open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kamena stolica Jelene Grube

** Stolica kraljice Jelene ** pronađena je u Donjoj Bukovici kod Konjica, Bosna i Hercegovina. Spomenik potiče sa kraja XIV stoljeća. Danas se nalazi u Botaničkoj bašti Zemaljskog muzeja u Sarajevu.

Selo Bukovica udaljeno je oko 4&nbsp;km sjeverno od ruševina srednjovjekovnog grada Bokševca, odnosno Bukovca. Na području Donje Bukovice, odnosno zaseoka Dolac, Đoko Mazalić i Ante Kućan su 1953. godine pronašli stolicu, za koju su tada pretpostavili da je imala funkciju nadgrobnika.

## Nacionalni spomenik
Stolica je dio zbirke od 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka sa teritorije Bosne i Hercegovine. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.

## Opis
Dimenzije: 
* sjedište 70&nbsp;cm x 60&nbsp;cm x 50&nbsp;cm
* naslon: (visina) 90&nbsp;cm x (širina) 60&nbsp;cm x (debljina) 30&nbsp;cm
* ukupna visina 135&nbsp;cm

Klesana je od jednog komada krečnjaka. Sjedište joj je oblika istokrakog trapeza, koji je sa prednje strane koso zasječeno, da se noge mogu „podviti“. Naslon za leđa je gotovo vertikalan i završava se krovom od dvije kose plohe. Pozadina stolice nije ravna, nego je prema sredini svoje visine blago koso izbočena. U cjelini gledana, stolica je u svom zadnjem dijelu duža.

Naslon je sa prednje strane ukrašen predstavom drveta života, a s lijeve i desne bočne strane uklesane su ljudske figure. Na lijevoj strani prikazan je ženski lik sa bosanskom kraljevskom krunom na glavi, za koji se smatra da predstavlja upravo kraljicu Jelenu. Na desnoj strani naslona prikazan je muški lik s mačem u rukama, figura nema kraljevskih obilježja, međutim mač kao simbol vlasti sugeriše da se radi o kraljevskom sucu ili dostojanstveniku.  
### Epitaf i tumačenja
Na krovnoj plohi sa lijeve strane je uklesan natpis, pisan srednjovjekovnom bosanskom epigrafskom ćirilicom. U transkripciji glasi:

Bukovica i okolina spadali su u takozvanu ‘Kraljevu zemlju’, zbog čega i ta okolnost ide u prilog pretpostavci o pripisivanju ove stolice kraljevskoj porodici. Kamena stolica iz Bukovice najvjerovatnije je bila vladarsko prijestolje Jelene Grube, jedine samostalne kraljice koja je vladala Bosnom, nakon smrti svoga supruga kralja Dabiše (1395.-1398.)

Ime Ivana Pavlovića spominje se samo u lokalnoj predaji kao gospodar Bukovice.

## Reference
Horn, Nizozemska

**Horn** je naselje od 3,405 stanovnika na jugu Nizozemske u Provinciji Limburg.

## Geografija

Horn se prostire nedaleko od belgijske granice, a od centra Roermonda udaljen je 5 km jugoistočno.

## Historija
Ime Horn i njegovi alternativni načini pisanja *Horne*, *Hurnen* i *Hornin* potječu od germanskog -*Hornjôn*, što značilo *[[brdo]] ili kut u [[močvara]]rnoj zemlji*, u to vrijeme 
Maas je bio prirodna granica između Horna i obližnjeg Roermonda.

Selo Horn nastalo je u 10. vijeku, tad se u njemu naselila porodica Horn (*Horne*), budući feudalni gospodari toga kraja.

Feudalci Horna su 1450. uzdignuti u grofove tako je i Horn postao prijestolnica Grofovije Horn.

Centar naselja pomaknuo se prema zamku, o čemu svjedoči spominjanje nešto sjevernije jezgre Starog Horna iz 1810.
Godine 1840. općina Horn imala je 141 kuća i 844 stanovnika, od tog u istoimenom selu 797 i zaselku Weert 47.

Sve do 1990. godine Horn je bio samostalna općina- 1991. postao je dio općine Haelen, a od 2007. pripada općini Leudal. 
### Zamak Horn
Horn je poznat po istoimenom zamku (Kasteel Horn) koji je bio rezidencija porodice Horn (Horne), feudalnih gospodara istoimenog feuda Horn.

Zamak se prvi put spominje 1243. u pismu, u kom *Willem* navodi da je on novi vlasnik feuda Horn i Altene.

Podignut je pored starog korita rijeke Meuse. 
Na samom startu je imao 4 povišene ugaone kule i krilo.
Zamak je vjerojatno tokom 15. vijeka temeljno rekonstruiran, rezidencijalni dio je proširen na račun dvije kule koje su uklonjene. Rezidencijalnom dijelu dograđena je kula sa vratima.  
Eliptoidni bedem je podebljan izgradnjom drugog reda lukova i novim zidom od blokova lapora duž orginalnog zida.

Velik dio orginalnog eliptoidnog tlocrta iz 13. vijeka je još uvijek vidljiv, kao i pejzažni perivoj koji okružuje zamak.

U 16. vijeku zamak je postao vlasništvo porodice Montmorency. Njen najznačajniji član Filips van Montmorency, posljednji grof od Horna, odigrao je važnu ulogu u vrijeme Nizozemske revolucije i pobune protiv španjolskog kralja Felipea II kao pristaša Willema Oranskog. 
Zbog tog je osuđen na smrt i pogubljen u Bruxellesu 1568.

Nakon fracuske aneksije 1795. i kasnije uprave, velik broj zamaka je razoren, slična sudbina desila je i Horn, koji je završio kao ruševina. Obnovljen je oko 1850. u neogotičkom stilu za rezidenciju, ali je tad nažalost većina donjih lukova srušena. Ponovno je obnavljan 1954. nakon što je stradao u požaru 1948. godine.

## Reference

## Vanjske veze

*''Heemkundevereniging Horn''
Nebinarnost

**Nebinarnost** ili **genderqueer** (dženderkvir, GQ), sveobuhvatna je kategorija za rodne identitete koji nisu isključivo muški ili ženski‍—identiteti koji su izvan rodne binarnosti. Nebinarni identiteti nalaze se unutar transrodne kategorije, iako se neke nebinarne osobe ne izjašnjavaju kao transrodne.

Nebinarne osobe mogu se rodno izražavati nekim srednjim rodom između muškog i ženskog (interrodne), zasebnim trećim rodom, s dva ili više roda (birodne, trirodne, panrodne), bez ijednog roda (arodne, nerodne, bezrodne, oslobođene od roda, neutrois), krećati se između rodova ili imati promjenjiv rodni identitet (rodnofluidne). Kategorija također uključuje osobe koje ne imenuju svoj rod.

Rodni identitet odvojen je od seksualne ili romantične orijentacije i nebinarne osobe imaju više seksualnih orijentacija, kao i transrodne i cisrodne osobe.
Filips van Montmorency

**Filips van Montmorency** Grof od Horna (Nevele, 1524. - Bruxelles, 5. jun 1568.) bio je admiral, stadtholder i član Državnog savjeta Habsburške Nizozemske, koji je nastojao očuvati tradicionalna nizozemska prava i privilegije i ukinuti 
španjolsku inkviziciju.

## Biografija

Kao visoki funkcioner na dvoru Svetorimskog cara Karla V, Filips je vodio carske trupe u ISchmalkaldski rat (1546.-47.), a od 1550. zapovijedao je gardom budućeg španjolskog kralja Felipea II.
U septembru 1555. imenovan je stadtholderom Gelderlanda i Zutphena, a 1556. je primljen kao vitez u Red Zlatnog runa, a od 1559. je admiral španjolske flote.

Kao član Regentskog državnog savjeta Habsburške Nizozemske (1561.-65.), Filips se pridružio Willemu Oranskom i Lamoraalu grofu od Egmonda, u suprotstavljanju vjerskoj i političkoj represiji predsjednika savjeta kardinala Antoine de Granvella, i prisilio kralja Felipea II da ga ukloni 1564.
Kraljev kontinuirani progon protestanata rezultirao je formiranjem *Kompromisa* ili Plemićke Lige, sastavljene od 400 članova nižeg plemstva 
koja je zahtjevala ukidanje inkvizicije, suda koji je osnovan da otkrije i kazni herezu.
Ta liga bila je poprilično odgovorna za progone katolika 1566.-67. i daljnju represiju vlasti, nakon što je kralj odbio i regentov zahtjev za vjerskom tolerancijom.

Iako se Filips pridružio kalvinistima u Tournaiju 1566., ipak je u oktobru 1566. poslušao regentovu naredbu da se vrati u Bruxelles.
Na sastanku održanom u januaru 1566.) sa Willemom Oranskim i grofom Lamoraalom od Egmonta, Filips je zajedno sa Lamoraalom, odbio podržati plan 
Willemev plan za pobunu protiv kralja.
Nakon tog se povukao u svoju rezidenciju u Weertu u Nizozemskoj, gdje je živio u izolaciji.

Namamljen himbenim pozivom Vojvode od Albe da preuzme kontrolu nad Državnim savjetom, zaputio se u Bruxelles  u koji je 
stigao u augustu 1567. Tamo je zajedno s Lamoralalom uhapšen i osuđen 9. septembra 1567. na smrt zbog veleizdaje i 
hereze od strane albinog Savjeta za nevolje (posprdno nazvanog Savjet krvi).

Glava mu je odrubljena u Bruxellesu 5. juna 1568.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Filips van Montmorency, count van Horne Dutch statesman'' (na portalu Encyclopaedia Britannica)
Roermond

**Roermond** je općina od 59,184 stanovnika i grad od 47,070 stanovnika, na jugu Nizozemske u Provinciji Limburg.

## Geografija

Roermond se prostire duž obala rijeka Ruhr, Meuse i Swalm, udaljen samo 15 km od granica sa Njemačkom i Belgijom.

Samo nekoliko koraka od centra grada nalazi se veliki kompleks jezera  "Maasplassen", velik 3000 hektara, odlično mjesto za  rekreaciju i 
sportove na vodi.

## Historija

Prvi grad na terenu Roermonda, čiji se ostatci nalaze u predgrađu *Voorstad Sint Jacob* i most (današnji *Steene Brök*/Kameni most) podigli su Rimljani.

Roermond je brzo rastao tako da je gradska prava dobio 1232. godine. Zahvaljujući transportu po rijeci Meuse - 1441. je postao član Hanzeatskog saveza
i izrastao u snažan centar trgovine. Po gradu se još uvijek može vidjeti tragove iz tog vremena, po imenima ulica u kojima se u to vrijeme obavljala specifična djelatnost; Postolarska 
(Schoenmakersstraat), Pekarska (Bakkerstraat) i Mesarski trg (Varkensmarkt).

Roermond je bio jedna od prijestolnica Grofovije Gelre, o čemu svjedoči raskošna grofofska palača - *Prinsenhof*.
To je bio do 1543. kad je grofovija ustupljena Svetorimskom caru Karlu V.
Od 1559. je sjedište istoimene dijeceze (jedne od sedam u Nizozemskoj), koja se teritorijalno poklapa sa Provincijom Limburg.

Kao pretežno katolički ostao je pod vlašću Habsburgovaca i kad je Nizozemska postala nezavisna. 
Okupirali su ga Francuzi u vrijeme Revolucionarnih i Napoleononskih ratova i Belgijanci od 1830. do 1839.

Tokom 19. vijeka izrastao u industrijski grad, u kom se proizvodilo svašta; od tekstila, kemikalija, papira, cigara do namještaja i električnih aparata.

Teško je oštećen u Drugom svjetskom ratu.

## Znamenitosti

Od historijskih znamenitosti Roermond ima kasnoromaničku crkvu *Munster* (posvećena 1224., više puta restaurirana) i katedralu sv. Kristofora iz 1410. Nedaleko od nje nalazi se redemptoristička kapelica sa svetištem Gospe od pijeska.

Također vrijedi pogledati gradsku vijećnicu (*Stadhuis*) iz 1700. godine i franjevačkaCrkva|crkvu]] - *Minderbroederskerk*.

Veliki trag ostavio je daleko najpoznatiji građanin Roermonda arhitekt Pierre Cypers; muzički paviljon na Munsterpleinu i Munsterkerk i Cuypershuis.
 
## Privreda
Roermond je danas pretežno trgovačko- uslužni centar, ali još uvijek i grad papirne, prehrambene, elektro i kemijske industrije.

Od 21. vijeka Roermond se sve više okreće trgovini i uslugama, i ulaže u infrastrukturu (autoput A73 i autoput A52 do Düsseldorfa).
## Reference

## Vanjske veze

*''Welcome to Roermond'' (službene stranice)
LGBTQ prava na Kubi

**[[LGBT|Lezbijske, gej, bi i trans]] osobe** su historijsko marginalizirana manjinska grupa **na [[Kuba|Kubi]]**. Još od pre-revolucionarnih vremena, Kuba je bila ukorijenjena na temelju heteronormativnosti, tradicionalnih rodnih uloga i strogih "moralnih" kriterija. S nestankom motiva za profit u po-revolucionarnoj Kubi, površna tolerancija prema LGBT osobama od strane snažno homofobnog kubanskog društva brzo je isparila. Stoga su oni koji se nisu uklapali u kalup društvenog konstrukta smatrani ili otpadnicima ili buržoazijom. Nije bilo do 1990-ih i 2000-ih prije nego što su se stavovi i prihvaćanje LGBT osoba počeli popravljati i postali tolerantniji, da bi danas Kuba bila jedna od najprogresivnijih karipskih i latinoameričkih država po rodnim i LGBT pitanjima.

Godine 2018. Nacionalna skupština narodne sile izglasala je legalizaciju istospolnih brakova s ustavnim referendumom koji je trebao biti održan u februaru 2019. Međutim, kasnije je uklonjen iz nacrta Ustava, pod jakim pritiskom konzervativnih kubanskih kršćanskih grupa. U maju 2019. vlada je objavila da Unija pravnika Kube radi na novom Obiteljskom zakonu, koji bi se bavio pitanjima istospolnih brakova. Vlada Kube je 7. septembra 2021. najavila da će novi Obiteljski zakon koji bi legalizirao istospolne brakove, zajednice i usvajanje ako bude odobren na referendumu biti iznijet u Narodnu skupštinu na odobrenje, a zatim biti stavljen na javno glasovanje. Referendum je odobren u aprilu 2022. i održao se 25. septembra 2022, s više od dvije trećine glasova podrške. Diskriminacija na temelju seksualne orijentacije i rodnog identiteta protuzakonita je na Kubi.

Historijski gledano, antipatija javnosti prema LGBT osobama bila je velika ali se popustila od 1990-ih. Obrazovne kampanje o LGBT pitanjima trenutačno provodi Nacionalni centar za seksualno obrazovanje (lokalno poznat kao "CENESEX"), na čelu s Marielom Castro, kćeri bivšeg predsjednika i prvog tajnika Komunističke partije Raúla Castra. Parade ponosa u Havani održavaju se svakog maja, kako bi se poklopile s Međunarodnim danom borbe protiv homofobije, bifobije i transfobije, a posjećenost svake godine raste. Godine 2022. Kuba je također postala prva latinoamerička država koja je obilježila Mjesec LGBT historije.

## Izvori
Nacionalni centar za seksualno obrazovanje na Kubi

**Nacionalni centar za seksualno obrazovanje** (, **CENESEX**) tijelo je koje financira vlada osnovano 1989. godine na Kubi. Centar je najpoznatiji po zagovaranju tolerancije prema LGBT pitanjima na otoku. CENESEX naglašava prihvaćanje seksualne raznolikosti i posljednjih je godina privukao međunarodnu pozornost svojim kampanjama za prava transrodnih osoba, uključujući priznavanje rodnog identiteta pojedinaca bez obzira koji im je spol određen po rođenju, te pružanje operacija promjene spola koje financira država. Voditeljica centra je Mariela Castro, kći bivšeg kubanskog predsjednika Raúla Castra (koji je najzad brat dugogodišnjeg bivšeg vođe Fidela Castra).

## Historija
Od Kubanske revolucije postoje različiti nacionalni programi seksualnog odgoja koje koordiniraju Federacija kubanskih žena i Ministarstvo javnog zdravstva Kube. Godine 1972. osnovana je Nacionalna radna skupina za seksualno obrazovanje () kao vlastiti entitet za razvoj i koordinaciju ovih vrsta aktivnosti u kubanskim institucijama i društvu. Od 1977. dobiva i zadaće osposobljavanja seksualnih terapeuta i edukatora, specijalizirane skrbi za transseksualne osobe te savjetovanja i terapije seksualnih disfunkcija. Godine 1989., kao nasljednik spomenute radne skupine, osnovan je Nacionalni centar za seksualno obrazovanje, koji je povećao svoj rad na istraživanju i osposobljavanju kvalificiranih stručnjaka u području seksualnosti.

## Misija
Misija CENESEX-a je pridonijeti "razvoju kulture seksualnosti koja je potpuna, ugodna i odgovorna, kao i promicati potpuno ostvarivanje seksualnih prava." CENESEX igra primarnu ulogu u edukaciji o kontracepciji i AIDS-u.

## Državno financirana promjena spola
CENESEX se zalagao za donošenje zakona koji bi transrodnim osobama omogućio besplatnu operaciju promjene spola i nadomjesnu hormonalnu terapiju uz dodjelu novih pravnih identifikacijskih dokumenata s promijenjenim spolom. Nacrt zakona predstavljen je kubanskom parlamentu 2005. godine. Prije nego što je odobren, sugerirano je da bi ovaj zakon Kubu učinio najprogresivnijoj nacijom u Latinskoj Americi po rodnim pitanjima. Mjera je usvojena u junu 2008. godine.

## Povezano
* Položaj LGBT osoba na Kubi
* Edukacija na Kubi
* Zdravstvo na Kubi

## Izvori

## Vanjske veze
* Službena web-stranica
Karavlasi

**Karavlaši** su mala etnička skupina prisutna na zapadnom Balkanu, prvenstveno u Bosni i Hercegovini, Hrvatskoj i Srbiji. Izraz ima složeno porijeklo i nosi historijske, etničke i jezične konotacije.

## Etnonim
Ime je složenica od turske riječi "kara" (crn) i slavenske "Vlah", s kojom su se izvorno označavali romanski narodi Balkana (poput Vlaha, Arumuna itd.), ali je s vremenom dobila i značenja povezana s nomadskim stočarima ili pravoslavnim kršćanima. Diljem Balkana postoji nekoliko toponima koja podsjećaju na njih: na primjer, naselje Gornja Maoča u Bosni je se nekad zvalo "Karavlasi".

## Porijeklo
Porijeklo Karavlaha nije još uvijek jasno. Prema nekim izvorima radi se o balkanskim starosjediocima ("vlasima"), dok ih drugi vežu za rumunske Rome.

## Povezano
* Morlaci
* Karaguni
Nevele

**Nevele** je naselje od 2,875 stanovnika na sjeveru Belgije u Provinciji Istočna Flandrija.

## Geografija

Nevele se nalazi nedaleko od Genta, od kog je udaljen oko petnaestak km zapadno.
Sve do 1919. godine Nevele je bio samostalna općina, tad je postao dio općine Deinze.
## Historija

U najstarijem dokumentu s kraja 9. vijeka, se spominje kao *Niviala*, etimologija baš nije potpuno jasna, ali se preptostavlja da potječe od keltske sintagme *nevia-ialo* što je značilo - *nova zemlja, tek obrađena zemlja*.

Prvi poznati feudalac bio je Walter od Nevele dokumentiran 1072. godine.

Najstariji pečat Nevele za kog se danas zna je iz 1316., što ga čini drugim najstarijim gradom u Flandriji.

Početkom 14. vijeka feudalci (*seigneurs*) od Nevele izgradili su drugi zamak koji je razoren 1381. u borbama između stanovnika Genta i flandriskog grofa Lodewijka van Malea, tad je stradala i većina kuća i crkva.

U turbulentnom 16. vijeku, dobu religijskih sukoba - Nevele je teško propatio. U tom je stradao posljednji grof Grofovije Horn i feudalac iz Nevele - Filips van Montmorency koji je osuđen na smrt zbog veleizdaje i hereze, pa mu je glava odrubljena u Bruxellesu 5. juna 1568.
Nakon njegova pogubljenja feud Filipsa van Montmorencya u Neveli je  ekspropriran.

Od tih udaraca se Nevele nikada nije u potpunosti oporavio, čak je i dodatno stradao za Prvog svjetskog rata pred sam Dan primirja 1918. i ponovno za Drugog svjetskog rata u maju 1940. godine.

Za administrativne reforme 1971. naselja Hansbeke, Landegem, Merendree, Vosselare, Poesele i Nevele spojena su u jednu administrativnu jedinicu *Općinu Nevele*, koja je tad imala 11,872 stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

*''Nevele''
Swalm

**Swalm** - nizozemski (njemački: *Schwalm*) je rijeka u Njemačkoj i Nizozemskoj, duga 45 km, manja pritoka rijeke Meuse.

## Hidrologija
Swalm izvire u Njemačkoj pokrajini Sjeverna Rajna-Vestfalija kod grada Erkelenza na nadmorskoj visini od 85 metara.

Od tamo teče prema sjeverozapadu kroz Njemačku u dužini od nekih 33 km. Zatim utiče u Nizozemsku provinciju Limburg do općine Leudal, 
gdje ima ušće u rijeku Meuse.
U nedavnoj prošlosti u porječju rijeke se puno iskapao lignit, pa je značajno opala količina izvorske vode.

Porječje rijeke prostire se na površini od 273 km² po Njemačkoj pokrajini Sjeverna Rajna-Vestfalija i Nizozemskoj provinciji Limburg.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Swalm''
Deinze

**Deinze** je općina od 43,922 stanovnika i grad od 7,177 stan. na sjeveru Belgije u Provinciji Istočna Flandrija.

Pored samog Deinza u sastavu općine su i naselja (podopćine); Astene (5,010 stan.), Bachte-Maria-Leerne (2,144), Gottem (623), Grammene (1,003), Hansbeke (2,107), Landegem (3,493), Meigem (829), Merendree (2,030), Nevele (2,875), Petegem-aan-de-Leie (10,232), Poesele (468), Sint-Martens-Leerne (1,080), Vinkt (1,451), Vosselare (1,468), Wontergem (999) i Zeveren (914).

## Geografija

Deinze se prostire duž rijeke Lys, udaljen od Genta oko osamnaest km zapadno.
On je raskršće autoputeva Gent-Kortrijk i Oudenaarde-Brugge, i stanica na pruzi Kortrijk-Gent-Bruxelles. 
 
## Historija

Pretpostavlja se da je nastao kao germansko naselje za Velike seobe naroda.

Status grada je dobio još 1241. godine, što mu je omogućilo da ima grb i podigne bedeme. Oni su bili uzrok pravne podvojenosti, dva dijela grada, *Deinze-binnena* unutar bedema i onog izvan zvanog *Deinze-buiten*, koja je potrajala sve do francuske uprave.
Zahvaljujući manufakturnoj proizvodnji tkanina tokom 16. vijeka - *Deinze-binnen* se razvio u uspješno trgovište.

Istovremeno je za 16 i 17. vijeka bio česta meta oružanih sukoba i pljački. 
Naročito je propatio za Devetogodišnjeg rata (1688.-1697.) kad se dobar dio stanovnika razbježao.

Stanje se stabiliziralo u 18. vijeku za austrijske uprave.

Kad je 1839. izgrađena željeznička pruga Oudenaarde-Gent i Deinze je dobio stanicu, tad je i prokopan kanal Schipdonk pa je postao povezaniji.
Osnivanje tvornice svile i tvornice dječjih igračaka i kolica krajem 19. vijeka omogućilo mu je da se razvije u uspješan provincijski 
gradić.

Za administrativne reforme 1977., koja je za cilj imala okrupnjavanje općina - Deinze je značajno proširio teritorij, kooptiranjem dotadašnjih općina; Astene, Bachte-Maria-Leerne, Gottem, Grammene, Meigem, Petegem-aan-de-Leie, Sint-Martens-Leerne, Vinkt, Wontergem i Zeveren.

Novo proširenje izvršeno je 2019. spajanjem sa općinom Nevele, tad su u Deinze kooptirana naselja Hansbeke, Landegem, Merendree, Poesele, Vosselare i sam Nevele.

## Reference

## Vanjske veze

*''Deinze'' (službene stranice)
Hymont

**Hymont** je općina i selo od 484 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Vosges.

## Geografija

Hymont se nalazi 4 km jugoistočno od Mirecourta, sa kojim je spojen u aglomeraciju od 6,924 stan.
Prostire se duž obala rijeke Madon.

Pored sela nalazi se Park prirode Ballons des Vosges.

## Reference

## Vanjske veze

 *''Village d'Hymont''
Mattaincourt

**Mattaincourt** je općina i selo od 806 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Vosges.

## Geografija

Mattaincourt se nalazi 2 km južno od Mirecourta, sa kojim je spojen u aglomeraciju od 6,924 stan.
Prostire se duž obale rijeke Madon.

Teren općine nalazi se u Parku prirode Lorraine.

## Reference

## Vanjske veze

 *''Village de Mattaincourt''
Johannes Falkenberg

**Johanes Falkenberg**  ili   (14/15. vek), nemački dominikanski teolog i pisac.

Rođen u Falkenbergu u Pomeraniji u nepoznatoj godini. 

Njegov značaj u srednjovekovnoj istoriji delom je posledica udela koji je uzeo u zapadnoj šizmi, ali uglavnom zbog toga što se uključio u dugogodišnje sporove između Tevtonskog viteškog reda s jedne strane i saveza Kraljevine Poljske i Velike Kneževine Litvanije (DZPiL sa druge strane. Poznat je kao jedan od prvih mislilaca koji je zagovarao genocid nad drugim narodom (Poljacima).

Umro je oko 1418. u Italiji ili, prema drugim izveštajima, u svom rodnom gradu.

## Reference
Mirecourt

**Mirecourt** je općina od 4,949 stanovnika i aglomeracija od 6,924 stan. u kojoj su pored Mirecourta i općine Hymont, Mattaincourt i Poussay.

## Geografija

Mirecourt se nalazi na istoku Francuske u Deparmanu Vosges, 48 km južno od Nancya.
Prostire se duž obale rijeke Madon.
## Historija

Mirecourt je prvi put dokumentiran u darovnici rimsko-njemačkog kralja Otona I iz 960. godine, kao feud (*Urso dedit praedium in Murici Curte*).

Selo je niklo u 10. vijeku na lijevoj obali rijeke Madon, u 11. vijeku podignita je mala romanička kapela.
Tokom 12. vijeka podignuti su zamak i bedemi, koji su učvršćeni krajem 13. vijeka. Mirecourt je još od 1165. bio sjedište magistrata i domena grofa od Toula koji je 1234. dodijelio povelju o gradskim pravima. Kasnije je podpao pod vlast Vojvodstva Lorraine.

Značajno je proširen u 14. vijeku za vrijeme Stogodišnjeg rata, novim bedemima na sjeveru.

Procvat je doživio tokom 15. i 16. vijeka, zahvaljujući svojim zanatlijama i trgovcima. Tad su osnovani samostan, bolnica i podignuta renesansna gradska vijećnica.

Tridesetogodišnji rat (1618. - 1648. i oni koje je vodio francuski kralj Louis XIV, kao i epidemije kuge (1631.-1633., 1636.) uništili su grad, tako da je 1640. spao na samo 40 domaćinstava. Više puta je opsjedan, na kraju su i bedemi popustili
1670. i grad je zauzela francuska vojska.

Mir se vratio tek nakon završetka Rata Velike alijanse početkom 18. vijeka. Broj stanovnika grada se 1708. popeo na 3000, a 1780. na 4700. 
Progres je pratio i velik broj zanatlija (polovica aktivnog stanovništva).
U tom vijeku izrada violina, ostalih gudačkih instrumenata i vergli postala je glavna privredna grana, a broj zanatlija koji su se tim bavili povećao se od 4 na više od 100.

Mirecurtiens je odmah stao na stranu Francuske revolucijerevoluciji, ali mu to nije pomoglo da bude izabran za administrativni centar Deparmana Vosges, ali je zadržao sud i dio administracije.

Na prelazu iz 19 u 20. vijeka Mirecourt je imao 5000 stanovnika, i bio slavan po violinama, 1906. više od 600 ljudi bavilo se tim poslom.

Nakon Drugog svjetskog rata, Mirecourt je doživio vrlo snažan porast stanovništva (8,800 stanovnika 1968.) zahvaljujući otvaranju predionice pamuka i psihijatarske bolnice Ravenel. Kriza koja je početkom 1970-ih zahvatila tekstilnu industriju dovela je do zatvaranja predionice.
Kako je i prodaja violina doživjela pad, grad je upao u krizu što se odrazilo i na broj stanovnika 5,772 - 2011. godine.

## Pobratimski gradovi

*  Bonn Beuel, Njemačka od 1965.

## Reference

## Vanjske veze

*''Mirecourt patrimoine'' (službene stranice)
Madon

**Madon** je rijeka na istoku Francuske duga 96,9 km, lijeva pritoka rijeke Moselle.

## Hidrologija
Madon izvire na terenu općine Vioménil u Departmanu Vosges, na nadmorskoj od 415 m. Od tamo teče prema sjeveru gotovo pravolinijski, iako ima relativno mali pad (1,9 m/km) ne meandrira jer teče kroz usku kotlinu. Protiče kroz grad Mirecourt, a nešto prije ušća prima najveću pritoku Brenon. 
Zatim dotiče do Pont-Saint-Vincenta, gdje ima ušće u rijeku Mosellena na nadmorskoj visini od 208 m.

Porječje rijeke prostire se na površini od 1032 km², po departmanima; Vosges i Meurthe-et-Moselle, to je ruralni kraj oko 80% površine je po oranicama i pašnjacima. Zbog tog je kvaliteta vode i danas dobra pa je dolina rijeke uvrštena u mrežu Natura 2000.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Le Madon''
Mali Šariš

**Mali Šariš** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  
* Naselja okruga Prešov
Bogdan Denić

**Bogdan Denić** (Sofija, 9. avgust 1929 – Split, 28. mart 2016) bio je američki sociolog srpskog porekla. Smatra se vodećim autoritetom za političku sociologiju bivše Jugoslavije. Radio je kao profesor na Gradskom univerzitetu u New Yorku (CUNY) od 1973. do svog penzionisanja 1994. Denić je bio aktivan u demokratskoj levici tokom celog svog života pridruživši se Socijalističkoj ligi mladih s 18 godina. Kasnije je suosnovao Demokratske socijaliste Amerike. Od 1983. do 2004. organizovao je godišnju Konferenciju socijalističkih akademika u New Yorku. Od devedesetih godina 20. veka bio je zagovornik ljudskih prava i protivnik nacionalizma u bivšoj Jugoslaviji.

## Bibliografija
* *Opinion-Making Elites in Yugoslavia* [*Elite koje stvaraju mišljenje u Jugoslaviji*]. U koautorstvu s Alenom H. Bartonom i Charlesom Kadushinom (Praeger, 1973). 
* *The Legitimation of a Revolution: The Yugoslav case* [*Legitimacija revolucije: jugoslovenski slučaj*] (Yale University Press, 1976).
* *Society and Social Change in Eastern Europe* [*Društvo i društvene promene u istočnoj Evropi*] (Cliff Notes, 1978). 
* *Legitimation of Regimes: International Frameworks for Analysis* [*Legitimacija režimâ: međunarodni okviri za analizu*] (Sage Publications, 1979). 
* *Democratic Socialism: The Mass Left in Advanced Industrial Societies* [*Demokratski socijalizam: masovna levica u naprednim industrijskim društvima*] (Allanheld, Osmun, 1981).
* *The End of the Cold War: European Unity, Socialism, and the Shift in Global Power* [*Kraj Hladnog rata: evropsko jedinstvo, socijalizam i promena globalne moći*] (University of Minnesota Press, 1990). 
* *Limits and Possibilities: The Crisis of Yugoslav Socialism and State Socialist Systems* [*Ograničenja i mogućnosti: kriza jugoslavenskog socijalizma i državnih socijalističkih sistema*] (University of Minnesota Press, 1990). 
* *The Socialist Debate: Beyond Red and Green* [*Socijalistička debata: izvan crvenog i zelenog*] (Pluto Press, 1990). 
**After the Flood: World Politics and Democracy in the Wake of Communism* [*Posle potopa: svetska politika i demokratija u osvit komunizma*] (Vesleian, 1992). 
* *Ethnic Nationalism: The Tragic Death of Yugoslavia* [*Etnički nacionalizam: tragična smrt Jugoslavije*] (University of Minnesota Press, 1994). 

## Reference
Kamene stolice u Zovom dolu

** Kamene stolice u Zovom dolu ** pripadaju grupi istorijskih spomenika pronađenih na teritoriji srednjovjekovne bosanske države. Na području opštine Nevesinje do sada je evidentirano 5 kamenih stolica, najverovatnije iz 15. vijeka. Sve stolice se nalaze u okolini sela Zovi Do, petnaestak kilometara od Nevesinja.

Na teritoriji srednjovijekovne Bosne i Hercegovine do danas je nađeno 42. kamenih stolica. Na nekim primjercima uklesani su reljefni motivi simboličkog i dekorativnog karaktera, a na nekim ćirilični natpisi. Predstavljaju suštinski simbol vlasti i ugleda feudalnog društvenog sloja. Smještene su na otvorenom prostoru, a najčešće u utvrđenim gradovima srednjovjekovne bosanske države gdje ih se može naći i više u okviru jednog lokaliteta.

Oko 1,5 km jugozapadno od zaseoka Podkula, nalazi se lokalitet Banj do, preko koga vodi put na tvrđavu Zaposti, poznatu i kao Hercegov grad. Podigao ju je Stjepan Vukčić Kosača. Na pomenutom lokalitetu nalazi se kamena stijena u kojoj su uklesane tri stolice, okrenute prema tvrđavi. Ovaj lokalitet sa stolicama okolni stanovnici zovu Stolovi.

## Opis
U odnosu na zajedničku pozadinu, sjedišta su isturena i odvojena, u obliku nepravilnih pravougaonika. Sjedište srednje stolice je dugo 98, široko 50, a od zemlje odignuto 40 cm; sjedište desne stolice je dugo 70, široko 45, a odignuto 40 cm, sjedište lijeve stolice je dugo 75, široko 35, a odignuto od zemlje 60 cm. Sve tri stolice imaju naslone za leđa koji su u obliku nepravilnih trouglova visine oko 120 cm. 

Sa stolova se vidi Hercegov grad, koji je udaljen oko 1,5 km vazdušne linije na zapadnu stranu. U njemu se nalaze još dvije kamene stolice. One su usječene u dosta velike stijene, jedna unutar grada, a druga neposreno izvan zidina. Stolice su slične i sjedište im je dugačko oko 270, široko oko 60, a od zemlje je odignuto 50 cm. Imaju nepravilan naslon za leđa visine oko 60 cm. Ove stolice, sa stolicama u gradu Kulini, su najvećih dimenzija.

## Reference

## Literatura
*
Kamene stolice u Ošanjićima

** Kamene stolice iz Ošanjića ** su dio graditeljske cjeline - crkva svetog Petra i Pavla, sa grobljem, sudačkim stolicama, dvorištem i zidom u Ošanjićima - proglašene za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Kamene stolice su suštinski simbol vlasti i ugleda feudalnog društvenog sloja. Nalaze se na otvorenom prostoru, a najčešće u utvrđenim gradovima srednjovjekovne bosanske države gdje ih se može naći i više u okviru jednog lokaliteta.

## Opis
Dvije kamene stolice, klesane u dvije žive krečnjačke stijene, nalaze se jedna uz drugu, 80 m zapadno od crkve. Stolice su prosječne obrade. Manja stolica je zapadno od veće i predstavlja grublji rad. Obe imaju podnožište, sjedište i naslon za leđa. Djelimično su oštećene zubom vremena, a oštećenja su konstatirana još 1981. godine.

Veća stolica ima podnožnik (duž. 70 x šir. 60 x vis. 70&nbsp;cm), sjedište (dim: duž. 80 x šir. 46 x vis. 46&nbsp;cm), nepravilnog pravougaonika, čiji je zadnji dio polukružan. Naslon je konkavan i nakošen, i spušta se sa obe strane sjedišta, tako da stolica ima i neku vrstu naslona za ruke. Naslon je visok 36&nbsp;cm, a debeo 44&nbsp;cm. Ukupna visina stolice je oko 152&nbsp;cm.

Zapadna, manja stolica, ima podnožnik nepravilnog oblika, mnogo manjeg nego sjedište, visine 50&nbsp;cm. Sjedište je oblika nepravilnog pravougaonika dimenzija: duž. 60 x šir. 40 x vis. 40&nbsp;cm. Naslon je ukošen i nepravilnog oblika, visine 40&nbsp;cm. Ukupna visina stolice je oko 120&nbsp;cm 

### Epitaf i tumačenja
Na stolici je uklesan natpis, pisan srednjovjekovnom bosanskom epigrafskom ćirilicom. Prvi dio natpisa je na gornjoj vodoravnoj površini naslona, a drugi dio je na desnoj vanjskoj bočnoj strani. U transkripciji glasi:

Pošto je Stipan Miloradović umro oko 1470. godine, a njegov sin, vojvoda Petar, spominje se od 1473. do 1488.  godine kao stariješina vlaškog katuna Hrabrena, cijeli natpis je datiran u period od oko 1470-1488. godine. Marko Vego je iznio mišljenje da je stolica klesana za Stipanove najveće moći, za koju autor smatra da je bila negdje oko 1416. godine. Tada se vojvoda Stipan Hrabren-Miloradović, koji je vršio vojvodsku službu i prije 1416. godine, spominje u zajednici s knezom Petrom Radinovićem ili Pavlovićem i plijeni Dubrovčane u donjoj Neretvi oko Slivna.

Prema paleografskoj analizi, koju je izvršio Šefik Bešlagić, natpis je datiran u drugu polovinu XV stoljeća. Postoji mišljenje da je stolica klesana za života vojvode Stipana, a natpis uklesan poslije njegove smrti. Drugi autor smatra da je prvi natpis pisan kada je stolica isklesana, a drugi dio kasnije, ali da ih je pisala ista ruka, što se predpostavlja na osnovu sličnosti slova na stećcima iz nekropole Boljuni i  Radimlje.

## Reference

## Literatura
*
Anne Krabbe

**Anne Krabbe** (Åstrup, 1552 - Stenalt, 1618) bila je danska književnica. 

## Život i djelo
Bila je kćer Erika Krabbea til Bustrupa (1510-1564) i Margrethe Reventlow (1525-1606). Otac je umro kad je bila dijete. Udala je se za Jacoba Bjørna (1561-1596) u 36. godini (1588). Ostala je udovica 1596. godine i potom je dobila odgovornost za bračno imanje u Stenaltu. Par nije imao djece. Opisana je kao jedna od najučenijih plemkinja u Danskoj tokom svog vremena. Kopije njenog rada čuvaju se u Danskom nacionalnom arhivu (*Rigsarkivet*). 

Neka od njenih djela su: *En liden nyttig Bøne-Bog* (Mali korisni molitvenik, 1612) i *Haand Postilla* (1616), što je prijevod jednog prijevoda od njemačkog teologa Christopha Fischera (1518– 1598).  Od njezinog djela su nam ostali brojni rukopisi (jedan rukopis na pergamentu s rimama i slikama danskih kraljeva, jedna knjiga o medicini, crteži oružja, narodne pjesme, nadgrobne natpise i epitafe, rodoslovni nacrti, dnevnik, pisma) i jednu poznu pjesmaricu od 88 pjesama. Osobine pjesmarice ukazuju o tome kako je autorica pokušala identificirati likove i mjesta pri tkanju pjesama, što otkriva njezino zanimanje za historiju i folklor.

U njezinoj sobi je se nalazio i putni oltar kralja Kristijana, koji se danas nalazi u u Nacionalnom muzeju (*Nationalmuseet*). Dala je obnoviti crkve u Ørstedu i Voeru, koje su pripadale Stenaltu, i opremiti ih bogatim namještajem na slavu Božju u spomen na sebe i svog muža. 

## Izvori
Vioménil

**Vioménil** je općina i selo od 151 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Vosges.

## Geografija

Vioménil se nalazi 28 km jugozapadno od Épinala, najvećeg grada u blizini.
Na njegovom terenu izviru rijeke Saône i Madon.

Nedaleko od Vioménil nalazi se Park prirode Ballons des Vosges.

## Reference

## Vanjske veze

*''Village de Vioménil''
Pont-Saint-Vincent

**Pont-Saint-Vincent** je općina i selo od 1,844 stanovnika na istoku Francuske u Deparmanu Meurthe-et-Moselle.

## Geografija

Pont-Saint-Vincent se nalazi 12 km jugozapadno od Nancya, najvećeg grada u tom području.
Prostire se na ušću rijeke Madon u rijeku Moselle.

Pored Pont-Saint-Vincenta nalazi se u Park prirode Lorraine.

## Reference

## Vanjske veze

*''Village de Pont-Saint-Vincent''
FIVB

**FIVB** () je međunarodni upravni odbor za odbojku. Njen štab se nalazi u Lausanni, Švicarskoj. Organizacija ujedinjuje 222 odbojkaška saveza diljem svijeta.  FIVB je punopravni član Međunarodnog olimpijskog odbora.

## Historija
FIVB je osnovana 1947. godine na kongresu u Parizu. Među osnivačima je bilo 14 zemalja: Belgija, Brazil, Čehoslovačka, Egipat, Francuska, Italija, Nizozemska, Poljska, Portugalija, Rumunija, Mađarska, Uruguay, Sjedinjene Američke Države i Jugoslavija. Jedna od glavnih točaka kongresa bilo je osmišljavanje Svjetskog prvenstva koje se održalo dvije godine kasnije u muškoj kategoriji. Godine 1964., Međunarodni olimpijski odbor je primio odbojku u porodicu olimpijskih igara, a na Olimpijskim igrama u Tokyju natjecanje je već bilo pod visokim mrežama. Godine 1969. stvoren je novi vrhunski događaj, Svjetsko prvenstvo, koje je jedno od FIVB kvalifikacijskih natjecanja za Olimpijske igre. Godine 1984. uprava FIVB-a preselila se iz Pariza u Lausannu. Godine 1990. stvoren je novi vrhunski događaj, Muška svjetska liga, a tri godine kasnije i ženski Grand Prix. Još jedan uspjeh FIVB-a bilo je uvođenje odbojke na pijesku na Olimpijske igre 1996. godine.

## Nadležnost
* Uspostaviti službena pravila odbojke, specifikacije opreme i sve interne provedbene propise koji se moraju primjenjivati ​​na sva međunarodna i olimpijska natjecanja za koja FIVB uspostavlja sustav natjecanja.
* Pregledati i izmijeniti pravila za imenovanje međunarodnih sudija.
* Prilagoditi uvjete transfera igrača između pojedinih zemalja.
* Kontrolirati i voditi sva međunarodna natjecanja.

## FIVB poredak
FIVB sastavlja ljestvicu koja rangira pojedine reprezentacije prema postignutim rezultatima. Poredak za muškarce i žene sastavlja se prema rezultatima na Svjetskom ili Europskom prvenstvu (uključujući kvalifikacije), Svjetskom kupu, Svjetskoj ligi i na Grand Prixu.

## Predsjednici
*  Paul Libaud (1947–1984)
*  Rubén Acosta (1984–2008)
*  Wei Jizhong (2008–2012)
*  Ary Graça (2012 – )

## Povezano
* Povijest odbojke

## Vanjske veze
* www.fivb.com
Ludvig Daae

**Ludvig Daae** može se odnositi na sljedeće osobe:

*Ludvig Daae (svećenik) (1723. – 1786.), norveški svećenik i zemljoposjednik
*Ludvig Kristensen Daa (1809. – 1877.), norveški historičar i političar
*Ludvig Daae (političar) (1829. – 1893.), norveški političar
*Ludvig Ludvigsen Daae (1834. – 1910.), norveški historičar
*"Ludvig Daae", pjesma norveške snowboarderice Helene Olafsen iz televizijske serije *Norges nye megahit*, nazvana po stvarnom vlasniku skijaškog centra
Ludvig Daae (svećenik)

**Ludvig Daae** (Vik, 9. maj 1723. – Lygra, 18. februar 1786.) bio je norveški svećenik i zemljoposjednik.

Daaeovi roditelji bili su Anders Daae (1680–1763) i Birgitte Munthe. Magistrirao je filozofiju 1746. i spominje se kao «mag.» Bio je župnik u Lindåsu od 1759. Određeni broj njegove vlastite djece i unuka postali su svećenici u zapadnoj Norveškoj. Daae je bio djed povjesničara Ludviga Kristensena Daaea i svećenika Clausa Daaea, također i pradjed političara Ludviga Daaea, povjesničara Ludviga Daaea i Suzane Ibsen. Posjedovao je obilno imanje u Sognu i u Lindåsu. Posjedovao je i nekoliko crkava s desetinom: crkve u župi Lindås (Lindås, Myking, Sandnes i Lygra), crkve Arnefjord i Hove u župi Vik i crkvu Hamre na Osterøyu. Crkve i nekretnine u tom području imale su prodajnu vrijednost od preko 12.000 riksdalara.
Ørsta

**Ørsta** je općina na Sunnmøreu u okrugu Møre i Romsdal u Norveškoj.

## Geografija

Graniči sa Sykkylvenom i Strandom na istoku, Hornindalom na jugu i Voldom na jugozapadu. Sjeverno od Vartdalfjorda su i općine Ulstein, Hareid i Sula. Glavni grad se također zove Ørsta. Općina ima raznoliku industriju, posebno industriju namještaja, elektrotehničku i mašinsku industriju. Aerodrom Ørsta/Volda udaljen je oko pet kilometara od centra. Okolna priroda je veličanstvena sa poznatim Sunmørskim Alpama i mnogim fjordima. U općini se nalazi i velika morska ribarska flota i niz objekata za preradu ribe. Od kulturnih znamenitosti posebno se ističe igralište Ivar Aasen (v. Ivar Aasen), koje je otvoreno 2000. godine. Muzički klub Rust takođe dobija velika priznanja i redovno posećuje sjajne umetnike.

## Priroda u Ørsta
* Rijeka Bondal
* Hjørundfjorden
* Vartdalsfjord
* Hornindal rokken

### Sunnmørske Alpe
* Kolåstinden
* Råna
* Skårasalen
* Slogen
* Kviteggja (1.689 m)

## Gradovi u općini Ørsta
* Ørsta
* Hovdebygda
* Sæbø
* Vartdal

## Ljudi iz Ørsta (''ørstinger'')
* Sivert Aarflot († 1817), službenik za javne informacije
* Berthe Canutte Aarflot († 1859 ), autor
* Ivar Aasen († 1896 ), pjesnik, lingvista
* Anders Hovden († 1943 ), pjesnik, svećenik
* Rasmus Straume († 1957.), učitelj, slikar 
* Andreas Haavoll († 1958), urednik
* Karl Straume († 1968), slikar, grafičar 
* Peter Kjeldseth Moe († 1973 ), političar, član parlamenta
* Rolf Juell Gleditsch († 1984), slikar 
* Marie Takvam († 2008), autor 
* Per Hovdenakk, istoričar umjetnosti († 2016.) 
* Jon Hustad ( 1968 -), novinar, autor, voditelj kanala
* Gunnhild Øyehaug ( 1975. –), spisateljica, odrasla u Ørsti, rođena u Voldi 

## Galerija

Hotel union øye.JPG|Oko hotelskog sindikata


## Reference

## Vanjske veze

* Ørsta og Sunnmørsalperne
Suzannah Ibsen

**Suzannah Thoresen** (Herøy, 26. jun 1836. – Christiania, 3. april 1914.) bila je Norvežanka koja je bila supruga dramatičara i pjesnika Henrika Ibsena te majka poznatog političara Sigurda Ibsena.

## Biografija
Suzannah Daae Thoresen rođena je u Herøyu 1836. godine. Njeni roditelji bili su Hans Conrad Thoresen (1802–1858) i njegova druga žena Sara Margrethe Daae (1806–1841). Nakon majčine smrti pri porodu, njezin otac oženio je obiteljsku guvernantu rođenu u Danskoj, Magdalene Kragh (1819–1903), koja je postala pjesnikinja, romanopisac, pisac kratkih priča i dramatičar. Njezina se obitelj nakon toga preselila u Bergen gdje je njezin otac bio dekan povijesne crkve Svetog Križa (*Korskirken*).

Nakon uspjeha prve javno uspješne drame «Gozba u Solhaugu» (*Gildet på Solhoug*, 1856), Ibsen je pozvan u književni salon Magdalene Thoresen. Tu je prvi put upoznao Suzannu i zaljubio se u nju. Henrik Ibsen je u to vrijeme bio redatelj u Norveškom kazalištu (*Det Norske Theater*) u Bergenu. Njih su dvoje bili prijatelji iz djetinjstva i sreli su se po drugi put na balu gdje cijelu noć nisu radili ništa osim pričali umjesto plesanja. Pritom je Henrik kasnije napisao pjesmu u kojoj izražava svoje divljenje prema njoj, a koja naizgled govori o toj noći.

Godine 1858. Suzannah prevela je «Graf Waldemara» (1847) njemačkog dramatičara Gustava Freytaga na norveški. Drama je prvi put izvedena u septembru 1861. godine. Zatim Suzannah je se zaručila za Henrika Ibsena u januaru 1856. i vjenčali su se u junu 1858. Njihovo jedino dijete, Sigurd Ibsen, rođeno je u decembru 1859. Sigurd, koji je također postao pisac i političar, oženio je Bergliot Bjørnson, kćer norveškog pisca Bjørnstjerna Bjornsona. Suzannah i Bergliotova majka Karoline Bjornson obećale su jedna drugoj kao djevojčice da će se njih dvoje vjenčati ako jedna bude imala sina, a druga kćer. Iako nisu ništa organizirali da se obećanje ispuni, njihova su se djeca vjenčala kada je to postalo moguće.

Suzannah je odgajala svog sina Sigurda sama, bez pomoći medicinske sestre, na način za koji se nadala da će ga očvrsnuti. Svojem je suprugu bila *dadilja* (kako je opisao Bjornson) i poticala ga je da piše svoje drame čak i kad je izgubio nadu, kao i kad je želio svoju pozornost preusmjeriti na slikanje. Očito mu je povremeno gurala olovku u ruku i bila je inspiracija za mnoge Ibsenove poznate likove, uključujući gospođu Alving iz Duhova (*Gengangere*), Noru iz Lutkine kuće (*Et Dukkehjem*) i Majku Åse iz Peer Gynta (*[[Peer Gynt]]*). Suzannah je bila toliko slična likovima koje je ona zapravo inspirirala, da kada je Ibsen čitao Peer Gynta svojoj obitelji i došao do redaka majke Åse, Sigurd je uzviknuo "Ali to je mama!". Njezina snaha Bergliot Ibsen napisala je knjigu o slavnoj obitelji njezina supruga pod naslovom *De tre. Erindringer om Henrik Ibsen, Suzannah Ibsen, Sigurd Ibsen*, objavljena u Norveškoj 1948., prevedena je na engleski i objavljena kao *The Three Ibsens* 1952.
Miklušovce

**Miklušovce** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  
* Naselja okruga Prešov
Ludvig Ludvigsen Daae

**Ludvig Ludvigsen Daae** (Aremark, 1834. - Christiania, 1910.) bio je norveški povjesničar i pisac. Više od trideset godina bio je profesor na Univerzitetu u Oslu.

## Život
Bio je sin Ludviga Daaea (1806–1835) i Sare Jessine Louise Brock (1811–1891). Bio je učenik Katedralne škole Christiania i diplomirao je tijekom 1852. Studirao je klasičnu filologiju na Sveučilištu Kristiania i diplomirao 1859. godine. 

Bio je redovni profesor na Sveučilištu Kristiania više od trideset godina od 1876. do 1910. Imenovan je profesorom povijesti na Sveučilištu nakon što je Oluf Rygh prešao na mjesto profesora arheologije. U vrijeme njegova umirovljenja njegov nasljednik na mjestu profesora povijesti bio je Halvdan Koht. Daae je objavio velik broj povijesnih djela, a bio je i čest suradnik novina. Između ostalog, 1880. napisao je biografiju Ludviga Holberga, a 1899. objavio je izdanje dnevnika Clausa Pavelsa iz razdoblja od 1817. do 1822. Odlikovan je zapovjednikom druge klase Reda sv. Olava 1905. Bio je vitez danskog reda Dannebrog i švedskog reda Polarne zvijezde.

Izdao je svoje osobne memoare (1888/93. i 1901.) a 1944. Wilhelm Munthe je objavio obilno djelo o njemu s novim izdanjem njegovih memoara. 

## Izabrana djela
* *Kong Christiern den Førstes norske Historie* (1879)
* *Gerhard Schøning* (1880)
* *Om Humanisten og Satirikeren Johan Lauremberg* (1884)
* *Ludvig Holberg* (1886)
* *Det gamle Christiania* (1891)
Saône

**Saône** (latinski: *Arar*) je rijeka na sjeveru Francuske duga 473,4 km, desna i najveća pritoka rijeke Rhône.

## Hidrologija
Saône izvire na terenu općine Vioménil u Departmanu Vosges, na nadmorskoj od 450 m. Od tamo teče prema jugu gotovo pravolinijski, iako ima relativno mali pad svega 4 m/km nema puno meandara. Protiče kroz grad Mâcon i zatim dotiče do Lyona, gdje ima ušće u Rhônu u predgrađu La Mulatière na nadmorskoj visini od 163 m.

Porječje rijeke prostire se na površini od 6,000 km², po 6 departmana; Vosges, Haute-Saône, Côte-d'Or, Saône-et-Loire, Ain i Rhône.

Hidrološki se rijeka dijeli na tri dijela; *Haute Saône* (Gornju Saonu) u dužini od 197 km, od Corre do Graya.
*Petit Saône* duga 116 km, koja povezuje Haute Saône sa Grande Saône, i aluvijalni *Grande Saône* dug 167 km do Verdun-sur-le-Doubsa i ušća rijeke Doubs.

Saôna i Rhôna bile su tokom historije važan komunikacijski put, koji je povezivao Mediteran sa Sjevernim morem. Tokom 19. vijeka, kako bi se poboljšala plovnost Saône 1835. osnovana je agencija koja je provodila melioraciju.
Jaružanjem je kanalizirana Grande Saône.

Aluvijalna dolina rijeke je rezervoar bioraznolikosti u kom se nalazi jedna od najvećih močvara u Francuskoj.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Carte d’identité de la Saône''
QueerANarchive

**queerANarchive** je kolektiv i udruga za razvoj, istraživanje i propitivanje queer kulture koja djeluje u Splitu i okolici, te povremeno nacionalno.

Udruga sudjeluje u međunarodnim EU projektima na temu LGBTIQ+ kulture i maldih.

## Historija
queerANarchive je 2010. godine nastao kao neformalna inicijativa s ciljem praćenja kronike drugog i drugačijeg na području grada Splita, a kao Kolektiv za razvoj, istraživanje i propitivanje queer kulture - queerANarchive formalno je registriran upisan u Registar udruga RH 2013. godine gdje za misiju navodi:  "promicanje, razvoj i unapređenje queer kulture i zajednice kroz istraživački, edukativni, umjetnički, kustoski, izdavački i zagovarački rad, s ciljem poticanja kritičkog i refleksivnog promišljanja društvene stvarnosti drugog i drugačijeg i osnaživanja queer zajednice. Vizija kolektiva je društvo sloboda kroz koje se ostvaruju identitetske različitosti." Od 2013. godine queerANarchive kroz programe inovativnih umjetničkih i kulturnih praksi te programe vizualnih umjetnosti i audio-vizualne kulture promiče razvoj queer scene i zajednice u gradu Splitu i okolici, a kroz angažman u Platformi Doma mladih i LGBT centru Split, bavi se i zagovaranjem razvoja društveno-kulturnih centara temeljenih na javno-civilnom partnerstvu i sudioničkom upravljanju.

Kolektiv je 2018. godine sam pokrenuo platformu LGBT centra Split s ciljem razvoja postojećeg prostora LGBT centra Split u društveno kulturni centar zasnovan na sudioničkom upravljanju i javno-civilnom partnerstvu, koji bi ne samo bio mjesto realizacije programa LGBTIQ i srodnih udruga u gradu i regiji, već i rješenje radnog prostora za operativno djelovanje velikog broja organizacija civilnog društva.

## Izvori

## Vanjske veze
* queerANarchive web
* Hrvatske LGBTI+ udruge i inicijative
* Platforma Doma mladih