Noni Žunec

**Noni Žunec** (Maribor, 7. svibnja 1921. – Zagreb, 28. prosinca 2004.), slovenski operni i koncertni pjevač, tenor.

## Biografija
Noni Žunec je 1931. postao učenik Klasične gimnazije, a potom i Učiteljske škole u Mariboru, gdje je 1941. s uspjehom maturirao. 1941. odlazi u Ljubljanu, gdje sljedeće dvije godine na Akademiji za glasbo uči solopjevanje kod ugledne altistice Zore Ropas. Po završetku Drugog svjetskog rata 1945. dolazi u Zagreb i upisuje studij solopjevanja na Muzičkoj akademiji u klasi prof. Lava Vrbanića. Diplomira 1949. godine. Već u drugoj godini studija (1946.) nastupa kao Rinuccio u znamenitoj produkciji Puccinijeve opere *[[Gianni Schicchi]]* pod ravnanjem Milana Horvata i u režiji Vlade Habuneka. U sezoni 1947/48 prihvaća poziv Ivana Štajcera i profesionalni angažman u Operi sarajevskog Narodnog pozorišta, gdje debitira ulogom Vojvode od Mantove u Verdijevu ''Rigolettu''. U istoj ulozi prvi put nastupa i u Operi HNK u Zagrebu 26. prosinca 1948. Te godine prihvaća i ponuđeni stalni angažman, a zagrebačkoj Operi i opernoj publici ostaje vjeran sve do umirovljenja 1981. godine. Bio je dugogodišnji član Hrvatskoga društva glazbenih umjetnika, a bavio se i pedagoškim radom: poučavao je solopjevanje privatno i na Glazbenoj školi Vatroslava Lisinskog u Zagrebu.

## Pjevačka karijera
Noni Žunec bio je umjetnik široke pjevačke kulture s izraženim smislom za glumu. U Operi HNK u Zagrebu u tenorskim se ulogama izmjenjivao s Josipom Gostičem, a nastupao je i s ostalim velikanima hrvatske glazbene scene, primjerice Marijanom Radev, Josipom Križajem, Vilmom Nožinić i Nadom Tončić. U to je »zlatno doba« zagrebačke Opere njezin ravnatelj i dirigent bio Milan Sachs, koji je znao iskoristiti i Žunecov pjevački potencijal. Na pozornici zagrebačkoga HNK Noni Žunec je otpjevao i ostvario više od 70 tenorskih uloga različita karaktera, uključujući i one najpoznatije: bio je Mića u Gotovčevu *[[Ero s onoga svijeta|Eri s onoga svijeta]]*, Ive Ledinić u ''Ekvinociju'' Ivana Brkanovića, Florestan u Beethovenovu *[[Fidelio|Fideliu]]*, Doktor Faust u Gounodovu ''Faustu'', Alfredo u *[[La traviata|Traviati]]* i Riccardo u *[[Krabuljni ples|Krabuljnom plesu]]* Giuseppea Verdia, Cavaradossi u *[[Tosca|Tosci]]*, Rodolfo u *[[La Bohème]]* i Pinkerton u *[[Madama Butterfly]]* Giacoma Puccinia, Canio u Leoncavallovim *[[Pagliacci]]ma*, Don José u Bizetovoj *[[Carmen]]*, Janko u Smetaninoj *[[Prodana nevjesta|Prodanoj nevjesti]]*, Herman u *[[Pikova dama|Pikovoj dami]]* Čajkovskoga, Vladimir u Borodinovu *[[Knez Igor|Knezu Igoru]]*, Pelléas u Debussyevoj operi *[[Pelléas i Mélisanda]]*, Peter Grimes u istoimenoj operi Benjamina Brittena, Mladoženja u Szokolayevoj *[[Krvava svadba|Krvavoj svadbi]]*, Fratar Elustaf u Prokofjevljevoj operi *[[Vjenčanje u samostanu]]*, Tom Rakewell u Stravinskijevu *[[Život razvratnika|Životu razvratnika]]*... Poput spomenutih, ali i brojnih drugih opernih uloga, podjednako su sugestivne bile i njegove interpretacije Lukačićevih moteta, solopopijevki raznih skladatelja te vokalno-instrumentalnih djela poput Händelova *Jude Makabejca*, Beethovenove *Devete simfonije* i *Svečane mise (Missa solemnis)*, Mozartova i Verdijeva *Rekvijema*, Mahlerove *Pjesme o zemlji*, Brittenove *Proljetne simfonije*, *Oedipus Rex* Stravinskoga ili Papandopulova *Osorskog requiema*. Osim što je nastupao diljem bivše Jugoslavije, Noni Žunec je s velikim uspjehom gostovao i u Austriji, Grčkoj, Italiji, Njemačkoj, Švicarskoj i Velikoj Britaniji.

## Nagrade i priznanja
*1960. *[[Nagrada Milka Trnina]]* Udruženja muzičkih umjetnika Hrvatske (današnjega HDGU) za ulogu Hermana u operi *[[Pikova dama]]* Petra Iljiča Čajkovskog.
*1961. Odlikovanje SFRJ – *[[Orden rada]] sa zlatnim vijencem* za osobite zasluge.
*1971. Odlikovanje SFRJ – *[[Orden rada]] sa crvenom zastavom* za osobite zasluge. 
*1978. Vjesnikova *[[Nagrada Josip Štolcer Slavenski]]* za ulogu Žarka u operi *Moć vrline* Igora Kuljerića.
*1984. *[[Nagrada Vladimir Nazor]]* za životno djelo.

## Napomene
 M. Barbieri: »Tajna prave umjetnosti« – u: *VIJENAC*, br. 284. 
 Ulogu Miće u Gotovčevoj operi *[[Ero s onoga svijeta]]* Noni Žunec je pjevao više od 300 puta! 
 Noni Žunec je ovu ulogu snimio i za izdavačku kuću DECCA (LXT 5049-5053, 1955.): solistima, zborom i orkestrom Beogradske opere ravnao je Oskar Danon. 
 *Osorski requiem* – za soliste, mješoviti zbor, orgulje, sopile, električnu gitaru, ansambl udaraljki i recitatora na tekstove iz srednjovjekovne hrvatske književnosti – bio je praizveden 24. srpnja 1977. godine na 2. Osorskim glazbenim večerima. Izvedbom je ravnao skladatelj Boris Papandopulo, a Noni Žunec bio je jedan od solista. Snimku je iste godine objavio i Jugoton (LSY-69005/06, 2LP).

## Izvori i vanjske poveznice
#Barbieri, Marija: »Tajna prave umjetnosti«, u: ''VIJENAC'', Zagreb: Matica hrvatska, 2005., br. 284. 
#Clemenz, Majda: »Žunec Noni«, u: ''SLOVENSKI BIOGRAFSKI LEKSIKON 1925–1991'' (Online izdanje) Ljubljana: SAZU, 2009. 
#Jurinić, Polona: »In memoriam Noni Žunec (1921-2004)«, u: ''ODMEV'', Zagreb: Slovenski dom, 2005., br. 25, str. 5.  
#Kovačević, Krešimir: »ŽUNEC, Noni (Jeronim)«, u: Kovačević, K. (ur.), *Muzička enciklopedija*, Zagreb: JLZ, 1977., sv. 3, str. 776.