open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Joseph Wirth

**Karl Joseph Wirth** (Freiburg im Breisgau, 6. rujna 1879. - Freiburg im Breisgau, 3. siječnja 1956.), je njemački političar iz DZP-a koji je od 10. svibnja 1921. do 14. studenog 1922. služio kao njemački kancelar. Zajedno sa svojim ministrom vanjskih poslova, Waltherom Rathenauom, Wirth je krenuo u ostvarivanje politike *"ispunjavanja"* u skladu sa njemačkim reparacijama kako bi pokazao da je Njemačka u nemogućnosti da plati.

Wirth je do danas najmađi kancelar kojeg je imala Njemačka. Danas je najpoznatiji po svom govoru iz 1922. ispred Reichstaga nakon što je u atentatu od strane desnih ekstremista ubijen Walther Rathenau. Wirth - kao političar desnog centra - je rekao: *"Neprijatelji su desno!"*

Njegove riječi su se pokazale istinitim.
Philipp Scheidemann

**Philipp Scheidemann** (Kassel, 26. srpnja 1865. - Kopenhagen, 29. studenog 1939.), je bio njemački socijaldemokratski političar, koji je 9. studenog 1918. proglasio Republiku, a 13. veljače 1919. je postao njezin 2. kancelar. 

Karijeru je započeo kao novinar, a 1903. je postao SPD-ov delegat u Reichstagu, da bi kasnije postao jedan od glavnih vođa stranke. Tijekom Prvog svjetskog rata, zajedno sa Friedrichom Ebertom, bio je član većinske frakcije stranke, koja je nastavila glasovati za ratne zasluge, ali u isto vrijeme željela potpisivanje uvjetnog mira. Kada su socijaldemokrati prvi put ušli u kabinet kancelara Maximiliana Badenskog u listopadu 1918., Scheidemann je postao ministar bez portfelja.

Nakon abdikacije cara Vilima II. 9. studenog 1918., Maximilian Badenski je dao ostavku u korist Eberta. Iako je nova vlada namjeravala poduprijeti ustavnu monarhiju, najvjerovatnije sa nekim *Kaiserovim* unukom na čelu države, Scheidemann je, zabrinut zbog moguće radničke revolucije u Berlinu, 9. studenog 1918. na balkonu Reichstaga proglasio republiku, a da se nije ni sa kime konzultirao. Ta se odluka kasnije pokazala neopozivom. 

Scheidemann je nastavio služiti u privremenoj vladi koja je na vlasti bila sljedećih nekoliko mjeseci, a nakon sastanka Nacionalne skupštine u Weimaru u veljači 1919., Friedrich Ebert je postavljen za predsjednika, a Philipp Scheidemann za kancelara. Scheidemann je 20. lipnja 1919., zajedno sa DDP-om (s kojim je SPD bio u koaliciji), dao ostavku i istupio iz vlade, nezadovoljan Versajskim ugovorom. Naslijedio ga je Gustav Bauer. Scheidemann nikad više nije sudjelovao u vladi, no ostao je aktivan u politici, služeći kao kasselski gradonačelnik (1920. - 1925.) i ponovo kao zastupnik u Reichstagu, gdje je odao vojnu opoziciju Republici . Scheidemann je nakon dolaska nacista na vlast 1933. bio u izgnanstvu. Umro je 29. studenog 1939. u Kopenhagenu u Danskoj, nedugo nakon početka Drugog svjetskog rata.
Gustav Bauer

**Gustav Adolf Bauer** (Darkehmen, 6. siječnja 1870. - Berlin, 16. rujna 1944.), je bio njemački političar i kancelar od 14. kolovoza 1919. do 26. ožujka 1920. Bio je član SPD-a.

Rođen u Darkehmenu, blizu današnjeg Kalinjingrada, u tadašnjoj Istočnoj Prusiji, Bauer je prvi put ušao u povijest kao vođa trgovačke unije, a od 1908. do 1918. bio je predsjednik Generalne komisije za trgovačke unije cijele Njemačke. Kao član Reichstaga, sudjelovao je u vladama Maximiliana Badenskog i Philippa Scheidemanna, i to kao Ministar rada. Kada je Scheidemann 1919. dao otkaz, kao znak protesta Versajskom ugovoru, Bauer je postao kancelar 14. kolovoza. Tu dužnost obnašao je do 26. ožujka 1920., kada je dao otkaz. To se zbilo nedugo nakon neuspjelog Kappovog puča.

Kasnije je sudjelovao u vladama kancelara Müllera i Wirtha.
Gildas

**Gildas** (c. 500 – 570) je bio britski svećenik iz 6. vijeka, poznat kao najbolje dokumentirana kršćanska ličnost tog perioda. Poznat je po učenosti i književnom stilu koji su mu dali nadimak **Gildas Sapiens** (Gildas Mudri). Njegovo djelo *[[De Excidio et Conquestu Britanniae]]*, koje govori o Britaniji nakon završetka rimske vladavine, je jedini koliko-toliko pouzdani izvor za historiju Britanije u 5. i 6. vijeku. U svojim djelima je veličao monaški način života. U fragmentima svojih pisama je napisao pravila monaškog života, nešto blaža od svog suvremenika Svetog Davida, te pokore za njihovo kršenje.

## Vanjske veze

*  (In the English translation Mount Badon is called "Bath-hill".)
* ''The Life of Gildas'' by A Monk of Rhuys.
* ''The Life of Gildas'' by Caradoc of Llancarfan.
* Gildas and ''The History of the Britons'' commentary from *[[The Cambridge History of English and American Literature]]*, Volume 1, 1907–21.
* Vortigernstudies: Gildas (sources)
* Celyn ap Caw
Xiaowen

**Xiaowen** može označavati:

* Car Xiaowen od Kine Sjevernog Weija (467 – 499)
* Car Wen od Han Kine (202. pne. – 157. pne.)
* Jiang Xiaowen
* Ye Xiaowen (* 1950), kineski političar zadužen za religijska pitanja
* Xiaowen Zeng, kineski pisac koji živi u Torontu
* Zhou Xiaowen (* 1954), kineski sineast
* Zhang Xiaowen
494.

__NOTOC__
Godina **494.** (**[[rimske brojke|CDXCIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Rufija i Prezidija ** (ili, rjeđe, **godina 1247. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 494. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Papa [[Gelazije I]] naređuje da se dotadašnji popularni rimski praznik [[Luperkalije|Luperkalija]] zamijeni s kršćanskim praznikom [[Svijećnica|Svijećnice]].
* Car [[Xiaowen]] premješta prijestolnicu kineske/[[Xianbei]] države [[Sjeverni Wei]] iz [[Datong]]a u drevnu kinesku prijestolnicu [[Luoyang]].
* Gelazije I piše pismo [[Vizantijsko Carstvo|bizantskom]] caru [[Anastazije I (car)|Anastazija I]], poznato kao *Duo sunt'', a u kome iznosi doktrinu o odvojenosti duhovne (crkvene) i svjetovne (carske) vlasti.
* Potres razara Latakiju.
* Gelazije Georgija (Juraj, Đorđe) proglašava svecem.


## Rođenja
* Gildas, britanski svećenik i historičar

## Smrti
* Xiao Zhaowen, car kineske dinastije Južni Qi, poznat kao Princ od Hailinga
* Xiao Zhaoye, car kineske dinastije Južni Qi, poznat kao Princ od Yulina

## Reference
Konstantin Fehrenbach

**Constantin Fehrenbach** (Wellendingen bei Bonndorf, 11. siječnja 1852. - Freiburg im Breisgau, 26. ožujka 1926.) je bio njemački političar i jedan od ključnih vođa DZP-a. Godine 1918. bio je predsjednik Reichstaga, a od 1919. do 1920. bio je predsjednik Nacionalne skupštine. Kada je SPD dao ostavku na mjesto kancelara zbog loših izbornih rezultata, Konstantin Fehrenbach je postao njemački kancelar, formiravši koaliciju sa DDP-om i DVP-om. Njegova vlada trajala je manje od godinu dana, kada se raspala u protest savezničkim reparacijama. Fehrenbach je vodio jedan dio DZP-a od 1923. pa do svoje smrti 1926.
Hans Luther

**Hans Luther** (Berlin, 10. ožujka 1879. - Düsseldorf, 11. svibnja 1962.) je bio njemački političar koji je od 15. siječnja 1925. do 12. svibnja 1926. služio kao njemački kancelar.

Rođen u Berlinu, Luther je u politiku ušao 1907. kao gradski savjetnik u Magdeburgu. Godine 1913. postao je tajnik Städtetaga, a 1918. gradonačelnik Essena. U prosincu 1922., kancelar Wilhelm Cuno je Luthera postavio za ministra hrane i agrikulture.

Tu poziciju zadržao je i 1924. kada je Wilhelm Marx postao kancelar. Luther je 1925. postavljen za kancelara, ali je Marx ponovo postao kancelar već 1926. Luther je nakon smarti Friedricha Eberta kratko služio kao privremeni njemački predsjednik.

Luther je 1930. postavljen za predsjednika Reichsbanka. Nakon toga je postavljen za njemačkog ambasadora u SAD-u, gdje je služio od 1933. do 1937., kada je otišao u mirovinu.

Luther je 1933. održao poznati govor na Sveučilištu Columbia. Nakon tog govora, Nicholas Murray Butler, predsjednik Columbije, je održao primanje u njegovu čast.

Nakon Drugog svjetskog rata, Luther se povukao iz mirovine kako bi služio kao savjetnik novoj vladi. Umro je 11. svibnja 1962. u Düsseldorfu.
Hugo Haase

**Hugo Haase** (Allenstein, 29. rujna 1863. - Berlin, 7. studenog 1919.), njemački političar, pravnik i pacifist.

## Biografija
Haase je rođen u mjestu Allenstein, Provincija Prusija, kao sin židovskog izrađivača cipela Nathana Haasea i Pauline Anker. Studirao je pravo u Königsbergu i završio za odvjetnika. Postao je prvi socijaldemokrat u Königsberškom Stadtratu, a 1897. je postao zamjenik u Reichstagu. Branio je socijaldemokrate u mnogim slučajevima gdje su bili žrtve političkih napada. 

Haase je pripadao revizionističkom djelu stranke, koja se protivila marksizmu, i shvatila da se promjene trebaju događati postepeno i da najbolji put za promjene više nije revolucija. On i August Bebel su 1911. postali predsjednici SPD-a, a 1912. je, zajedno sa Philippom Scheidemannom, postao vođa SPD-a u Reichstagu. Nakon Bebelove smrti, Haase i Friedrich Ebert su postali vođe SPD-a.

U srpnju 1914. organizirao je antiratnu skupštinu SPD-a, a 31. srpnja i 1. kolovoza borio se protiv odluke u SPD-u da se povečaju ratne zasluge. No, to nije uspio napraviti zbog opozicije Friedricha Eberta i zbog nedostatka većine u stranci. Zbog discipline stranke Haase je trebao braniti SPD na jednom sastanku Reichstaga. Kao odgovor na njegov komentar *"Nećemo napustiti Domovinu u opasnosti"*, carska vlast je uspostavila svoju *[[Burgfrieden]]* politiku.

Nakon kolapsa njemačkih ratnih planova 1914., Haase se sve glasnije bunio protiv politike frakcije SPD-a. Kao vođa frakcije, bio je prisiljen odstupiti 1915., a kao vođa stranke, 1916. U ožujku 1916. postao je vođa *[[Sozialdemokratische Arbeitsgemeinschaft]]a*, organizacije koju su osnovali ratni kritičari SPD-a. Godine 1917. je postao vođa USPD-a, novoosnovane stranke koja je zahtjevala mirovne pregovore. 

Tijekom Njemačke revolucije, Haase je sa vođom većine socijaldemokrata, Ebertom, osnovao provizionalnu vladu zvanu *[[Rat der Volksbeauftragten]]* i postao njezin predsjednik. Nakon nasilnog odgovora revolucionarnom *[[Volksmarinedivision]]u* na Božić 1918., Haase i još dva člana, Wilheim Dittman i Emil Bart, su 29. prosinca napustili vladu. 

Haaseov USPD je na izborima od 19. siječnja 1919. dobio samo 7% glasova. 

Dana 8. listopada 1919. mentalno bolesni kožar Johann Voss pucao je na Haasea. Haase je zadobio teške ozljede i umro 7. studenog. 

Bio je oženjen Theom Lichtenstein, sa kojom je imao troje djece: sina Ernsta i dvije kćeri - Hilde i Gertrud.
Bobovište

**Bobovište** može označavati:
* Bobovište (Aleksinac), naselje u Srbiji, u opštini Aleksinac
* Bobovište (Bar), naselje u Crnoj Gori, u opštini Bar.
Karl VI, car Svetog Rimskog Carstva

**Karlo VI.** (Beč, 1. listopada 1685. - Beč, 20. listopada 1740.), rimsko-njemački car, ugarsko-hrvatski (Karlo III.) i češki kralj (Karlo II.)

Njegov otac bio je Leopold I. kojega na prijestolju nasljeđuje Karlov stariji brat Josip I.. U ratu za španjolsku baštinu Karlo na čelu austrijskih trupa ulazi u Madrid gdje je 1705. godine okrunjen za kralja Aragona i Kastilje. Iznenadna smrt Josipa I. bez djece uručuje mu krunu Austrije i Svetog Rimskog Carstva zbog koje se mora odreći one Kastilje i Aragona. Uvidivši mogućnost da će umrijeti bez muških potomaka, on donosi Pragmatičnu sankciju kako bi omogućio svojoj kćeri Mariji Tereziji da ga naslijedi u habsburškim nasljednim zemljama. 

Sva njegova nastojanja da bi nasljeđivanje prošlo bez problema bila su neuspješna. Otok Siciliju i Napuljsko kraljevstvo ustupa napuljskom kralju Karlu VII. (kasnije zavladao u Španjolskoj kao Karlo III.), dok vladar Savoje Viktor Amadej II. dobiva Sardiniju (1720.). Za podršku tadašnjih kolonijalnih velesila on se u ime Austrije odriče svih kolonijalnih aspiracija i zatvara kolonijalnu kompaniju. Sve to nije bilo dovoljno tako da je njegovom smrću 20. listopada 1740. počeo Rat za austrijsku baštinu. 
Novi njemačko-rimski car nakratko je postao Karlo VII. Albert (1742.-1745.).
Franz I, car Svetog Rimskog Carstva

**Franjo I. Stjepan Lotarinški** (Nancy, 8. prosinca 1708. - Innsbruck, 18. kolovoza 1765), car Svetog Rimskog Carstva

Lotaringija je bila mala vojvodina na sjeveroistoku Francuske. U njenom tadašnjem glavnom gradu Nancyju 8. prosinca 1708. godine rođen je Franjo Stjepan Lotarinški, drugi sin vojvode Leopolda od Lotaringije i vojvotkinje Elizabete Šarlote.

Kao petnaestogodišnjeg mladića otac ga je poslao na bečki dvor cara Karla VI. Habsburškog kako bi stekao dodatno obrazovanje. Tamo je upoznao carevu kći Mariju Tereziju. Godine zajedničkog druženja s vremenom su dovele do mladenačke ljubavi, koja je 12. veljače 1736. okrunjena brakom. Nakon Maksimilijana i Marije Burgundske taj je brak u habsburškoj kući bio prvi koji nije sklopljen isključivo iz interesa.
Iako je suprug kraljice i carice Marije Terezije 13. rujna 1745. u Frankfurtu proglašen rimsko-njemačkim carem, kao Franjo Stjepan I., njegove su vladarske ingerencije sezale samo do formalnog i protokolarnog pojavljivanja uz suprugu te osiguranja nastavka habsburške loze. Bio je otac šesnaestoro djece, a dinastija se od tada naziva Habsburg-Lothringen.
Popis stanovništva u FNR Jugoslaviji 1961.

**Popis stanovništva 1961. u FNRJ** je obavio Savezne zavod za statistiku FNRJ 31. marta 1961. godine. Popisnica, obrazac je sadržavao 21 pitanje za svako lice, List za domaćinstvo i Upitnik za stan sa uputstvom za popunjavanje. Ovaj popis je obavljen 8 godina posle prethodnog, i bio je prvi koji se obavljao redovno na svakih deset godina na početku decenije.

Ukupno je zabilježen 18.549.291 žitelj, što je gustoća naseljenosti od 73 stanovnika na km2. Narodni sastav bio je sljedeći: Srbi 7.806.152 (42,7%), Hrvati 4.293.809 (23,1%), Slovenci 1.589.211 (8,6%), Makedonci 1.045.513 (5,3%), Muslimani/Bošnjaci 972.940 (5,2%), Albanci 914.733 (4,9%), Crnogorci 513.832 (2,8%), Mađari 504.369 (2,7%), Jugoslaveni 317.124 (1,7%), Turci 182.964 (1,0%), Slovaci 86.433 (0,5%), Bugari 62.624 (0,3%), Rusini 38.619 (0,2%), Romi 31.674 (0,2%), Česi 30.331 (0,2%) i drugi.
## Zanimljivost
Za 12. pitanje koje se odnosilo na narodnost (nacionalna pripadnost) uputstvo je glasilo
:*Svako lice upisuje koje je narodnosti na primer: Srbin, Hrvat, Slovenac, Makedonac, Crnogorac, Musliman (u smislu etničke pripadnosti), Šiptar, Mađar, Turčin, Slovak, Bugarin, Rumun, Italijan, Čeh, itd. Građanin FNRJ koje nije bliže nacionalno opredeljen, upisuje: Jugosloven-nacionalno neopredeljen.*

## Napomene

## Literatura
* 
## Vanjske veze
* Republički zavod za statistiku Srbije
Leopold II, car Svetog Rimskog Carstva

**Leopold II.**, punim imenom **Peter Leopold Joseph Anton Joachim Pius Gotthard** (Beč, 5.5. 1747. - Beč, 1.3. 1792.), treći sin Marije Terezije i cara Franje Stjepana Lotarinškog, veliki vojvoda Toskane (1765. - 1790.), rimsko-njemački car, ugarsko-hrvatski i češki kralj (1790. - 1792.)

Smrt njegove braće Karla (koji nije imao djece) i Josipa II., 20. veljače 1790., na kraju ga je učinila nasljednikom carske titule. No, sam Leopold nije se previše miješao u bratovu politiku dok je ovaj bio na vlasti, primarno jer je bio zadovoljan svojom funkcijom velikog vojvode Toskane, a i jer je njegov brat, zbog brojnih reformi, postao iznimno nepopularan. Njegovo nemiješanje došlo je do te granice da je, kada ga je umirući Josip II. pozvao u Beč da postane suvladar, Leopold to hladno odbio. Po Josipovoj smrti naslijedio je prijestolje, ali je u Beč stigao tek 10-ak dana poslije bratove smrti.

Leopold II. vladao je iznimno kratko, samo dvije godine, a njegovu vladavinu obilježilo je povlačenje bratovih reformi. Kako je Josip II. ulaskom u Dubički rat doveo državu u krizu, a pomoć mu nije pružena zbog radikalnih reformi, morao je povući većinu svojih reformi. Njegovom smrću 1790., Leopold II. je, kao novoizabrani car, dovršio povlačenje tih reformi, ostavivši tako samo bratov Patent o vjerskoj toleranciji i Patent o ukidanju kmetstva važeći. Uz to, Leopold II. je već sljedeće godine, uvidjevši kako Monarhija gubi u ratu, potpisao Mir u Svištovu i tako istupio iz Dubičkog rata.

Kao ni njegov brat, Leopold II. nije reagirao na Francusku revoluciju. Iako su mnoge europske monarhije bile zabrinute liberalizacijom jedne od najstarijih europskih monarhija, braća Josip i Leopold nisu intervenirali, zbog čega su dobili, posebice Leopold, etiketu liberalnih vladara. Iako nije intervenirao on, njegov sin Franjo II. je već 1792., nakon očeve smrti, uveo Monarhiju u Francuske revolucionarne ratove kako bi zaustavio tijek Francuske revolucije.

Car Leopold II. iznenada je umro 1. ožujka 1792. godine u Beču. Njegova iznenadna smrt potakla je glasine da je zbog svojih liberalnih nazora otrovan. Naslijedio ga je sin Franjo II.

## Reference

## Vanjske veze

* Ferdo Šišić o Leopoldu II.
Pamvotida

**Jezero Pamvotida** (grčki: *Παμβώτιδα*) ili **Janjinsko jezero** (*Λίμνη Ιωαννίνων*, starije ime jezera bilo je: **Pamvotis** *Παμβώτις*) najveće je jezero u periferiji Epir.

## Geografija

Jezero se nalazi u središtu Prefekture Janjina u Grčkoj. Leži u pravcu sjeverozapad-jugoistok. Na zapadu jezera nalazi se grad Janjina, a na sjevernim obalama jezera leži naselje Perama. Preostali dio obale je poljoprivredno zemljište i šume.

Uz jezero su smještene i male ribarske luke i jedna luka za izletničke brodove i nautičare. Jezero ima i jedan otok na svom istočnom dijelu. Na tom otoku, koji se zove **Nisi** (Nisos), nalazi se servis za brodove. Jezero je s tri strane, sjever, jug i istok (Mitsikeli), okruženo planinama. Grčka magistralna cesta GR-6 ide duž sjevernih obala jezera.

## Zanimljivosti

* Ime jezera *Pamvotis* prvi put se pojavljuje u 12. vijeku u komentarima uz Odiseju episkopa Eustatiusa iz Soluna.
* Poduzeće *Air Sea Lines*, služi se jezerom za svoje hidroavione s kojima održava liniju za otok Krf.
* Otok Nisi, bio je posljednje utočište Ali Paše Janjinskog, koji se tu skrivao posljednjih godina svog života.
* U jezeru Pamvotida živi endemska vrsta ribe *Cima* (*Τσίμα*).
* Dvije vrste mahovnjaka otkrivene su nedavno u jezeru.

## Izvori

## Vanjske veze
* Slike s jezera Pamvotida - Dimitrios Sioutis 
* O jezeru Pamvotida na stranicama GTP ,
Milomir Minić

**Milorad Minić** (Dračić, 5. oktobar 1950) je bio bliski suradnik Slobodana Miloševića, visoki funkcioner Socijalističke partije Srbije  i prelazni predsednik vlade Srbije između razdoblju od pada Miloševića i izbora Zorana Đinđića za premijera to jest između 25.10.2000 i 25.1.2001.

## Biografija
Milorad Minić je osnovnu i srednju školu završio u Valjevu. Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Beogradu.

Kao omladinac bio je predsenik Okružnog komiteta Saveza socijalističke omladine Valjeva, predsednik konferencije SSO Srbije, sekretar Predsedništva Mesnog komitet Saveza komunista Šapca, član predsedništva RK SSRN Srbije pa zamenik predsednika CK SK Srbije za ONO i DSZ. U CK SKS, čiji je bio član, obavljao je i dužnost izvršnog sekretara, a u SPS-u bio je generalni sekretar.

Godine 1990. izabran je za generalnog direktora JŽTP, a kasnije je bio i predsednik Upravnog odbora ovog saveznog železničkog preduzeća.

Za predsednika Veća građana Skupštine SRJ izabran je 1994. godine. U oktobru 2000. godine posle pobede koalicije DOS na saveznim izborima imenovan je za prelaznog predsednika Vlade Srbije koju su činili sa po jednom trećinom ministri iz SPS, SPO i DOS. Predstavnici SRS su odbili da učestvuju u tromesečnom mandatu ove Vlade koja je na vlasti ostala do republičkih parlamentarnih izbora kada je za predsednika Vlade izabran Zoran Đinđić.

Doktorirao je na Dzon Nezbit univerzitetu. Trenutno je na funkciji rektora na istom Univerzitetu.

## Povezano
* Spisak predsednika Vlada Srbije
## Reference
Geografija Vojvodine

Vojvodina se sastoji iz tri veće geografska regiona koje presecaju veće reke Tisa i Dunav:
**[[Vojvodina]]** je autonomna pokrajina Republike Srbije i prostire se na 21.500&nbsp;km² (*24,3% Srbije*). Nalazi u Panonskoj niziji, region u srednjoj Evropi. Graniči se na severu sa Mađarskom, na istoku sa Rumunijom, na zapadu sa Hrvatskom i na jugozapadu sa Bosnom i Hercegovinom (*[[Republika Srpska|Republikom Srpskom]]*). Južna granica Vojvodine je administrativna granica prema centralnoj Srbiji, koju većim delom čine reke Dunav i Sava.

## Geografske regije Vojvodine
* **[[Banat]]** je region koji se prostire preko tri države, preko Srbije (*Vojvodina*), Rumunije i manjim delom preko Mađarske. Ono što graniči Banat od ostalih regiona Vojvodine je reka Tisa na zapadu - od Bačke, reka Dunav: na zapadu - od Srema i na jugu - od Pomoravlja (*u centralnoj Srbiji*). Reljef Banata je pretežno ravničarski, kao i Deliblatska peščara na jugozapadu i Vršačke planine na jugoistoku Banata, na granici sa Rumunijom.
* **[[Bačka]]** je region između Mađarske (*sever Bačke*) i Srbije (*jug Bačke*). Granice Bačke je reka Tisa na istoku - od Banata, reka Dunav: na jugu - od Srema, na zapadu sa Baranjom i Slavonijom (*regije u Hrvatskoj*). Reljef Bačke je uglavnom ravničarski, sa obradivim zemljištem. Uz reku Dunav se nalaze mnogobrojne močvare i šume. Na jugoistoku regiona, na ušću reka Dunava i Tise, nalazi se Titelski breg, mali breg sa nadmorskom visinom od 152 m.
* **[[Srem]]**, region između Srbije (*na istoku*) i Hrvatske (*na zapadu*). Granice Srema je reka Dunav, na severu sa Bačkom i na istoku sa Banatom, kao i Mačva i Šumadija, koje se nalaze na jugu preko reke Save u centralnoj Srbiji. Reljefom dominira planina Fruška gora (*jedini nacionalni park u Vojvodini*), sa najvišim vrhom od 548 m. Južni deo Srema ili posavina je pretežno ravničarski.

## Hidrografija

Najvažnija reka u Vojvodini, a i Srbiji i celom regionu je Dunav. Pored Dunava, važne su i njene pritoke Sava (*206 km*) i Tisa (*168 km*), i manje reke kao što su Bosut (*u Sremu*), Begej i Tamiš (*u Banatu*). Za navodnjavanje useva tokom decenija je prokopan sistem kanala u srednjem i južnom Banatu, kao i srednjoj i južnoj Bačkoj, kanal Dunav-Tisa-Dunav sa sveukupnom dužinom od 930&nbsp;km. Ostale manje rečice u Vojvodini su: Karaš, Zlatica, Nera, Krivaja, Čik, Mostonga i Plazović. Veća jezera: Palić, Ludaško jezero, Ledinačko jezero i Obedska bara.

## Povezano
* Geografija Srbije
* Nacionalni park Fruška gora

## Vanjske veze

* Atlas - karte Vojvodine na Viki ostavi
Nežni Dalibor

**Nežni Dalibor** je srpski pop/rock sastav iz Vranja. Jedni su od predstavnika nove srpske scene.

Nežni Dalibor je kao srednjoškolski bend osnovan 1995. godine u Vranju. Prvu postavu činili su: Ivica, Bane, Ljuba, Peđa i Milica. Krajem 1998. Ivica, Bane i Ljuba odlaze na studije u Beograd, a bend sledeće godine ponovo počinje sa radom. Krajem 2000. grupi se priključuje gitarista Miomir. Posle nekoliko promena imena i više nastupa u Beogradu i Vranju, bend 2003. godine pravi pauzu u radu. Gitarista Miomir 2005. odlazi u London, a Nežni Dalibor iste godine počinje svoj novi život kao tročlani bend.

Dve godine kasnije na kompilaciji Jutro će promeniti sve? (PGP RTS) objavljuju singl "Značajan događaj". Bend od tog trenutka mnogo više nastupa, a u aprilu 2007. godine zajedno sa grupom The Mothership Orchestra, održali su koncert u malom klubu Doma omladine u Beogradu pred gotovo 400 ljudi. Grupi se u međuvremenu pridružuje gitarista i tonac Dragan Novković. Bend snima tri pesme u studiju Više elektrotehničke škole u Beogradu, koje objavljuju na kompilaciji Zdravo, zdravo, zdravo (Kultur Akt, 2008).

Prvog septembra 2008. godine objavljuju prvi album "Sredstva i veštine!" Album je snimljen u studiju producentske kuće Digimedia i sadrži 14 numera. Producent izdanja je Boris Mladenović (Jarboli, Sila, Veliki Prezir, Dvojac bez kormilara).

Godine 2011. su objavili drugi studijski album "Normalan život".

## Veze
* Nova srpska scena

## Reference

## Vanjske veze
* Nežni Dalibor na myspace-u
* Nežni Dalibor  (popboks)
Međunarodna unija za očuvanje prirode

**Međunarodna unija za zaštitu prirode** (**MUZP**; ) je izdala Crvenu listu ugroženih životinjskih vrsta. Uniju su 1948. godine osnovale Ujedinjene nacije. Zadatak IUCN-a je da se stara o aktivnostima vezanih za zaštitu prirode. To obuhvata i pisanje i izrada Crvene liste, u kojoj se nalaze informacije o ugroženim vrstama koje su prikupili više od 10.000 naučnika.

## Vanjske veze
* Zvaničan sajt
Klopka za pionira

**Klopka za pionira** je noise rock grupa iz Pančeva i Beograda. Osnovali su je 2003. godine Mileta Mijatović (glas, perkusije, autor tekstova) i Damjan Brkić (gitara, mašine, autor muzike).

Veliki doprinos razvoju grupe dali su povremeni član Vladimir Lenhart (bas gitara, trake) i Mark Šnajder, fotograf, vozač i dobrovoljni menadžer grupe. Vuk Palibrk (bubnjevi) i Zoran Jović Letač Đavo (bubnjevi) svirali su u "Klopki" tokom 2004. i 2005. godine. Na početku 2009. godine, grupi se priključio Đurađ Šimić na klavijaturama.

Od snimanja albuma "Dodole", bend nastupa kao četvorka (Mijatović - Brkić - Šimić - Lenhart). "Klopka za pionira" nastoji da iskorači iz okvira popularne muzike, te je razvila svojstven muzički izraz zasnovan na improvizaciji, primeni buke i "saradnji čoveka i mašine". Posebno važnu ulogu u njihovom zvuku imaju angažovani tekstovi. Muzika benda često je opisivana kao neprihvatljiva, pretežno zbog prevelike buke, disonantnosti, neprijatnog vokala, kao i neprijatnih tema o kojima govori.

## Veze
* Nova srpska scena
* Zgrada BIGZ-a

## Reference

## Vanjske veze
* Klopka za pionira (sajt)
* Klopka za pionira na myspace-u
Bobovište (Bar)

**Bobovište** (albanski **Boboshti** [boboˈʃti]), naselje u opštini Bar u Crnoj Gori. Prema popisu iz 2003. bilo je 230 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 553 stanovnika).

## Demografija
U naselju Bobovište živi 186 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 43,1 godina (44,2 kod muškaraca i 41,9 kod žena). U naselju ima 61 domaćinstvo, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,77.

Ovo naselje je u potpunosti naseljeno Albancima (prema popisu iz 2003. godine).

## Reference

## Vanjske veze
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
Bobovište (Aleksinac)

**Bobovište** je naselje u Srbiji koje administrativno pripada opštini Aleksinac u Nišavskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 1074 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 1226 stanovnika).

## Demografija
U naselju Bobovište živi 888 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 44,9 godina (43,6 kod muškaraca i 46,2 kod žena). U naselju ima 390 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,75.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine), a u poslednja četiri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
495.

__NOTOC__
Godina **495.** (**[[rimske brojke|CDXCV]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Vijatora bez kolege ** (ili, rjeđe, **godina 1248. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 495. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Car Xiaowen iz kineske dinastije Sjeverni Wei gradi Šaolinski hram za monaha Batuoa.
* Cerdic od Wessexa pustoši Hampshire.


## Rođenja
* Husi Chun, kineski general i velikodostojnik
* Teodebert I, kralj Austrazije (približni datum)
* Hlodomer, kralj Orléansa (približni datum)

## Smrti
* Fincath mac Garrchu, kralj Leinstera

## Reference
Batuo

**Buddhabhadra** (, fl. 464 - 494) je bio indijski budistički misionar i majstor dhyane, poznat kao prvi opat Šaolinskog manastira.

Prema kineskim historijskim izuvorima Bátuó je u Kinu došao oko 464. i sljedećih trideset godina propovijedao Nikaya (小乘) budizam. Godine 495. je sjevernokineski car Xiaowen naredio da se za potrebe Batuovog propovijedanja sagradi Šaolinski hram.

Bátuó je imao znamenite učenike Sengchoua i Huiguanga 
koji su prije toga bili veliki majstori borilačkih vještina 

## Reference

## Izvori
Teodebert I

**Theudebert I** () (cca. 500 - 547/548) je bio merovinški kralj Austrazije od 533. do svoje smrti 548. Bio je sin kralja Teuderika I i otac Teudebalda.

Teodebert se u mladosti, pod očevom vladavinom, iskazao kao sposoban vojnik. Oko godine 516. je otišao na sjever gdje je porazio danskog kralja Hygelaca. Također je ratovao i na jugu protiv Vizigota. Nakon očeve smrti je krenuo u rat protiv svojih stričeva Hildeberta i Klotara I. Hildeberta je prisilio da ga prizna kao nasljednika, a pohod protiv Klotara je prekinula oluja. Potom je iskoristio bizantsko-gotski rat kako bi, u savezu sa Justinijanom napao ostrogotsku Italiju. Međutim, ubrzo nakon toga se razišao sa Bizantincima, odnosno otkazao poslušnost Justinijanu kao svom formalnom sizerenu, što je simbolizirao kovanjem zlatnika sa svojim likom. 

Privatni život mu je bio buran. Bio je oženjen za Wisigard, kćer langobardskog kralja Wachoa, ali ju je ostavio radi galorimske plemkinje Deuterije. Pod pritiskom podanika se vratio Wisigard, ali je ona ubrzo umrla, pa je sa Deuterijom imao sina Theodobalda, koji ga je na kraju naslijedio. Ostao je upamćen i kao veliki pokrovitelj Katoličke crkve u tadašnjoj Galiji. 

## Reference
Husi Chun

**Husi Chun** (斛斯椿) (495–537), kurtoazno ime **Fashou** (法壽), formalno **Princ Wenxuan od Changshana** (常山文宣王), bio je general i velikodostojnik kineske/Xianbei države Sjeverni Wei kao i njene države-nasljednice Zapadni Wei. Bio je sin nižerangiranog Xianbei službenika koji se kao mladić za vrijeme Xiaominga priključio vojsci generala Erzhu Ronga te sudjelovao u gušenju niza seljačkih pobuna. Nakon Erzhuove smrti 530. se priključio njegovim rođacima na čelu sa Erzhu Zhaoom koji su *de facto* upravljali državom. Kada je ljeto 531. general Gao Huan digao ustanak protiv Erzhua, Husi mu se priključio te pomogao da na vlast dovede princa Yuan Xiua, koji je preuzeo vlast kao car Xiaowu. Kada je u ljeto 534. došlo do sukoba između cara i Gao Huana, Husi se opredijelio za cara, čija su područja postala poznata kao država Zapadni Wei. Nakon careve smrti je Husi Chun nakratko služio novog cara Wena. Kada je 537. Husi umro, novi car mu je odao rijetku počast došavši na njegov pogreb.
Ko se mača lati, od mača će poginuti

"**Ko se lati mača, od mača će poginuti**" je Isusova metaforička izreka u značenju da određeno ponašanje, u ovom slučaju nasilno, na kraju povratno utiče na nečiju sudbinu.

## Izreka
Izreka potiče iz Evanđelja po Mateju, kada Isusov učenik (identifikovan u Evanđelju po Jovanu kao Simon Petar) poteže mač da bi odbranio Isusa od hapšenja i odseca uho jednom od stražara (Malchusu), nakon čega ga Isus opominje da spusti oružje:

## Tumačenja
U ovim rečima koje je Isus uputio apostolu Petru, Tertulijan je video uputstvo za "razoružanje svih vojnika" i dezertiranje iz vojske. U spisu *De idolatria* iz 202. godine Tertulijan kaže:

Uobičajeno savremeno tumačenje je da "oni koji žive nasilno će umreti nasilno", sugerišući nenasilje i pacifizam kao alternativu. Takođe se koristi za razne situacije koje sadrže element poetske pravde. Na primer, za opisivanje onih koji redovno voze pijani da bi na kraju bili ubijeni u nesreći prouzrokovanoj od strane drugog pijanog vozača.

Ova izreka se takođe nalazi i u Knjizi otkrovenja (glava 13:10): "Ko u ropstvo vodi, biće u ropstvo odveden; ko mačem ubije valja da mačem bude ubijen."

## Reference

## Povezano

* Isusove parabole
* Hapšenje Isusa
* Malchus
Ko se uzdiže poniziće se

„**Ko se uzdiže poniziće se, a ko se ponizi uzvisiće se**“ je čuvena Isusova izreka zabeležena na više mesta u Novom zavetu.

Isus ju je upotrebljavao u različitim kontekstima: kao primer lične skromnosti i skrušenosti, te kao željeno načelo odnosa u njegovoj zajednici.

## Upotreba
### Priča o fariseju i cariniku

U Evanđelju po Luki, ova izreka sledi kao naravoučenije priče o fariseju i cariniku, koja kaže sledeće:

### Pouka gostima za stolom
Na drugom mestu u Evanđelju po Luki, Isus koristi ovu izreku kao pouku gostima koji za trpezom traže čelo stola:

### Načelo odnosa u zajednici
U Evanđelju po Mateju Isus ovom izrekom oslikava željeni odnos između učenika u njegovoj zajednici:

Na drugom mestu u Evanđelju po Marku ovakav odnos između njegovih učenika suprotstavlja odnosu između vladara i podanika:

## Reference

## Povezano
* Isusove parabole
Q dokument

**Q izvor**, **Q dokument** ili samo **Q** (od nemačkog *Quelle* - "izvor") je hipotetički pisani izvor korišćen pri sastavljanju Evanđelje po Mateju i Evanđelje po Luki. Q je zajednički materijal koji se nalazi u Mateju i Luki, ali ne i u Marku. Pretpostavlja se da je ovaj drevni tekst bio zbirka *[[logia]]*, Isusovih citata.

Većina stručnjaka se slaže da je bar jedna zbirka Isusovih kazivanja, prevedena sa originala (aramejski), na grčki, cirkulisala u već u 1. veku. Da je svaki od pisaca evanđelja nezavisno prevodio Isusova kazivanja, bilo bi varijacija u njihovim prevodima Isusovih reči. Ali veoma različita evanđelja, kao na primer Matejevo i Lukino, a i nekanonsko Evanđelje po Tomi, citiraju Isusova kazivanja u istovetnom prevodu. Ta činjenica pokazuje da su oni koristili zajednički izvor, koji stručnjaci nazivaju Q.

Q predstavlja važnu sponu između Isusovog jevrejskog nasleđa i ranohrišćanskog pokreta. Ovaj Izvor se obično datira oko sredine 1. veka.

## Sadržaj

Proučavaoci smatraju da ovaj Izvor pokazuje veće interesovanje za istorijskog Isusa i uglavnom beleži Isusove izreke i govore. Izvor ne sadrži nikakvu narativnu građu, niti priče o Isusovom rođenju, čudesima, smrti i vaskrsenju. U poređenju s evanđeljima, Izvor je teološki nerazrađen spis. Taj dokument upoznaje nas s jednom izvornom Isusovom zajednicom koja se malo podudara s onim što bi se, na osnovu docnijeg učenja Crkve, očekivalo od prvih hrišćana. Ti sledbenici ne nazivaju Isusa Hristom, niti pripisuju poseban značaj njegovoj smrti.

Isus je ovde predstavljen kao čovek sa sela koji voli prirodu i koji propoveda da je to što Bog radi kroz njega veće od bilo čega do tada poznatog. On je beskućnik, isto kao lisica ili ptica, ali uz to, on je Sin božiji koji otkriva svoga Oca. Carstvo božije stiže, kroz čudesne epizode isceljenja, čime se pokazuje da je novi početak dostupan svima. Mora postojati potpuna vera u Boga: oklevanje, teskoba i mržnja moraju biti ostavljene u prošlosti.

## Reference

## Povezano
* Evanđelje
* Isusove izreke
* Istorijski Isus
* Biblijska kritika
Hlodomer

**Hlodomer** ili **Hlodomir**, također poznat i kao **Klodomir** (cca. 495 - 524) bio je franački princ, odnosno drugi sin od četiri sina kralja Klodviga I. Nakon očeve smrti je trebao naslijediti četvrtinu kraljevstva, kao i njegova braća Teuderik I, Hildebert I i Klotar I. Njemu je pripalo nekadašnje Sijagrijevo Kraljevstvo, u kome su se nalazile biskupije Tours, Poitiers i Orléans. Hlodomer se oženio za Guntheuc, s kojom je imao tri sina - Theodebalda, Gunthara i Clodoalda.

Godine 523–24, je krenuo zajedno s braćom u rat protiv Burgunda i njihovog kralja Sigismunda. Pohod je završio Sigismundovim zarobljavanjem, te se Hlodomer vratio u Orléans. Međutim, Sigismundov brat Gondomar je uz pomoć ostrogotskog kralja Teodorika Velikog ponovno osvojio vlast u Burgundiji i masakrirao franački garnizon.

Hlodomer je u znak odmazde dao pogubiti Sigismunda i njegove sinove Gisalda i Gondebauda. Potom je krenuo u drugi pohod, ali je u jemu ubijen u bitci kod Vezeroncea. Sinove mu je nakon smrti čuvala majka, prije nego što se Guntheuc udala za Klotara I, koji je ubio Theodebalda i Gunthara, dok je Clodoald uspio pobjeći, i poslije se zaredio, postavši opat samostana u Nogentu.

## Preci

**Preci Hlodomera **





## Reference

## Literatura
* Bachrach, Bernard S. (1972). *Merovingian Military Organization, 481–751*. Minneapolis: University of Minnesota Press, . 
* Geary, Patrick J. (1988). *Before France and Germany: The Creation and Transformation of the Merovingian World*. Oxford: Oxford University Press, . 
* James, Edward (1991). *The Franks*. London: Blackwell, . 
* Oman, Charles (1914). *The Dark Ages, 476–918*. London: Rivingtons. 
* Wallace-Hadrill, J. M. (1962). *The Long-Haired Kings, and Other Studies in Frankish History*. London: Methuen. 
* Wood, Ian N. (1994). *The Merovingian Kingdoms, 450–751*. London: Longman, .
Bazina od Tiringije

**Bazina** ili **Bazena od Tiringije** (, fl. 466) bila je tirinška princeza, poznata kao supruga franačkog kralja Hilderika I, odnosno majka Klodviga I, prvog kralja nezavisne franačke države.

Prema navodima Grgura Turskog, bila je već udana za tirinškog velmožu Bizina kada je upoznala Hilderika, koji je iz domovine prognan u Tiringiju. Zbog njega je napustila muža, držeći da ju je Hilderik, koji se istakao ratničkim vještinama, daleko dostojniji.

## Izvori
* Grgur Turski
Mrežni prekidač

**Svič** (, na Srpskom, 'Komutator') je uređaj koji upravlja protok podataka između pojedinih računara na lokalnoj mreži (-{LAN}-). Za razliku od hab, komutator deli mrežni saobraćaj, ramove, i šalje ga na odredišta, dok hab šalje ramove svim uređajima koji su na lokalnoj mreži. Koristi se za mreže srednje veličine, jer je bolji i efikasniji od haba. Komutator daje računaru punu brzinu jedne konekcije (recimo 10 -{Mbps}-) ako je to moguće, dok računari prikačeni habu dobijaju samo deo te brzine što bi bilo neupotrebljivo ako bi se radilo o većem broju računara, pogotovu ako se radi o prijenosu većih količina podataka.
Hilperik II od Burgundije

**Hilperik II** (cca. 450 - 493) bio je kralj Burgundije, odnosno jedan od četvorice nasljednika burgundskog kralja Gundioha. Kada mu je 473. otac umro, njegova je zemlja podijeljena na četiri dijela koja su pripala sinovima Godegiselu (sa sjedištem u Ženevi), Godomaru (sa sjedištem u Vienneu), Gundobadu (sa sjedištem u Lyonu) te Hilperiku, sa sjedištem u Valenceu. Prve godine vladavine je bio vazal zapadnorimskog *[[magister militum]]a* Alvernija Ekcidija, a potom se osamostalio. Ubrzo je došao u sukob sa bratom Gundobadom, koji je 486. uklonio Godomara i zauzeo njegovu teritoriju. Hilperik je ubijen 493. a njegova supruga je udavljena; dvije kćeri su uspjele pobjeći - Kroma je postala redovnica, a Klotilda se sklonila na franačku teritoriju gdje se poslije udala za kralja Klodviga I. 

## Izvori
* Grgur Turski. ''Historia Francorum'' . Earnest Brehaut, trans. 1916.
Papa Atanazije II od Aleksandrije

**Atanazije II** (? - 496) je bio koptski papa, odnosno patrijarh Aleksandrije od 490. do svoje smrti 496. Naslijedio je svog mijafizitskog prethodnika Petra Mongusa. Njegovo stolovanje nije imalo nikakvih značajnijih događaja. Naslijedio ga je Jovan I (II). Koptska crkva ga slavi kao sveca.

## Literatura
* Atiya, Aziz S.. *The Coptic Encyclopedia*. New York:Macmillan Publishing Company, 1991. .

|-

|-
Bitka kod Tolbiaca

**Bitka kod Tolbiaca**, također poznata i kao **bitka kod Zülpicha**, se odigrala godine 496. u Porajnju između franačke vojske pod kraljem Klodvigom I na jednoj, i Alemana na drugoj strani. U njoj su Franci izborili veliku pobjedu, a franačka država je time potvrdila svoju hegemoniju nad sjevernim dijelom nekadašnje Galije. Bitka je također važna zbog toga što se - prema legendi koju prenosi Grgur Turski - dotle paganski Klodvig u znak zahvalnosti Bogu za pobjedu pristao pokrstiti se, a što je u Rheimsu učinio biskup Sveti Remigije. Njegov primjer su odmah slijedili njegovi podanici, a zbog čega su Franci postali prvi germanski narod koji je s paganstva odmah prešao na katoličanstvo.

Neki historičari smatraju da je Klodvig u vrijeme bitke već bio kršten, odnosno da je Grgur Turski namjerno nastojao stvoriti što je moguće više paralela sa bitkom na Mulvijskom mostu i krštenjem rimskog cara Konstantina.

## Izvori

## Vanjske veze

* Zülpicher Geschichtsverein über die Schlacht von Zülpich
Zamasp

**Zamasp** je bio sasanidski princ i Veliki kralj Perzije (496. - 499.).

Zamasp je bio brat ili (vjerojatnije) stric Kavada I. te je na vlast došao nakon što je Kavad svrgnut u plemićkoj uroti godine 496. Pokušao je stabilizirati oslabljenu sasanidsku Perziju i uzalud molio Bizant za financijsku pomoć. Kada je Kavad godine 499. pobjegao iz zatvora i uz pomoć Heptalita kanio opet zavladati, Zamasp se manje-više dobrovoljno odrekao prijestolja. Nepoznato je da li ga je Kavad ostavio na životu ili pogubio.

## Literatura
* Henning Börm: *Prokop und die Perser*. Steiner, Stuttgart 2007.
* Klaus Schippmann: *Grundzüge der Geschichte des sasanidischen Reiches*. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1990.
Makedonije II od Konstantinopola

**Makedonije II** (, ? - 516/517) bio je patrijarh Konstantinopola od 496. do 511. Na mjesto patrijarha ga je imenovao istočnorimski car Anastazije I, nakon što je smijenio njegovog prethodnika Eufemija. Njegovo stolovanje je došlo u vrijeme Akakijeve šizme, a Makedonije ju je, kao i njegovi prethodnici, nastojao okončati, odnosno uspostaviti crkveno jedinstvo sa Rimom i papom. Makedonije je također bio sljedbenik Nikejsko-halkedonskog vjerovanja što ga je s vremenom dovelo u sukob sa carom koji je sve više simpatizirao mijafizitstvo. Zbog toga je godine 510. organizirao njegovo svrgavanje; Makedonije je prognan u Malu Aziju. Kada je general Vitalijan 515. digao ustanak, jedan od razloga je bilo nastojanje da se Makedonije vrati iz progonstva. Međutim, ustanici su poraženi, i Makedonije je umro u progonstvu. Pravoslavne crkve ga slave kao sveca.

## Vanjske veze
* Святитель Македоний, Патриарх Константинопольский na stranici Православие.Ru
Anastazije II (papa)

**Anastazije II.** je bio 50. po redu papa, koji je stolovao od 24. studenog 496. do 16. studenog 498. Njegovo stolovanje je bilo za vrijeme Akakijeve šizme, koju je nastojao okončati tako što je, daleko više od svojih prethodnika, izašao u susret zahtjevima bizantske Crkve. Zbog toga je žestoko kritiziran u *[[Liber pontificalis]]u*, te se stvorila tradicija prema kojoj je bio izdajnik vjere. Zahvaljujući istoj tradiciji ga je Dante Alighieri u *[[Božanstvena komedija|Božanstvenoj komediji]]* smjestio u posljednji krug Pakla. Njegova iznenadna smrt 498. se također tumačila kao Božja kazna zbog popustljivosti prema hereticima.
Erzhu Tianguang

**Erzhu Tianguang** () (496–532) je bio general u službi kineske/Xianbei države Sjeverni Wei. Bio je rodom Xiongnu, odnosno daleki rođak generala Erzhu Ronga, koji se proslavio za vrijeme vladavine cara Xiaozhuanga. Stekao je velike pohvale 530. gušenjem seljačkog ustanka u oblasti Guanzhong, pri čemu su uhvaćeni pobunjenički vođe Moqi Chounu (万俟醜奴) i Wang Qingyun (王慶雲) 530. Nastojao se držati dalje od politike u prijestolnici, pogotovo nakon što je car Xiaozhuang ubio Erzhu Ronga krajem 530. a nakon čega su ga ubili Erzhu Rongov nećak Erzhu Zhao i rođak Erzhu Shilong. Godine 532. je nakon niza poraza klana Erzhu u sukobu s pobunjenim generalomn Gao Huanom, Erzhu Tianguang konačno pohitao u njihovu pomoć, ali je zarobljen od strane generala Husi Chuna, te ga je Gao dao pogubiti.

## Izvori
* *[[Zizhi Tongjian]]* (s:zh:資治通鑑), vols. 152, 153, 154, 155.
* *[[Knjiga Weija]]* (s:zh:魏書), vol. 75.
* *[[Historija Sjevernih dinastija]]*, vol. 48 http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/bs07.htm .
Gao Huan

**Gao Huan** () (496–547), nadimak **Heliuhun** (賀六渾), formalno **Princ Xianwu od Qija** (齊獻武王), kasnije u državi Sjeverni Qi štovan pod imenom **Car Xianwu** (獻武皇帝, doslovno "mudri i ratnički car"), kasnije kao **Car Shenwu** (神武皇帝, doslovno "nevoljeni i ratnički car") sa hramskim imenom **Gaozu** (高祖), bio je kineski vojskovođa, poznat kao vrhovni komandant snaga kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei, a potom njene države-nasljednice Istočni Wei. Iako je rodom bio Kinez, Gao je bio pod snažnim uticajem Xianbei kulture i često se za njega govorilo da je više Xianbei nego Han. Za vrijeme karijere je njegova porodica počela dominaciju nad upravom države Istočne Wei, pa je godine 550. njegov sin Gao Yang prisilio cara Xiaojinga da prepusti prijestolje, nakon čega je klan Gao postao vladajuća porodica države Sjeverni Qi.
496.

__NOTOC__
Godina **496.** (**[[rimske brojke|CDXCVI]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Paula bez kolege ** (ili, rjeđe, **godina 1249. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 496. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Bitka kod Tolbiaca: Franački kralj Klodvig I nanosi veliki poraz Alemanima.
* Bizantski car Anastazije I daje svrgnuti i protjerati Eufemija, patrijarha Konstantinopola, a na njegovo je mjesto imenovan Makedonije II.
* Perzijski kralj Kavad je svrgnut i prognan od strane svog brata Djamaspa.
* Trasamund postaje kralj Vandala.
* Država Sjeverni Wei, u okviru programa sinizacije podanika na kojoj inzistira car Xiaowen od Sjevernog Weija, mijenja imena svih Xianbei podanika u kineska, što uključuje i carsku porodicu, kojoj je ime Tuoba promijenjeno u Yuan.
* 24.11. &ndash; Anastazije II nasljeđuje Gelazija I kao 50. papa.
* 24.12. - Klodviga I u Rheimsu biskup Remigije krsti u katoličku vjeru, zajedno sa 3000 njegovih franačkih podanika.


## Rođenja
* Erzhu Tianguang, kineski general i velikodostojnik
* Gao Huan, kineski general

## Smrti
* 21.11. &ndash; Papa Gelazije I
* Guntamund, kralj Vandala
* Atanazije, koptski patrijarh Aleksandrije

## Reference
Remigije

**Remigije** (, ; ;  i ), poznatiji kao **Sveti Remigije** () (cca. 437 - 13. januar 533) bio je biskup Reimsa, poznat po tome što je na dan 24. decembra 496. krstio franačkog kralja Klodviga I, a čiji su primjer slijedili svi njegovi dotada paganski podanici. To je predstavljao prvi slučaj da se neki germanski narod pokrštava bez rimskog posredništva, odnosno prelazi na katoličanstvo, zbog čega je Remigije kasnije od strane Katoličke crkve slavljen kao jedna od najvažnijih ličnosti u historiji Evrope.

## Vanjske veze

* The Life of St. Remigius, Bishop of Reims and Apostle of the Franks
* Catholic Encyclopedia: ''St. Remigius''
* Philip Schaff, "The New Schaff-Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge," entry by A. Hauck
* ''Of the life of St. Remigius''
497.

__NOTOC__
Godina **497.** (**[[rimske brojke|CDXCVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Anastazija bez kolege ** (ili, rjeđe, **godina 1250. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 497. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Osnovan [[Šaolinski hram]] (prema *Jiaqing Chongxiu Yitongzhi'') (alternativni datum 477).
* Izaurijski rat završava porazom izaurijskih ustanika od strane bizantskih trupa.
* Indijski astronom i matematičar Aryabhata izračunava pi (π) kao ≈ 62832/20000 = 3,1416, do četvrte decimale.


## Rođenja
* Abdul Mutallib, sin Hašimov
* Klotar I, franački kralj, sin Klodviga I

## Smrti
* Hašim, pradjed Muhamedov, (moguće u Gazi)
* Yuan Xun, kineski princ iz dinastije Sjeverni Wei

## Reference
Hašim

**Hašim** (, u većini zapadnih transkripcija *Hashim*) je arapsko muško ime koje doslovno znači "razbijač" ili "uništavač zla". Titula **Hashim** je dana 'Amr al-ʻUlā ibn 'Abd Manafu, pradjedu islamskog proroka Muhameda i osnivaču Banu Hashima, znamenitog kureišitskog klana u Meki.

**Hashim** se također može odnositi na:
* Dr. Sayed Hashim Naqvi
* Hashim Amir Ali
* Hashim Amla
* Hashim Thaçi
* Hashim Khan
* Hashim Qureshi
* Mir Hashim Ali Khan
* Hashim Iqbal Mian
* Hašim Tači
* Hašim Kučuk Koki

Ličnosti koje "Hashim" koriste kao patronim:
* Asad ibn Hashim

Muzičari:
* Hashim
 
Ostalo:
* Banu Hashim