open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ieng Sary

**Ieng Sary** (kmerski: អៀង សារី; Lương Hòa, 24. listopada 1925. – Phnom Penh, 14. ožujka 2013.) je bio kambodžanski komunistički političar, jedan od vođa i osnivača Crvenih Kmera te šef diplomacije iz perioda Demokratske Kampućije. Za vrijeme komunističke vladavine, bio je znan kao **"brat broj 3"** te je bio treća osoba u državi, iza Pol Pota i Nuon Chee.

Rodio se 1925. godine u vijetnamskom selu Lương Hòa kao **Kim Trang**, u obitelji miješanog porijekla. Školovao se u Phnom Penhu, gdje je upoznao i postao blizak prijatelj sa Salothom Sarom (Pol Pot); njih su dvojica tokom srednje škole upoznali sestre Khieu Thirith i Khieu Ponnary, s kojima će se kasnije oženiti. Nakon završene srednje škole, Saloth i Ieng odlaze u Pariz na studij, međutim potonji se prije odlaska zaručio s Khieu Thirit. Studirao je na uglednom fakultetu Sciences Po te je živio u unajmljenom stanu u Latinskoj četvrti, koja je bila centar studentskog pokreta. Saloth i on su upravo tu došli u doticaj s francuskim komunistima te su urbzo usvojili njihove ideje. Godine 1951., u Parizu se oženio s Khieu Thirit, koja je uzela njegovo prezime i postala Ieng Thirit.

Po povratku u Kambodžu i pridruživanju Crvenim Kmerima, Ieng je promijenio svoje rodno, vijetnamsko ime i postao Ieng Sary. Godine 1960., postao je član Centralnog komiteta KP Kampućije. Aktivno je sudjelovao u političkom djelovanju Crvenih Kmera tokom građanskog rata, a nakon preuzimanja vlasti 1975. godine, postao je ministar vanjskih poslova i zamjenik premijera. U tom je svojstvu, na samom početku nove države, pozvao kambodžanske emigrante da se vrate u zemlju i pomognu u njezinoj obnovi; međutim, nakon što se dio njih vratio, odmah su uhapšeni i bili izloženi mučenju, prije nego su na koncu pogubljeni. Ieng je bio jedan od glavnih odgovornih za brojne čistke u državnim službama, nekoliko valova kojih se dogodilo u Kampućiji.

Kako je bio šef diplomacije, Ieng je bio jedan od rijetkih čelnika Crvenih Kmera koji nisu skrivali svoj identitet od javnosti, te je od samoga početka bio izložen istoj. Dočekivao je strane dužnosnike (najvažniji među kojima je bio rumunjski čelnik Nicolae Ceaușescu), ali i vodio vanjsku politiku. Krajem 1977. godine, pred Ujedinjenim nacijama je odbacio sve optužbe kambodžanskih emigranata i disidenata za brutalnosti Pol Potovog režima te je odbio dijalog s istima.

Nakon uspješne vijetnamske vojne invazije i pada režima početkom 1979., Ieng je pobjegao s Pol Potom u džunglu na granici s Tajlandom. Narodni revolucionarni sud, koji je uspostavljen na području NR Kampućije, osudio je Ienga i Pol Pota na smrt *[[in absentia]]* 1979. godine, međutim sankcija nikada nije izvršena.

Nakon godina skrivanja, Ieng je sredinom 90-ih godina pobjegao od Pol Pota te je 1996. godine dobio kraljevski oprost od Norodoma Sihanouka. Ipak, 12. studenog 2007. godine je uhapšen u Phnom Penhu te doveden pred Kambodžanski tribunal pod optužbama za ratne zločine i zločine protiv čovječnosti; s njim je uhapšena i njegova supruga. Presudu nikada nije dočekao jer je umro 14. ožujka 2013. godine od posljedica srčanog udara.

## Reference

|-
Nianell

**Nianell** (rođena 25. rujna 1971. kao **Sonia Aletta Nel** u Omaruruu, Namibija) afrikanerska je pjevačica, pijanistica, gitaristica i skladateljica, koja trenutno živi i radi u Južnoj Africi.

U međunarodnim krugovima proslavile su je pjesme poput *Who Painted The Moon* i *Angel Tongue*. Od njenih afrikaans hitova poznate su *Magaliesburgse Aandlied* i *Sal Jy Onthou*.

Njena pjesma *I Hold the Sun and the Moon in my Hands* je nominirana 2010. godine za pjesmu godine na *LA Music Awards*.

## Biografija
Nakon odrastanja u Windhoeku i trogodišnje diplome iz lagane glazbe sa Pretoria Technikona u Južnoj Africi, Nianell je studirala klasičnu glazbu na Trinity Collegeu u Londonu i na Univerzitetu Južne Afrike.

Sama sklada svoju glazbu, pjeva na afrikaansu i na engleskom i svira klavir i akustičnu gitaru. Ima glasovni raspon od četiri oktave i njene pjesme se opisuju kao kombinacija "elemenata folka, popa, R&B-ja, countryja, klasične pa čak i keltske glazbe". Četiri njena albuma (*Who Painted The Moon*, *Angel Tongue*, *Life's Gift* i *I Know I'm Lucky*) su dostigla platinum status u Južnoj Africi. Nianellin prvi međunarodni platinum hit bila je pjesma *Who Painted the Moon*.

Pjesma *Isn’t It?* sa njenog prvog albuma *Who Painted the Moon?* postala je međunarodno poznata i puštala se na radio postajama u Kanadi i SAD. Sa pjesmama *Have Faith*, *Isn’t It?*, *As One*, *Just for Tonight* i *Who Painted the Moon?* Nianell je imala pet Top 20 radio hitova u Južnoj Africi. Novozelandska pjevačica Hayley Westernra je uradila *cover* pjesme *Who Painted The Moon* na svom albumu *Pure*. Album se prodao u više od 2 milijuna primjeraka.

Njen drugi album *Angel Tongue* (2004) je dostigao gold status u njenoj domovini. Osvojila je dvije SAMA nagrade 2005. godine: za *Angel Tongue* je osvojila *Najbolji engleski contemporary album*, a za "We'll Find a Way" je osvojila *Najbolji ženski tekstopisac*.

Izdala je duet album sa Dozijem 2009. godine. U travnju 2011. godine, izdala je svoj prvi album u Sjedinjenim Državama.. Svoj duet album izdaje sa sastavom Romanz u svibnju 2011. godine.

Nianell je uspješna izvođačica uživo i redovno putuje južnom Afrikom, ali također nastupa i u inozemstvu, kao npr. na *UK Kasie Festival* u *[[Royal Albert Hall]]u* u Londonu 2004. godine.

## Privatni život
Nianell i njen bivši muž, Andrew Thompson, imaju trojke, sve djevojčice. Godine 1998., igrala je netball u namibijskom nacionalnom timu. Nianellina mlađa sestra, Riana Nel, također je cijenjena pjevačica i tekstopisac, ali se uglavnom bavi duhovnom glazbom. Sestre su u nekoliko prilika nastupale zajedno.

## Diskografija
### Albumi
*2002 - *Who Painted the Moon* (CD)
*2004 - *Angel Tongue* (CD)
*2006 - *Life's Gift* (CD)
*2007 - *As One* (Live DVD, koncert u Emperor's Palace, Johannesburg)
*2008 - *I Know I'm Lucky* (CD)
*2009 - *It Takes Two*, sa Dozijem (CD i DVD)
*2010 - *Sand & Water*
*2011 - *Who Painted the Moon* (SAD kompilacijski album)
*2011 - *[['N Duisend Drome]]*
*2012 - *You're the One That I Want - Take 2*
*2012 - *My Heart*
*2014 - *Just Be*

## Izvori

## Vanjske veze
* Nianellina službena stranica
### Glazbeni spotovi
* 
* 
* 
* 
* 
*
Riana Nel

**Riana Nel** (rođena 9. studenoga 1982. godine) je namibijska i južnoafrička afrikanerska kantautorka. Nakon odrastanja u Windhoeku, seli se u Južnu Afriku da započne svoju karijeru. Pjeva uglavnom gospel pjesme na afrikaansu i engleskom. Rianina sestra Nianell je također poznata pjevačica.

## Biografija
Njene pjesme se opisuju kao mješavina elemenata popa i countryja. Njena glazba ima čvrste korijene u gospelu, poglavito u albumima *Oopmond*, *The Cure* i *Someone with Skin*, za koje je osvojila nekoliko nagrada uključujući ATKV Crescendo Award  2000. godine. Album *Die Moeite Werd* je više bio namijenjen sekularnom tržištu i dostigao je platinum status i južnoafričke glazbene top liste. Riana Nel je također glumila u afrikaans filmu *'n Saak van Geloof* pored Robbieja Wesselsa, cijenjenog južnoafričkog kantautora i komičara.

Riana Nel je cijenjeni tekstopisac i pisala je pjesme za Juanitu du Plessis, Bobbyja van Jaarsvelda i Lianie May (album *Lank Lewe Die Liefde*). Nel je dijelila binu sa svojom sestrom Nianell, Bobbyjem van Jaarsveldom, Lianie May i mnogim drugima.

Nastupala je u Južnoj Africi, Namibiji, Francuskoj, Nizozemskoj, Ujedinjenom Kraljevstvu, Nashvilleu (SAD), Rusiji, Mozambiku i Australiji.

## Privatni život
Riana Nel se izjašnjava kao kalvinistička kršćanka. Udala se 2013. godine.

## Diskografija
### Studijski albumi
**Oopmond* (2001) (Maranatha Record Company)
**The Cure* (2003) (Maranatha Record Company)
**Someone with Skin* (2005) (Maranatha Record Company)
**Collection Set* (2006) (Maranatha Record Company)
**Die Moeite Werd* (2011) (Coleske Artists)
**Die Regte Tyd* (2014) (Coleske Artists)
**Jy Sal Weet* (2016) (Coleske Artists)
**Die selfde bed* (2016) (Afrikaans is Groot)

### Kompilacijski albumi
* *Gospel in die drama DVD*
* *Collection Set* (2006)

### Singlice
* *Dans* (2011)

## Filmografija
* *[['n Saak van geloof]]* (2011)

## Izvori

## Vanjske veze
* Službena stranica  (af)

### Glazbeni spotovi
* 
* 
* 
* 
*
Bobby van Jaarsveld

**Pieter van Jaarsveld** (rođen 6. ožujka 1987. godine), profesionalno poznat kao **Bobby van Jaarsveld**, je južnoafrički afrikanerski pop kantautor i glumac. Neki od njegovih hitova su *Spieëltjie*, *Waar is jy*, *My Alles* i drugi.

## Rani život
Pieter van Jaarsveld, koji je nadimak "Bobby" dobio od oca, rođen je 6. ožujka 1987. u Paarlu, Zapadni Kaap. On je drugo od troje djece i ima dvije sestre, a jedna od njih, Karlien van Jaarsveld, je također pjevačica. Kao dijete pohađao je sedam osnovnih škola, a potom je maturirao u srednjoj školi Brits.

## Karijera
### Muzika
Van Jaarsveld je započeo svoju profesionalnu pjevačku karijeru u srednjoj školi kada mu je ponuđeno da snimi album, što je i uradio tijekom završne godine (11. razred). Osvojio je nagradu za Najboljeg debitanta na Huisgenoot Tempo nagradama 2006. godine, nakon tri nominacije na Klein Karoo Nasionale Kunstefeesu, Vonku (lokalni glazbeni magazin) i *Huisgenoot Tempo* magazinu. Kao pobjednik ove kategorije, Van Jaarsveld je nastupio na Skouspel Extravaganza u Sun Cityju, sa čime je nastavio sve do 2011. godine.

U studenom 2006. godine, Theuns Jordaan Productions nude Van Jaarsveldu ugovor za snimanje. Njegov prvi album, *'n Duisend Ure*, izašao je kasnije te godine i njegova prodaja je dostigla gold status. Njegov drugi album, *Net Vir Jou*, izlazi 2009. godine u produkciji Coleske Artists. Van Jaarsveld je napisao i skladao sve pjesme na albumu. Prodaje albuma su dostigle platinum status unutar prvih osam tjedana, a od tada su dostigle dvostruki platinum status sa 83.000 prodanih primjeraka. Među pjesmama sa albuma su *Spieëltjie* i *Net Vir Jou*.

U siječnju 2010. godine, Van Jaarsveld je dobio *Viewers' Favourite Artist* nagradu za 2009. godinu na DKNT, lokalnom glazbenom programu na DStvu. Iste godine *Spieëltjie*, pjesma sa njegovog drugog albuma, osvaja nagradu *Najbolja afrikaans pjesma* na *Huisgenot Tempo* i *Vonk* nagradama. Nakon toga je izdao još dva albuma, *Wat Geld Nie Kan Koop Nie* i *Maak 'n Wens* 2012., odnosno 2014. godine.

### Film i televizija
Van Jaarsveld je igrao vodeću ulogu u afrikaans filmu *Liefling – Die Movie*, koji je izašao u studenome 2010. godine, u produkciji Hartiwood Studios South Africa, i zaradio je 16 milijuna randa u lokalnom *box officeu*. Također je imao ulogu u filmu *As Jy Sing* iz 2013. godine. Od siječnja 2016. godine, Van Jaarsveld je sudac u južnoafričkoj verziji popularne franšize *[[The Voice]]*.

## Privatni život
Van Jaarsveld se izjašnjava kao kršćanin. On i njegova supruga Anna Rheeders, s kojom sve vjenčao u siječnju 2011. godine, imaju dva sina, Siona i Lebena, i kćerku Armani.

## Diskografija
* *Duisend Ure* (2006)
* *Net Vir Jou* (2009)
* *Wat Geld Nie Kan Koop Nie* (2012)
* *Maak 'n Wens* (2014)
* *Die Eerste 10 jaar* (2015)

## Filmografija
* *Liefling – Die Movie* (2010)
* *[[As Jy Sing]]* (2013)

## Nagrade

## Izvori

## Vanjske veze
* Službena stranica
* Stihovi pjesama Bobbyja van Jaarsvelda 
* Bobby van Jaarsveld na YouTubeu
* 
* 
* Bobby na Instagramu
### Glazbeni spotovi
*
*
*
*
*
Charlize Berg

**Charlize Berg** (rođena 10. travnja 1992. u Centurionu) je afrikanerska pjevačica. Između 2008. i 2009. godine nastupala je sa južnoafričkim pjevačem Kevinom Leom. Zajedno su izbacili album *Sentimental*. Godine 2010. potpisuje ugovor za snimanje sa *Select Music* i 2011. godine izlazi njen prvi solo album, *Charlize Berg*. Godine 2012. bila je nominirana za SAMA nagradu.

## Diskografija
* *Charlize Berg* (2011)
* *'n Spesiale Aand met Charlize Berg* (2013)
* *As Jy Weet Dis Liefde* (2016)

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica
* Stranica na Last.fm
### Glazbeni spotovi
* 
*
Lianie May

**Lianie May** (rođena kao Lianie Oosthuizen, 2. travnja 1976. u Vereenigingu) je afrikanerska pjevačica. Njen glazbeni stil mogao bi se usporediti sa Shanijom Twain i Dolly Parton.

Odrasla je na farmi u Oranjevilleu, gdje zajedno sa svojim mužem uzgaja životinje iz hobija. Maturirala je 1994. godine u afrikaans srednjoj školi Sasolburg.

Nakon nastupa Edena u Oranjevilleu, Lianie je održala audiciju kod njih u garderobi. Johan Vorster i Sean Else su je uputili na Mozi-rekords, gdje je snimila prvi CD 2007. godine.

Njena pjesma *Pretoria* bila je određeno vrijeme na listi top 20 na radiju Rippel. U rujnu 2017. godine, nakon 10 godina veze, vjenčala se sa Barryjem Lubbeom. Njen otac, Niccie Oosthuizen, umro je 2015. godine od raka pluća. Trenutno živi u Pretoriji.

## Diskografija
* *Vergeet My Nie* (2007, MOZI)
* *Kersfees met Lianie* (2008, MOZI)
* *Boeremeisie* (2009, MOZI)
* *Bonnie en Clyde* (sa Jayjem)
* *Lank Lewe die Liefde* (2011)
* *Naweek Lyfie* (2014)
* *Vir Liefde* (sa Jayjem) (2015)
* *Iemand om lief te hê* (2017)

## Filmografija
* Platteland (2011)

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica 
### Glazbeni spotovi
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Mony Marc

**Mony Marc** je belgijska pjevačica najpoznatija po tome što je godine 1956. predstavljala Belgiju na Euroviziji 1956. sa pjesmom "Le plus beau jour de ma vie" ( Najljepši dan u mom životu) koju je napisao David Bee, a komponirao Claude Alix. Dirigent za ovu pjesmu na Eurosongu bio je Léo Souris. Ovo je bila druga pjesma iz Belgije na Eurosongu 1956. a i uipće na Eurosongu ( prva je bila "Messieurs les noyés de la Seine" od Fud LeClerca ). Rezultat pjesme od Mony Marc nikad nije objavljen, s obzirom da je na tom natjecanju samo objavljeno ime pobjednice Lys Assie.

## Vanjske veze
*
*"Le plus beau jour de ma vie" lyric, diggiloo.net
Roy Gutman

**Roy Gutman** (5. mart 1944.) je američki novinar i autor, koji je trenutno nastanjen u Istanbulu. Gutman se smatra jednim od najutjecajnijih svjetskih novinara. Njegovu karijeru obilježila je Pulitzerova nagrada za izvještavanja iz ratom zahvaćene Bosne i Hercegovine.

## Bibliografija

* *Banana Diplomacy*, 1988.
* *Witness to Genocide*, 1993.
* *Crimes of War: What the Public Should Know*, 1999.
* *How We Missed the Story: Osama bin Laden, the Taliban, and the Hijacking of Afghanistan*, 2008.

## Reference

## Vanjske veze

* Crimes of War Project
* Beyond the Radar Screen: Afghanistan's Civil War and the Rise of International Terrorism 
* Utne Reader: Visionaries Who Are Changing Your World
* "How We missed the Story" 
* McClatchy Newspapers Web site
*
Howard the Duck (film)

***Howard the Duck*** () je američka science fiction filmska komedija snimljena 1986. godine u režiji Willarda Huycka, poznat kao prva moderna kino-ekranizacija stripa u izdanju Marvel Comics, ali i jedan od najzloglasnijih *[[flop (biznis)|flopova]]* u historiji Hollywooda.

Originalno je zamišljen kao animirana ekranizacija istoimenog stripa, a naslovni protagonist, kome glas posuđuje Chip Zien je Howard T. Duck, vanzemaljac sa planeta Duckworld gdje žive antropomorne patke. Radnja prikazuje kako zahvaljujući eksperimentu fizičara sa Zemlje završi u Ohiou i prolazi niz komičnih pustolovina. Film, iza koga je bio stajao ugledni producent i sineast George Lucas, je predstavljao jedan od ambicioznijih hollywoodskih projekata, ali je nakon premijere doživio fijasko kod publike, kao i kod kritike, te, između ostalog, dobio Zlatnu malinu za najgori film.

## Uloge

* Chip Zien (*glas*) ... Howard T. Duck
* Lea Thompson ... Beverly Switzler
* Tim Robbins ... Phil Blumburtt
* Jeffrey Jones ... Dr. Walter Jenning
* David Paymer ... Larry
* Paul Guilfoyle ... Poručnik Welker
* Liz Sagal ... Ronette
* Dominique Davalos ... Cal
* Holly Robinson ... K.C.
* Tommy Swerdlow ... Ginger Moss
* Richard Edson ... Ritchie
* Miles Chapin ... Carter
* Paul Comi ... Dr. Chapin
* Richard McGonagle ... Prvi policajac
* Virginia Capers ... Cora Mae
* Miguel Sandoval ... Nadzornik zabave u baru
* William Hall ... Pozornik Hanson
* Thomas Dolby ... Barmen u rock klubu
* Richard Kiley (*glas*) ... The Cosmos
* Debbie Lee Carrington (*gloas*) ... dodatne patke
* Steve Gibbson (*glas*) ... Mračni gospodar Univerzuma

;Glumci koji tumače likove Patki
* Ed Gale
* Tim Rose 
* Steve Sleap
* Peter Baird
* Mary Wells
* Lisa Sturz
* Jordan Prentice

## Reference

## Vanjske veze
*  at 
* 
* 
*
Vrteška (kratki film)

***Vrteška*** je jugoslovenski kratki crno-beli igrani film snimljen 1960. u režiji Aleksandra Petkovića po scenariju Nikole Majdaka.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Vrteška (TV drama)

***Vrteška*** je jugoslovenska TV drama u produkciji RTV Beograd emitovana 1986. godine. Predstavlja snimku predstave istoimenog pozorišnog komada Artura Šniclera, postavljenog na Pozorištu u Terazijama. Radnja prikazuje pet ljubavnih parova pre i posle seksualnog čina. Režirao ju je Božidar Matković.

## Uloge

## Vanjske veze
*
LEd

**LEd** (раније **LaTeX Editor**) је TeX и LaTeX софтвер за уређивање који ради под Microsoft Windows. Он је бесплатан производ.

## Системски захтеви
LEd ради на Windows® 95/98/Me/NT4/2000/XP/2003 оперативним системима. Могућности LEd-а се разликују у зависности од оперативног система који се користи, на пример Visual Styles из Windows® XP. LEd, међутим, ради са готово потпуном функционалношћу и на Windows® 95.

Препоручена конфигурација система је:
# 333 MHz процесор,
# 64 MB RAM,
# 4 MB простора на диску за стандардно издање + простор за пројекте (просторно окружење зависи од исправности правописа),
# Windows® 2000/XP/2003 оперативни систем.

## Компактибилне TeX дистрибуције
LEd се може користити са било којом TeX дистрибуцијом, али његова потпуна функционалност је доступна са дистрибуцијом на бази TeX Live или MiKTeX. LEd је тестиран да ради исправно са:
# TeXLive 6,
# TeXLive 7,
# TeXLive 2003,
# TeXLive 2004,
# TeXLive 2005,
# MiKTeX 2.4,
# MiKTeX 2.5.

## Такође видети
* Поређење TeX уређивача

## Спољашње везе
* Званичан веб-сајт
Korana (rijeka)

**Korana** je rijeka koja izvire u Plitvičkim jezerima.

U Slunju na utoku Slunjčice u Koranu nastali su slapovi Rastoke.

Dugačka je 134,2&nbsp;km od izvora do ušća u rijeku Kupu u Karlovcu.

Kod Karlovca se u Koranu ulijeva Mrežnica, a u Tržcu u Bosni i Hercegovini se u nju ulijeva rijeka Mutnica.

Pripada crnomorskom slivu i nije plovna. Na mnogim dijelovima Korana protiče kroz slikovite, vapnenačke kanjone visoke stotinjak i više metara. Ovi kanjoni obrasli su bukovom šumom ili su ogoljeli. U gornjem toku nalaze se slikovite pećine.

Nastanak imena rijeke Korane nije još razriješen. Po nekima je to ime izvedenica iz riječi "kora" (biljaka), dok po drugima ime je nastalo iz imena "Gorana", tj. označava vodu koja teče iz gore, dok treći ime Korana povezuje s njezinim koritom omeđenim liticama koje su oštro i duboko usječene u tlo.

## Literatura

*Goran Šafarek, Tomislav Šolić: Rijeke Hrvatske, Križevci, 2011.
Noćna kafana

***Noćna kafana*** je jugoslovenska TV drama u produkciji RTV Beograd emitovana 1967. godine. Predstavlja adaptaciju istoimene TV-drame švedskog pisca Bengta Brata. Režirao ju je Milenko Maričić.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Nattcafé

***Nattcafé*** () je švedska TV drama u režiji Johana Bergenstråhlea i po scenariju Bengta Bratta, premijerno prikazana početkom 1965. godine. Radnja se događa u jednoj göteborškoj kavani i prikazuje njene neobične goste.

Godine 1967. je RTV Beograd prikazala vlastitu verziju pod naslovom *[[Noćna kafana]]*.

## Uloge
*Kent Andersson – Lalle
*Gösta Ekman – Peter
*Erik Hell – Helge
*Jan Erik Lindqvist – den druckne
*Mimi Nelson – servitris
*Mariann Nordwall – Maggan
*Lars Passgård – Sune
*Ingrid Sandgren – ung kvinna
*Ove Tjernberg – ordningsvakten
*Stig Torstensson – ung man
*Catrin Westerlund – Elsa
*Carl-Gunnar Wingård – pensionären

## Vanjske veze
*
Bengt Bratt

**Bengt Arne Bratt,** (2. maj 1971 -) je švedski dramski pisac i scenarist, najpoznatiji kao autor popularne TV-serije *[[Hem till byn]]* (1971–2006).

## Izvori


## Vanjske veze
*
Neverovatni cilinder Nj. V. kralja Kristijana

***Neverovatni cilinder Nj. V. kralja Kristijana*** je jugoslovenska crno-bela TV komedija u produkciji RTV Beograd emitovana 1968. godine. Predstavlja adaptaciju istoimenog pozorišnog komada Živojina Vukadinovića. Režirao ju je Predrag Bajčetić.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Ko da ujedini sve Cigane

***Ko da ujedini sve Cigane*** je jugoslovenski crno-beli kratki igrani film snimljen 1970. godine u režiji Ivana Rakidžića i po scenariju Miloša Nikolića.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Takaaki Katō

Grof  bio je japanski diplomat i državnik, najpoznatiji kao 14. premijer Japana, koji je služio od 1924. do smrti, i čiji je mandat često navođen kao vrhunac predratne demokracije u Japanu.

Rodio se kao **Hattori Sokichi**, drugi sin pratioca/sluge samuraja u službi Owari, ogranka plemićkog klana Tokugawa. U dobi od 13 godina ga je usvojio Katō Bunhei, a potom se upisao na Tokijski carski univerzitet gdje se istakao kao jedan od najboljih studenata te počeo detaljno proučavati englesko običajno pravo. Potom se zaposlio u Mitsubishiju, sa kojim će do kraja života i karijere biti u bliskim odnosima, dodatno ojačanim ženidbom za kćer njegovog osnivača Iwasakija Yatara. Kato je nekoliko godina proveo na dodatnom školovanju u Londonu.

Bliski odnosi sa Britanijom će doći do izražaja nakon što je 1887. postao sekretar Okume Shinegobua, tadašnjeg ministra vanjskih poslova i budućeg premijera. Od 1894. do 1899. je služio kao japanski ambasador u Velikoj Britaniji, a godine 1900. je nakratko postao ministar vanjskih poslova. Njegov mandat, iako kratkotrajan, imao je značajne posljedice, jer je zahvaljujući njemu skopljen Anglo-japanski savez, koji će značajno pomoći jačanju Japana kao regionalne velesile, odnosno pobjedi u ratu sa carskom Rusijom. Nakon toga je još u nekoliko navrata služio kao ambasador u Britaniji i ministar vanjskih poslova. Na tom je mjestu bio 1914. godine kada je premijerom imenovan njegov dotadašnji mentor Ōkuma Shigenobu. Nekoliko mjeseci kasnije je izbio Prvi svjetski rat u Evropi, a što je Kato nastojao iskoristiti kako bi dodatno ojačao japanski položaj u Aziji. Zbog toga je, usprkos nesklonosti velikog dijela tadašnje japanske *[[genro]]* elite, progurao odluku da se Japan uđe u rat na strani sila Antante. Njegov pokušaj da se 1915. godine japanski položaj dodatno ojača sa Dvadeset jednim zahtjevom upućenim susjednoj Kini je, međutim, doveo do negativnih reakcija kako kod japanskih saveznika, tako i u domaćoj javnosti, te je Kato morao odstupiti.

Kato se nakon toga posvetio unutrašnjoj politici, te je 1916. osnovao političku stranku Kenseikai. Iako je ona po svojoj ideologiji bila konzervativna, zalagala se za reforme kako u svrhu poboljšanja ekonomskog položaja siromašnih slojeva, tako i uvođenje općeg muškog prava glasa. Kada je 1924. godine imenovan premijerom, imao je podršku tri stranke u Parlamentu te je njegova vlada predstavljala prvu koalicijsku vladu u modernoj historiji Japana. 
Usprkos toga je uspio progurati značajne reforme kroz Parlament, prije svega zakon kojim je 1925. konačno uspostavljeno opće muško pravo glasa u Japanu; sa druge strane je, u nastojanju da se suzbije socijalistička i komunistička aktivnost donesen Zakon o održavanju mira čije će se odredbe u sljedećim godinama početi tumačiti tako da od Japana učine policijsku državu. Sa susjednim SSSR-om je početkom 1925. sklopio Sovjetsko-japansku osnovnu konvencije kojom je Japan diplomatski priznao sovjetsku državu i povukao trupe sa sjevernog dijela Sahalina, dok se SSSR obavezao poštovati odredbe Portsmouthskog mira. Kato je početkom sljedeće godine umro na dužnosti od upale pluća.

## Vanjske veze
Važne vesti

***Važne vesti*** je jugoslovenski kratki igrani film snimljen 1960. godine u režiji Aleksandra Antonića, koji je napisao i scenario.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Nedelje sa Anjom

***Nedelje sa Anjom*** je jugoslovenska TV drama u produkciji RTV Beograd emitovana 1974. godine. Režirao ju je Vladan Slijepčević, a scenario je napisao Radmilo Peić.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Reijirō Wakatsuki

Baron  bio je japanski političar koji je u dva navrata - od 1926. do 1927. godine, te 1931. godine - služio kao premijer Japana. 

Rođen je u samurajskoj porodici. 1892. godine se upisao na Tokijski carski univerzitet gdje je studirao pravo. Nakon diplome se zaposlio u Ministarstvu financija, a na čije čelo će stati 1910-ih u vladama Katsure i Okume. Tamo je postao jedan od najistaknutijih članova stranke Rikken Doshikai, a od 1916. njene nasljednice Kenseikai. U junu 1924. ga je premijer Kato Takaaki imenovao ministrom unutrašnjih poslova, te je imao značajnu ulogu u donošenju zakona kojim je uvedeno opće muško glasačko pravo, ali i posljednji i najrestriktivniji od svih Zakona o očuvanju mira koji su postali jedno oruđa političke represije u međuratnom Japanu.

Na mjesto premijera je početkom 1926. došao nakon iznenadne Katove smrti. Njegov je prvi mandat isto tako naglo okončan zahvaljujući bankovnom kolapsu 1927. godine, nakon koga je bio prisiljen podnijeti ostavku. U vanjskoj politici je bio golub te je podržavao Londonski sporazum o pomorskom razoružanju te na sebe navukao bijes militarističkih i ultranacionalionističkih krugova. Godine 1931. je, nakon što je premijer Osachi Hamaguchi bio ranjen u atentatu, preuzeo vodstvo liberalne stranke Rikken Minseito. Nakon Hamaguchijeve smrti je po drugi put imenovan za premijer. Na tom mjestu nije uspio zauzdati jastrebove, pogotovo one iz vojnih krugova koji su inscenirali Mukdenski incident te ga iskoristili kao povod invaziju i okupaciju Mandžurije, koja će Japan dovesti u trajni sukob ne samo sa susjednom Kinom, nego i zapadnim velesilama. Kato je zbog svega toga bio prisiljen podnijeti ostavku.

Nakon toga je Kato nastavio djelovati u Rikken Minseitu, na čije je čelo došao 1934. godine. Javno se protivio invaziji i ratu u Kini, a potom proširenju rata na SAD i zapadne države čime je Japan i formalno postao sudionik Drugog svjetskog rata. Kada je u maju 1945. kapitulacijom nacističke Njemačke završen rat u Evropi, javno je pozvao premijera Kantara Suzukija da započne mirovne pregovore sa Saveznicima. Nedugo nakon toga je postao članom vladine komisije koja je predložila da se prihvate saveznički zahtjevi iz Potsdamske deklaracije.

Nakon kapitulacije ga je Douglas MacArthur Vrhovni komandant savezničkih okupacijskih snaga formalno pozvao da bude svjedok optužbe na Tokijskom procesu. Tri godine kasnije je umro od posljedica angine pektoris.

## Vanjske veze
Rikken Dōshikai

je bila japanska politička stranka koja je djelovala 1910-ih. Godine 1913. ju je osnovao premijer Katsura Tarō, te je uglavnom okupljala njegove pristaše, odnosno služila kao protivteža stranci *[[Rikken Seiyūkai]]* koja je držala većinu u donjem domu Dijete. Stranka je pod vodstvom premijera Okume Shigenobua pobijedila na izborima 1915. godine, ali se nakon pada Okumine vlade sa strankom *[[Chūseikai]]* i još nekoliko manjih stranaka udružila u novu stranku pod imenom Kenseikai.
Tanakin memorandum

ili **Tanakin plan** je navodni službeni dokument japanske vlade koji je krajem 1920-ih premijer Giichi Tanaka uputio tadašnjem caru Hirohitu i u kojem se navode planovi za uspostavljanje japanske vlasti nad ostatkom svijeta, pri čemu je bilo ključno osvajanje Kine. Tanakin memorandum je prvi put objavljen u decembru 1929. godine u Nankingu u časopisu koji je pod uticajem nacionalističke stranke Kuomintang; godine 1931. je engleski prijevod objavljen u Šangaju. Sadržaj teksta je navodio kako Japan, da bi osvojio svijet, mora zauzeti Aziju, pri čemu je nužan preduvjet osvajanje Kina, da koje nije moguće prije nego što se uspostavi japanska vlast nad Mandžurijom i Unutrašnjom Mongolijom; nakon pada Kine, sve azijske i pacifičke zemlje će se u strahu predati pod japansku vlast. U nekim kasnijim verzijama na engleskom je Tanakin plan sadržavao planove da se nakon osvajanja Mandžurije i Kine krene osvojiti Sibir i SSSR, potom uspostave baze na Pacifiku i sa njih izvrši invazija i okupacija SAD.

Tanakin je memorandum izazvao pažnju 1930-ih i početkom 1940-ih, s obzirom da je njegov tekst savršeno odgovarao aktualnim zbivanjima, odnosno japanskim akcijama kao što su Mukdenski incident, invazija Mandžurije, potom Kine, pokušaj osvajanja Mongolije, Indokine i konačno napada na Pearl Harbor i pacifička kampanja u Drugom svjetskom ratu. Iz istih razloga se smatrao autentičnim, te je, pogotovo u Drugom svjetskom ratu, od strane SAD i Saveznika korišten u propagandne svrhe, te uspoređivan sa Hitlerovim *[[Mein Kampf]]om*.

Međutim, nakon kapitulacije i američke okupacije Japana, pokušaji da se utvrdi autentičnost Tanakinog memoranduma uvidom u službene arhive nisu dali nikakvog rezultata. Danas se većina relevantnih historičara slaže kako je riječ o falsifikatu, odnosno kineskoj propagandi koja je, pak, vješto znala iskoristiti stvarne trendove ili razmišljanja u tadašnjem japanskom vojno-političkom establishmentu. Kasnijih su se godina pojavile i špekulacije da je izvor falsifikata u sovjetskim, odnosno komunističkim krugovima, te da je svrha podmetnutog dokumenta bila stvaranje razdora između antisovjetskog Japana i zapadnih sila.

## Povezano
**[[Mein Kampf]]*
Nobuyoshi Tamura

**Nobuyoshi Tamura** (田村 信 喜 Tamura Nobuyoshi, 2. ožujka 1933. u Osaki - 9. srpnja 2010.) bio je istaknuti aikidoka i izravni student Morihei Ueshiba.

Bio je sin kendo učitelja. Tamura je ušao u Aikikai Hombu Dojo 1953. godine  kao uchi-deshi (živi student) osnivača aikidoa Morihei Ueshiba. Bio je jedan od omiljenih učenika Ueshiba i od 1964 je uvelike pridonio razvoju aikidoa u Europi, a posebno u  Francuskoj. Bio je Nacionalni tehnički direktor (DTN) FFAB-a (Francuska federacija Aikidoa i Budoa). Imao je 8. dan u aikidou, te nosio titulu shihan. Tijekom svoje nastavne karijere obučavao je mnoge druge instruktore u raznim zemljama diljem svijeta, ali prije svega zapadne Europe. Godine 1999. primio je medalju "Chevalier de l'ordre National du Mérite" od Vlade Republike Francuske. Tamura je također objavio nekoliko knjiga o aikidu na francuskom jeziku. Njegov dojo, Shumeikan Dojo, nalazi se u selu Bras, u Francuskoj. 

Umro je 9. srpnja 2010. godine. 

## Objavljeni radovi
**National AIKIDO method* (print), 1975; 
**AIKIDŌ*, 1986;
**Aikido - Etikette und Weitergabe*, 
**Aikido - Etiquette et transmission. Manuel a l'usage des professeurs.* 1991; 

## Reference
 

## Vanjske veze
Kijūrō Shidehara

Baron  bio je japanski diplomat i liberalni političar, koji je u dva navrata - 1931. te od 1945. do 1946. godine - služio kao premijer Japana, postavši jedina ličnost koja je na toj dužnosti bila prije i poslije Drugog svjetskog rata.

Kijuro Shidehara je karijeru započeo nakon diplome na Tokijskom carskom univerzitetu, gdje mu je profesor bio ugledni pravnik Hozumi Nobushige. Priključio se Ministarstvu vanjskih poslova, te je obavljao diplomatske dužnosti u Londonu, Antwerpenu i Washingtonu prije nego što je postao japanski ambasador u Nizozemskoj. Godine 1919. je imenovan za ambasadora u SAD, te se istakao prilikom Washingtonske pomorske konferencije.

Godine 1924. je imenovan za ministra vanjskih poslova u vladi Katoa Takaakija, a koji će imati i u kasnijim vladama Wakatskukija Reijira i Oscahija Hamaguchija. Istekao se kao vatreni zagovornik razoružanja i Lige naroda, te je inzistirao da Japan održi dobre odnose sa Velikom Britanijom i SAD. No, sa druge strane se od ostatka japanske političke elite isticao i blagonaklonošću prema Kini, pa čak i stao na njenu stranu u sporovima sa zapadnim državama. To je posebno došlo do izražaja kod Nankinškog incidenta 1927. godine, kada se odbio priključiti zapadnim državama u kratkotrajnoj vojnoj intervenciji protiv nacionalističkih revolucionara koji su tada preuzimali vlast nad zemljom. Njegov pacifistički kurs se, međutim, sudario sa nacionalističkom desnicom, posebno jakom u vojnim krugovima. Njima nije bio u stanju nametnuti autoritet ni kada je 1930. nakratko preuzeo premijersku dužnost nakon ranjavanja Osachija Hamaguchija. Mukdenski incident i invazija Mandžurije, koju je vojska bila izvela manje-više na svoju ruku, su natjerali Shideharu da iste godine podnese ostavku i umjesto toga sjedi u gornjem domu Parlamenta.

Shidehara je bio na margini japanske politike sve do završetka Drugog svjetskog rata. Njegovi pacifistički, a prije svega pro-američki stavovi, su pak bili najvažniji razlog zašto je uz blagoslov američkih okupacijskih vlasti imenovale za drugog poratnog premijera u jesen 1945. godine. Na tom se mjestu Shidehara istakao kao jedan od autora modernog japanskog ustava, pri čemu je posebno inzistirao na čl. 9 koji je izričito rat kao sredstvo rješavanja sporova. Shidehara je, međutim, zbog svoje ekonomske politike postao nepopularan, prije svega u ljevičarskim krugovima. Nakon prvih poratnih izbora je njegova vlada podnijela ostavku, a on mjesto prepustio Shigeruu Yoshidi. Priključio se Liberalnoj stranci i pred smrt nakratko sudjelovao u koalicijskoj vladi sa socijalistima. 

## Vanjske veze
Makoto Saitō

Vikont  bio je japanski mornarički oficir i političar, koji je od 1932. do 1934. godine služio kao premijer Japana.

Rođen je u samurajskoj porodici, a karijeru je započeo nakon što je godine 1882. kao 3. u klasi završio Mornaričku akademiju i dobio čin potporučnika Japanske carske mornarice. Potom je neko vrijeme služio kao mornarički ataše u SAD, a 1893. kao prvi časnik na krstarici ''Izumi'' i bojnom brodu ''Fuji''. Sljedeće je godine, za vrijeme Prvog japansko-kineskog rata, zapovijedao krstaricama *[[Japanska krstarica Akitsushima|Akitsushima]]* i ''Itsukushima''. Slijedilo je brzo napredovanje, te je 1898. imenovan zamjenikom ministra mornarice, a od 1906. do 1914. je služio kao ministar mornarice. Sa tog je mjesta bio prisiljen odstupiti zbog povezanosti sa Siemensovim skandalom.

Saito je godine 1919. imenovan generalnim guvernerom Koreje, i to upravo u vrijeme kada je eskalirao Pokret 1. marta, dotada najradikalniji izraz korejskog pokreta za nezavisnost. Saito, koji je preživio pokušaj atentata od strane radikalnih korejskih nacionalista, je na tom mjestu ostao do 1927. godine. Njegov je mandat obilježilo nastojanje da se lokalno stanovništvo pridobije ustupcima na polju kulturne politike i ograničenom slobodom štampe. Saito je nakon kraće pauze guvernerom ponovno bio od 1929. do 1931. godine.

Saito je premijerom postao nakon što je njegov prethodnik Inukai Tsuyoshi 15. maja 1932. godine ubijen od strane ultranacionalističkih mornaričkih oficira. Njegovom imenovanju je pomogao Kinmochi Saionji, ugledni stari državnik koji je cara Hirohita uvjerio da jedino ugledni mornarički oficir na čelu vlade može koliko-toliko zadovoljiti radikjale u oružanim snagama, odnosno spriječiti pučeve ili vojnu diktaturu. Ministrom rata je, međutim, ostao general Sadao Araki, pripadnik radikalne nacionalističke frakcije Kodoha te nastavio ekspanzionističku i militantnu politiku prema Kini, a čemu se Saito nije htio ili mogao suprotstaviti. U njegovom mandatu, koji je bio najduži premijerski mandat u međuratnom periodu, Japan je službeno priznao marionetsku državu Mandžukuo i izašao iz Lige naroda. Godine 1934. je, pak, izbio Teijinski skandal, kada su članovi Saitove vlade bili navodno povezani sa financijskim malverzacijama. Saito je zbog togao bio prisiljen podnijeti ostavku i prepustiti mjesto premijera Keisukeu Okadi.

Usprkos formalnog izlaska iz vlade, Saito je zadržao odrđeni uticaj te dobio prestižno mjesto čuvara Tajnog pečata. Za vrijeme neuspjelog neuspjelog puča su ga radikalni pučistički oficiri ubili zajedno sa bivšim premijerom Korekiyom Takahashijem.

## Vanjske veze
* Republic of Korea
Kōki Hirota

bio je japanski diplomat i političar, koji je od 1936. do 1937. godine služio kao premijer Japana, te koji je nakon Drugog svjetskog rata osuđen i pogubljen kao ratni zločinac.

Rodio se u porodici zidara koji se zahvaljujući braku povezao sa porodicom proizvođača tjestenine. To mu je omogućilo da pohađa elitnu školu Shuyukan, a potom i Tokijski carski univerzitet gdje je studirao zajedno sa budućim premijerom Shigeruom Yoshidom. Potom se zaposlio u Ministarstvu vanjskih poslova, gdje je obavljao niz dužnosti, uključujući mjesto japanskog ambasadora u SSSR-u od 1928. do 1932. godine.

Godine 1933. je postao ministrom vanjskih poslova u vladi Makota Saitoa, te ga zadržao i u vladi Keisukea Okade. Osnov njegove politike je bilo nastojanje da se sklopi savez sa Kinom kako bi se zajednički suprotstavili komunizmu, ali uz uvjet da Kinezi prihvate nezavisnost pro-japanske države Mandžukuo. Kada su ona objavljena kao službena doktrina poznata kao *Hirota Sangensoku* (Tri Hirotina načela), Hirota je postao jedan od najomraženijih ličnosti u Kini.  

Hirota je premijerom postao nedugo nakon neuspjelog ultranacionalističkog puča, te je nastojao, što je više moguće, izaći u susret sve radikalnijim krugovima u vojsci. Neuspjeh da se poveže sa Kinom je nastojao kompenzirati povezivanjem sa fašističkim državama u Evropi, te je tako 1936. sklopio Antikominterna pakt sa nacističkom Njemačkom i fašističkom Italijom, a koji je predstavljao prvo povezivanje budućih Sila Osovine, odnosno preteču Trojnog pakta. Hirotin mandat, međutim, nije dugo trajao. Nakon svađe sa ministrom rata, generalom Hisaichijem Terauchijem, je bio prisiljen podnijeti ostavku. Zamijenio ga je general Senjuro Hayashi.

Hirota se, međutim, brzo vratio u vladu, te postao ministar vanjskih poslova u kabinetu princa Konoea. Tamo se počeo suprotstavljati ratu protiv Kine, odnosno zahtijevati njegov prekid kako bi se ipak pokušalo stvoriti trajni savez sa Kinezima. Militaristički krugovi ga, međutim, više nisu podnosili te je ponovno prisiljen na ostavku.

Hirota je nakon japanske kapitulacije 1945. godine uhapšen od američkih okupacijskih vlasti te mu je na Tokijskom procesu suđeno za ratne zločine. Proglašen je krivim i potom obješen. Od svih optuženika na tom procesu je bio jedini civil, a njegova osuda je predmet kontroverzi. Uglavnom se smatra da je osuđen zato što je Kina njegovu politiku Hirotinih načela smatrala opravdanjem agresorskog rata, odnosno što je kao član vlade bio upoznat sa Nankinšim masakrom, ali nije učinio ništa kako bi ga zaustavio.

## Vanjske veze

*
*Hirota's trial
Senjūrō Hayashi

bio je japanski vojskovođa i političar koji je 1937. godine nakratko služio kao premijer Japana.

Rođen u porodici samurajskog porijekla, Hayashi je kao mladić nakon izbijanja Prvog japansko-kineskog rata 1894. godine prekinuo redovno školovanje kako bi se kao dobrovoljac priključio Carskoj vojsci. Po završetku rata je upisao Vojnu akademiju i nakon diplome 1897. godine relativno brzo napredovao. Za vrijeme rata sa Rusijom je sudjelovao u opsadi Port Arthura. 1918. je dobio komandu nad 57. pješadijskom pukovnijom, 1925. nad 2. pješadijskom brigadom, a 1929. godine nad elitnom Gardijskom divizijom. 

Sljedeće je godine postavljen za zapovjednika Korejske armije. Tamo je 22. septembra 1931. godine, nedugo nakon Mukdenskog incidenta i bez odobrenja vlade u Tokiju, zapovijedio svojim trupama da prijeđu granicu sa Kinom čime je otpočela Mandžurije. Njegove trupe su brzo ovladale cijelom Mandžurijom gdje će kasnije nastati projapanska marionetska država Mandžukuo.

Po povratku u Japan je vršio niz visokih dužnosti, a od 1934. do 1935. bio ministar rata. Tamo se isprofilirao kao jedan od vodećih članova Tōseiha, konzervativne i umjerene frakcije japanskih militarista, nasuprot radikalima iz frakcije Kodoha. Sa druge strane je postao je blizak idejama budućeg premijera princa Konoea. Nakon pada premijera Hirote je nakratko godine 1937. postao premijer, ali je dužnost prepustio Konoeu neposredno pred izbijanje rata sa Kinom. 

Nekoliko godina kasnije je umro od izliva krvi u mozak.  

## Izvori

## Vanjske veze

* Senjuro Hayashi
Morihei Ueshiba

**Morihei Ueshiba** (植 芝 盛 平 *Ueshiba Morihei*, 14. prosinca 1883. - 26. travnja 1969.) bio je majstor borilačkih vještina i utemeljitelj japanske borilačke vještine aikido. Često se naziva "osnivač" Kaiso (開 祖) ili Ōsensei (大 先生 / 翁先生), "Veliki Učitelj".

Morihei Ueshiba umro je 26. travnja 1969. godine

## Reference

## Vanjske veze
* „Umjetnost mira“ 
* Morihei Ueshiba
San Martino ai Monti

**San Martino ai Monti** (službeno talijanski: *Santi Silvestro e Martino ai Monti*) je manja bazilika i titularna crkva nadbiskupa Varšave Kazimierza Nycza, koja se nalazi u rionu Monti, talijanskog glavnog grada Rima. Crkva leži na brdašcu nedaleko od poznate Bazilike Santa Maria Maggiore.

## Historija
Crkvu je prema predanju podigao papa Silvestar I u 4. vijeku. Između 498. i 514. na tom istom mjestu papa Simah podigao je baziliku i posvetio je sv. Martinu. Između 771. i 795. papa Hadrijan I restaurirao je baziliku i posvetio je njenom osnivaču papi sv. Silvestru. Papa Bonifacije VIII. je 1229. poklonio crkvu karmelićanima. Velike promjene crkva je doživjela tokom 17. vijeka, a 1714. podignut je i zvonik.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Basilica dei Santi Silvestro e Martino ai Monti''
Titusove terme

**Titusove terme** (latinski: *Thermae Titi*) bile su jedne od rimskih terma koje je dao podići car Tit oko 81.

## Historija
Zna se da su se te terme nalazile u Regio III, u neposrednoj blizini Koloseuma i Neronove vile Domus Aurea, kao i to da su 238. temeljno restaurirane. Početkom 16. vijeka papa Julije II. dao je da se u Vatikan prenese veliki granitni bazen pronađen 1450. godine. On je 1565. za pontifikata Pia IV. zatrpan, ali ga je ponovno je iskopao Pavao V, i kao takav još uvijek stoji u dvorištu Apostolske palače. U istom vijeku arhitekt Palladio je na osnovu tad još uvijek vidljivih ruševina temelja napravio tlocrt.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Thermae Titi''
FIFA 18

***FIFA 18*** je video igra simulacije fudbala koja pripada seriji FIFA, a koja je izdana 2017. godine  za Windows, Playstation 3, Playstation 4, Xbox 360, Xbox One i Nitendo switch. *FIFA 18* je 25. po redu igra iz serije, a predstavlja drugu koja koristi Frostbite 3 *[[game engine|engine]]*. Verzije za Playstayion 4 i Xbox imaju poseban mod "Journey" kojim igrači mogu nastaviti svoju kampanju iz FIFA 17.

## Vanjske veze
*
Kiichirō Hiranuma

bio je japanski pravnik i desničarski političar, koji je godine 1939. nakratko služio kao premijer Japana, a nakon rata bio osuđen kao ratni zločinac.

Rodom iz samurajske porodice, godine 1888. je diplomirao pravo na Tokijskom carskom univerzitetu. Potom se zaposlio u Ministarstvu pravosuđa, te obavljao dužnosti tužioca i suca. Pažnju javnosti je prvi put privukao godine 1911. vođenjem optužbe za Veleizdajnički incident, kada je niz istaknutih anarhista i socijalista osuđeno na smrt zbog navodne zavjere za atentat na cara Meijija. Hiranuma se potom istakao i kao borac protiv korupcije, te su njegove istrage u nekoliko navrata rezultirale ostavkama ministara i padovima vlade. Godine 1924. je služio kao ministar pravosuđa u vladi Yamamota Gonnohoyea, te je ishodio formiranje Tokkoa, posebne policijske službe za borbu protiv komunista i drugih subverzivnih elemenata koja će do kraja Drugog svjetskog rata služiti kao tajna policija. Hiranuma je početkom 1930-ih postao jedan od najistaknutijih članova Tajnog savjeta koji je nastojao "iz sjene" formulirati državnu politiku. Tamo se istakao kao saveznik radikalnih nacionalista i vojnih krugova koji su se zalagali za vojnu ekspanziju u Kinu i ostatak azijskog kontinenta; podržao je invaziju Mandžurije, pomagao je stvaranje države Mandžukuo te izlazak Japana iz Lige naroda.

Premijerom je postao nakon što je njegov mladi prethodnik princ Konoe podnio ostavku, nezadovoljan načinom na koji je vojska vodila rat sa Kinom, započet u njegovom mandatu. Hiranuma je kao vatreni antikomunist glavnu prijetnju po japanske interese vidio u SSSR-u, koji je, između ostalog, Kinu snabdijevao oružjem i tako joj omogućavao nastavak otpora Japancima. Hiranuma je zbog toga nastojao, na temelju Antikominterna pakta, stvoriti čvrst savez sa nacističkom Njemačkom, ali se, sa druge strane, pribojavao da bi time mogao ući u sukob sa Britanijom i Francuskom koje su se počele pripremati za rat sa Nijemcima. Pokušaj japanskih snaga da prodru na područje pro-sovjetske NR Mongolije je u ljeto 1939. godine doveo do katastrofalnog poraza u bitci na Halhin Golu. Još veći je šok predstavljao sovjetko-njemački pakt nakon koga je Japan ostao bez saveznika, te je Hiranuma nedugo potom podnio ostavku. Zamijenio ga je general Nobuyuki Abe.

Hiranuma se u vladu vratio nekoliko mjeseci kasnije, kao ministar unutrašnjih poslova u drugom kabinetu princa Konoea. Na tom se mjestu zalagao za uvođenje šintoizma kao državne religije, dok se po pitanju vanjske politike suprotstavio šefu diplomacije Yosukeu Matsuoki i njegovoj politici približavnja Silama Osovine, koje su godine 1940. doveli do stvaranja Trojni pakt. Vladu je napustio zajedno sa Konoeom nekoliko tjedana pred napad na Pearl Harbor i formalni ulazak Japana u Drugi svjetski rat. Usprkos toga je nastavio iz sjene voditi politiku kao član Tajnog savjeta, za čijeg je predsjednika imenovan u aprilu 1945. godine.

Hiranuma je nakon kapitulacije uhapšen od strane američkih okupacijskih vlasti te mu je na Tokijskom procesu suđeno zbog ratnih zločina. Proglašen je krivim i osuđen na doživotni zatvor. Početkom 1952. je uvjetno pušten te je umro nekoliko mjeseci kasnije.
Franca Raimondi

**Franca Raimondi** ( 8. jul 1932. - 28. avgust 1988. ) je italijanska pjevačica.

Rođena je u gradu Monopoli, u oblasti Bari, Italija. Franca Raimondi studirala je operski pjev i strane jezike. 1955. našla se među pobjednicima RAI takmičenja novih glasova Italije i dobila je priliku da učestvuje na San Remo festivalu 1956. godine .Pobijedila je na njemu sa Pjesmom Aprite le finestre ( Otvori Prozore ) te je učestvovala na pjesmi Eurovizije sa istom pjesmom. Njen plasman je ostao nepoznat. Ona je postala prva pjevačica koja je predstavlja Italiju na Eurosongu.

Poslije Eurosonga postala je vodeća pjevačica orkestra Stellari ( od 1956. do 1958.). 1960. godine nastupila je na festivalu u Napulju sa pjesmom " Canzone allantica ". U kasnijim godinama manje je bila snimala ali se bazirala na nastupe uživo.

Umrla je u rodnom gradu od raka 28. avgusta 1988. Opština Monopoli je u čast France Raimondi 2004. održala prvo takmičenje u pjevanju za žene.
Osachi Hamaguchi

**Hamaguchi Osachi** (Kyūjitai: ; Shinjitai: , also **Hamaguchi Yūkō**, 1. april 1870 – 26. august 1931) bio je japanski političar koji je u dva navrata - od 1929. do 1930. te 1931. godine - služio kao premijer Japana, te bio istaknuti vođa liberalne stranke *[[Rikken Minseitō]]*.

Hamaguchi je rođen u činovničkoj porodici, a karijeru je nakon diplome na Tokijskom carskom univerzitetu započeo 1895. zaposlivši se u Ministarstvu financija. Napredovao je u službi sve dok 1914. nije imenovan zamjenikom ministra financija. Priključio se stranci *[[Rikken Dōshikai]]*, a potom stranci Kenseikai kao čiji kandidat je 1915. izabran u japansku Dijetu. 

Godine 1924. je postao ministar financija u Katōvoj vladi, te je zadržao u prvoj vladi Wakatsukija, gdje je inzistirao na politici rezova u svrhu poboljšanja financija nakon katastrofalnog potresa Kanto. U Wakatsukijevoj vladi je služio i kao ministar vanjskih poslova, a nakon njenog pada je 1927. postao vođa stranke *Rikken Minseito*.

Premijerom je postao nakon pada Tanakine desničarske vlade 1929. godine. U vanjskoj politici je pokušavao odustajati od militarističkih pustolovina u Aziji i Pacifiku i umjesto toga inzistirao na unutrašnjim reformama. Taj kurs je ispočetka podržavao i car Hirohito, ali ga je ozbiljno ugrozila Velika ekonomska kriza. Hamaguchijevi pokušaji da joj se suprostavi vezivanjem jena uz zlatni standard su završili katastrofom. Njegov je položaj dodatno otežala ratifikacija Londonskog pomorskog sporazuma koje ja izazvala neprijateljstvo čak i prema liberalima obično tolerantne Carske mornarice. Hamaguchi je brzo postao nepopularan među širokim slojevima stanovništva, ali je posebno bio omražen u ultranacionalističkim krugovima, poput organizacije *Aikoku-sha* čiji je član  Tomeo Sagoya 14. novembra 1930. godine na njega pokušao izvršiti atentat. Hamaguchi je preživio, ali je pri tome teško ranjen i prisiljen odstupiti sa dužnosti, pri čemu ga je zamijenio Kijūrō Shidehara. Nakon nekoliko mjeseci je ponovno postavljen za premijera, ali je opet bio prisiljen odstupiti iz zdravstvenih razloga. U kratkotrajnom drugom mandatu je bez uspjeha pokušao uvesti žensko pravo glasa u Japanu, pri čemu je glavnu zapreku bio otpor konzervativnih članova gornjeg doma Parlamenta.