Bosna i Hercegovina u Austro-Ugarskoj

**Bosna i Hercegovina** (njemački: *Bosnien-Herzegowina*), bila je od 1878. okupirana od strane Austro-Ugarske, a nakon aneksije 1908. kondominijum kojim su zajednički upravljali Austrija i Ugarska. Bosna i Hercegovina imala je površinu od 51.082 km² i 1,931.802 stanovnika po popisu stanoništva iz 1910.

## Historija
Odlukama Berlinskog kongresa od 13. jula 1878. Austro-Ugarska je dobila pravo da u ime uvođenja reda okupira dotadašnji osmanski Bosanski vilajet, u kom je pored Bosne bila i Hercegovina, Krajina i Novopazarski sandžak. Za ovaj posljednji odlučeno je da ostane pod osmanskom upravom, ali je Austro-Ugarskoj dato pravo da i tamo radi sigurnosti i prometa ima svoje garnizone i po potrebi intervenira.

Austro-ugarska vojska počela je nadirati u Bosnu 29. jula 1879. i nakon krvavih bitaka sa fanatičnim muslimanskim braniocima zauzela utvrde u Bihaću i Kladuši, da bi do kraja oktobra došla do novopazarskog Priboja i Prijepolja.

Dogovorom od 21. aprila 1879. sklopljenim u Istanbulu između Osmanskog Carstva i Austro-Ugarske, sultanu je i nadalje (nominalno) priznat suverenitet nad Bosnom. Posebno je naglašeno da okupacija neće utjecati na vjerske slobode muslimana, da će se prihodi iz Bosne isključivo koristiti za dobrobit njezinih stanovnika, kao i to da će i nadalje vrijediti osmanski novac.

Nakon okupacije Bosna i Hercegovina je uključena u austro-ugarsku carinsku zonu, a u zemlju je uvedena uprava na čelu sa ministrom financija kao civilnim upraviteljem i guvernerom kao predstavnikom cara i vojske. Od 1881. počela je regrutacija na temelju Zakona o odbrani, nastalom po austro-ugarskom modelu opće vojne obaveze, a od 1882. profunkcionirala je građanska uprava. I pored napretka i reformi koje je provodila nova vlast, izbijale su česte bune, naročito je bila žestoka ona iz 1883.

Nakon tog se rasplamsao pokret među muslimanima sa centrom u Mostaru, koji su možda bili pod utjecajem Crne Gore i Srbije. Oni su podigli čitav niz oštrih optužbi protiv ministra financija Kallaya, i zahtjevali prekid nasilne katolizacije i hrvatske propagande, kao i povratak vakufa za financiranje svojih vjerskih institucija i smanjenje porezne presije. Kallay je u više navrata branio svoje postupke pred njihovim delegacijama, pa je 1900. objavio i studiju o tome, ali su se u maju 1901. i aprilu 1902., stare optužbe ponovno rasplamsale. Nakon tog je 1908. uslijedila Aneksiona kriza, kulminacija je bio atentat na Nadvojvodu Franju Ferdinanda u Sarajevu 28. juna 1914., koji su izveli srpski nacionalisti, nakon kojeg je uslijedio Prvi svjetski rat.

### Stanovništvo
Bosna i Hercegovina je u vrijeme okupacije imala prosječnu gustoću naseljenosti od 31 stanovnika na 1 km², najgušća naseljenost bila je po riječnim dolinama na sjeveru, najniža po planinama u centru zemlje; gdje su visoke planine bile potpuno nenaseljene. Tako da je 1900. samo 69 naselja imalo više od 2000 stanovnika, a samo 4 grada Sarajevo, Mostar, Banja Luka i Dolnja Tuzla više od 5000 stanovnika. Stanovništvo je poraslo od 1,158.117 koliko ih je bilo 1879. do 1,568,092 ljudi 1895., od tog su 828.170 bili muškarci, a žene 739.902. Uz njih tu su bile i okupacijske snage u jačini od 22.944 ljudi, tako da se ukupan broj stanovnika bio 1,591.069, pored tog u to vrijeme je živjelo i oko 70.878 stranaca.

### Kretanje broja stanovništva

Većinsko stanovništvo bilo je slavensko (Srbi, Bošnjaci, Hrvati), pored njih bilo je i 5745 Židova (španjolskih Sefarda) i nešto Roma, Cincara i Albanaca. Nakon okupacije 1878 doselilo se dosta Austrijanaca, Nijemaca, Holanđana, Hrvata, Mađara i Dunavskih Švaba. Najveći dio obradive zemlje kao i trgovina po gradovima bio je u rukama muslimanskog plemstva (aga i begova).

Po gradovima su većinom živjeli muslimani, a po selima kršćani. Siromašniji kršćanski seljaci bezemljaši (raja), živjela je pod osmanskom vlašću u vrlo bijednoj situaciji. Muslimani su na svom čelu imali Reisu-l-ulemu u Sarajevu koji je bio podložan Istanbulu, svoje vjerske institucije uzdržavali su vakufima, koji su nakon okupacije stavljeni pod državnu kontrolu, na što su se oni bunili. Između 1878. i 1900. iz zemlje je emigriralo oko 17.000 stanovnika, među njima 16.000 muslimana.

Pravoslavci su do okupacije imali dvije eparhije u Mostaru i Zvorniku, i mitropoliju u Sarajevu, podložnu carigradskom patrijarhu. Nakon okupacije organizirali su mitropolije u Sarajevu, Dolnjoj Tuzli i Mostaru. katolici, koje su u to vrijeme zvali Latini, živjeli su koncentrirani oko Travnika i Mostara, sa vjerskim centrom u franjevačkom samostanu iz 13. vijeka. Do okupacije su organizacijski bili podjeljeni u tri apostolska vikarijata podložna biskupu u Dubrovniku. Nakon okupacije od promjenjena je organizacijska struktura, pa od 1881. katolički nadbiskup ima sjedište u Sarajevu a osnovane su biskupije u Banja Luci, Mostaru i Trebinju.

Od 1,4 milijuna stanovnika, koji su se bavili poljoprivredom, 2,13% bili su zemljoposjednici, 15,89% slobodni seljaci, 38,25% kmetovi, 11,26% napoličari uz 3,25% u nekom drugom odnosu. U vrijeme okupacije više od 90% stanovnika bilo je nepismeno, a jedine škole bile su vjerske na vrlo niskoj razini. Nakon okupacije osnovano je nekoliko državnih škola, dvije gimnazije, jedna viša škola, 10 strukovnih škola i jedna pedagoška. Većina stanovnika bez obzira na vjeru bila je odjevena na turski način, i stanovala je u bijednim kućama, bez dimnjaka i stakla na prozorima.

U religijskom pogledu 1879. bilo je;
* 496.761 pravoslavaca
* 448.613 muslimana
* 209.391 katolika
* 34390Privreda
Do 1878. u Bosni i Hercegovini nije bilo ni jednog industrijskog pogona, već jedino zanatlija organiziranih po esnafim, koji su proizvodili oružje, [bakrene i [[vuna|vunene proizvode. Nakon okupacije [Austro-Ugarska|austro-ugarska vlast je podigla domaću industriju, od malih manufaktura tepiha i tapiserija po Sarajevu, do čeličana i željezara u Zenici i Varešu i rafinerije nafte u Bosanskom Brodu. Pored tog podignuto je puno manjih tvornica, koje su proizvodile; sapun, šećer, svijeće, papir, tekstil, kožu, alkohol, amonijak, likere uz nekoliko pivovara i 4 državne tvornice duhana. Podignuta je termoelektrana u [Jajcu, snage 6000 [Konjska snaga|KS, koja je pored struje proizvodila i kalcijev karbid.

Trgovina je do 1878. bila vrlo ograničena zbog nedostatka željeznice, dobrih puteva, visokih carina i monopola. Nakon okupacije cestovna mreža je poboljšana i obnovljena, izgrađeno je 3900 km državnih i više od 6300&nbsp;km lokalnih puteva. Do 1902. izgrađeno je 1087 km željezničkih pruga, od kojih je većina bila uskotračna, ali je glavna linija duga 555&nbsp;km bila normalnog kolosjeka. Ona je povezivala Bosanski Brod, Sarajevo, Mostar sa Jadranom, sa uskotračnim krakom od Gabele do Dubrovnika. Otvarani su poštanski uredi, podignuto 342&nbsp;km telefonskih linija. Od financijskih institucija 1895. osnovana je Bosanska banka, koja se uglavnom bavila hipotekarnim kreditima.

## Galerija

Datoteka:Gozulj old.jpg|Prizor iz Ljubuškog
Datoteka:Alois Schönn Markt in Sarajewo.jpg|Slika Aloisa Schönna tržnica u Sarajevu
Datoteka:Sarajcvo (i.e., Sarajevo), Turkenviertal, Bosnia, Austro-Hungary-LCCN2002710700.jpg|Prizor iz Sarajeva
Datoteka:Sarajevo market 1914.png|Prizor sa Baščaršije


## Povezano
* Austro-ugarska okupacija Bosne i Hercegovine 1878
* Bosanska kriza
* Bosanski sabor

## Reference

## Vanjske veze
* Bosnien-Herzegowina