open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gradovi heroji SSSR-a

**Grad heroj** (, , ) je sovjetski počasni naslov koji se dodjeljivao za iznimno junaštvo tijekom Drugog svjetskog rata. Dodijeljena je dvanaest gradova Sovjetskog Saveza, koji se danas nalaze u Bjelorusiji (jedan grad i jedna tvrđava), Rusiji (šest gradova) i Ukrajini (četiri grada). Tvrđava u Brestu (Bjelorusija) dobila je ekvivalentnu titulu tvrđave heroj. To simbolično odlikovanje za grad (kolektivno) odgovara individualnom odliku „Heroj Sovjetskog Saveza”.

Prema statutu, *Grad heroj* je dobivao Orden Lenjina, medalju Zlatne zvijezde i potvrdu o herojskom djelu () od predsjedništva Vrhovnog sovjeta SSSR-a. Također, u gradu je postavljen odgovarajući obelisk.

Naslov su dobili: 
* Moskva, dodijeljen 1965.;
* Lenjingrad, dodijeljen 1965.;
* Kijev, dodijeljen 1965.;
* Staljingrad, dodijeljen 1965.;
* Sevastopolj, dodijeljen 1965.;
* Odesa, dodijeljen 1965.;
* Brestska tvrđava, dodijeljen 1965.;
* Novorosijsk, dodijeljen 1973.;
* Kerč, dodijeljen 1973.;
* Minsk, dodijeljen 1974.;
* Tula, dodijeljen 1976.;
* Murmansk, dodijeljen 1985.;
* Smolensk, dodijeljen 1985.
EHF Kuća slavnih

**EHF Kuća slavnih** (engleski: *EHF Hall of Fame*) je kuća slavnih koju je utemeljio i koju vodi EHF, krovna organizacija za rukomet u Europi. Članovi Kuće slavnih objavljuju se u sklopu dodjele EHF Nagrada za izvrsnost (engleski: *EHF Excellence Awards*), a prva generacija inaugurirana je 2023. godine, kada je primljeno 60 igrača. Trenutno se u Kuću slavnih primaju samo igrači i igračice, koji se "kategoriziraju" prema pozicijama koje su igrali. 

## Lista članova

### Muške legende

### Ženske legende

## Reference

## Vanjske veze
* eurohandball.com
Vytsinanka

**Vytsinanka** je naziv za tradicionalnu umjetnost rezanja papira u Bjelorusiji. Nastala je kao zanat u 16. vijeku, a danas je široko priznata kao estetski temelj bjeloruskog mentaliteta i kulture. Aktivno se koristi u vanjskom i unutrašnjem uređenju privatnih kuća i javnih mjesta, kao što su uredi, restorani, kulturne institucije i pozorišne scenografije. Također je sastavni dio tradicionalnih festivala.

Vytsinanka postaje sve kreativnija, a njeni delikatni dizajni se prenose na tkaninu i koriste kao element odjeće. Moderna vytsinanka pokriva mnoge teme koje odražavaju bjeloruski način života: divljenje prirodi, bjelorusku povijest, mitologiju, običaje i vjerovanja, ruralni i urbani život. U Bjelorusiji i žene i muškarci različite dobi nastoje savladati ovaj pristupačan, ali graciozan zanat koji nastavlja drevnu tradiciju rezanja papira.
## Nematerijalna svjetska baština
Vytsinanka je upisana na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Bjelorusije.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 19. zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra 2024. god. u Asunciónu, u Paragvaju.

## Reference
Ukrašavanje pariskih krovova

**Ukrašavanje pariskih krovova** je specifični građevinski posao koji obavljaju cink-krovopokrivači, za koji su potrebna znanja i vještine prilikom restauracije krovova zgrada. Danas u Parizu radi oko 6.000 ovih krovopokrivači.

Tokom devetnaestog vijeka u Parizu su izgrađene brojne zgrade u Haussmannovom stilu koje karakterizira masovna upotreba sivog metala kao krovnog materijala. Cink je lagan metal koji smanjuje veličinu krovnog okvira i povećava životni prostor ispod krovova.

Ova umjetnost, koja je nastala u 19. stoljeću, prenosi se s generacije na generaciju kroz centre za obuku krovova u Parizu i širom Francuske.

Restauracija krova podrazumijeva uklanjanje starih komada cinka, mjerenje i izrezivanje novih komada pomoću pariške mašine za sklapanje, te sastavljanje i fiksiranje komada na krov. Ukrašivači obrađuju cink u svojim radionicama za proizvodnju elemenata krovne konstrukcije, replicirajući ili stvarajući ukrase koji naglašavaju ljepotu krova. Sa skoro 80 posto krovova u Parizu prekrivenim cinkom, grad je živa arhiva ovih vještina koje oblikuju jedinstveni identitet njegovog urbanog pejzaža. Danas kvalificirani krovopokrivači prilagođavaju svoj zanat kako bi doprinijeli borbi protiv klimatskih promjena kroz postavljanje izolacije i implementaciju efikasnih sistema za cirkulaciju vazduha

## Nematerijalna svjetska baština
Nominaciju ove baštine uradilo je Ministarstvo kulture Francuske krajem 1922. god. i predstavilo UNESC0-u u martu 2023. god. *Problem sa ovim poslom je što je na krovovima, pa nije poznat jer se ne vidi na ulici*, navedeno je u obrazloženju.

Umijeća pariskih cink-krovoprekrivača i ukrašivača upisana su na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Francuske koji se odnosi na restauraciju elemenata krovne konstrukcije.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 19. zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra 2024. god. u Asunciónu, u Paragvaju.
## Izvori
Naivno slikarstvo Kovačice

**Naivno slikarstvo Kovačice** čine umjetnička djela samoukih umjetnika, pripadnika slovačke etničke zajednice u Srbiji. Nastalo je 1930-ih godina, u gradu Kovačici, oko 50 kilometara sjeveroistočno od Beograda, glavnog grada Srbije, a vremenom se proširilo i na druge gradove sa slovačkim zajednicama. Osnovne odlike su izrazit stil izražavanja koji se oslanja na motive seoskog okruženje i svakodnevni život slikara. Koriste se uljane boje u jarkim nijansama za prikaz tradicionalne kulture, predmeta, istorije i vrijednosti. Umjetnički izraz određen seoskom sredinom i slovačkim narodom ima tradiciju tipičnu za starije generacije umjetnika, dok se u radovima mlađih umjetnika, koriste moderni motivi uz očuvanje karakteristične forme.

Žene su se tradicionalno bavile ovom vrstom slikarstva kroz ukrašavanje nameštaja, posuđa i tekstila, ali su se vremenom i muškarci počeli baviti ovom umjetnošću. Istaknuti predstavnici su: Jan Sokol, Mihal Bireš, Martin Paluška, Martin Jonaš, Zuzana Halupova i dr. Naivno slikarstvo Slovaka je steklo široku nacionalnu i međunarodnu vidljivost. Njihova djela se nalaze u muzejima, galerijama i privatnim zbirkama širom svijeta. Na izložbi naivnih slikara iz Jugoslavije 1961. god. u Londonu izlagalo je i 9 slikara iz Kovačice. Upisano je 2012. god. u Nacionalni registar nematerijalnog kulturnog naslijeđa Republike Srbije pri etnografskom muzeju u Beogradu.

## Nematerijalna svjetska baština
Naivno slikarstvo Kovačice upisano je na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Srbije koji se odnosi na tradiciju slikanja i ukrašavanja predmeta sa prikazima narodnog života, seoske sredine, istorije i svakodnevnog života.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra u Asunciónu, u Paragvaju. Ministarstvo kulture Srbije je 2023. godine nominovalo naivno slikarstvo Kovačice za UNESCO Reprezentativnu listu, a nominaciju je pripremio Centar za nematerijalno kulturno nasleđe Srbije pri Etnografskom muzeju u Beogradu.
## Izvori
Zaštićeno stanište Gostilj

**Zaštićeno stanište Gostilj** je dio planine Ozrena sa nadmorskom visinom 773 metra, istočno od Doboja, Bosna i Hercegovina. Odlukom Vlade Republike Srpske, kao stanište trave ive (*Teucrium montanum*), Gostilj je 21.1. 2022. proglašen zaštićenim područjem ukupne površne 131,97 hektara. 

Na cjelokupnoj teritoriji staništa ustanovljen je režim zaštite II i III stepena. Sredstva za zaštitu i razvoj zaštićenog staništa Gostilj se obezbjeđuje iz budžeta Republike Srpske u skladu sa postojećim sredstvima za te namjene, kao i iz budžeta jedinica lokalne samouprave i iz drugih izvora finansiranje u skladu sa Zakonom.

Komitet za nematerijalnu svjetsku baštinu UNESCO-a donio je 28.11.2018. god. odluku kojom je element "Berba trave ive na Ozrenu" upisan na Reprezentativnu listu nematerijalne svjetske baštine. Oduka je donesena na sjednici Komiteta održanoj u Port Louisu, Mauricijus.

## Izvori
Čardaš

**Čardaš** (mađarski jezik - csárdás, od csárda: gostionica, krčma) je mađarski narodni ples koji izvode parovi satavljeni od muškarca i žene, ili, u nekim područjima, od dvije žene. U plesu istovremeno učestvuje više parova, formirajući jedan veliki ili nekoliko manjih krugova. Svako područje ima svoje teme, pokrete i figure, koje su improvizovane prema dobro poznatim, ustaljenim pravilima i obrascima. Dio je seoske i gradske plesne tradicije, a izvodi se tokom vjenčanja, društvenih događaja, folklornih plesova i na pozornici.

Obično se pleše uz pratnju gudačkog orkestra koji se sastoji od violine, viole i kontrabasa. Izvode ga amateri i profesionalni plesači.

Popularan je od sredine XIX. soljeća. Sastoji se od polagana, melankolično-patetična uvodnoga plesa muškaraca (lassú) i brza, temperamentna plesa parova u 2/4 ili 4/4 mjeri (friss, frisska) s izrazitim ritmičkim akcentima. Najpoznatije čardaše u ozbiljnoj muzici komponovali su: 
* Franz Liszt, mađarski kompozitor
* Johannes Brahms, njemački kompozitor
* Johann Strauss stariji, austrijski kompozitor
* Pablo de Sarasate, španski kompozitor
* Petar Čajkovski, ruski kompozitor

## Nematerijalna svjetska baština
Čardaš je upisan na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Mađarske .

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 19. zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra 2024. god. u Asunciónu, u Paragvaju.
## Izvori
Kebaja

**Kebaya** je način odijevanja i dio odjeće žena jugoistočne Azije nastao kroz dugogodišnje promjene. Predstavlja značajan dio kulturnog nasljeđa i identiteta različitih zajednica. Unatoč varijacijama u načinu na koji se kebaja pravi i nosi, ona je zajednički kulturni element koji nadilazi etničku pripadnost, religiju i granice, olakšavajući dijalog i ujedinjujući zajednice.

Kebaya je gornji dio ženske odjeće koji se otvara sprijeda, često ukrašen složenim vezom i s kopčanjem uz pomoć dugmadi ili brševa. Pojavljuje se u različitim dužinama i nosi se sa odgovarajućim ostalim dijelovima odjeće.

Žene ga prvenstveno koriste za ležerne, kao i formalne događaje, društvena okupljanja i festivale. Ponekad se nosi i na plesnim predstavma, pozorištu i filmu. Savremeni dizajni se predstavljaju na izborima ljepote i ceremonijama nagrada kako bi odražavali kulturni identitet nositelja.

Izrada kebaje uključuje specifične vještine i znanja vezana za pripremu, odabir i krojenje tkanina i dodataka, kao i različite stilove šivanja i vezenja. Tradicionalno, znanje šivenja se neformalno prenosi sa majki na kćerke. Vremenom su se i muškarci uključili u šivenje kebaje.

## Nematerijalna svjetska baština
Kebaya je upisane na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao zajednički element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Bruneja, Indonezije, Malezije, Singapura i Tajlanda.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 19. zasjedanju koje je održano od 2. do 6. decembra 2024. god. u Asunciónu, Paragvaj.
## Izvori
Baulske pjesme

**Baulske pjesme** su muzika i način života narodnosne zajednice Baula u Bangladešu.  

## Bauli
Baulovi žive u seoskim područjima Bangladeša i Zapadnog Bengala u Indiji. Njihovo mjesto boravka je blizina sela ili putuju od mjesta do mjesta i zarađuju za život pjevanjem uz pratnju ektare, lutnje dotare, jednostavnog jednožičanog instrumenta i bubnja pod imenom dubki.

Baul pokret, na svom vrhuncu u devetnaestom i ranom dvadesetom vijeku, sada je ponovo stekao popularnost među seoskim stanovništvom Bangladeša. Bauli pripadaju neortodoksnoj kulturi, nastaloj pod utjecajem hinduizma, budizma, bengalizma, vasinavizma i sufijskog islama, a ipak izrazito različitoj od svih. Ne identifikuju se ni sa jednom organizovanom religijom niti sa kastinskim sistemom, posebnim božanstvima, hramovima ili svetim mjestima.

Njihov naglasak je na važnosti fizičkog tijela osobe kao mjesta gdje Bog boravi. Baulovima se dive zbog ove slobode od konvencija, kao i zbog njihove muzike i poezije. Baul poezija, muzika, pesma i ples posvećeni su pronalaženju odnosa čovječanstva prema Bogu i postizanju duhovnog oslobođenja. Njihove pobožne pjesme mogu se pratiti do petnaestog veka kada su se prvi put pojavile u bengalskoj književnosti. Posebno su uticali na indijskog nobelovca Rabindranata Tagorea
## Nematerijalna svjetska baština
Baulske pjesme upisane su na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Bangladeša. 

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 3. zasjedanju koje je održano od 4. do 8. novembra 2008. god. u Istanbulu, Turska.
## Izvori
Fakultet za sport i fizičko vaspitanje Univerziteta Crne Gore

**Fakultet za sport i fizičko vaspitanje Univerziteta Crne Gore** je visokoobrazovna i naučna ustanova na kojoj se obavljaju studije prvog, drugog i trećeg stepena, kao i dijagnostikovanje antropoloških karakteristika iz oblasti sportskih nauka. Studiranje se sprovodi na crnogorskom i engleskom jeziku.

Na fakultetu se organizuju studijski programi za sticanje zvanja doktor nauka iz oblasti sportskih nauka, master iz oblasti fizičke kulture i zdravih stilova života i master iz oblasti sporta, fitnesa i turizma, kao i bačelor iz oblasti fizičke kulture i zdravih stilova života i bačelor iz oblasti sportskog novinarstva i sportskog treniranja. Programi se sprovode u formatu 3+2+3. 

Studije se ostvaruju na osnovu akreditovanih programa za sticanje visokog obrazovanja u skladu sa pravilima studiranja zasnovanim na evropskom sistemu prenosa i akumulacije bodova.

Nastava se odvija u zgradi Fakulteta za sport i fizičko vaspitanje u Nikšiću, kao i u nastavnim bazama sa kojima fakultet ima zaključen ugovor o saradnji. 

## Dekani
Od osnivanja fakulteta funkciju Dekana je vršilo pet profesora, i to:
* Duško Bjelica (2008-2014)
* Dobrislav Vujović (2014-2015)
* Stevo Popović (2015-2021)
* Rašid Hadžić (2022-2024)
* Jovan Gardašević (2024-2027)

## Centri
* Centar za dijagnostiku u sportu

## Reference
Iračko gostoprimstvo

**Iračko gostoprimstvo** je tradicija u centralnim i južnim regijama Iraka, odakle se povorke posjetilaca i muslimanskih hodočasnika kreću kroz provinciju Karbalu prema Svetom gradu Karbali.

## Karbala
Deseti oktobar 680. god. je jedan od najvažnijih datuma za historiju muslimanskog svijeta. Tada je islam kao religija bio star nešto manje od 100 godina. Od smrti Poslanika Muhameda, vodile su se značajne debate o tome ko bi trebao voditi muslimansku globalnu zajednicu. Tog datuma se odigrala bitka kod Karbale tokom koje je omejadski kalif Jazid vodio bitku protiv male revolucionarne vojske koju je predvodio Hussein Ibn Ali, unuk proroka Muhameda. Jezidova vojska je poklala Huseina i njegovu porodicu što je dovelo do pogubnih posljedica za cijelu muslimansku zajednicu.

Karbala i Najaf važni su za sve muslimane, pošto su ovi gradovi bili mjesto značajnog islamskog razvoja tokom 7. stoljeća. Većina hodočasnika u Karbelu pripada šiitskoj sekti. Ova dva grada u Iraku primaju više od 30 miliona hodočasnika svake godine.

Ima duboke korijene u iračkoj i arapskoj tradiciji gostoprimstva koja se iskazuje svake godine, oko 20. islamskog mjeseca safara, kada provincija Karbala prima milione posjetilaca na jednom od najmnogoljudnijih vjerskih hodočašća na svijetu. Hodočasnici  dolaze iz različitih dijelova Iraka i inostranstva, i hodaju do Svetog hrama imama Huseina.

Ogroman broj ljudi ulaže svoje vrijeme i sredstva da hodočasnicima pruži besplatne usluge duž rute. Počevši od najmanje dvije sedmice prije datuma Arba’ina, udruženja postavljaju privremene objekte ili ponovo otvaraju trajnije duž hodočasničkih ruta, uključujući molitvene dvorane, pansione i štandove koji nude razne usluge.

Mnogi ljudi otvaraju i svoje kuće za besplatno prenoćište. Nosioci dobročinstva su porodice koje pružaju gostoprimstvo, brojni kuvari, administracija dva Sveta hrama u Karbali, vodiči volonteri, medicinski timovi i dobrotvore koji daju velikodušne donacije.

= Nematerijalna svjetska baština =
Iračko gostoprimstvo je upisano na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Iraka.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 14. zasjedanju koje je održano od 9. do 14. decembra 2019. god. u Bogoti, Kolumbija.
## Izvori
Iftar

**Iftar** je muslimansko obilježavanje zalaska Sunca u mjesecu Ramazanu (devetom mjesecu po lunarnom kalendaru), nakon završetka svih vjerskih i ceremonijalnih obreda. Označava svakodnevni prestanak posta od zore do zalaska sunca. Ppočinje pozivom na molitvu (ezan) sa minareta džamije. Poslije večernje molitve slijede aktivnosti poput molitvenih obreda, muzike, pripovijedanja, igara, pripremanja i posluživanja tradicionalnih i lokalnih jela i vjenčanja. Ceremonije i rituale vezane za iftar upražnjavaju i ljudi koji ne poste obavezno tokom mjeseca Ramazana.  Mnogi muslimani smatraju da je izuzetno pobožno i dobro djelo nahraniti siromašne i ponuditi im iftar, što se također smatra za sunet (običaj, način života, propis, normu, standard, odredbu).

Dnevni post se prekida datulama uronjenim u mlijeko ili gutljajem vode. Datule se preporučuje jer su visoka postotka jednostavnih šećera koje organizam brzo i lako upije, te mu daje brzi i snažni dotok energije i vraća prirodni nivo šećera u krvi nakon dugog dana posta. Daju energiju neophodnu za probavu, asimilaciju i apsorpciju, čime sprječavaju tromost koja se često osjeća nakon iftara. Za iftar se preporučuje nemasna juha, što manje mesa, dosta svježe salate, izbjegavati masno i prženo, koristiti svježe ili sušeno voće, piti dosta tekućine, barem litar i pol svake noći. Ne treba spavati poslije iftara.

= Nematerijalna svjetska baština =
Iftar je upisan na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Azerbejdžan, Irana, Turske i Uzbekistana.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 18. zasjedanju koje je održano od 5. do 8. decembra 2023. god. u Kasaneu, Bocuana.
## Izvori
Uliksov pakt

**[[Odisej|Uliksov]] pakt** ili **Uliksov ugovor** (engl. *commitment device*, *Ulysses pact*) naziv je za obvezujuću odluku koju rasudna osoba sklapa nauštrb samoj sebi, kao predostrožnu protumjeru nekom potencijalnom neželjenom ishodu. Pojam je nastao prema sceni iz dvanaeste knjige Homerove *[[Odiseja|Odiseje]]*, gdje naslovni protagonist vezuje sebe o jarbol kako, kada čuje zavodljivu pjesmu sirena, ne bi u stanju ludila preusmjerio brod.

Pojam se danas uglavnom koristi u medicini, a pravnom smislu kao primjer navode se biološke oporuke (engl. *living will*), kada zdravi pacijent unaprijed donosi odluke o medicinskim tretmanima za slučaj da zbog pogoršanja zdravstvenog stanja više ne bude mogao u stanju donositi samostalne odluke. 

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 
*
2030.

## Događaji

## Predviđeni događaji

### Nepoznati datumi

## Rođenja

## Smrti

## Nobelove nagrade

### Veze
Godišnji kalendar

## Reference
Arapska kafa

**Arapska kafa** (arapski قهوة عربيّة, ili samo kahva ), je skuvana kafa od zrna arapske kafe, koja, za razliku od turske kafe, može biti gotovo bistre i zlatne boje. Predstavlja dio velikodušnosti i tradicije gostoprimstva u arapskim državama koje su širom Bliskog istoka razvile različite metode za kuvanje i pripremu kafe. Posluživanje i ispijanje arapske kafe je svakodnevni ritual, a služi se i na svim vrstama okupljanja ili prilikom primanja gostiju.

Postoji nekoliko različitih načina kuvanja kafe u zavisnosti od želje osobe koja ga pije. Neke metode održavaju kafu svijetlom dok je druge mogu učiniti tamnom. Arapska kafa je gorka i servira se nezaslađena s urmama u maloj ukrašenoj šoljici, poznatoj kao fildžan. Kardamom je začin koji se ponekad dodaje, ali se može poslužiti i sa šećerom.

Priprema kafe od niza sastojaka se jednim dijelom odvija pred gostima u obliku ceremonije.  Pijenje je povezana sa specifičnim ritualima i pravilima ponažanja. Na primjer, prvo se služe stariji ljudi i gosti, a kafa se mora sipati desnom rukom. Takođe je uobičajeno da osoba koja pije kafu protrese svoju šoljicu da signalizira da je ispijena.

= Nematerijalna svjetska baština =
Arapska kafa je upisano na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Ujedinjenih Arapskih Emirata, Omana, Katar, Saudijske Arabije i Jordana.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 14. zasjedanju koje je održano od 2. do 6. decembra 2024. god. u Asunciónu, Paragvaj.
## Izvori
Pilot (Bitange i princeze)

"**Pilot**" je pilot epizoda hrvatskog sitcoma *[[Bitange i princeze]]*. Epizodu je režirao i napisao tvorac serije Goran Kulenović, dok je za produkciju bila zadužena kuća Interfilm Ivana Maloče. Pilot epizoda napravljena je u svrhu emitiranja na HRT-u, a iako je običaj da serije započnu s pilot epizodom, "Pilot" nikada nije prikazan na televiziji već je naknadno objavljen na službenom YouTube kanalu Interfilma. 

Za razliku od serije, čije su epizode trajale otprilike pola sata, "radna verzija" "Pilota" trajala je 45 minuta; nije poznato je li Kulenovićeva izvorna namjera bila da epizode traju 45 minuta, što je HRT prepolovio, ili je samo pilot trebao imati toliko trajanje. Radnja pilot epizode uglavnom odgovara radnji prvih dviju epizoda serije, s tim da su za seriju dodane neke dodatne scene, a neke su scene iznova snimljene u studiju, na novim lokacijama i s boljom scenografijom. 

Svi glumci koji su igrali u "Pilotu" reprizirali su svoje uloge i u prvim epizodama serije.

## Vanjske veze
* https://www.youtube.com/watch?v=Ce-YstFNIgg&t=50s&pp=ygUNYml0YW5nZSBwaWxvdA%3D%3D|"Pilot" na službenom YouTube kanalu Interfilma
Sombor Kaporka

**Sombor Kaporka** ili **Somborska čupava** je rasa kokošaka iz Srbije. Odgajena je početkom 20. veka u AP Vojvodini u severnoj Srbiji, a ime je dobila po gradu Somboru. To je rezultat ukrštanja uvezenih ptica Sulmtalera i Houdan s lokalnim kokošima. Standard ove rase je sastavljen oko 1918.

## Upotreba
Rasa Somborske kaporke je dvonamenska, uzgaja se i za jaja i za meso. Ove kokoške mogu da snesu otprilike 200-220 jaja godišnje, a neke i do 260.

## Reference
Lista nematerijalne kulturne baštine u arapskim zemljama Azije

**Popis nematerijalne svjetske baštine arapskih zemalja u Aziji** čini UNESCO-va nematerijalna svjetska baština arapskih država Azije i Oceanije, prema abecednom redu i godini upisa. 

### 
* 2021. - Arapska kaligrafija
* 2021. - Fjiri
* 2022. - Datulja
* 2024. - Hena

### 
* 2008. - Makam
* 2016. - Kidr Elias
* 2019. - Iračko gostoprimstvo
* 2021. - Arapska kaligrafija
* 2021. - Al-Naoor
* 2022. - Datulja
* 2023. - Graviranje na metalima
* 2023. - Al Mudhif
* 2024. - Hena
* 2024. - Novruz

### 
* 2008. – Pjesma Sana
* 2021. – Arapska kaligrafija
* 2022. – Datulja
* 2023. – Graviranje na metalu
* 2024. – Hena

### 
* 2008. - Kulturni prostor Beduina u Petri i Wadi Rum
* 2088. - As-Samer in Jordan
* 2021. - Arapska kaligrafija
* 2022. - Datulja
* 2022. - Al-masnaf
* 2024. - Hena

### 
* 2015. - Medžlis
* 2021. - Sokolarstvo 
* 2022. - Datulja
* 2024. - Hena
* 2024. - Arapska kafa

### 
* 2020. - Al Sadu
* 2021. - Arapska kaligrafija 
* 2022. - Al Sadu edukativni program
* 2022. - Datulja
* 2024. - Hena

### 
* 2014. - Al Zadžal
* 2014. - Arapska kaligrafija
* 2014. - Al Manuke

### 
* 2010. - Al barah
* 2012. - Al azi
* 2012. - Al-Taghrooda
* 2014. - Al Ajala
* 2015. - Al Razfa
* 2015. - Medžlis
* 2018. - Konj i kamila Ardhah
* 2020. - Trke kamila
* 2021. - Arapska kaligrafija
* 2022. - Alheda
* 2022. - Datulja
* 2022. - Al kanjar
* 2023. - Hares
* 2024. - Hena
* 2024. - Arapska kafa
* 2024. - Brod za obuku jedara

### 
* 2008. - Hikaye
* 2021. - Palestinski vez
* 2021. - Arapska kaligrafija
* 2022. - Datulja
* 2023. - Graviranje na metalima
* 2023. - Dabkeh
* 2024. - Hena
* 2024. - Nabulsi

### 
* 2015. - Alardah Alnadždija
* 2015. - Medžlis
* 2016. - Almezmar
* 2017. - Al kat Al Asiri
* 2020. - Al Sadua
* 2021. - Arapska kaligrafija
* 2021. - Sokolarstvo
* 2022. - Alheda
* 2022. - Datulja
* 2022. - Kavlani kafa
* 2023. – Graviranje na metalu
* 2023. - Hares
* 2024. - Semsemia
* 2024. - Hena
* 2024. - Arapska kafa
* 2024. - Taif ruže

### 
* 2018. - Igra sjenki
* 2019. - Damaska ruža u Al mrahu
* 2021. - Sokolarstvo
* 2021. - Al-Kudud al-Halabija
* 2022. - Oud
* 2023. - Sirijsko puhanje stakla
* 2024. - Izrada sapuna u Alepu  

### 
* 2011. - Al Sadu
* 2012. - Al Tagruda
* 2014. - Al Ajala
* 2015. - Al Razfa
* 2015. - Medžlis
* 2017. - Al Azi
* 2020. - Al Aflaj
* 2020. - Trke kamila
* 2021. - Arapska kaligrafija
* 2021. - Sokolarstvo
* 2022. - Alheda
* 2022. - Al tali
* 2022. - Datulja
* 2023. - Hares
* 2023. - Hena
* 2015. - Arapska kafa
## Vanjske veze

* UNESCO-v reprezentativni popis nematerijalne svjetske baštine
## Izvori
Branko Jagodić

**Branko Jagodić** (Užice, 1880. – Mačkov kamen, 1914.), istaknut srpski oficir.

## Biografija
Tokom Balkanskih ratova (1912/13.) služio je kao kapetan u 2. bataljonu 8. puka. Početkom Prvog svjetskog rata komandovao je 4. pješadijskim pukom, gdje je poginuo 1914. godine u bici na Mačkovom kamenu.

Po njemu je nazvana jedna ulica u Beogradu na Dedinju. Nakon njegove smrti, u beogradskim novinama objavljene su brojne pjesme i tekstovi u njegovu čast. Posebno su značajna djela njegove sestre i saboraca, koja izražavaju tugu za izgubljenim životom. Dio tih pjesama napisan je na ijekavici, što sugeriše da bi porodica Jagodić mogla poticati iz Bosne i Hercegovine ili Hrvatske.

## Porijeklo porodice

Porijeklo porodice Branka Jagodića nije u potpunosti razjašnjeno. Istoričar Dušin navodi Branka Jagodića u „Kodeksu plemstva“ kao mogućeg potomka Jagodića iz Livna. Prema Duišinu Branko bi mogao biti praunuk najmlađeg sina legendarne majke Jagoda iz Livna, koji je takođe nosio ime Branko. U jednoj pjesmi njegova sestra pominje porodičnu slavu Đurđevdan, što bi moglo ukazivati na vezu s Jagodićima iz Mrkonjić Grada ili Nožičkog, koji se u bosanskom šematizmu iz 1882. godine pominju sa istom slavom.

## Pjesme
*Branko evo i slava nam dođe,*

*Tužna sada i slava dani,*

*Naša slava i naš Sveti Đorđe.*

*Vaj od smrti što te ne odbrani!* 

*Šta ću sutra kad Đurđev dan svane,*

*Više sunce neće stati ‘nako.*

*Da se sećam kako beše lane;*

*Sad li slave niti tebe Brane.*

*Ko će sada veseliti svjeću,*

*Ko slaviti ko ti što si prije*

*Zar te više nikad čuti neću,*

*Mjesto pjesme sad se uzdah vije.* 

*Sad ti gosti dolaziti neće,*

*Mesto vina ja ću suze liti,*

*Zapaliti dve voštane svjeće :*

*Tako ću ti slavu proslaviti.*

## Reference

## Povezano
* Bitka na Mačkovom kamenu
Hena

**Hena** (*Lawsonia inermis*, poznata i kao hina, drvo kane, stablo minjone i egipatski lisunac) je listopadno drvo i cvjetnica i jedna je od samo dvije vrste iz roda *Lawsonia*, dok je druga *Lawsonia odorata*. Ime su dobile po škotskom ljekaru Isaaku Losonu.

Raste u toplim krajevima. U sjevernoj Africi i na Bliskom istoku smatraju je svetom biljkom iz čega je proistekla viševjekovna tradicija, njegovana u arapskim zemljama. Za uzgoj i njegu stabla kane potrebno je posebno znanje koje se tradicionalno prenosi na nove generacije uz pomoć raznih organizacija, centara ljepote, univerziteta i putem medija.

## Opis
Hena je visok grm ili malo drvo, visoko od 1,8 do 7,6 m (6 do 25 stopa). Gola je i višestruka, sa grančicama na bodljastim vrhovima. Listovi rastu jedan naspram drugog na stabljici. One su gole, podsjedeće, eliptične i kopljaste (duže i šire u sredini; prosječne dimenzije su 1,5–5,0&nbsp;cm x 0,5–2&nbsp;cm ili 0,6–2 in x 0,2–0,8 in), ušiljene (sužavaju se na duga tačka), i imaju udubljene vene na dorzalnoj površini. Cvjetovi kane imaju četiri čašice i čašicu od 2&nbsp;mm. sa raširenim režnjevima od 3&nbsp;mm. Latice su jajaste, s bijelim ili crvenim prašnicima koji se nalaze u parovima na obodu čašične cijevi. Jajnik je četvoroćelijski, dugačak 5&nbsp;mm. i uspravan. Plodovi kane su male, smećkaste kapsule, 4–8&nbsp;mm. u prečniku, sa 32-49 sjemenki po plodu, koje se nepravilno otvaraju u četiri dijela.

= Nematerijalna svjetska baština =
Listovi se beru dva puta godišnje, ostavljaju da se osuše, zatim melju i obrađuju kako bi se dobila pasta. Specifični sastojci i tehnike koje se koriste za pripremu paste razlikuju se u zavisnosti od namjene i zemlje.

Grane, listovi i pasta kane se koriste u svakodnevnom životu, u svečanim prilikama poput rođenja i vjenčanja, u zanatstvu i u medicinske svrhe, uključujući liječenje određenih kožnih bolesti. Upotreba je često praćena pjesmama i poslovice, a povezana je sa stoljetnim društvenim pravilima i tradicijom.

Pastu od kane žene obično koriste za ukrašavanje, kao što je farbanje kose i vrhova prstiju ili za ukrašavanje ruku i stopala kao i tkanina, uključujući svilu, vunu i kožu.

Hena je upisano na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Ujedinjenih Arapskih Emirata, Alžira, Bahreina, Egipta, Iraka, Jordana, Katara, Kuvajta, Mauritanije, Maroka, Omana, Palestine, Saudijske Arabije, Sudana, Tunisa i Jemena.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 14. zasjedanju koje je održano od 2. do 6. decembra 2024. god. u Asunciónu, Paragvaj.
## Izvori
Ken

**Ken** je muzički nacionalni instrument u Laosu (vrsta usnih orgulja) sa cijevima različitih dužina napravljenim od bambusa. Cijevi su povezane s malim izdubljenim rezervoarom od tvrdog drveta u koji se uduvava zrak. Proizvedeni zvuk ovisi o veličini cijevi. Na njemu se svira kao pojedinačnom instrumentu, a može da bude i dio orkestra. Ima ga u nekoliko varijanti, u zavisnosti od ukupnog broja cijevi (12-18), raspoređenih u dva reda.

= Nematerijalna svjetska baština =
Sviranje kenom je popularno u svim područjima Laosa i dijelovima Tajlanda zbog svog harmonijskog bogatstva. Obično je dio seoskih svetkovina i uobičajeno je da ljudi koji ga slušaju postanu aktivni učesnici pjesama i igara, a ne samo gledaoci. Sastavni je dio života Laosa koji promoviše porodičnu i društvenu koheziju. Porodice igraju važnu ulogu u prenošenju umjetnosti, a udruženja ken svirača postoje u mnogim lokalnim zajednicama gdje mladi ljudi mogu naučiti svirat. Godine 2005. osnovano je Udruženje ken umjetnosti sa ciljem  organizovanja različitih festivala za promociju i unapređenje umjetnosti.

Sviranje kenom je upisano na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Laosa.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 17. zasjedanju koje je održano od 4. do 9. decembra 2017. god. na ostrvu Jeju, Južna Koreja.
## Izvori
Registarska tona

**Registarska tona** (rt) jedna je od mjernih jedinica koja u pomorstvu označava volumen svih zatvorenih prostora, a jednaka je 2,8316846592 m3. Ova jedinica je izvedena iz anglosaskih jedinica gdje je 1 rt = 100 stopa3 = 2,8316846592 m3.

Prije su se razlikovale dvije vrste registarskih tona:
* bruto registarska tona (brt) - označava obujam svih zatvorenih brodskih prostora
* neto registarska tona (ntr) - označava obujam zatvorenih prostora za smještaj putnika i robe.
Grofovija Champagne

**Grofovija Champagne** (latinski: *Comitatus Campaniensis*, starofrancuski: *Conté de Champaigne* je nekadašnji grofovija koja je postojala od početka 
11. vijeka do 1316.

## Historija i karakteristike

Champagna danas poznata po šampanjcu za srednjeg vijeka bila je jedna od najvećih francuskih grofovija 
koje se protezala se od vrata Pariza do Ardena. Historija te grofovije seže do 1019. i grofa Thibauda I od Bloisa koji je ostavio u nasljedstvo 
tu grofoviju svojoj kćeri Emmi od Bloisa.

Sin Thibauda III Étienne bio je jedan od vođa Prvog križarskog rata (1096. - 1099.)

Grofovi od Champagne, bili su i grofovi Bloisa, Chartresa i Briea, toliko moćni da su se često suprostavljali i svojim vladarima.
Tako je Thibaud IV zaratio sa kraljem Louisom VII. Zbog tog mu je kralj napao grofoviju  i spalio grad Vitry-en-Perthois.

Thibaut I od Navarre znan i kao *Thibaut IV od Champagne* (rođen 1201.), postao je 1234. nasljednim pravom i kralj pirinejske Kraljevine Navare. Odgojen na kraljevsko dvoru postao je znani trubadur i vjerni pratioc kralja Louisa VIIII kog je 1226. pratio u Katarskom križarskom ratu.

Grofovija Champagne postala je domena francuskih kraljeva 1284., kad se unuka Thibauta I od Navarre Jeanne od Navarrre udala za kralja Philippea IV. 
Grofovija je službeno prestajala postojati 1316., kad je na tronj stupio Philippe V, sin Philippea IV.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Les Comtés de Champagne''
Eure (rijeka)

**Eure** je rijeka na sjeverozapadu Francuske duga 225 km lijeva pritoka rijeke Seine.

## Hidrologija

Rijeka izvire u Departmanu Orne, kod sela Longny-au-Perche, na nadmorskoj visini od oko 215 metara.

Od tamo  teče  prema jugoistoku preko ratarsko-šumarskog kraja, primajući brojne pritoke, od kojih su najveće Blaise, Avre i Iton.
Kad doteče do Departmana Eure-et-Loir, skreće oštro prema sjeveru, protiče kroz grad Chartres ispod katedrale, koja leži na brdašcu na lijevoj obali.

Zatim nastavlja teći prema sjeveru, i protiče preko Maintenona, Dreuxa a kod Aneta, skreće prema sjeverozapadu. 
Nakon što prijeđe Pacy-sur-Eure, u Departmanu Eure teče gotovo paralelno sa Seinom više od 32&nbsp;km prije ušća u Seinu uzvodno od Rouena.

Porječje rijeke ima površinu 6,016 km², i prostire se po departmanima; Orne, Eure-et-Loir, Eure, Seine-Maritime. U porječju živi 760,932 stanovnika

## Reference

## Vanjske veze

* ''Eure River'' (na portalu Mapcarta)
Rubab

**Rubab** (robab, rabab) je muzički žičani instrument i nacionalni muzički instrument u Afganistanu. Svira se i u Indiji,  Pakistanu i Tadžikistanu.  Porijeklo vuče od *rebaba*, jednog od najranijih poznatih gudačkih instrumenata iz 8. vijeku u arapskom svijetu, od kojeg su postali i neki drugi instrumenti. Indijski rabab izvršio je veoma značajan uticaj na istoriju žičanih instrumenata, jer je kroz njega gudalo predstavljeno zapadnoj Evropi.
## Izrada
Tijelo instrumenta je načinjeno od jednog komada izrezbarenog dudovog drveta. Glavom je od životinjske kože kao što je koza, i pokriva šuplju posudu koja obezbeđuje zvučnu komoru. Most leži na koži i drži se u poziciji zatezanjem žica. Ima tri melodijske žice koje su ugođene u kvartare, dvije ili tri žice za drone i do 15 simpatičnih (rezonantnih) žica. Žice se izrađuju od crijeva mladih koza (utrobe) ili najlona.

Izrađuje se u tri veličine:
* mali, sa 5 žica 
* srednji, sa 19 žica 
* veliki, sa 21 žicom, dužine i do 3 m. 
## Nematerijalna svjetska baština
Umjetnost izrade i sviranja na rubab upisani su na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Afganistana, Irana, Tadžikistana i Uzbekistana,.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 4. zasjedanju koje je održano od 2 do 6. decembra 2024. god. u Asunsionu, Paragvaj.
## Izvori
Jang kultura

**Džang** je kultura ishrane korejskog naroda zasnovana na soji koja u Koreji raste u izobilju. To je naziv i za hranu napravljenu fermentacijom soje, a reprezentativne vrste su doendžang, gočudžang, kandžang i čeongkukdžang.

Osnovu korejske prehrane čine fermentisani umaci – kao što su pasta od soje, soja sos i pasta od crvenog čilija. Kultura ishrane obuhvata čitav proces pravljenja, čuvanja i konzumiranja džanga, od pripreme zrna soje i ostalih sastojaka do obezbeđivanja odgovarajućih uslova za njihovu fermentaciju, odležavanje i skladištenje. Pravljenje džanga uključuje i čišćenje okoliša, kačenje ispod krova da se osuši, korištenje drvenog uglja, crvene paprike i još mnogo toga.

Korejci svoju hranu obično začinjavaju džangom umjesto soli. Kada se soja fermentira, proteini soje se razgrađuju i proizvode nusproizvode fermentacije kao što su peptidi, aminokiseline i organske kiseline koje daju novi okus. Stoga, začinjanje sa jangom daje mnogo bogatiji ukus od same soli.

Jang sosovi se mogu kombinovati sa povrćem, ribom i mesom. Mogu se koristiti i za konzerviranje hrane. Esencijalne aminokiseline proizvedene tokom procesa fermentacije pružaju kritičnu nutritivnu ravnotežu korejskoj prehrani baziranoj na riži.

Jang umaci se razlikuju od domaćinstva do domaćinstva i vjeruje se da utjelovljuje povijest i tradiciju svake porodice. Na primjer, neke porodice čuvaju odležani soja sos decenijama kako bi ukus hrane ostao konstantan tokom vremena.

## Nematerijalna svjetska baština
Pravljenje janga se praktikuje i prenosi unutar porodica, prvenstveno sa majki i svekrva na njihove ćerke i snahe. Grupe u zajednici, škole i univerziteti takođe doprinose prenošenju ove kulture. Tradicija je dovela do srodnih kulturnih običaja, kao što je upotreba amajlija ili izvođenje određenih obreda kako bi se osigurala uspješna fermentacija i starenje.

Kultura džanga upisana je na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Južne Koreje.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 4. zasjedanju koje je održano od 2. do 4. decembra 2024. god. u Asunsionu, Paragvaj.
## Izvori
Jeanne od Navarrre

**Jeanne od Navarrre** (Bar-sur-Seine, 1273. - Vincennes, 2. april 1305.) bila je kraljica i Navarra i grofica Champagne,od 
1274.do 1305., a nakon udaje 1284. za francuskog kralja Philippea IV. i francuska kraljica.

## Biografija
Jeanne je rođena kao kći kralja Navarre i grofa Champagne Henria I od Navarre.
Kad se 1284. udala za budućeg kralja Philippea IV donijela mu je u miraz svoje domene.

Bila je majka kraljeva Louisa X, Philippea V. i Charlesa IV.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Jeanne Ire de Navarre''
Pacy-sur-Eure

**Pacy-sur-Eure** je grad i općina od 4,975 stanovnika na sjeveru Francuske u Regiji Normandija u Departmanu Eure-et-Loir.

## Geografija

Pacy se prostire duž desne obale rijeke Eure, udaljen 80 km sjeverozapadno od Pariza, na putu za Rouen.

## Historija

Početkom 12. vijeka lokalni feudalac Eustache, koji se borio protiv invazije engleskog kralja Henrya I, podigao je zamak uz 
koji je niknuo današnji Pacy.

Romaničko-gotička crkva *Saint Aubin* (restaurirana 1873. sagrađena je između 1200. - 1240.

Današnji Pacy je trgovački centar ratarskog kraja, poznatog po žitu, a nekoć po brojnim vodenica ma rijeci].

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ville de Pacy-sur-Eure'' (službene stranice)
Proslava sunca i topline života

**Proslava sunca i topline života** (praznik Jalda) je tradicionalni događaj posljednje noći jeseni, 21. decembra. Slavi zimski solsticij. To je posljednji dan mjeseca Azara i prelaz u mjesec Dej. Ovakve proslave organizuju se četiri puta godišnje prema perzijskom kalendaru. Perzijska Nova godina (Novruz) slavi na prvi dan proljeća, odnosno na proljećnu ravnodnevnicu, koja je oko 21. marta po gregorijanskom kalendaru.

Proslavlja se u brojnim domovima u Iranu i Afganistanu. Porodice se okupljaju kod najstarijeg člana, i sjede oko stola ukrašenog nizom simboličnih predmeta i namirnica. Lampa simbolizira svjetlost, voda predstavlja čistoću, crveno voće kao što su šipak, lubenica, cvekla, žižula i grožđe simbolizuje toplinu.

Čorba, slatkiši, suvo voće i orašasti plodovi koji se koriste posebno za ovu priliku takođe se postavljaju na trpezu i konzumiraju tokom druženja. Obred je praćen recitovanjem poezije, pripovijedanjem, igranjem igrica i muzikom. Na kraju se dijele darovi.
## Nematerijalna svjetska baština
Proslava sunca i topline života (Jalda) upisana je na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Irana i Afganistana.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 17. zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra 2022. god. u Rabatu, Maroko.
## Izvori
Maintenon

**Maintenon** je gradi općina od 4,532 stanovnika na sjeveru Francuske u Regiji Centre-Val de Loire u Departmanu Eure-et-Loir.

Maintenon zajedno sa susjednim *Pierres*om ima 7,324 stan.

## Geografija

Grad se prostire duž obala kanalizirane rijeke Eure, udaljen 63.5 sjeverozapadno od Pariza (dvadesetak km jugoistočno od svog 
administrativnog centra Chartresa), na magistralnoj željezničkoj pruzi za Brest.

Današnji Maintenon je poznat po dvorcu koji je bio dom Madame de Maintenon, lubavnice i druge žena 
Francuskog kralja Louisa XIV..

## Historija

Maintenon je prvi put dokumentiran u 11. vijeku kao feud, jer je i ime dobio od latinskog *messum tenemum*, što je značlo feud sa dvorom. 
Vremenom se iz tog razvilo: *Mestenom*, *Mistelo*, da bi konačno postao Maintenon.
Orginalni zamak je 1509. proširen i preuređen u dvorac u renesansnom stlu, koji je od 1674. vlasništvo Madame de Maintenon.
Između 1686. - 1688.: podignut je akvadukt po nacrtima Vaubana, iako nedovršen on je jedna od najvećih atrakcija grada.

Za Francusko-pruskog rata (1870/1871:), Maintenon je bio okupiran od strane pruskih trupa.

Između 1939./ 1940. u Maintenonu je bio smješten admiralitet Francuske ratne mornarice.

Za Drugog svjetskog rata grad je period od 1940./1944: proživio pod okupacijom Trećeg Reicha kao veliko skladište municije.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ville de Maintenon'' (službene stranice)
Longny-au-Perche

**Longny-au-Perche** je selo od 1,477 stanovnika na sjeveru Francuske u Regiji Normandija u Departmanu Orne.

Sve do 2016. bio je samostalna općina, tad je zbog racionalizacije uklopljen u novu općinu **Longny les Villages** koja ima .2,826 stan.

## Geografske karakteristike

Longny se prostire u srcu *[[Park prirode|Parka prirode]] Perche', u kom [[izvor|izviru]] [[potok|potoci]] koji formiraju rijeku [[Eure (rijeka)|Eure]], udaljen 138 [[km]] [[jugozapad]]no od [[Pariz]]a.

== Historija ==

Longny je nastao nakon izgradnje [[fortifikacija|utvrde]], koja je podignuta na inicijativu  [[biskup]]a od [[Chartres]]a između [[10. vijek|10]] i [[11. vijek]]a.
[[Gradska prava|Status grada]] dobio je između [[12. vijek|12]] i [[14. vijek]]a kad je osnivana [[župa]] Saint-Martin.

Od kraja [[15. vijek]]a, razvio se kao [[kovač]]ki centar zbog otkrića [[željezna ruda|željezne rude]].
Krajem [[17. vijek]]a [[požar]] je opustošio [[zamak]], podignut na mjestu stare utvrde. Obnovljen je u [[18. vijek]] obnovljen u [[klasicizam|klasicističkom]] [[stil]]u.

Početkom [[19. vijek]]a postaje [[Upravni centar|administrativni centar]] [[Orne|Departmana Orne]] koji je tad imao 12 općina. 
To je bio zenit Longny-au-Perchea, kad je pored  proizvodnje [[željezo|željeza]], [[tkanina]], imao i 2 [[štavljenje|štavionce]], [[cigla]]nu, [[vapno|vapnaru]], 2 [[tvornica|tvornice]] [[keramika|keramike]] i 
tvornicu [[papir]]a.

U drugoj polovici [[20. vijek]]a počeo je proces deindustrijalizacije i osipanja mjesta..

== Izvori ==


== Vanjske veze ==

* [https://www.leshautsduperche.fr/longny-au-perche/ *Longny-au-Perche'']
Pont-de-l'Arche

**Pont-de-l'Arche** je grad i općina od 4,130 stanovnika na sjeveru Francuske u Regiji Normandija u Departmanu Eure.

## Geografske karakteristike

Pont-de-l'Arche što prevedeno znači lučni most se nalazi na ušću rijeke Eure] u Seinu, udaljen svega osamneaestak km južno od 
Rouena.

## Historija

Pont de je izrastao za izgradnje drvenog mosta preko Seine,  za vladavine kralja Charlesa II između 862.- 869.
Dvije utvrde sa svake strane štitile su prilaz mostu, a palisade samo naselje.

Ruine današnjih  ostataka bedema podignute su između 1195.-1196. za vladavine Philippea II, kad se proglasio gospodarem Normandije 1204.
U to je vrijeme Pont bio njegova glavna rezidencija u Normandiji. 

Gotička crkva *Notre-Dame-des-Arts*, podignuta je u 13. vijeka , kao i slavni most po kom je dobio ime (srušen 1856).

Od 18. vijeka Pont se zajedno sa susjednim mjestima počeo profilirati kao centar obućarske industrije tako da je tokom 20. vijeka u njemu i okolici egzistiralo 
dvadesetak velikih tvornica obuće.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Pont-de-l'Arche'' (službene stranice)
Pedieos

**Pedieos** (grčki: Πεδιαίος, turski: *Kanlıdere*) je svojom dužinom od 100 km, najduža rijeka na Kipru.

## Hidrografija

Pedieos izvire u Masivu Trodos kod manastira Makarios na nadmorskoj visini od 1400 metara. 
Od tamo teče u smjeru sjeveroistoka prema 40&nbsp;km udaljenoj Nikoziji.

Nekad je tekao kroz sam centar grada, ali su je Venecijanci 1576. skrenuli prema sjeveru.

Nakon Nikozije skreće na istok prema centralnoj nizini Mesaoria i teče kroz turski.Sjeverni Kipar prema moru

Pedieos je nekad imao ušće u Zaljev Famagusta pored antičkog grčkog grada Salamine, a danas otječe u akumulaciona jezera pored sela Aheritu i Kuklija, zapadno od Famaguste.

U podnožju masiva je 2002 podignuta brana Tamasos, tako je stvoreno akumulaciono jezero kapaciteta 2,8 miliona m³, koje štiti od poplava i snabdjeva 
pitkom vodom nizvodna naselja.

Sliv rijeke ima površinu od 120 km², na kojoj živi 192,000 stanovnika.
Prosječna godišnja količina padavina (1980.-2010.) kreće se od 670 mm uzvodno do 320&nbsp;mm nizvodno, zbog tog ljeti često presuši.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Pedieos'' (na portalu Mapcarta
Sveti Vid (razvrstavanje)

**Sveti Vid** može biti:

* Sveti Vid

ili:

* , naseljeno mjesto u općini Vuzenica, Slovenija
* Sveti Vid (Cerknica, Slovenija), naseljeno mjesto u općini Cerknica, Slovenija
Famagusta

**Famagusta** (grčki: Αμμόχωστος / *Аmohostos*, turski: *Gazimağusa*) je grad od 37,868 i općina od 40,920 stanovnikana sjeveroistoku Kipra u turskom.dijelu-Sjeverni Kipar

## Geografske karakteristike
Famagusta se nalazi na istočnoj obali otoka u Istoimenom zaljevuu između rtova Greco i Eloea, udaljena oko 355 km istočno od Nikozije. Njezina luka je najdublja na Kipru. 

## Historija

Osnovana je za antike i nazvana  **Arsinoa** po Arsinoji II ženi kralja.Ptolemejskog Egipta Ptolemeja II. (308.–246. pne.)
Od 5. vijeka Grci je zovu **Аmohostos** (Zakopana u pijesku) po nedalekom ušću rijeke Pedieos sjeverno od grada.  

Velik priljev kršćanskih izbjeglica koji su bježali nakon pada Akre  (1291.) u Palestini, nakratko je pretvorio Аmohostos iz malenog mjesta u jedan od 
najbogatijih gradova kršćanskog svijeta. U to su se vrijeme lusignanski kraljevi Kipra krunili i kao kraljevi Jeruzalema u 
gotičkojI katedrali *sv Nikole* iz 14. vijek, koja je kasnije pretvorena u džamiju. 

Republika Genova zauzela je grad 1372., a nakon njih 1489. Mletačka republika. Venecijanci su ga prezvali u **Famagosta** (od latinskog *Fama Augusta*, i pretvorili u admistrativni centar otoka. Oni su rekonstruirali i dogradili gradske bedeme, koji i pored ratnih razaranja i potresa, postoje i danas. Impresivni bedemi stare Famaguste visoki 15 metara, na pojedim mjestima debeli 8 metara, su jedan od najboljih primjera srednjovjekovne fortifikacione arhitekture. 

Sjeverno od dobro očuvanih gradskih vrata prema moru (ponovno izgrađenih 1492.) nalazi se citadela znana kao Otelova kula. Tako je nazvana po providuru Kipra - 
Christoforu Moru (ili Goru) (1506.-08), koji je po svemu sudeći bio inspiracija Shakespearu za Othella. 

Osmanlije su zauzele Famagustu nakon dugotrajne opsade, 1570-71. još na početku Ciparskog rata.

Britanci su zauzeli Kipar 1878. i vladali njime do 1960. Za njihove vladavine luka je proširena i modernizirana, pa je za Drugog svjetskog rata služila kao 
pomorska baza Royal Navy 
Za britanske vladavine južno od Famaguste je izgrađeno moderno predgrađe *Varosha*, koje postalo popularna turistička destinacija. 
Nakon Turske invazije - 1974. Varosha je zatvorena za civile, pa je turizam prestao. Od 1976.umjesto odbjeglih Grka, doseljeni su Turci iz Anadolije
koji se bave uzgojem citrusa. 

Turska *Gazimağusa* (Famagusta) je od 1986.dom Univerziteta Istočnog Mediterana.

Od 1978. povezana je  trajektom sa Mersinom u Turskoj i Latakijom u Siriji. 

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gazimağusa Belediyes'' (službene stranice)