Kritika Biblije

U novijem razdoblju, uvjerenja da se Biblija mora prihvatiti kao povijesno ispravan i pouzdan izvor te moralni i etički uzor se počeo preispitivati od nekih akademičara na polju biblijske kritike. Kršćani uglavnom tvrde da je Bibilju nadahnuo Bog, a neki se protive interpretacijama Biblije koje nisu tradicionalne ili se smatraju fiktivnim štivom. Neki religiozni krugovi, kao što je Pokret jedino kralj James, vjeruju da je prijevod Biblije u izdanju Jakova I., kralja Engleske jedini točan engleski prijevod. Kršćanski fundamentalizam – kao i dio ortodoksnog judaizma – snažno podupiru tezu da je Biblija povijesno točna kronologija događaja i glavni izvor moralnog vodstva.

Uz rasprave o moralnosti, savršenosti i povijesnoj valjanosti, javljaju se i pitanja koje knjige bi trebale biti uključene u Bibiliju (tzv. biblijski kanon). Židovi odbacuju Novi zavjet, dok većina judeo-kršćana pak odbacuje apokrife Novog zavjeta, dok treća struja, Jezuizam, smatra da nijedan tekst Bibilije nema autoritet izuzev učenja Isusa Krista.

## Spor oko biblijske povijesti
Hebrejska Biblija i kršćanska Biblija se smatraju svetim i autoritativnim spisima među religioznim krugovima. Stari zavjet, tj. hebrejska Biblija, je izvorno napisan na hebrejskom, no segmenti Daniel i Ezra su napisani na aramejskom. Nepoznato je koji je razlog ovoj dvojezičnosti, pa je teolog Otto Eissfeldt pretpostavio da je dio hebrejske originalne knjige izgubljen te je zamijenjen aramejskim prijevodom, ili da je aramejski dio bio dio starije knjige i tek naknadno uključen. Ovi spisi opisuju izraelsku religiju od početka do drugog stoljeća prije Krista. Novi zavjet je napisan na starogrčkom.

Dok je do 17. stoljeća većina biblijskih akademičara smatralo da je Toru napisao Mojsije, od 18. stoljeća su se pojavili liberalniji akademičari koji su počeli sumnjati u njegovo autorstvo, a kasnije su čak iznijeli tezu da je Tora djelo nekoliko autora u vremenskom razdoblju od nekoliko stoljeća, od oko 1000. pr. Kr. (vrijeme Davida) do 500. pr. Kr. (vrijeme Ezre), u kojima je povijesti opisana polemički, a ne strogo činjenično. U 20. stoljeću, Hermann Gunkel je skrenuo pozornost na mistične dijelove Tore, a Albrecht Alt, Martin Noth i škola tradicionalne povijesti su bili skloniji tumačenju da, iako temeljne tradicije koje opisuje imaju izvorne drevne korijene, priče u njoj su bile fiktivne te nisu bile pogodne za povijesnu kronologiju u modernom, znanstvenom smislu. Noth je smatrao da se praktički ništa ne zna o povijesti Židova prije njihovog naseljavanja sadašnjeg Izraela.

Jedan je primjer biblijski opis Jošuinog osvajanja gradova po Kanaanu koji nije mogao biti znanstveno potvrđen: 1950-ih i 1960-ih, arheolozi su utvrdili da te gradove nisi uništili Izraelci, već da su bili ili ranije uništeni ili jednostavno napuštena naselja. Kathleen Keynon je tako otkrila da se čuveni "pad Jerihona" vjerojatno nije tako dogodio jer je Jerihon već bio napušten u Jošinuo doba. Prema novijim saznanjima, Jerihon je bio napušten već od 14. st. pr. Kr., gotovo sto godina prije Jošue. Zapravo, Jerihon je bio napušten od najmanje 1500. do 1200. pr. Kr. Stari zavjet opisuje i Juditu koja je spasila Betuliju od asirijske vojske tako što je ušla u šator generala Holoferna, stekla njegovo povjerenje te mu odrubila glavu jedne noći. Prema opisu, asirijska vojska je potom odustala od napada na Izraelce jer nije imala vođu. Profesor André LaCocque navodi kako je ta priča "prepuna namjernih povijesnih i geografskih grešaka" te da "miješa različita mjesta, ljude i datume". Jedan je primjer Nabukodonosor koji nije bio vladar Asirije, kako se navodi u priči, već Babilona, te nije vladao iz Ninive, a Izraelci nisu spašeni već ih je odveo kao robove u Babilon. I grad Betulija nije nigdje lociran u povijesnim spisima, te se smatra da je priča alegorijske vrijednosti, tj. ohrabruje da pojedinci mogu svojom žrtvom spasiti svoj narod od nedaća.

Lews Bayles Paton je 1908. napisao 14 stranica u kojima je izložio argumente za i protiv knjige o Esteri, te zaključio da ona nije povijesno autentična. Carey A. Moore je 1971. posvetio jedanaest stranica istoj problematici i također odbacio priču kao fikciju.

Biblijski učenjak Thomas L. Thompson je izjavio: 

SF pisac Isaac Asimov, dijete ortodoksnih Židova, također nije smatrao Stari zavjet povijesno valjanim, već dijelom hebrejske mitologije u jednakoj mjeri kao i što je *[[Ilijada]]* dio grčke mitologije. U drugom stoljeću, gnostici su često navodili kako je njihov oblik kršćanstva bio prvi, i da smatraju Isusa učiteljom, ili alegorijom. 
Neki su iznijeli i tezu da je Isus zapravo židovska manifestacija helenističkog kulta Ozirisa i Dioniza, te da je bio mitska figura koja je korištena kao poligon za učenje.

## Spor oko prijevoda

Neki kritičari su primjetili da nijedan izvorni rukopis biblijskih knjiga više ne postoji. Svi prijevodi Biblije su napravljeni na temelju respektabilnih, ali stoljećima starih kopija.

Prijevod je doveo do nekoliko sporova, jer izvorni jezici imaju različita pravopisna i jezična značenja. Čikaška izjava o biblijskoj nepogrešivosti navodi kako se *nepogrešivost* odnosi samo na izvorne jezike, no neki kršćani smatraju da je njihov prijevod jedini ispravan, kao što je primjerice Pokret jedino kralj James.

Zbog toga što neke riječi u izvornom jeziku mogu imati više sinonima ili značenja, odvijaju se rasprave oko ispravne interpretacije. Primjerice, prilikom stvaranja, riječ רוח אלהים (ruwach 'elohiym) može značiti "Božji vjetar", "Božji duh" ili "snažan vjetar". Na hebrejskom, רוח (ruwach) može značiti "vjetar","dah" ili "duh". I moderni i drevni prevoditelji su podijeljeni oko takvih podvojenih značenja. Mazoretski tekst krije još jedan primjer: isti spominje ženu koja će roditi spasitelja, a njen opis može značiti *mlada, neudana djevojka* na hebrejskom, dok Evanđelje po Mateju slijedi Septuagintu, grčki prijevod koji upotrebljava *parthenos*, što znači *djevica*, te se koristi u raznim kršćanskim krugovima kako bi se poduprla ideja da je djevica rodila Isusa.

Na samom engleskom jeziku Biblija je prevedena u nekoliko stotina različitih verzija, a različiti prijevodi su davali različite interpretacije.

Svici sa Mrtvog mora, otkriveni tek u 20. stoljeću, uveli su dodatnu konfuziju te do novih izdanja prijevoda Biblije.

## Spor oko autentičnosti autora i prijepisa

Postoji i rasprava oko toga koje priče bi se trebale uključiti u biblijski kanon: Židovi odbacuju Novi zavjet, dok većina kršćana pak odbacuje apokrife. Knjiga o Danielu piše kako je isti postao savjetnik babilonskom vladaru Nabukodonozoru II. u 6. stoljeću pne. Međutim, već je novoplatonski filozof Porfirije Tirski uočio da je ta knjiga pseudoepigraf nastala u doba Makabejaca (2. stoljeće pne), te da stoga Danijel ne može biti njen autor.

Neki akademičari smatraju da pojedine priče iz Biblije nisu autentične, već su napisane ili umetnute tek nekoliko stoljeća kasnije. Bart Ehrman u knjizi *[[Misquoting Jesus]]* navodi da se priča o Isusu i preljubnici nije nalazila u najranijim rukopisima Novog zavjeta te da je stilski strana i drugačija u odnosu na druga pisanja Evanđelja po Ivanu. Ehrman stoga zaključuje da je ta zgoda dodana u Novi zavjet tek nekoliko stoljeća nakon Krista. Drugi je primjer i Evanđelje po Marku: Ehrman navodi kako se isto danas nalazi u Novom zavjetu do pasusa 16:9-20, no da najstariji grčki prijepisi taj dio nisu imali, nego je Evanđelje izvorno završavalo na pasusu 16:8, kada žene nalaze praznu grobnicu.

Ehrman uočava da se Evanđelje po Luki malo razlikuje u opisu Isusovog razapinjanja u odnosu na Marka: dok je Isus po Luki bio smiren i stoički prihvatio golgotu, u Markovu opisu je očajavao i pokazao bol. U Prvoj poslanici Timoteju 3:16 dodana je riječ "Bog" kako bi se naglasilo Isusovo božje porijeklo. Matej 27:24-25 baca eksplicitnu krivnju na Židove jer su Pilatu navodno savjetovali da razapne Isusa ("Krv njegova na nas i na djecu našu!") što Ehrman također smatra kasnijim dodatkom od očito antisemitičkog pisca koji je tim prijepisom naglasio njihovu krivnju. Evanđelje po Petru, Evanđelje po Mariji, Evanđelje po Judi, Evanđelje po Tomi i Evanđelje po Filipu se ne smatraju dijelom biblijskog kanona te ih većina kršćana odbacuje.

## Etika u Bibliji
Moderni akademičari kritiziraju neke moralne odluke i postulate u Bibliji. Među upitnim etičkim načelima su i ženska prava, vjerska netrpeljivost te smrtna kazna za svakoga tko prekrši Mojsijev zakonik, seksulani činovi kao što su incest, toleriranje institucije ropstva i u Starom i Novom zavjetu, obvezan religijski rat te naredba za vršenje istrebljenja naroda Kanaana i Amaleka. Kršćanski apologisti podržavaju biblijske odluke podsjećajući kako se Mojsijev zakonik odnosi samo na Izraelite koji su živjeli prije Isusova rođenja. Druge religijske skupine ne vide ništa sporno u tim učenjima. Kao čest primjer se uzima biblijski zakon koji dopušta kamenovanje sina do smrti ako je on pijan i buntovan, kako bi se oprala čast obitelji.

Neki kritiziraju Bibliju i zbog otvorene homofobije, koja se potom prenijela na religiozne skupine. Jedan uhićeni maloljetnik iz 1992. je naveo da njegova homofobija potječe od svećenika koji je u njegovoj crkvi govorio kako "homoseksualci predstavljaju vraga". Ipak, homoseksualnost se ne spominje u Novom zavjetu i učenjima Isusa Krista. Kako bi ukinuli netoleranciju prema LGBT osobama, izdavači su 2012. objavili verziju Biblije kraljice James, u kojoj je osam stihova promijenjeno kako bi se ublažili neki dijelovi koji spominju homoseksualnost u negativnom kontekstu. Ženska prava su također bila na niskoj razini u nekim stihovima te su se u međuvremenu drastično unaprijedila u odnosu na upute i pravila iz Biblije.

Sam Harris u knjizi *[[Pismo kršćanskoj naciji]]* adresira svoje argumente na članove konzervativne kršćanske desnice u Americi. U odgovor na njihovo pozivanje na Bibliju o pitanjima morala, on ističe izabrane dijelove iz Starog zavjeta Mojsijeva prava (smrt zbog preljuba, homoseksualnosti, neposlušnosti roditeljima itd.) i postavlja ih nasuprot, primjerice, potpunog nenasilja džainizma. Harris tvrdi da pouzdavanje u dogmu može stvoriti lažan moral koji se razilazi od realnosti ljudske patnje i napora za njezinim ublaženjem; stoga religijski prigovori stoje na putu uporabe kondoma, istraživanja matičnih stanica, pobačaja i uporabe nova cjepiva za humani papiloma virus.

I Friedrich Nietzsche je kritizirao moral Biblije, navodeći kako pravila ne mogu biti važnija od samog života i etike u društvu. S druge strane, Marilyn Adamson piše kako je Isus pomogao unaprijediti status žena u Novom zavjetu, u izravnoj suprotnosti sa Starim zavjetom, jer su žene u njegovo doba bile isključene iz religioznog života, dok ih je on javno uključivao i iskazivao poštovanje. Adamson navodi kako je Isus pomogao u ranom feminističkom pokretu. René Cassin također napominje kako su deset zapovijedi bile jedan od temelja za pisanje i usvajanje Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima 1948.

## Biblija i znanost

U Srednjem vijeku, kada je kršćanska crkva bila na vrhuncu moći, sve biblijske priče smatrale su se znanstvenom istinom i predstavljale kočnicu novim znanstvenim teorijama. Počevši od Renesanse, razni mislioci i znanstvenici - Paul Holbach, Ernest Renan, David Strauss, Karl Kautsky, Friedrich Engels - su ukazali na povijesnu i znanstvenu neodrživost mnogih biblijskih priča, proturječnosti, neusklađenosti sa stvarnim događajima i bitne razlike među piscima koji opisuju isti događaj. Holbach navodi kako "Mojsije pokušava iznijeti tajnu nastanka svijeta, iako o istome ima jako konfuzne i nejasne ideje, te u svakoj rečenici razotkriva veliko neznanje o zakonima prirode", a kritizira i utjecaj religije na znanost svojeg doba jer tamo gdje su "religiozni i zemaljski despotizmi udruženi, ljudi životare u najsramotnijem neznanju i od letargične neaktivnosti".

Većina znanstvenika navodi kako je znanost u Bibliji prikazana zastarjelo u usporedbi sa sadašnjim saznanjima. Neki navode kako su interpretirali kako se u Bibliji spominje ravna Zemlja (Izaija 11:12, 44:24) i geocentrični sistem planeta i zvijezda (Jošua 10:12–13, Eklezijast 1:5, 1 Kronike 16:30). Moderna astronomija je dokazala kako je takav model pogrešan. S druge strane, mnogi kršćani i Židovi navode kako ti pasusi imaju metaforički i simbolički, a ne doslovni karakter.

Noa i opći potop se uzimaju kao čest primjer nespojivosti sa znanosti. Dr. Jason Long navodi detaljnu analizu nedosljednosti u toj priči: uništenje svijeta jer su ljudi postali zli i podmukli, ali su tako nastavili biti i nakon navodne poplave; da je biblijska verzija mogući prijepis o legendi o Utnapištimu u epu o Gilgamešu; neprekinuti zapisi o civilizacijama u Kini, Egiptu i Babilonu prije, tijekom i nakon navodne svjetske poplave; Mt. Everest je visok preko 8&nbsp;km, što tadašnji Hebrejci vjerojatno nisu znali; izračun da bi trebalo pasti najmanje 15&nbsp;cm kišnice u minuti da se cijeli svijet prekrije vodom, što bi zbog siline uništilo i samu arku, iako je i tijekom najjačih tornada zabilježeno samo 15&nbsp;cm vode po satu; tajnoviti nestanak velike količine vode koja, da je isparila u tako velikom opsegu, bi dovela do takve vodene pare da bi ona dovela atmosferu planeta do vrenja; razni površinski krateri diljem svijeta bi erodirali da su bili pod vodom; nedostatak geoloških dokaza o svjetskoj poplavi; nemogućnost da je Noa mogao otići u Australiju kako bi doveo koale, u Sjevernu Ameriku kako bi doveo grizlije ili Antarktiku kako bi doveo pingvine, niti da su te životinje mogle preplivati oceane kako bi došle do njega; također, neke divlje životinje mogu samo preživjeti u svojoj klimi, a ne u tuđoj; a čak i da su preživjele u arci, ne bi imali ništa za jesti mjesecima jer bi slana voda uništila sve biljke a sjemenkama bi trebale mjesecima dok ne izrastu u nove biljke. Long zaključuje da je ta priča nemoguća i da je vjerojatno preuveličana anegdota neke lokalne poplave koja se je možda dogodila oko Crnog mora. Znanstvena studija *Yanko-Humbacha et al.* baca sumnju i na tu hipotezu, jer navodi da nema nikavih dokaza za neku iznenadnu ili drastičnu poplavu Crnoga mora nakon što je Sredozemno more uspostavilo dotok s njim prije 9500 godina, odnosno u ranom holocenu. Uz to, pouzdani dokazi iz regije Ponta ne ukazuju na bilo kakvu uočljivu promjenu dinamike stanovništva od prije 14000 do 6000 godina koje se može povezati sa poplavom. Geološki dokazi ukazuju da je od kraja zadnjeg ledenog doba (prije c. ~30.000 do 19.000 godina) došlo do otapanja leda, oslobađanja 50 milijuna kubičnih kilometara leda i povećanja razine mora za ~130 metara, odnosno do današnje razine, ali ništa više od toga.

Mark Isaak na sličan način odbacuje priču o svjetskom potopu kao nemogućnost. Neke od njegovih zamjerki toj tezi su led na Arktiku na kojem nema nikakvog dokaza o sloju u kojem se primjeti promjena slanosti uzrokovane navodnom svjetskom poplavom, a i polarne kape bi otplivale i otopile se da su bile prekrivene vodom; temperatura isparavanja tako velike količine oceana bi dovela do temperature od preko 1.000&nbsp;°C. Također primjećuje da su zbog poplave i sve ljudske bolesti trebale izumrijeti, što bi značilo da je osmero ljudi u Noinoj arci moralo nositi i sve bolesti koje ljudski rod nosi i danas. Ipak, i to je nemoguće, jer kao primjer uzima boginje koje ne mogu opstati duže od nekoliko tjedana u zajednici manjoj od 250.000 ljudi.

Drugi česti uzrok kritike leži u Knjizi Postanka koja navodi mit o stvaranju. Kreacionisti doslovno uzimaju rečenice u Knjizi Postanka, naime da je svemir i sveukupni život na Zemlji nastao izravno od Boga negdje prije 5.700 i 10.000 godina. Takvi navodi su u suprotnosti sa znanstvenim istraživanjima, kao što su datiranje ugljikom-14, suvremeno razumijevanje genetike, evolucije i kozmologije. Prema modernim saznanjima, Zemlja je stara oko 4,5 milijardi godina, dok znanstvenici spominju da bi bila potrebna nemoguće visoka rata mutacija kako bi pokrila sadašnju količinu genetske raznolikosti u ljudskom rodu ako su svi ljudi postali od samo dvaju roditelja prije šest tisuća godina. Novija mapiranja genoma navode da broj ljudskih predaka nikada nije spao ispod 10.000 jedinki kroz prapovijest, čak niti tijekom najvećih katastrofa koje su smanjile njihov broj. Filozof Kelsos je također kritizirao biblijsku verziju nastanka svijeta: "*Još je gluplje nekoliko dana pridodati stvaranju svijeta prije nego što je bilo dana. Jer prije nego što je bilo nebo nastalo i dok još zemlja nije bila čvrsto zasnovana, niti se sunce kretalo u svojoj putanji, kako su tu mogli postojati dani?*" Kreacionisti pak svejedno navode kako imaju dokaza kako Biblija objašnjava postanak ljudskog roda.

## Biblija i arheologija
 
Od početka znanstvene grane poznate kao biblijska arheologija, u 19. stoljeću, akademičari su pokušali pronaći arheološke dokaze koji potvrđuju navode u Bibliji. Neko vrijeme se smatralo da to i dokazuje. William Albright je često govorio o "arheološkoj revoluciji." Međutim, novija saznanja podižu puno više pitanja o ispravnosti hebrejske Biblije, pa čak i Novog zavjeta, nego što daju odgovora. 

William Dever je naveo kako je sadašnja arheologija otvorena istodobno i potkrijepiti i osporiti događaje opisane u Bibliji ako za njih pronađe dokaze. Spominje kako su se neke priče doista dogodile, ali druge nisu. Prema njemu, navodi o Abrahamu, Mojsiju, Jošui i Solomonu "odražavaju neka povijesna sjećanja na ljude i mjesta", ali biblijski opisi koji su "veći od stvarnosti" su neuvjerljivi i "u suprotnosti sa arheološkim dokazima." Dever objašnjava kako nije religiozan te u svojim knjigama navodi kako su biblijske priče doista samo priče, često "fiktivne i gotovo uvijek u svrhi propagande, ali tu i tamo među njima ima i nekoliko valjanih povijesnih informacija."

Arheolog sveučilišta Tel Aviv, Ze'ev Herzog, je u izraelskim novinama Haaretz ovo izjavio:

Profesor Israel Finkelstein, poznat kao "otac biblijske arheologije", izjavio je za *[[Jerusalem Post]]* kako židovski arheolozi nisu pronašli nikavog dokaza za Egzodus, putovanje Židova po Sinaju ili Jošuino osvajanje Kanaana. Finkelstein je naveo kako čak nema ni arheoloških dokaza da je postojao i čuveni Solomonov hram. U međuvremenu su u Jeruzalemu iskopani ostaci koji su možda bili dio Solomonovog hrama, no bolji dokazi još nisu pronađeni koji bi isti definitivno potvrdili.

Što se tiče Egozdusa Izraelaca iz Egipta, egipatski arheolog Zahi Hawass je također naveo kako se radi o "mitu": "*Ovo je moja karijera arheologa. Ja bi trebao govoriti istinu. Ako se ljudi uznemiruju, to nije moj problem.*" Nadav Naʾaman navodi da se egzodus vjerojatno odnosi na izmijenjenu memoriju oslobađanja Hebrejaca od Egipćana tijekom razdoblja Novog kraljevstva kada je Egipat proširio svoj teritorij na Izrael i Bliski istok, te su sva hebrejska plemena trpila hegemoniju tijekom Devetnaeste i Dvadesete dinastije Egipta (12. i 11. stoljeće pr. Kr). Sjećanja na okupaciju Kanaana su "preseljana" u Egipat, te da to objašnjava izostanak dugog razdoblja egipatskog zauzimanja Kanaana u Bibliji.

## Neispunjena proročanstva
### Jošuino osvajanje Svete Zemlje

Knjiga o Jošui opisuje kako Izraelci osvajaju Svetu Zemlju, Kanaan, pod vodstvom Jošue, nasljednika Mojsija. Nakon Mojsijeve smrti, Bog navodno kaže Jošui da će uspješno osvojiti to područje te vladati i zemljom Hetita.

Međutim, čak i nakon Jošuine smrti, zemlja je bila tek djelomično stavljena pod vlast Izraelaca, u nekim dijelovima su poraženi u bitkama a Kanaanci su ostali značajna prijetnja. Čak i u tom okviru, to je daleko manje od Božjeg obećanja prema kojem će Izraelci vladati i do rijeke Eufrata.

### Uništenje Tira

Ezekijel predviđa da će stari grad Tir (današnji jug Libanona) potpuno uništiti Nabukodonosor II te *"postati sirovi kamen"* koji *"nikada neće biti ponovno izgrađen"*. Međutim, Tir je izdržao Nabukodonosorovu opsadu 13 godina, koja je završila sporazumom prema kojem će kraljevska obitelj otići u egzil a grad ostati.

Skeptici navode kako je to proročanstvo bilo potpuno pogrešno jer je Tir danas četvrti najmnogoljudniji grad u Libanonu.

Ezekiel je također rekao da će Egipat biti nenastanjena pustoš 40 godina  dok će ga Nabukodonosor opljačkati. 40 godina se u Bibliji odnosi na razdoblje nakon Egzodusa, u kojem su Hebrejci napustili Egipat i putovali desetljećima pustinjom dok nisu stigli do Svete Zemlje. Međutim, vojska faraona Amazisa II. je pobijedila Babilonce. Povijest je zabilježila kako je taj isti faraon uživao u dugom i uspješnom vladavinom Egipta. Herodot piše sljedeće o Amazisu II:

### Zaštita Ahaza
Izaija je govorio o Božjem proročanstvu Ahazu, kralju kraljevstva Juda, da mu neprijatelji neće nauditi, međutim, prema Kronologijama, kralj Arama i Izraela je svejedno osvojio Judeju.

Drugi pak spominju da je preduvjet za ostvarenje takvog proročanstva Ahazova čvrsta vjera u istu. Prema F.F. Bruceu, to znači da je trebao vjerovati Bogu a ne tražiti vojnu pomoć od Asirijaca, što je Ahaz svejedno potražio.

### Trajanje babilonskog ropstva

Nabukodonosor je između 597. i 587. pr. Kr. osvojio Judeju te velik dio stanovnika odveo u ropstvo. Jeremija je predvidio 70 godina egzila Izraelaca u Babilonu, no ono je trajalo između 49 i 59 godina, jer je završilo 538. pr. Kr.

Pristaše Biblije navode kako je prvi val odvođenja Izraelaca u ropstvo počelo još tijekom vladavine kralja Joakima, u 605. pr. Kr. Ropstvo je završilo 538. pr. Kr. kada je Kir Veliki osvojio Babilon i dozvolio Izraelcima povratak u Judeju, što bi sveukupno bilo 67 godina. Da li je ovo proročanstvo ispunjeno ili ne je i dalje sporno, no točna brojka od 70 godina, koju je naveo Jeremija, u oba slučaja nije bila apsolutno precizna.

### Smrt judejskog kralja
Predviđajući da će Babilon osvojiti Jeruzalem, Jeremija je predvidio da Zedekija, kralj Judeje, *"neće umrijeti od mača, već će umrijeti u miru"* Međutim, Zedekija je bačen u zatvor i tamo ostao do svoje smrti.

Pristaše Biblije navode kako Zedekija nije doživio nasilnu smrt kao drugi plemići Judeje kada ih je Nabukodonosar pogubio. Nema povijesnog zapisa što se dogodilo Zedekiji u Babilonu, tako da je ishod ovog proročanstva nepoznat.

### Smrt Josije
Proročica Hulda je predvidjela da će Josija umrijeti u miru ali je on ubijen u Megidu u bitci sa egipatskom vojskom.

Pristaše Biblije navode da je Huldino proročanstvo djelomično ispunjeno jer Josija nije doživio katastrofe koje su Babilonci donijeli Judeji. Također spominju kako je Hulda navela da se mora držati mira, no on je svejedno otišao boriti se sa egipatskim vojnicima.

### Zemlja obećana Abrahamu

Prema Knjizi Postanka, Abraham i njegovi potomci, Izraelci, će posjedovati zemlju od "egipatske rijeke do Eufrata". Međutim, oni nikada nisu vladali tako velikim područjem, čak niti tijekom najvećeg opsega Izraela.

Pristaše Biblije navode kako su Davidova osvajanja okupirala sve obećane zemlje, ako se umjesto Nila kao egipatska rijeka uzme Vadi Ariš, koji se nalazi istočnije, blizu Rafaha. F.F. Bruce piše:

Međutim, moderna arheologija nije našla dokaze da su Hebrejci ikada imali toliko područje pod svojom upravom. Gudrun Krämer i Graham Iarman navode kako to proročanstvo nikada nije ispunjeno te je i danas kamen smutnje među nekim iredentističkim skupinama. Neki smatraju da je to proročanstvo kamen smutnje u postizanju dogovora u određivanju granica i rješavanju modernog palestinskog problema. Druge skupine navode kako se možda ovo proročanstvo može interpretirati tako da ne mora izričito značiti kako će Izrael obuhvaćati sva ta područja, nego da će Židovi samo živjeti na njima, u obliku dijaspore. Colin Chapman navodi:

### Sudbina Židova koji će ostati u Egiptu
Prema Jeremiji, svi Židovi koji odluče otići živjeti u Egipat će "umrijeti od mača, gladi i pošasti". No Židovi su u stvarnosti tamo nastavili živjeti i stoljećima, te stvorili vlastiti kulturni centar u Aleksandriji koji postoji i danas. Do 1948. bilo ih je oko 75.000, da bi ih 2004. bilo manje od stotinu u toj državi.

### Povratak židovskih ratnih zarobljenika iz Asirije
Izaija i Jeremija su proricali da će zarobljeni Židovi, koji su odvedeni u Asiriju 722. pr. Kr., vratiti u Izrael. To se nikada nije dogodilo. Nakon asirijskog osvajanja, deset izgubljenih plemena Izraela su vjerojatno asimilirani, ostali tamo živjeti te nestali iz povijesti. Za razliku od kraljevstva Juda, gdje su se Židovi vratili nakon babilonskog egzila, deset plemena Samarije nikada nisu dobili dozvolu vratiti se natrag. Asirija je u međuvremenu nestala te se danas nalazi na području Iraka.

### Drugi dolazak

Isus Krist govori sljedeće o svojem drugom dolasku:

Međutim, neki primjećuju da će se njegov drugi dolazak dogoditi još tijekom njegovog naraštaja pošto spominje "naraštaj ovaj". Robert G. Ingersoll primjećuje kako Isus nikada nije sam ništa zapisivao niti je igdje u Novom zavjetu zabilježeno da je naredio da se zapiše nešto što je sam rekao, te navodi da je razlog tome što su svi ubrzo očekivali kraj svijeta. Prema njemu, svi su očekivali da će se Isus vratiti još u 1. stoljeću.

## Izvori

## Literatura
;Knjige


* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 



;Znanstveni časopisi


*
*
*
*
*
*
*
*



## Vanjske veze
* Uvod u probleme Biblije
* Ispitivanje proročanstava Starog zavjeta 
* Popis svih znanstveno problematičnih tekstova u Bibliji