Anagnorizam

**Anagnorizam** (grčki: ἀναγνώρισις / ***anagnṓrisis*** ili ἀναγνωρισμός / ***anagnōrismós*** = "prepoznavanje") jeste onaj trenutak u drami ili drugom književnom delu kada junak dolazi do neke važne spoznaje. Anagnorizam prvobitno označava prepoznavanje u kontekstu grčke drame, i to ne samo prepoznavanje određenog lika, nego i onoga što taj lik predstavlja. Anagnorizam je trenutak kada junak u aristotelovskoj tragediji postaje svestan situacije, spoznaje pravo stanje stvari i, konačno, stiče uvid u svoj istinski odnos s drugim, često isprva antagonistički postavljenim likom.

## Tragedija
U svojoj *[[Poetika (Aristotel)|Poetici]]* Aristotel kaže da "najvažnija sredstva kojima nas tragedija osvaja jesu sastavni delovi priče, naime, preokreti (peripetije) i prepoznavanja" a "prepoznavanje je, kao što i samo ime već kaže, prelaženje iz nepoznavanja u poznavanje, pa zatim u prijateljstvo ili neprijateljstvo s onim licima koja su određena za sreću ili nesreću". Aristotel dalje razlikuje pet načina prepoznavanja: po znacima, ono koje udesi sam pesnik, po sećanju, na osnovu zaključivanja i ono koje se zasniva na pogrešnom zaključivanju drugog lica.

U aristotelovskoj definiciji tragedije, anagnorizam je spoznaja vlastitog identiteta ili svog istinskog karaktera (npr. Cordelia, Edgar, Edmund i drugi u Shakespeareovoj trgediji *[[King Lear (Shakespeare)|Kralj Lear]]*) ili pak spoznaja identiteta ili istinskog karaktera nekog drugog (npr. Learove dece, Gloucesterove dece) koju doživljava tragički junak.

Aristotel je prvi pisao o upotrebi elementa prepoznavanja, pri čemu je smatrao da je najbolje kad je ono povezano s preokretom (= peripetijom), tj. ako prepoznavanje izazove preokret u radnji. Tu kombinaciju smatrao je odlikom vrhunske tragedije, kao npr. kad je u Sofoklovom *[[Kralj Edip (Sofokle)|Kralju Edipu]]* Edip ubio svog oca i u neznanju se oženio vlastitom majkom te kasnije spoznao istinu, ili kad u Euripidovoj *[[Ifigenija na Tauridi|Ifigeniji na Tauridi]]* Ifigenija na vreme shvata da su ljudi koje se sprema da prinese na žrtvu zapravo njen brat i prijatelj i zatim odustaje od žrtvovanja. Aristotel ove složene zaplete (πεπλεγμένοι) smatra boljim od prostih (ἁπλοῖ), koji nemaju ni angnorizme ni peripetije, kao npr. kad Medeja u Euripidovoj *[[Medeja (Euripid)|Medeji]]* odlučuje da ubije svoju decu, znajući pri tom da su to njena deca, i zatim ih zaista i ubija.

Drugi istaknuti primer anagnorizma u grčkoj tragediji nalazi se u Eshilovim *[[Hoefore (Eshil)|Hoeforama]]*, kad Elektra prepoznaje svog brata, Oresta, nakon što se on iz progonstva vratio u Argos, pri čemu do prepoznavanja dolazi na grobu njihova oca Agamemnona, kojeg je ubila njihova majka, Klitemnestra. Elektra shvata da je Orest njen brat na temelju tri znaka: uvojka Orestove kose na grobu, otisaka njegovih stopa pored groba i komada tkanine koju je ona sama izvezla. Otisci stopa i kosa isti su kao i njeni. Elektrina svest o prisustvu brata, koji je jedina osoba koja joj može pomoći u osveti za očevu smrt, ključna je za dalji razvoj dramske radnje.

## Komedija

Aristotel u *Poetici* ne raspravlja o komediji onoliko detaljno kao o tragediji, no ispitivači se slažu da je anagnorizam jednako važan element i u antičkim komičkim komadima. Euripid, kao "otac nove komedije", izvršio je snažan uticaj na ovu vrstu grčke komedije, koja se javlja krajem 5. veka pne., traje tokom čitavog 4. veka pne. i zatim nastavlja život u delima pisaca rimske palijate, pre svih Plauta i Terencija, od kojih će njene ključne elemente preuzeti i moderna drama. U Euripidovoj *[[Helena (Euripid)|Heleni]]* već su prisutni mnogi od elemenata koji će postati tipični za novu komediju: uloga sudbine, scena prepoznavanja, srećan završetak. Tipičan zaplet u novoj komediji uključivao je konačno otkriće, obično po nekim znacima (često po amajlijama koje su detetu date po rođenju), koji dokazuju da je devojka rođena kao slobodna građanka i da se prema tome može udati za junaka komedije. Pri tom do čina prepoznavanja često dolazi zahvaljujući mahinacijama nekog lukavog roba. Ovakav zaplet pojavljuje se u Shakespearovoj *[[The Winter's Tale|Zimskoj priči]]*, gde scena prepoznavanja u završnom činu otkriva da Perdita zapravo nije dete pastira, nego je kraljeva kći, pa se prema tome može udati za svog voljenog princa.

## Kriminalistički žanr
Prva upotreba anagnorizma u kriminalističkom žanru zabeležena je u priči "Tri jabuke", koja se pojavljuje u orijentalnoj zbirci *[[1001 noć|Hiljadu i jedna noć]]*, gde se taj element vešto koristi u završnom preokretu. Protagonista ove priče, Ja'far ibn Yahya, dobija naređenje od Haruna al-Rashida da u roku od tri dana pronađe krivca odgovornog za jedno ubistvo ili će biti pogubljen. Tek nakon isteka tog roka, i kad se već pomirio s tim da će biti smaknut, on otkriva da je krivac upravo njegov vlastiti rob.

## Moderna upotreba
Međutim, upotreba anagnorizma nije ograničena na klasična i renesansna dela. Ivan Pintor Iranzo, profesor filmske umetnosti, ističe da savremeni scenarista M. Night Shyamalan koristi slične tehnike u filmu *[[The Sixth Sense]]*, u kojem dečji psiholog Malcolm Crowe leči dete koje ima vizije mrtvih ljudi, da bi se na samom kraju filma spoznalo da je i sam Crowe mrtav, kao i u filmu *[[Unbreakable (film)|Unbreakable]]*, u kome lik po imenu David shvata da je zbog natprirodne moći preživeo nesreću u kojoj su poginuli svi ostali putnici voza. Još jedan poznati primer anagnorizma u popularnoj kulturi jeste otkriće da je Darth Vader oca Lukea Skywalkera u filmu *[[The Empire Strikes Back]]*. Opširan prikaz istorije i upotrebe tehnike anagnorizma dao je Terence Cave u svojoj knjizi *Recognitions*.

## Reference