellay

**Joachim du Bellay** (Liré, oko 1522. - Savoj, 1. siječnja 1560.), francuski pjesnik i kritičar, član i jedan od osnivača *[[La Pléiade]]a*.

## Vanjske veze
* Biography, Bibliography, Analysis  
* University of Virginia's Gordon Project  A 1569 edition of du Bellay's works and background information.
* http://www.brindin.com/vb23cove.htm  The first complete translation into English of Du Bellay's *Antiquités de Rome* since Spenser.
432.

__NOTOC__
Godina **432.** (**[[rimske brojke|CDXXXII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Aecija i Valerija** (ili, rjeđe, **godina 1185. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 432. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[Bitka kod Ravenne (432)|Bitka kod Ravenne]] u kojoj su se sukobila dva [[Zapadno Rimsko Carstvo|zapadnorimska]] generala [[Flavius Aëtius|Flavije Aecije]] i *comes* ([[grof]]) [[Bonifacius|Bonifacije]].
* Kralj [[Rua]] ujedinjuje [[Huni|hunska]] plemena.
* [[31.7.]] &ndash; [[Papa Siksto III|Siksto III]] nasljeđuje [[papa Celestin I|Celestina I]] kao 44. [[papa]].
* Dovršena crkva [[Santa Sabina]] u [[Rim]]u.
* [[Sveti Patrik]] postaje [[biskup]].
* Započinje izrada mozaika *Razdvajanje Lota i Abrahama'' u crkvi Santa Maria Maggiore u Rimu.


## Rođenja

## Smrti
* 6.4. &ndash; Papa Celestin I
* Sveti Ninijan, misionar u Škotskoj
* Grof Bonifacije, rimski vojskovođa i guverner dijeceze Afrika, poznat kao "posljednji Rimljanin"
* Anicia Faltonia Proba, rimska plemkinja
* Helian Ding, posljednji vladar države Xia
* Wang Hong, kineski državnik u službi dinastije Liu Song

## Reference
Giacomo Casanova

**Giacomo Girolamo Casanova Chevalier De Seingalt** (Venecija, 2. 4. 1725. — Duchcov (Češka), 4. 6. 1798.) je bio talijanski avanturist, svećenik, glazbenik, vojnik, špijun, diplomat, slobodni zidar (u mladim danima postao je slobodni zidar u loži *Škotsko pravo*) i pisac koji se često nalazio u središtu skandala koji su u pravilu vezani uz žene. Danas svakog pustolova i neodgovornog ljubavnika ljudi često nazivaju Casanovinim imenom. Giovanni Giacomo Chevalier de Seingalt Casanova, kako glasi njegovo puno ime i prezime, rođen je u Veneciji 1725. godine najvjerovatnije 2. travnja.
Helian Ding

**Helian Ding** (赫連定) (? -432), nadimak **Zhifen** (直獖), bio je posljednji car kineske/Xiongnu države Xia. Bio je sin njenog osnivača Helian Boboa (car Wulie) i mlađi brat cara Helian Changa. Brata je naslijedio godine 428. kada je zarobljen u sukobu sa vojskom države Sjeverni Wei. Helian Ding je pokazao dosta upornosti i vještine u nastojanju da se odupre Sjevernom Weiju, ali je do 430. izgubio skoro svu teritoriju. Godine 431. je, u nastojanju da nadoknadi te gubitke. pokrenuo veliki pohod tokom koga je uništio državu Zapadni Qin, a potom krenuo na zapad, nastojeći napasti državu Sjeverni Liang. Međutim, presreo ga je tuyuhunski kan Murong Mugui (慕容慕璝) i zarobio, čime je država Xia prestala postojati. Sljedeće godina ga je predao caru Taiwuu od Sjevernog Weija, koji ga je dao pogubiti.
Anicija Faltonija Proba

**Anicija Faltonija Proba** (*Anicia Faltonia Proba*, ? - 432) bila je rimska plemkinja iz doba kasnog Carstva. Pripadala je rodu Anicija. Otac joj je konzul Kvint Klodije Hermogenijan Olibrije. Udala se za konzula Seksta Klaudija Petronija Proba kome je rodila tri sina - Anicija Hermogenijana Olibrija, Anicija Probina i Anicija Petronija Proba, koji će svi postati konzuli - te kćer Aniciju Probu. Oko godine 395. je već bila udovica, te kao gorljiva kršćanka vodila prepisku sa najznamenitijim kršćanskim misliocima svog vremena kao što su Augustin i Jovan Hrizostom. Prema zapisima Jeronima, koji je prijateljevao sa njenom nećakom Demetrijadom, bila je prilično obrazovana.

Proba je godine 410. bila u Rimu kada su ga opsjeli Vizigoti. Prema navodima Prokopija, upravo je ona, motivirana nastojanjem da prestane glad koja je morila njene sugrađane, dala otvoriti vrata kroz koja su prošli Vizigoti te zauzeli i opljačkali grad. Dio historičara vjeruje da je u pitanju priča koju su izmislili njeni neprijatelji. U svakom slučaju, nedugo nakon toga se sklonila u Afriku, ali ju je tamo uhapsio i zlostavljao guverner Heraklijan prije nego što je puštena uz veliku otkupninu. Poslije je sve svoje posjede u Aziji prodala kako bi prehranila siromašne.

## Literatura
* Arnold Hugh Martin Jones, John Martindale, John Morris: *[[The Prosopography of the Later Roman Empire]]* (PLRE). Vol. 1, Cambridge 1971, pp. 732-733.
* Jane Stevenson: *Women Latin Poets*. Oxford University Press, 2005, p. 65.
Rua

**Rua** može označavati:

## Muzika
* ''Rua'' (album), album grupe Moana and the Moahunters iz 1998.
* Rua (bend), novozelandski Celtic fusion bend
* ''Rua'' (Clann Zú album), albuim Clann Zú iz 2003.

## Ličnost

* Rua Kenana Hepetipa, samozvani maorski prorok
* Rua Tipoki, ragbijaš
* Rugila ili Rua, gospodar rata koji je 432. pod svojom vlašću ujedinio Hune

;Prezime
* Matt Rua, ragbijaš
* Maurício Rua, brazilski MMA borac i bivši UFC lakoteški prvak
* Michael Rua, suosnivač salezijanskog reda
* Murilo Rua, brazilski MMA borac

## Ostali
* CLG Eoghan Rua, gelski klub
* Royal University of Agriculture (Kambodža)
* Rua (Moimenta da Beira), portugalska župa u općini Moimenta da Beira
* Rua Sésamo, portugalska koprodukcija TV-serije Sesame Street

**RUA** može označavati:

* Royal Ulster Academy
Rugila

**Ruga** (*Ruga, Ru, Rhuas, Rugila, Rua,* ΄Ρούγας, ΄Ρωίλας) (365—435)

Ruga je bio jedan od hunskih ratnih vođa i uspeo je da ujedini sve Hune pod svoje vođstvo 432. godine. Svoju vladavinu, nad nekoliko plemena, je započeo otprilike 425. godine, a završio 435. godine, kada ga je nasledio Bleda a kasnije i Atila koji je proširio carstvo i napravio Hune poznatim.

Godine 432. Aecije (*Aetius*), rimski vojskovođa prebegao je kod Huna i odatle je i uz pomoć Blede i Huna povratio vlast nad Zapadnorimskim carstvom. Kao zahvalnost, prepustio je Hunima deo Panonije i Valerije.

Ruga je bio veoma inteligentna osoba: ujedinio sve Hune, vladao deset godina, uspostavio diplomatske odnose sa Rimom, poslao Atilu na obuku u Rim, da bi se Atila naučio rimskim običajima i da bi ih što bolje upoznao i pripremio da jednog dana preuzme vlast nad Hunima, proživeo 70 godina (što je u ona burna vremena bila retkost). Po predanju za njegovu smrt je bio kriv Bleda, koji je i preuzeo vlast. U vreme Rugine smrti Atila je bio kod Rimljana, pa je Bleda hteo to da iskoristi i pre povratka Atile da učvrsti svoju vlast.

 
## Povezano
Spisak hunskih vladara

## Vanjske veze
Istorijska biblioteka:Rua
Bitka kod Ravenne (432)

**Bitka kod Ravenne**, poznata i kao **bitka kod Riminija**, odigrala se godine 432. između snaga zapadnorimskog vojskovođe Aecija na jednoj, i snaga njegovog suparnika Bonifacija na drugoj strani. Povod za sukob je bila odluka Gale Placidije, majke i regentice cara Valentijana III da u Italiju pozove Bonifacijeve trupe u Afrike kao svojevrsnu protutežu Aeciju čiji su prestiž i uticaj narasli nakon uspjeha u borbi protiv Franaka i drugih barbara u Galiji. Aecije je na to reagirao invazijom Italije, te je došlo do sudara dviju vojski u kojoj je Aecije poražen te prisiljen da utočište potraži kod Huna i njihovog kralja Rugile. Međutim, Bonifacije je u bitci teško ranjen te je od ozljeda umro dva mjeseca kasnije.
Bonifacije

**Bonifacije** (, ? - 432), također poznat i kao **grof Bonifacije** (*comes Bonifacius*), bio je zapadnorimski vojskovođa poznat kao guverner Afrike. Na tom je mjestu igrao značajnu ulogu u građanskom ratu započetom godine 423. nakon smrti cara Honorija i proglašenja njegovog službenika Ivana za novog cara. Bonifacije ga je odbio priznati te prekinuo isporuku strateški važnih zaliha žita za Italiju. To je, između ostalog, omogućilo pobunu Aecija, a nakon čega je, uz podršku istočnorimskog cara Teodozija II novim carem postao Valentijan III uz regenstvo Gale Placidije. Ubrzo su Bonifacije i Aecije postali najljući suparnici; Aecije je 428. uspio nagovoriti Galu Placidiju da Bonifacija optuži za veleizdaju. Bonifacije je na to reagirao pozvavši Vandale pod kraljem Gajzerihom da iz Hispanije prijeđu u Afriku kao najamnička vojska. Došlo je do masovne migracije, ali je u međuvremenu Bonifacije ponovno stekao Galinu naklonost. Tada je od Vandala tražio da se vrate, ali su oni to odbili učiniti, te digli ustanak i stvorili nezavisno Vandalsko Kraljevstvo u sjevernoj Africi. U međuvremenu je 432. Aecije napao Italiju, pa je Gala Placidija pozvala Bonifacija da intervenira. On je to uspješno učinio u bitci kod Ravenne gdje je Aecije poražen i natjeran u progonstvo. U bitci je Bonifacije teško ranjen i nekoliko mjeseci kasnije je umro. Na mjestui *[[magister Militum|magister milituma]]* ga je naslijedio zet Sebastijan, ali nakratko, jer se Aecije vratio i postao *de facto* gospodar Zapadnog Carstva.

Bonifacija, zajedno sa njegovim suparnikom, ponekad nazivaju posljednjim Rimljaninom.

## Literatura
* John M. O'Flynn, *Generalissimos of the Western Roman Empire*
* Stewart I. Oost, ' 'Galla Placidia Augusta' '
Siksto III

**Siksto III.** je bio papa od 31. srpnja 432. do 18. kolovoza 440. Proglašen je svecem.

Njegov je pontifikat obilježila izgradnja velikih crkava Santa Sabina i Bazilka sv. Marije Velike u Rimu, kao i nastojanja da nakon Efeškog sabora pomiri patrijarha Kirila Aleksandrijskog posvađanog za sirijskim kršćanima u Antiohiji.
Bazilika sv. Marije Velike

**Bazilika sv. Marije Velike** (talijanski: *Basilica di Santa Maria Maggiore*) je antička katolička bazilika u Rimu. 

Jedna je od četiri velike ili papinske bazilike koje su se nekad označavale, zajedno s Bazilikom sv. Lovre izvan zidina, pet "patrijarhijskih bazilika" Rima, povezana s pet drevnih patrijarhalnih centara kršćanstva (Pentarhija). 

Ostale tri papinske ili velike bazilike su Bazilika sv. Ivana Lateranskog, Bazilika sv. Pavla izvan zidina i Bazilika sv. Petra.

Zvonik ove bazilike najviši je od svih zvonika rimskih crkava.
Egon Schiele

**Egon Schiele** (Tulln na Dunavu, Austrija, 12. lipnja 1890. - Beč, 31. listopada 1918.) austrijski, crtač i slikar.

## Biografija
Po završetku osnovne škole, upisao je 1906. godine slikarstvo i crtanje na *Akademiji lijepih umjetnosti* u Beču, ali se ubrzo razočarao njenim konzervativizmom. Ubrzo je sreo slikara Gustava Klimta, koji je nadalje utjecao na njegov rad i život. Schiele je napustio Akademiju 1909. godine i osnovao Novu umjetničku grupu sa drugim nezadovoljnim studentima.

Slikao je uglavnom u maniru secesionizma, pod Klimtovim uticajem. Sudjeluje na secesionističkim izložbana tijekom sljedećih godina (1909. Kunstschau, Beč; 1911. i kasnije, München).

Već oko 1910. slika portrete i pejzaže i u ekspresionističkom maniru i postaje tražen slikar, sa odgovorajućom zaradom. Tome je doprinjelo prijateljstvo sa likovnim kritičarem Arthurom Roesslerom i kolekcionarem Heinrich Beneschom.

Godine 1911. napušta Beč i živi u malim selima, sa sedamnasetogodišljom prijateljicom. Vodi nonkonformistički način života, pa ga iz prvog sela proteruju, a u drugom uhićuju 1912. godine zbog zavođenja maloljetnice. Prilikom pretresa studija nađen je veliki broj erotskih crteža i slika. Sud ga ne osuđuje zbog zavođenja, već zbog pornografije koja je bila dostupna djeci. Osuđen je na 24 dana zatvora, koje je izdržao.

Nastavio je izlagati sa svojom Novom umjetničkom grupom: u Pragu 1910. i Budimpešti 1912. godine. Prvu samostalnu izložbu imao je u Münchenu 1913. godine, a sljedeću u Parizu 1914. godine.

Godine 1915. godine oženio se susjedom Edith Harms, koja je potekla iz srednjeg staleža. Iste godine mobiliziran je u austrijsku vojsku, ali je nastavio slikati brzim tempom.

Veliku slavu doživio je na 49. izložbi secesije u Beču 1918. godine: prihvaćeno mu je pedeset radova i izloženo u glavnom hodniku. Cijene njegovih slika su ponovo porasle.

Umro je 31. listopada 1918. godine od španjolske gripe. Samo tri dana ranije umrla je i Edith od iste bolesti.

## Vanjske veze
* Egon Schiele  

## Galerija


Datoteka:Egon Schiele - Kardinal und Nonne oder Die Liebkosung.jpg|
Datoteka:Schiele - Junge Mutter, 1914.jpg|
Datoteka:Egon Schiele 028.jpg|
Datoteka:Egon Schiele 027.jpg|
Datoteka:Egon Schiele 026.jpg|
Datoteka:Egon Schiele 020.jpg|
Datoteka:Egon Schiele 010.jpg|
Datoteka:Egon Schiele 005.jpg|
Gustav Klimt

**Gustav Klimt** (Beč, 14. srpnja 1862. - Beč, 6. veljače 1918.) je bio najvažniji slikar austrijske secesije s izrazito istančanim simbolističkim stilom.

Život Gustava Klimta podudara se sa zlatnim dobom Beča s kraja stoljeća. Bilo je to vrijeme umjetničke obnove i umjetničkog bunta te rađanje modernizma. Nova umjetnost, art nouveau, donosi svoje samosvjesne i dekadentne pravce u slikarstvu i literaturi, kroz koje se provlačila snažna opčinjenost erotikom. Bio je to Freudov Beč, koji je izvana još bio u duhu viktorijanskog morala, ali neobuzdano ponašanje bila je glavna tema dana. Bečka zanesenost erotikom našla je u Klimtu velikog pjesnika. Ni jedan drugi umjetnik nije tako slavio Erosa, a iznad svega žene, kao muze vampa i konačnog ispunjenja svrhe života.

Njegovo slikarstvo ispunjeno je naturalističkim prikazima erotskog i težnjom da platna ispuni sjajnim zamršenim dekoracijama. U njegovim najpoznatijim radovima, kao što je *[[Poljubac (Klimt)|Poljubac]]*, osjećaji i dekorativna prekomjernost sjedinjeni su na veličanstveni način.

## Život i djelo

Rodio se 14. srpnja 1862. u bečkom predgrađu Baumgartenu. Otac, češki emigrant, nije uspio kao zlatar, te su djeca Klimtovih rasla u neimaštini. Gustav, koji je svoju darovitost pokazao još u Visokoj školi za umjetnost i obrt, dobivao je narudžbe za ukrašavanje velikih javnih zgrada koje su se gradile tijekom 1880-tih i 1890-tih godina. U suradnji s bratom i umjetnikom Franzom Matschom osnovao je podružnicu *Klimt-Matsch* i dobivao gotovo sve važnije poslove.

Godine 1897., skupina umjetnika, koja je željela na moderniji, pustolovniji način stvarati svoja djela, osnovala je secesiju, a Klimt je postao prvim predsjednikom. Njegove dekoracije počele su izazivati oštre kritike konzervativnog Beča, ali je on slikanjem veličanstvenih portreta žena iz otmjenog društva mogao dovoljno ugodno živjeti, oslobođen narudžbi.

Klimt nije bio buntovnik. Klonio se javnosti, a i privatni život držao je za sebe. Iz njegovih slika zrcali se unutarnji svijet i ljepota puna senzualnosti. Umro je u Beču 6. veljače 1918. godine, nekoliko mjeseci prije potpunog sloma Austro-Ugarske i svijeta kakav je poznavao.


Datoteka:Gustav Klimt 039.jpg|*[[Judita]] s Holofernovom glavom I.*, 1901., ulje na platnu, Belvedere, Beč. 
Datoteka:Gustav Klimt 014.jpg|Detalj *"Bethovenovog friza"*, Austrijska gelerija u Beču.
Datoteka:Gustav Klimt 010.jpg|*[[Danaja]]*, 1907., ulje na platnu u privatnom vlasništvu, Beč.
Datoteka:Gustav Klimt 046.jpg|*Portret Adele Bloch-Bauer I.* je 2006. god. prodat Novoj galeriji u New Yorku za rekordnih 135 milijuna $. 


## Vanjske veze
Félix Nadar

**Félix Nadar**, pravim imenom **Gaspard-Félix Tournachon** (Pariz (Lyon?), 6. travnja 1820. - Pariz, 21. ožujka 1910.) je francuski fotograf, karikaturist, novinar, književnik i izrađivač balona.

## Biografija

Nadar je rođen u Parizu (iako neki izvori navode Lyon za mjesto njegova rođenja). Bio je karikaturist u francuskim novinama *Le Charivari* 1848. Godine 1849. stvorio je *Revue comique* (Komičnu reviju) i *Petit journal pour rire* (Male novine smijeha). Prve fotografije snimio je 1853., a 1858. postao je prvi fotograf koji je slikao zračne fotografije.

Oko 1863., Nadar je napravio ogromni (6000m³) balon na zopli zrak nazvan *Le Géant* ("Div"), i tako inspirirao Julesa Verna za njegovo djelo *[[Cinq semaines en ballon|Pet tjedana u balonu]]*. Projekt "Géant" je bio neuspjeh i uvjerio ga je da je budućnost letenja u zrakoplovima težima od zraka. Tako je ustanovljeno "Društvo za poticaj izrade zračnih strojeva koji su teži od zraka" s Nadarom kao predsjednikom i Julesom Vernom kao tajnikom.

U svom posjetu Bruxellesu s balonom *Géant*, 26. rujna, 1864., Nadar je podigao pokretne pregrade kako bi osigurao sigurnost promatrača. Do današnjih dana, u Belgiji se pokretne pregrade nazivaju *Nadarove barijere* http://www.cornille-mct.be/fr/nadar.html.

U travnju 1874., posudio je svoj fotografski studio nekolicini slikara čime je omogućio izložbu impresionista, koji su prethodno bili odbijeni u Salonu. Fotografirao je Victora Hugoa na njegovog posmrtnoj postelji 1885. god. Također se drži za prvog tvorca *foto-intervjua* (intervju slavnog kemičara Chevreula 1886. god.), i također za autora prvih erotskih fotografija.

Nakon jegove smrti 1910. god., Nadar je pokopan na pariškom groblju Père Lachaise. Lik *Michela Ardana*, iz Verneovog romana *[[Od zemlje do mjeseca]]* (*De la Terre à la Lune*, Put na Mjesec (fr)), inspiriran je Nadarom.

## Galerija fotografija


Datoteka:Alexander III. Czar Of Russia Nadar.jpg|Aleksandar III.
Datoteka:Sarah_Bernhardt,_par_Nadar,_1864.jpg|Sarah Bernhardt
Datoteka:Georges Clemenceau Nadar.jpg|Georges Clemenceau
Datoteka:Camille_Corot-Nadar_corrected.jpg|Camille Corot
Datoteka:Gustave Courbet.jpg|Gustave Courbet
Datoteka:Félix_Nadar_1820-1910_portraits_Eugène_Delacroix.jpg|Eugène Delacroix
Datoteka:Paul Gustave Dore by Felix Nadar 1855-1859.jpg|Gustave Doré (1859)
Datoteka:Alexandre Dumas Nadar.jpg|Alexandre Dumas (otac)
Datoteka:Jean-FrancoisMillet(Nadar).jpg|Jean-François Millet
Datoteka:Franz Liszt photo.jpg|Franz Liszt
Datoteka:George_Sand_by_Nadar,_1864.jpg|George Sand (1864)
Datoteka:Jules Verne.jpg|Jules Verne
Datoteka:Théophil Gautier 1856 Nadar.jpg|Théophile Gautier
Datoteka:LeBris1868.jpg|Le Bris i njegov leteći stroj Albatros II.
Datoteka:Nadar.jpg|Nadar (Gaspard-Félix Tournachon) – Autoportret.
Datoteka:Nadar autoportrait tournant.gif|Autoportret
Datoteka:JapaneseMissionAndNadarSon.JPG|Nadarov sin sa članovima druge Japanske ambasade u Europi 1863.


## Vanjske veze

* Članak o Nadaru, Bruce Sterling.
* Karikatura Nadara iz 1867., André Gill.
L'Être et le Néant. Essai d'ontologie phénoménologique

***Bitak i ništavilo: Esej iz fenomenološke ontologije*** (*L'Être et le Néant. Essai d'ontologie phénoménologique*, 1943.) je filozofsko djelo Jean-Paula Sartrea. Na hrvatskom je jeziku objavljeno u prijevodu Daniela Bučana (2006.-2007.).

## O djelu
Sartreovo prvo filozofsko djelo je "Bitak i ništo" (*L'Être et le Néant*, 1943). On tu razlikuje "Bitak po sebi"/*pour soi* i "Bitak za sebe"/*en-soi* ("Biće po sebi" i "Biće za sebe"). *Bitak po sebi* je masivna materija, ona je vječna i ona sve u sebe uvlači. *Bitak za sebe* je svijest. Egzistencija čovjeka se stalno suprostavlja bitku po sebi.

Sartre je smatrao da je čovjek slobodan i odgovoran, ali da je nemoćan u odnosu na svijet - sve je slučajno. Slučajnost je apsolutna, savršena, bezrazložnost.

## Povezano
* Jean-Paul Sartre
* Egzistencijalizam
* Filozofija
Paradoks djeda

**Paradoks djeda** je paradoks putovanja kroz vrijeme, kojeg je vjerovatno prvi predstavio pisac naučne fantastike René Barjavel u svojoj knjizi *Le voyageur imprudent* (1943.). Zamislite da putujete u prošlost i ubijate svog biološkog djeda prije nego što je upoznao vašu nenu (baku, nanu). Onda nikada ne bi bili začeti, pa prema tome ne biste ni mogli putovati u prošlost. U tom slučaju, vaš bi djed još bio živ i vi bi bili začeti, dozvoljavajući vam da odete natrag u vrijeme i ubijete vašeg djeda i sve tako.

Ekvivalent ovom paradoksu je filozofski paradoks još znan i kao autočedomorstvo - odnosno putovanje u prošlost i ubijanje sebe kao bebe.

Paradoks djeda je korišten da bi se dokazivalo da je putovanje kroz vrijeme nemoguće. Međutim, i rješenja su također unaprijeđena (postojanje paralelnih univerzuma, čestice imaju svoju sopstvenu historiju i nepostojanje sudbine, postojanje sudbine i nemogućnost ubijanja djeda).

## Povezano
* Paradoks
* Filozofija
* Paradoks svemoći
Zakon prelaska kvantiteta u kvalitet

"**Zakon prelaska kvantiteta u kvalitet**" je jedan od tri poznata Hegelova zakona dijalektike, u Hegelovoj filozofiji apsolutnog idealizma. Po ovom zakonu svaka faza u razvoju ideje predstavlja jedan kvalitet, jer ima svoje bitne karakteristike. Međutim, u svakoj fazi se događaju promjene. Količina tih promjena se naziva kvantitet. Nagomilavanjem kvantitativnih promijena nužno dolazi do preobražaja u novi, viši kvalitet.

## Povezano

* dijalektički materijalizam
* Apsolutni idealizam
Blud

**Blud**, **razvrat** ili **opscenost** (latinski: *obspenus* - odbojan, mrzak) je izraz koji označava "nemoralna" seksualna razmišljanja ili ponašanja. Obično se koristi za opisivanje kriminalnih radnji u kojima je neka vrsta seksualne aktivnosti zabranjena. Često se koristi kao pridjev za pornografiju ali ne i za nepornografska prikazivanja seksa i seksualnih tema. Bludom se također ponekad opisuje seksualni odnos osoba koji nisu predhodno ušli u bračnu zajednicu.

U slovenskim jezicima reč blud ima isti koren kao i zabluda.
Timaj (dijalog)

**Timaj ili o metafizici** je Platonov dijalog koji govori o stvaranju sveta od strane demijurga, boga stvoritelja.

Dakako kao što i sama riječ govori "demiurg " je ponajprije rukotvorac, koji doduše nešto zgotovljava, ali za razliku od riječi teološkog nauka o stvaranju, ne stvara iz ničega. Božanski rukotvorac zgotovljava stvari prema uzoru ideja, čiji on tvorac nije. Ovdje je jasno da uzor prema kojem se ravna "demiurgovo" djelovanje prije odgovara matematici pitagorovske astronomije. Demiurg oblikuje svjetsku dušu, ali što je sa ovom dušom po sebi? ona nije niti princip života niti znanje, već izvor periodičkog, pravilnog kretanja koje uvijek ostaje isto, koje pripada zvijezdama i čija se bit može izraziti brojevima i njihovim odnosima.

Platon tvdi da svaki od osnovnih elemenata ima određeni geometrijski oblik:

U ovom dijalogu, kao i u Kritiji, Platon pominje mitski otok po imenu Atlantida.

## Povezano
* Demijurg
* Atlantida
Weltschmerz

***Weltschmerz*** (njem.: 'svjetska bol') je termin koji je prvi uveo njemački pisac Jean Paul, a veže se uz romantizam, odnosno razdoblje s kraja 18. i početka 19. vijeka. 

Iako je prvotno bio vezan uz književnost, postao je općeprihvaćeni koncept, poznat široj masi. Tim se izrazom pokušao objasniti i opisati kolektivni osjećaj žalosti i bespomoćnosti koji je u to vrijeme zahvatio hiljade mladih ljudi, pretežno umjetnika i intelektualaca. Riječ je o sentimentalnom i bolećivom osjećanju cijele jedne generacije, što je bila njihova reakcija (i izraz bespomoćnosti) pred zlom, nepravdom i besmislenošću koji su, kako im se činilo, obilježavali svijet u kojem žive. Mladi ljudi, najčešće pod utjecajem poezije, snažno su podlijegali "svjetskoj boli", koje su se nerijetko rješavali na najgori i najjednostavniji mogući način – samoubojstvom.

## Literatura
* Wolf Schneider: *Weltschmerz und Leberwurst*, u: Neue Zürcher Zeitung, 1. prosinca 1991. (online na nzz.ch)
Mukadima

**Mukadima** (*Muqaddima*) ili *Uvod*, *Predgovor*, *Prelagomena*, najveće je djelo arapskog filozofa Ibn Halduna, a moderni mislioci je smatraju jednim od prvih djela sociologije. Knjiga je podijeljena u šest dijelova i bavi se poimanjem društva.

## Sadržaj
* O ljudskom društvu
* O nomadskom društvu
* O dinastijama
* O sjedilačkom društvu
* O zanatima
* O naukama

## Vanjske veze
* Dijelovi Mukadime na arapskom
* Ibn Khaldūn, Arnold Toynbee, ''Studija historije'' vol. iii, III. C. II. (b), p. 321
Petar Uspenski

**Pjotr Demjanovič Uspenski** () je bio ruski filozof koji se bavio apstraktnim matematičkim i metafizičkim teorijama. U Moskvi 1915. susreće Georgija Ivanoviča Gurđijeva i od tada se usmjerava na studiranje metoda razvoja čovjekove svijesti. Od 1917. živio je u Petrogradu, gdje je držao predavanja. Njegovo djelo Tertium Organum je izazvalo veliki interes, zbog čega je pozvan da posjeti Englesku. U Londonu je radio do 1940. godine, a saradnju sa Gurđijevim je prekinuo. O učenju Gurđijeva je napisao djelo koje je nazvao *Fragmenti nepoznatog učenja*, a koje je izdato posthumno 1947. pod nazivom U potrazi za čudesnim.

## Djela
* Tertium Organum
* Novi model univerzuma
* U potrazi za čudesnim: Fragmenti nepoznatog učenja
* Četvrti put

## Vanjske veze
*  Tertium organum
Zeitgeist

:*Za istoimeni film vidi [[Duh vremena (film)|Zeitgeist: The Movie]].*

**Zeitgeist** ili **cajtgajst** (njem. *Zeitgeist*: duh vremena), u sociologiji i filozofiji, opće intelektualno i duhovno stanje ili duhovno kretanje i ukus koji karakterizira neko vrijeme i područje. Pojam obuhvaća prevladavajuća intelektualna uvjerenja, ideje, mišljenja i svjetonazore tokom određene epohe koje određuju sociološku, kulturološku i religijsku klimu, načela ponašanja i etiku određenog vremenskog razdoblja.

Izraz *zeitgeist* izvorno je bio čisto naučne prirode. Postao je poznat kroz rad filologa Johan Gotfrid fon Herdera, a filozof Christian Adolph Klotz ga je koristio godine 1760. u svom radu *Genius seculi*.

Germanizam *zeitgeist* preuzeli su mnogi jezici: engleski, nizozemski, španski i japanski jezik.

## Reference
L'existentialisme est un humanisme

**Egzistencijalizam je humanizam** (fr. *L'Existentialisme est un humanisme*, 1946.) je djelo francuskog egzistencijaliste Sartra, u kojem on objašnjava egzistencijalizam kao humanističku filozofiju. On smatra da "egzistirati" znači naprosto biti tu, i da ne postoji ništa što bi čovjeku moglo definisati karakter, ciljeve u životu i drugo. Samo čovjek može da odredi to bit za sebe samoga:

:*Čovjek prije svega egzistira, susreće sebe samoga, uranja u svijet - i definiše sebe kasnije.*

Smatrao je da je savremeni svijet okrutan, ružan, dehumaniziran i da je život stalna muka i neuspjeh. Zbog toga je potreban egzistencijalizam kao filozofija koja ljudski život čini mogućim, jer pokreće čovjeka na djelovanje da postane ono što od sebe načini- ukupnost svojih djelovanja. To pokazuje da je sloboda u strukturi egzistencije. Zbog toga je egzistencijalizam humanizam. Ovo se najbolje može izraziti citatom:

:*Svagda za kukavicu postoji mogućnost da više ne bude kukavica, a za heroja da prestane biti heroj.*

## Povezano
* Jean-Paul Sartre
* Egzistencijalizam
* Albert Camus

## Vanjske veze
* Skraćena verzija ovog djela
* Puna verzija ovog Sartrovog djela
* Odeljak iz ovog Sartrovog dela (na srpsko-hrvatskom jeziku)
Satanistička Biblija

**Satanistička Biblija** je religijska knjiga čiji je pisac američki okultist Anton LaVey. Prvi put je objavljena 1969. godine i od tada se reizdaje. To je zbirka eseja, opažanja, opisivanja osnovnih sotonističkih rituala i jednostavna objašnjenja posebne religije i filozofije poznate kao LaVeyev satanizam.

Sastoji se od četiri dijela: 
* Knjiga Sotone, 
* Knjiga Lucifera, 
* Knjiga Beliala, i 
* Knjiga Levijatana.
* Knjiga Vrag,

Sotonistička Biblija je dogmatska knjiga, jer ortodoksni satanisti smatraju da je jedina istina ona koja je zapisana u ovom spisu. Njene korice su crne, s imenom autora i crvenim pentagramom sa Bafometom u sredini. Smatra se jedinim štivom za praksu sotonizma. Koristi je Sotonistička crkva.