open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Štefan Geošić

**Štefan Geošić** (, ) (rođen 17. augusta 1927, Petrovo Selo u Mađarskoj – umro 20. juna 2022, Klimpuh u Austriji) pisac, povesničar i prevodilac gradišćanskih Hrvata te rimokatolički svećenik.

Rođen je u mestu Petrovo Selo (Szentpéterfa) u Mađarskoj. U Petrovom Selu je pohađao osnovnu školu, a gimnaziju u Sambotelu (Szombathely). Teologiju je studirao u Beču. Postao je svećenik u Gradišću (Burgenland) u Austriji. Bio je kapelan u Pandrofu (Parndorf), Filežu (Nikitsch) te Mjenovu (Minihof). Kasnije je odlazio u Jeruzalem i Rim studirati biblijsku znanost. 1958. godine dobio je župu u Klimpuhu (Klingenbach), gde je pedeset godina služio. 2007. godine je išao u penziju.

U Klimpuhu je obnovio crkvu 1976. godine. Prevodio je igrokaze i utemeljio klimpušku kazališnu grupu. Preveo je i cijelu Bibliju na gradišćanskohrvatski jezik, koja je bila bila predstavljena 24. aprila 2016. Izdao je i monografije o gradišćanskim Hrvatima, Petrovom Selu i klimpuškoj župi.

24. juna 2012. održao je svoju dijamantnu misu u Klimpuhu. Umro je u starosti 94 godina u Klimpuhu.

## Djela
* 700 Jahre St. Jakobskirche und Pfarre Klingenbach (1976)
* Die burgenländischen Kroaten im Wandel der Zeit (1986)
* Ergebnisse der Volkszählungen 1900–1981 (1986)
* Knjiga mudrosti (1996)
* Szentpéterfa = Petrovo Selo = Prostrum: 1221-1996 (1996)
* Vjerovati i živiti (2010)
* Biblija na gradišćanskohrvatskom jeziku (2014; 5 Bände)

## Vanjske veze
* ''Bibel in Burgenlandkroatisch präsentiert.'' volksgruppen.orf.at
* ''Kulturpreis an Stefan Geosits verliehen.'' volksgruppen.orf.at
* ''PREDSTAVLJENA BIBLIJA NA GRADIŠĆANSKOHRVATSKOM JEZIKU – U NOĆI KNJIGE 2016. U KNJIŽNICI HAZU.'' hazud.hr
* ''Geošić prezentirao hrvatsku Bibliju.'' volksgruppen.orf.at
* ''Centar biblijskih istraživanja'' - Geošić, Štefan. cbi.bizg.hr
* ''Umro bivši farnik Klimpuha Štefan Geošić'' volksgruppen.orf.at
Vireux-Molhain

**Vireux-Molhain** je općina od 1,467 stanovnika, na sjeveru Francuske u Departmanu Ardennes.

## Geografija

Vireux-Molhain se nalazi pored belgijske granice, prostire se duž lijeve obale rijeke Meuse, nedaleko od ušća Viroina, u kotlini u kojoj dominira brdo Vireux.

## Historija

Historija te općine vezana je uz utvrdu na brdu Vireux koja je izgrađena tokom 3. vijeka, a zatim obnovljena u srednjem vijeku. 
U njenom podnožju izrasla su sela Molhain i Vireux-Saint-Martin, duž obala Viroina i Meuse, a na suprotnoj obali selo Vireux-le-Wallerand.

Župna crkva u Molhainu postoji još od karolinških vremena, dugo je bila mjesto hodočašća zbog relikvija Svetog Armela, koje su bile u crkvi do 1563. 
Prema legendi crkvu je podigla 752. Ada, udovica grofa Wiberta od Poitiersa, sredstvima njegova rođak Pipin Mali koji je upravo tad okrunjen za okrunjen 
za franačkog kralja. 
## Reference

## Vanjske veze

*''Vireux-Molhain'' (službene stranice)
Abranovce

**Abranovce** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* Krajevi i okruzi u Slovačkoj
Grapčeva špilja

**Grapčeva špilja ** se nalazi oko 1 km jugozapadno od naselja Humca, Jelsa, otok Hvar, Hrvatska. Poznata je i kao arheološko nalazište iz mlađeg neolita (hvarska kultura), eneolitičkoga razdoblja (keramike nakovanske i ljubljanske kulture jadranskoga tipa) sve do bronzanoga doba (ilirska keramika). 

## Opis
Smještena je pri vrhu južne padine otoka Hvara, nad uvalom Virak, na nadmorskoj visini od 225 m. Ulaz u špilju gotovo je sasvim zatvoren urušenim dijelovima svoda koji se u geološkoj prošlosti nastavljao dalje prema jugu. Golemi blokovi krečnjaka, koji su po svoj prilici na tom mjestu ležali i u vrijeme neolita, oblikovali
su idealnu zaštitu za nataloženi. Upravo zahvaljujući tome, sačuvani su arheološki slojevi, jer se sav materijal odložen u špilji u njoj i zadržao.

Špilja se sastoji od jedne jedine poveće dvorane, koja je brojnim sigastim stupovima i zavjesama podijeljena na jednu veliku i nekoliko malih prostorija. Najveće dimenzije dvorane su 25 m u smjeru istok-zapad i 22 m u smjeru sjever-jug. Prema sjeveru se nastavlja desetak metara dugi hodnik koji se strmo uspinje i sasvim je zaliven
sigom. Ukupna površina dvorane iznosi oko 390 m2, od čega 320 metara prekriva humus, dok ostatak otpada na stalaktite i stalagmite koji dominiraju špiljom.
## Arheologija
Istraživanja u špilji traju - uz prekide - već više od 150 godina. Tokom dugog niza godina prikupljena je velika
količina vrijednih nalaza. Prva  istraživanja proveo je Grgur Bučić, sredinom druge polovine 19. stoljeća. Grga Novak prvi put je istraživao već 1912. god, a završio 1952. Ubrzo nakon završetka istraživanja objavio je rezultate u obliku monografije i time je taj dio historije na istočnom Jadranu poznat kao Hvarska kultura.

Sistematska iskapanja akademika Novaka u špilji su otkrila tri kulturna sloja od kojih je najzanimljiviji neolitički sloj, bogat ornamentiranom i obojenom keramikom. Keramika je okružena crtežima brodica iz čega se zaključuje da je otok Hvar već tada održavao trgovačke veze s udaljenim krajevima. Slika lađe, nađena u ovoj špilji, potječe iz 3000. godine p.n.e. Urezana je na vazi i predstavlja najstariju sliku lađe u Europi.

Arheološki muzej u gradu Hvaru ima čitav komplet oružja i alata iz tog razdoblja, uključujući kremene noževe, čekiće i strijele, različite ljudske i životinjske kosti, ljuske i keramiku iz tog razdoblja.

Adekvatan materijal ovom materijalu u Grapčevoj špilji (kao i na Korčuli i Lastovu) pronađen je i na nalazištima u zaleđu jadranske obale (Ravlića pećina), a prvenstveno u Lisičićima kod Konjica, u dolini Neretve. U literaturi se kultura naziva i Hvarsko-lisičićka kultura.
### Periodizacija
Zahvaljujući revizijskim iskopavanjima u Grapčevoj špilji obavljenim 1996. godine i na osnovu radiokarbonske analize dobijeni su apsolutni datumi za ovaj arheološki lokalitet:
* hvarski keramički stil pojavljuje se oko 5000. p.n.e. i trajao je tokom čitavog 5. milenijuma (mlađi neolit)
* postoji kontinuitet između mlađeg neolita i bakarnog doba koje traje tokom druge polovine 4. milenijuma 
* bronzano doba (Cetinska kultura) je prisutno od sredine 3. milenijuma

## Reference
Reli Kenija

**Reli Kenija** je utrka svjetskog reli prvenstva.
## Pobjednici

### Po godinama

### Višestruki pobjednici (vozači)

### Višestruki pobjednici (proizvođači)
Bitka kod Galipolja (1416)

**Bitka kod Galipolja** dogodila se 29. maja 1416. između eskadrile venecijanske mornarice i flote Osmanskog carstva u blizini osmanske pomorske baze Galipolje. Bitka je bila glavna epizoda kratkog sukoba između dviju sila i proizašla je iz osmanskih napada na venecijanske posjede i brodovlje u Egejskom moru krajem 1415. Mletačka flota, pod Pietro Loredanom, bila je zadužena za transport mletačkih izaslanika sultanu Mehmedu, ali je bio ovlašten za napad ako Osmanlije odbiju pregovarati. Naknadni događaji poznati su uglavnom iz pisma koje je Loredan napisao nakon bitke. Osmanlije su razmijenile vatru s mletačkim brodovima čim se mletačka flota približila Galipolju, prisilivši Mlečane na povlačenje.
Sljedećeg dana dvije su flote manevrirale i borile se kod Galipolja, ali je Loredan tijekom večeri uspio kontaktirati osmanske vlasti i obavijestiti ih o svojoj diplomatskoj misiji. Unatoč uvjeravanjima da će Osmanlije dočekati izaslanike, kada se mletačka flota sutradan približila gradu, osmanska je flota isplovila u susret Mlečanima i dvije strane su se brzo uplele u bitku. Mlečani su ostvarili poraznu pobjedu, ubivši osmanskog admirala, zarobili veliki dio osmanske flote i uzeli veliki broj zarobljenika, od kojih su mnogi - osobito kršćani koji su dobrovoljno služili u osmanskoj floti - bili pogubljeni. Mlečani su se zatim povukli u Tenedos kako bi nadoknadili zalihe i odmorili se. Iako je mletačka pobjeda slomila Osmanlije i potvrdila mletačku pomorsku nadmoć u Egejskom moru za sljedećih nekoliko desetljeća, rješavanje sukoba je odgođeno sve dok nije potpisan mirovni ugovor 1419. godine.
Svjetska baština u Azerbejdžanu

Azerbejdžan je članica UNESCO-a od 16. decembra 1993. Na spisku Svjetske baštine sa područja Azerbejdžana nalaze se tri spomenika: Stari grad (Baku), Nacionalni park Gobustan i Šaki

UNESCO (eng.: **U**nited **N**ations **E**ducational, **S**cientific and **C**ultural **O**rganization; Organizacija Ujedinjenih naroda za obrazovanje, nauku i kulturu) je organizacija u sastavu Ujedinjenih nacija, osnovana 16. novembra 1945. godine. Svjetska baština je organizacija u sklopu UNESCO-a koja se sastoji od "Svjetske kulturne baštine" i "Svjetske prirodne baštine". Trenutno (2022. god.) se na spisku Svjetske baštine nalazi 1.154 spomenika u 165 država članica UNESCO-a.

## Spisak Svjetske baštine u Azerbejdžanu

## Reference
Go, Dog. Go! (televizijska serija)

***Go, Dog. Go!*** je američka animirana TV serija koja se od 2021. godine emitirala na programu TV-mreže Netflix. Nastala je po ideji uticajnog producenta Adama Peltzmana te ju je napravila kompanija DreamWorks.

## Uloge

* Michela Luci - Tag Barker
* Callum Shoniker - Scooch Pooch
* Katie Griffin - Ma Barker
* Martin Roach - Paw Barker
* Tajja Isen - Cheddar Biscuit
* Lyon Smith - Spike Barker
* Judy Marshank - Grandma Marge Barker
* Patrick McKenna - Grandpaw Mort Barker
* Linda Ballantyne - Lady Lydia
* Joshua Graham - Sam Whippet
* Zarina Rocha - Kit Whiserton
* Deven Mack - Fetcher
* David Berni - Frank
* Gerard McCarthy - Leo
* Anand Rajaram - Beans
* Julie Lemieux - Hattie
* Danny Smith - Yellow
* Paul Buckley, Reno Selmser i Zoe D'Andrea - The Barkapellas

## Reference


## Vanjske veze

* 
* 
*
Dumont d'Urville (antarktička baza)

**Antarktička baza Dumont d'Urville** () je francuska istraživačka stanica na Antarktiku, smještena na otku Île des Pétrels, arhipelag Pointe-Géologie na Adelijinoj zemlji. Nazvana je po istraživaču Julesu Dumontu d'Urvilleu, čija se ekspedicija iskrcala na Stijeni Débarquement na Duoulinskim Otocima na sjeveroistoku arhipelaga 21. januara 1840. Vodi je "Francuski polarni institut Paul-Émile Victor", kao zajedničku operaciju francuskih javnih i para-javnih institucija. Predstavlja administrativno središte Adeline zemlje.

## Reference

## Vanjske veze

*  Službena stranica IPEV 
*  Terre Adélie - Dumont d'Urville (Samuel Blanc)
*  Baza Dumont d'Urville na Ifremeru
*  ''l'Astrolabe''
* A winter at the station
* COMNAP Antarctic Facilities
* COMNAP Antarctic Facilities Map
Komunistička partija Estonije

**Komunistička partija Estonije** (estonski: *Eestimaa Kommunistlik Partei*, **EKP**) bila je politička stranka u Estoniji. 

Komunistička partija Estonije službeno je osnovana 5. studenog 1920. godine, kada se Centralni komitet estonskih sekcija Ruske komunističke partije odvojio od centralne partije. Tokom prve polovice 1920-ih godina, nade u svjetsku revoluciju još su uvijek bile visoke, a estonski su komunisti gajili vlastite nade o povratku na vlast u zemlji. Raširene ekonomske i društvene krize pojačavale su njihove nade. Partijski aktivisti nisu samo morali podržavati partijsku agendu, već su morali biti spremni na ilegalne aktivnosti poput organiziranja urota, prijevoza oružja i dijeljenja propagandnih materijala, skrivanja traženih aktivista i prikupljanja informacija za revolucionare. To je dovelo do toga da je EKP bila u konstantnom sukobu s državom. 

S obzirom na činjenicu da EKP nije imala želju djelovati unutar etabliranog političkog sustava, partijski čelnici nikada se nisu potrudili legalizirati partijsko djelovanje za vrijeme nezavisne Republike Estonije, niti su odustajali od svojih zahtjeva za oružanim ustankom i ujedinjenjem sa Sovjetskim Savezom. 

Iako je podrška partiji značajno opala nakon 1917. godine, EKP je još uvijek uživala snažnu podršku među industrijskim proleterijatom, a povremeno i među seljacima bez vlastitih posjeda, nezaposlenima, učiteljima i studentima. Tokom 20-ih je godina, posebice, imala snažan utjecaj među sindikatima. Na parlamentarnim izborima, članovi EKP uvijek su dobivali više od 5% glasova, međutim nakon neuspješnog komunističkog puča iz 1924. godine, partija je uvelike izgubila podršku te je sve do 1940. godine bila svedena na svega 70 do 200 članova. 

Godine 1940., EKP je ponovo pripojena Svesaveznoj komunističkoj partiji, postavši tako ponovo regionalna organizacija koja je bila zadužena za vođenje Estonske SSR. Unutarpartijska čistka iz 1950. godine očistila je partiju od mnogih originalnih čelnika, koji su zamijenjeni novim, prominentnim estonskim komunistima koji su odrasli u Rusiji (vidi: "Jestonci"). 

Partija je ponovo razdvojena kao samostalna stranka 1990. godine, nakon što se suverenistička frakcija EKP-a odvojila i formirala zasebnu stranku; preostali estonski komunisti formirali su novu komunističku partiju, a originalna EKP službeno je raspuštena 26. ožujka 1990. godine.
Römer

**Römer** (na njemačkom "Rimski") je srednjovjekovna zgrada u Altstadtu, četvrti njemačkog grada Frankfurta na Majni, a koja predstavlja jednu od najvećih gradskih znamenitosti. Römer je smješten nasuprot Staroj crkvi sv. Nikole i služio je kao gradska vijećnica (*Rathaus*) Frankfurta preko 600 godina. Trgovačka porodica Römer ga je, zajedno s drugom zgradom, *Goldener Schwan* (Zlatni labud), prodala gradskom vijeću 11. marta 1405. i otada je služio kao vijećnica. *Haus Römer* je zapravo srednja od tri zgrade smještene na trgu *[[Römerberg (Frankfurt)|Römerberg]]*. 

*Römer* nije muzej i ponekad služi gradu u različite crkve, na primjer kao *[[Standesamt]]* odnosno gradski matični ured; vjenčaonice su smještena na prvom i drugom katu *Haus Löwenstein*.

## Vanjske veze

* Panorama Römer – Interactive 360 degree panoramas (in German)
Ned Beatty

**Ned Tomas Bejti/Biti** (; Luivil, 6. jul 1937 — Los Anđeles, 13. jun 2021) bio je američki filmski, pozorišni i televizijski glumac, koji se pojavio u preko 160 filmova i velikom broju televizijskih serija. Bio je nominovan za nagradu Oskar, dve  nagrade Emi, MTV nagradu za film za najboljeg negativca i nagradu Zlatni globus; osvojio je i nagradu Drama desk.

Imao je veliki komercijalni uspeh u filmovima, kao što su *[[TV mreža (film)|TV mreža]]* (1976), *[[Priča o igračkama 3]]* (2010). Bio je Bobi Trip u *[[Oslobađanje (film)|Oslobađanje]]*  (1972), advokat Delbert Ris iz *[[Nešvil (film)|Nešvil]]a* (1975), istražitelj Martin Dardis u filmu *[[Svi predsednikovi ljudi]]* (1976), tajni federalni agent Bob Svit u *[[Silver Strik]]u* (1976), Artur Džensen u *[[TV mreža (film)|TV mreža]]* (1976), sveštenik, otac Edvards u *[[Isterivač đavola 2: Jeretik]]* (1977), posrnuli otmičar Otis, pomagač Leks Lutora u *[[Supermen (film)|Supermen]]u* (1978) i *[[Supermen 2]]* (1980), kao desničarski milioner u filmu *[[Igračke (film)|Igračke]]* (1982), Pavel Borisov u *[[Četvrti protokol|Četvrtom protokolu]]* (1987), TV voditelj Ernest Veler u *[[Ponovo opsednuta]]* (1990), otac Rudija Ratigera u *[[Rudi (film)|Rudi]]ju* (1993), advokat MekNer u *[[Običan slučaj]]* (1995), korumpirani senator Čarls F. Mičam u *[[Na nišanu]]* (2007), kongresmen Dok Long u *[[Rat Čarlija Vilsona]]* (2007) i u animiranim filmovima kao glas medveda Lots-O'-Hagina u *[[Priča o igračkama 3]]* (2010) i Kornjača Džon u *[[Rango]]* (2011).

Nije u srodstvu sa američkim glumcem Vorenom Bejtijem.

## Reference

## Vanjske veze

*
Zastava Estonske Sovjetske Socijalističke Republike

**Zastava Estonske Sovjetske Socijalističke Republike** bila je službena zastava Estonske SSR od njezina osnivanja i pristupanja Sovjetskom Savezu 1940. godine pa do obnove suvereniteta Republike Estonije 1990. godine. Osim tipičnih komunističkih simbola (srp i čekić, zvijezda, crvena boja), zastava je od 1953. godine imala i liniju koja je simbolizirala morske valove.

Nakon sovjetske invazije u lipnju 1940. godine, Estonija je okupirana, a ubrzo i pripojena Sovjetskom Savezu pod nazivom Estonska Sovjetska Socijalistička Republika. Od 31. listopada 1940. godine, službena zastava Estonske SSR bila je sovjetska zastava s latiničnim tekstom "ENSV" iznad srpa i čekića, umjesto tradicionalne zvijezde. Nova zastava formalno je usvojena 6. veljače 1953. godine te je također koristila sovjetsku zastavu kao podlogu, s tim da je ispod srpa i čekića dodana bijelo-plava linija koja simbolizira morske valove; sličan dizajn imala je i zastava Latvijske SSR. Dizajner ove zastave bio je Paul Luhtein.

Za vrijeme Estonske SSR, estonska dijaspora i diplomacija, kao i Estonska vlada u egzilu, i dalje su koristile estonsku trobojnicu kao jedinu međunarodno priznatu zastavu Estonije; istovremeno, korištenje te zastave bilo je zabranjeno i kažnjivo na području Sovjetskog Saveza.

Estonske su vlasti 20. listopada 1988. godine ponovo dozvolile korištenje estonske trobojnice na području Estonske SSR. Dana 23. veljače 1989. godine, sovjetska zastava službeno je skinuta s Pikk Hermanna na dvorcu Toompei. Sljedećeg jutra, 24. veljače, zastava je zamijenjena estonskom trobojnicom u čast 70. obljetnice Deklaracije o nezavisnosti Estonije.

Stupanjem na snagu Zakona o državnim simbolima Estonije 8. svibnja 1990. godine, godinu dana prije potpune obnove estonskog suvereniteta 1991. godine, korištenje zastave i grba Estonske SSR službeno je stavljeno van snage.

## Povezano
* Zastava Estonije
* Zastava Sovjetskog Saveza
* Grb Estonske SSR
* Estonska SSR

## Reference
Cüneyt Arkın

**Fahrettin Cüreklibatır** (8. septembar 1937 – 28. jun 2022), poznatiji pod umjetničkim imenom **Cüneyt Arkın**, bio je turski filmski glumac, režiser, producent i majstor borilačkih vještina. Zahvaljujući nastupima u preko 300 filmova i TV serija, smatra se jednim od najistaknutijih turskih glumaca svih vremena. Arkinovi filmovi su bili u rasponu od prestižnih drama do jeftinih niskobudžetnih akcijskih filmova. Zahvaljujući njima je stekao izuzetnu popularnost i smatra se jednom od turskih nacionalnih ikona. Međunarodnoj publici je najpoznatiji po nastupu u niskobudžetnom science fiction filmu *[[Dünyayı Kurtaran Adam]]* (*Čovjek koji spašava svijet*, također poznat kao *Turski Ratovi zvijezda*).

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Official Webpage
World Socialist Web Site

**World Socialist Web Site** (; **WSWS**) je mrežno mjesto Međunarodnog komiteta Četvrte internacionale (ICFI). Sebe opisuju kao "internetske novine međunarodnog trockističkog pokreta" WSWS dnevno objavljuje članke i analize svjetskih novosti i događaja, te uključuje reportažu historijskih političkih pokreta radničke klase i sindikata.

## Informacije
WSWS web stranica je osnovana 14. februara 1998. godine. Prošla je kroz dva redizajniranja, prvi put 22. oktobra 2008, te drugi put 1. oktobra 2020.

Podržava i potpomaže međunarodnim Socijalističkim strankama jednakosti u izbornim kampanjama. Stranica nema reklama, osim materijala iz Mehring Books, vlastite izdavačke grane. Stranica se financira donacijama svojih čitatelja i pristalica. David North, američki marksistički teoretičar, služi kao predsjednik Međunarodnog uredničkog odbora stranice.

## Sadržaj
WSWS objavljuje članke o politici, financijama i ekonomiji, kulturi, policijskoj brutalnosti, rasizmu, ratu, medijskim i informativnim tehnologijama, korporativnoj moći, historiji i radničkim problemima. Također recenzira filmove, televizijske i onlajn serije, muziku, umjetnost i umjetnike, knjige i autore.

Periodično poduzima usmjerene političke kampanje, tijekom kojih se objavljuju brojni članci, videi, intervjui i perspektive na određenu temu. Među poduzetim kampanjama bile su obrane Juliana Assangea, Chelseje Manning, i Edwarda Snowdena, građanskih prava i slobode govora, i protivljenje zatvaranju i bankrotu komunalnih usluga u Detroitu.

## Degradacija u Google pretragama
Prema vašingtonskom Institutu za javnu točnost, WSWS je jula 2017. godine počela opadati u Googleovim algoritmima pretraživanja. WSWS vjeruje da je to oblik cenzure od strane Googlea, objašnjavajući da su odgovorne promjene namjerene na uklanjanje "lažnih vijesti". Koristeći dokaze od SEMrush-a, analitičkog paketa za optimizaciju web pretrage, WSWS tvrdi da je nekolicina socijalističkih i protu-ratnih internetskih novina počela primati smanjen promet od Google tražilice zbog promjena u pretraživačkom algoritmu. Između aprila i augusta 2017. WSWS je primila 67% manje prometa od Googlea nego što je dobivala inače. Google je odgovorio da ne ciljaju nijedno specifično mrežno mjesto s namjerom, te je Googleov potpresjednik Ben Gnomes napisao da je Google "podesio [svoje] signale da pomogne autoritativnim stranicama izbiti na površinu, te degradira sadržaj niske kvalitete." Filmski je tvorac John Pilger ponudio svoju podršku webinaru Davida Northa i Chrisa Hedgesa o tom problemu, obrazloživši da se WSWS-u slične stranice poput WikiLeaks, Consortium News, GlobalResearch, Democracy Now, i *[[CounterPunch]]* isto suočavaju s Googleovim etiketama o "uvredljivim sadržajem".

## Izvori

## Vanjske veze
* WSWS na srpskohrvatskom jeziku
* WSWS na engleskom jeziku
Giacomo Leopardi

**Giaocomo Leopardi** (Recanati, 1798. – Napulj, 1837.) je bio talijanski pjesnik i mislilac.

## Život

## Djela
### Glavna djela
* *Epistolario* (1810-1837), sastoji oko 900 pisama;
* *Zibaldone di pensieri* (1817-1832; posmrtno ob. 1898-1900), sastoji 4526 stranica rukopisa;
* *Discorso sopra lo stato presente dei costumi degl'italiani* (1824), filozofski traktat;
* *Operette morali* (1824-1832; ob. 1835), sastoji 24 filozofska dijaloga;
* *Canti* (1831), sastoji 41 pjesmu.
* *Paralipomeni della Batracomiomachia* (1831–1837)

### Ostala djela
* *Storia dell'Astronomia* (1813)
* *Orazione agli italiani in occasione della liberazione del Piceno* (1815)
* *Saggio sopra gli errori popolari degli antichi* (1815)
* *Appressamento della morte* (1816)
* *La vita solitaria* (1821)

### Pjesme u zbirci ''Canti''
* I. *All'Italia* (Recanati, septembar 1818)
* II. *Sopra il monumento di Dante* (Recanati, septembar–oktobar 1818)
* III. *Ad Angelo Mai* (Recanati, januar 1820)
* IV. *Nelle nozze della sorella Paolina* (Recanati, oktobar–novembar 1821)
* V. *A un vincitore nel pallone* (Recanati, novembar 1821)
* VI. *Bruto minore* (Recanati, decembar 1821)
* VII. *Alla primavera* (Recanati, januar 1822)
* VIII. *Inno ai patriarchi* (Recanati, juli 1822)
* IX. *Ultimo canto di Saffo* (Recanati, 13–19 maj 1822)
* X. *Il primo amore* (Recanati, 1817-1818)
* XI. *Il passero solitario* (Recanati, 1829/1830)
* XII. *L'infinito* (Recanati, 1819)
* XIII. *La sera del dì di festa* (Recanati, oktobar 1820)
* XIV. *Alla luna* (Recanati, 1819)
* XV. *Il sogno* (Recanati, decembar 1820)
* XVI. *La vita solitaria* (Recanati, ljeto 1821)
* XVII. *Consalvo* (Firenca, 1832)
* XVIII. *Alla sua donna* (Recanati, septembar 1823)
* XIX. *Al conte Carlo Pepoli* (Bologna, mart 1826)
* XX. *Il Risorgimento* (Pisa, 7-13 april 1828)
* XXI. *A Silvia* (Pisa, 19-20 april 1828)
* XXII. *Le ricordanze* (Recanati, august/septembar 1829)
* XXIII. *Canto notturno di un pastore errante dell'Asia* (Recanati, 1829/1830)
* XXIV. *La quiete dopo la tempesta* (Recanati, 17–20 septembar 1829)
* XXV. *Il sabato del villaggio* (Recanati, septembar 1829)
* XXVI. *Il pensiero dominante* (Firenca, oktobar 1831)
* XXVII. *Amore e morte* (Firenca, 1832)
* XXVIII. *A se stesso* (Firenca, septembar 1833)
* XXIX. *Aspasia* (Napulj, proljeće 1834)
* XXX. *Sopra un basso rilievo antico sepolcrale* (Napulj, 1834–1835)
* XXXI. *Sopra il ritratto di una bella donna* (Napulj, 1834–1835)
* XXXII. *Palinodia al marchese Gino Capponi* (Napulj, 1835)
* XXXIII. *Il tramonto della luna* (Villa Ferrigni, 1836)
* XXXIV. *La ginestra* ili *Il fiore del deserto* (Villa Ferrigni, 1836)
* XXXV. *Imitazione* (Recanati, 1818)
* XXXVI. *Scherzo* (Pisa, 15 febbraio 1828)
* XXXVII. *Odi Melisso* (Recanati, 1819)
* XXXVIII. *Io qui vagando al limitare intorno* (Recanati, 1818)
* XXXIX. *Spento il diurno raggio in occidente* (Recanati, novembar-decembar 1816)
* XL. *Dal greco di Simonide* (Recanati, 1823–24)
* XLI. *Dello stesso* (Recanati, 1823–1824)

## Vanjske veze

## Napomene

## Izvori

## Bibliografija
Destinikon

**Destinikon** je bio srednjovijekovni grad na zapadnom Balkanu.

## Destinikon
Destinikon je bio jedan od osam naseljenih gradova (καστρα) «krštene Srbije», tj. zaleđa srpske kneževine, koji se spominju u djelu *[[De administrando imperio]]* (oko 950.) cara Konstantina Porfirogenita. Destinikon je najstarija poznata prestonica Srbije i sedište prve srpske države pod Vlastimirovićima.
*De administrando imperio* spominje Destinikon kao prvi među nabrojanim gradovima  «krštene Srbije». U 32. poglavlju, Konstantin Porfirogenit govori o Klonimiru, član dinastije koji je prognan u Bugarsku i koji je marširao vojskom na Srbiju, ušavši u grad Destinikon sa namjerom da preuzme prijestolje, ali ga je knez Petar porazio oko. 896.
Točan položaj i ostaci mjesta do danas nisu utvrđeni, ali se smatra da je se nalazio na prostoru između današnjih Prijepolja i Sjenice odnosno u Raškoj ili Metohiji na relativnoj blizini granice sa tadašnjom Bugarskom.

## Mogući položaj Dostinike prema različitim autorima
* Na donjoj Drini, kod sela Disit i Desna (P. Šafarik)
* Deževa (S. Novaković, K. Grot)
* U ataru sela Vrsjenice, u okolini Sjenice (K. Jiriček, F. Šišić, S. Stanojević)
* Sjenica (A. Deroko)
* Selo Drsnik kod Peći, mjesto Jerinina kula (P. Skok, V. Korać)
* Ždrelo u Rugovskoj klisuri kod Peći ili Gradište Geđe na Belom Drimu kod Orahovca, između Đakovice i Prizrena (R. Novaković)
* Jugoistočno od Rasa (P. Petrović i P. Vlahović, 1984)
* U župi Hvosno (M. Blagojević)

## Napomene

## Reference
Naibu-reis

**Naibu-reis**, naslov je za imama koji privremeno rukovodi upražnjenom mjestom reis-ul-uleme.  

Prvi put uz funkciju reis-ul-uleme, naslov naibu-reisa je uveden u doba Ibrahima ef. Fejića 1947. godine. Naslov se nerijetko naziva i zamjenikom reis-ul-uleme, čemu on po važećim normama i odgovora. Po trenutnom Ustavu Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini iz 1997. naibu-reis također zamjenjuje reis-ul-ulemu u njegovoj odsutnosti i spriječenosti.

Trenutni naibu-reis je Enes ef. Ljevaković.

## Naibu-reisovi

## Reference

## Vanjske veze
* Mustafa ef. Spahić: Husein ef. Kavazović podsjeća na Aliju Izetbegovića
Tereza37

***Tereza37*** je hrvatski dramski film snimljen 2020. godine u režiji Danila Šerbedžije. Jedan je u valu nekoliko filmova feminističkog karaktera koji su izašli posljednih godina, pored filmova *Mater* i *Mare*, jer smješta ženski lik i priču izvan tradicionalno utvrđenih okvira. Predstavljao je hrvatsko dijelo na 94. dodjeli Oscara za najbolji internacionalni igrani film. Premijerno je prikazan na Pulskom festivalu gdje je osvojio Zlatnu arenu, te na Zagrebačkom filmskom festivalu gdje je osvojio nagradu publike.

Film se odvija u Dalmaciji, a u glavnoj ulozi filma je 37-godišnja Tereza, čiji lik tumači Lana Barić. Tereza je već deset godina udana za Marka Lučeva, pomorca koji je često odsutan na dalekim putovanjima. Marko je stereotipno nezainteresiran za svoju suprugu, posebno ako mu ona ne nosi potomstvo. Tereza se na početku filma budi u bračnom krevetu u neprijatnom trenutku - iza nje ostaje krvavi trag na bijeloj krevetnini. Na ginekološkom pregledu se spoznaje da je po četvrti put imala spontani pobačaj. U svojim problemima od svoje obitelji nema podršku, jer ju roditelji stalno pritišću i kao zgodan primjer daju njenu sestru koja već ima troje djece. Njena neosjetljiva doktorica joj u polu-šali da ideju da sljedeći puta pokuša s nekim drugim muškarcem. Ova upadica Terezu upušta u preispitivanje svoga monotonog života i braka. Markovim prvim sljedećim odlaskom, Tereza se upušta u seksualno eksperimentiranje i jednokratno se susreće sa slučajnim muškarcima, vođena svojim menstrualnim kalendarom. Tereza se postupno pretvara u sebičnu i arogantnu osobu, a njeni činovi će izazvati niz posljedica koje će joj promijeniti život.

## Reference

## Vanjske veze
*
Suzi Çelebi

**Suzi Çelebi** iz Prizrena (Pürzerrin, 15. vijek – 1524.) je bio osmanski pjesnik i historičar.

## Život
Vrlo malo se zna o njegovom životu. Pravo ime mu je bilo «Muhammad-Effendi, sin Mahmuda, sin Abdullaha», Suzi je bio pseudonim i znači «plamteći». Zna se da je rođen u Prizrenu između 1455. i 1465. 
Osnovao je vakuf u Prizrenu. Jedan dio svog života je proveo u Beogradu a po jednom nazivu u kojem se spominje (*Naqshbandi Suzi*) i po drugim podacima možemo pretpostaviti da je pripadao Nakšibendijama, jednom sufiskom redu.
Suzi Čelebi je služio kao katib osmanskog vojskovođe i eksploatatora Alije Mihaloğlua i svjedočio je mnogim pohodima i bitkama. Po povratku u Prizren napisao je *Gazavatnam Mihaloğlu*, epsku pjesmu od oko 15.000 stihova od kojih je 2.000 sačuvano i čuva se u Berlinskoj knjižnici i u «Orijentalnoj zbirci» (bivše) Jugoslavenske akademije u Zagrebu. Premda je pjesma trebala biti epska vojna kronika, pjesnik joj je unio blistavi jezik kako bi ju učinio privlačnom poput lirskog djela.
Suzi Çelebi je umro u Prizrenu i pokopan je u maloj džamiji u centru Prizrena, na lijevoj strani rijeke Bistrice. Džamija je izgrađena 1513. godine i najstarija je u gradu. Grob je ograđen malim zidom i na njemu je uklesana pjesnikova godina smrti.
Po Suzi Çelebiji je nazvana jedna ulica u Prizrenu.

## Vanjske veze

## Napomene

## Reference

## Bibliografija
Himna Estonske Sovjetske Socijalističke Republike

"**Himna Estonske Sovjetske Socijalističke Republike**" (estonski: "*Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi hümn*") bila je regionalna himna Estonske Sovjetske Socijalističke Republike od 20. srpnja 1945. do 8. svibnja 1990. godine. Izvorni tekst himne izmijejen je 21. srpnja 1956. godine kako bi se izbacilo spominjanje Staljina. "Himna Estonske Sovjetske Socijalističke Republike" izašla je iz upotrebe nakon obnove estonskog suvereniteta 1990. godine. 

Dana 3. veljače 1944. godine, Prezidij Vrhovnog sovjeta izdao je dekret naziva "O državnim himnama sovjetskih republika", koji je nalagao da svaka savezna republika ima svoju vlastitu himnu. Estonija je svoju himnu predstavila u svibnju 1944. godine; tekst je napisao Johannes Semper, dok je melodiju komponirao Gustav Ernesaks. Estonska je himna bila samo jedna od tri republičke himne (druge dvije su one Karlo-Finske i Gruzijske SSR) u kojima se nisu spominjali Rusi. Himna je službeno usvojena 20. srpnja 1945. godine. Nakon Staljinove smrti i početka destaljinizacije, treća strofa originalnog teksta promijenjena je kako bi se izbacilo spominjanje Staljina. 

Nakon obnove estonskog suvereniteta 1990., odnosno 1991. godine, "Himna Estonske SSR" je stavljena izvan uporabe, a vraćena je izvorna estonska himna, "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm". Izvođenje te himne bilo je zabranjeno i kažnjivo za vrijeme Sovjetskog Saveza.

## Reference

## Vanjske veze
* Instrumental recording in MP3 format (Full version)
* Instrumental recording in MP3 format (Short version)
* Estonian SSR Anthem 1945(Eesti NSV Hümn)
* MIDI file
* Vocal recording in MP3 format
* Lyrics - nationalanthems.info
Ahmed Munib Korkut

**Ahmed Munib [[Efendija|ef.]] Korkut** (? - Travnik, 1925.), bošnjački je pjesnik, muderis i naibu-reis u razdoblju Austro-Ugarske. Otac je Dervišu i Besimu Korkutu.

## Biografija
Najmlađi je sin Derviš Muhamed Korkuta zvanog Sidi, travničkog muftije, muderisa u medresi i šejha u tekiji. Ahmed Munib je najprije bio od 1874. godine upravitelj ruždije u Travniku, potom muderis, a prije Prvog svjetskog rata bio je i naibu-reis u Sarajevu. Pisao je pjesme na arapskom jeziku i bio je dobar kaligraf.

Umro je 1925. godine i pokopan kod džamije Lončarica u Travniku.

## Reference

## Vanjske veze
* O obitelji Korkut
Dvorac Bežanec

**Dvorac Bežanec** je višeslojni objekt u gradu Pregradi, zaštićeno kulturno dobro Republike Hrvatske.

## Opis dobra
Smješten je na padini brežuljka istočno od ceste Zagreb – Pregrada. Sagradila ga je obitelj Keglević, vjerojatno u prvoj polovini 18. st., a nakon Keglevića vlasnici su bili barun Kolenbach, potom barun Shlaum-Linden te obitelj Ottenfels-Geschwind. Barokno-klasicistička jednokatna, četverokrilna građevina s pravokutnim dvorištem u sredini. Prostorni koncept zasniva se na nizanju prostorija uz vanjske perimetralne zidove koje prate hodnici orijentirani prema dvorištu. Nekada su hodnici bili arkadno rastvoreni, međutim, nekvalitetnim intervencijama arkadni su otvori pretvoreni u prozore različitih oblika što je bitno narušilo sklad dvorišnih fasada odnosno ljepotu i ambijent dvorišta.

## Zaštita
Pod oznakom Z-2228 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština".

## Izvori
Đakovačka eparhija

**Đakovačka biskupija** (lat. Dioecesis Diacovenis) osnovana je 1981. godine.

## Izvori

Popis biskupa 
### Apostolski administratori
# Lukijan 1981.-1983.

### Biskupi
# Slavomir miklovš 1983.-1987.
Kochanovce (razvrstavanje)

**Kochanovce** može biti:
*Kochanovce (Bardjejov), naseljeno mjesto u okrugu Bardjejov, Prešovski kraj, Slovačka
*Kochanovce (Humenje), naseljeno mjesto u okrugu Humenje, Prešovski kraj, Slovačka
Jezik je dijalekt s vojskom i mornaricom

**"Jezik je dijalekt s vojskom i mornaricom"** je dosjetka o arbitrarnosti kriterija kod razlikovanja dijalekata i jezika. Ističe se utjecaj koji društveni i politički uvjeti mogu imati na percepciju zajednice o statusa svoga jezika ili dijalekta. Šaljivu izreku popularizirao je sociolingvist i naučnik jidiša Max Weinreich koji ju je čuo od jednog člana publike na jednom od njegovih predavanja.

## Weinrich
Ova se izjava obično pripisuje Maxu Weinreichu, stručnjaku za jidiš lingvistiku, koji ju je izrazio na jidišu:

Najraniji poznati objavljeni izvor je Weinreichov članak *Der YIVO un di problemen fun undzer tsayt* ( - "Yivo se suočava s poslijeratnim svijetom"; doslovno "Yivo i problemi našeg vremena") predstavljen kao govor 5. siječnja 1945. na godišnjoj konferenciji YIVO. Weinreich nije izjavio englesku verziju.

U članku Weinreich predstavlja ovu izjavu kao primjedbu revizora na nizu predavanja održanih između 13. prosinca 1943. i 12. lipnja 1944.:

U svom predavanju raspravlja ne samo o lingvističkim, već i o širim konceptima ( – dosl. jevrejstvo). Sociolingvist i naučnik jidiša Joshua Fishman sugerirao je da je možda on bio taj revizor na predavanju Weinreicha. Međutim, Fishman je pretpostavljao da se razmjena dogodila na konferenciji 1967., više od dvadeset godina kasnije od spomenutog YIVO predavanja (1945.) i u svakom slučaju ne odgovara Weinreichovom gornjem opisu.

## Ostala spominjanja
Neki naučnici vjeruju da je ovu dosjetku prvi izrekao Antoine Meillet, ali ne postoji suvremena dokumentacija o tome. Jean Laponce je 2004. primijetio da je izraz pripisan u anegdoti "*la petite histoire*" Hubertu Lyauteyu (1854–1934) na sastanku Francuske akademije (Académie française); Laponce je tu izreku nazvao "*la loi de Lyautey*" (*Lyauteyev zakon*). Randolph Quirk je definiciju adaptirao u "Jezik je dijalekt s vojskom i zastavom".

Ova se dosjetka katkad spominje i u pitanju srpskohrvatskog jezika, njegovih varijanata standardiziranih na osnovi istočnohercegovačkog poddijalekta štokavskog narječja, te statusu čakavštine i kajkavštine, koji se tradicionalno pripisuju zasebnom hrvatskom jeziku unatoč manje uzajamne razumljivosti među hrvatskim govornicima štokavice, kajkavice i čakavice, nego između međunarodnih govornika štokavice.

## Povezano
* 
* 

## Izvori
Klub Močvara

**Močvara** je klub neprofitne udruge građana Udruženje za razvoj kulture ”URK”, a otvoren je 1999. godine u Runjaninovoj ulici u Zagrebu. Od 2000. do danas djeluje u bivšoj tvornici Jedinstvo u kvartu Trnje uz obalu rijeke Save. Program Močvare sastoji se od koncerata, glazbenih slušaonica, izložbi, kazališnih predstava, filmskih i književnih programa te radionica.

## Povijest prostora
Godine 1966. u ovom prostoru je otvoren *Institut za procesnu tehniku* kao podružnica *Omladinske tvornice Jedinstvo*. Nakon raspada Sovjetskog Saveza početkom 1990-ih i smanjenja narudžbi te drugih otegotnih uvjeta poslovanja (carinskih ograničenja, otežane naplate isporučenih dobara te razdvajanja od čakovečkog Metalca sredinom 1990.) *Jedinstvo* je poslovalo sa sve više poteškoća. Pretvorbu u dioničko društvo (1992. godine) i privatizaciju vlasništva (od 1998. do 2000. godine) pratio je smanjeni opseg posla i drastično smanjenje broja zaposlenika. Krajem 90-ih godina 20. stoljeća prostor koji je bio tada pod upravom zagrebačkog *Gradskog ureda za kulturu* inicijalno se otvara gradskim kazalištima za skladištenje scenografija i ostalih materijala. Godine 1998. kazališna skupina Kufer postaje prvi dugotrajni korisnik s idejom da se u velikoj dvorani otvori kazalište namijenjeno mladim autorima i njihovim projektima. U prostoru djeluje i Pogon – Zagrebački centar za nezavisnu kulturu i mlade. To je ustanova u kulturi koju su krajem 2008. zajednički osnovali i kojom zajedno upravljaju Operacija grad i Grad Zagreb.

## Povijest kluba
Prije useljavanja u sadašnji prostor uz Trnjanski nasip, udruga je svoje programe organizirala u drugim gradskim prostorima - KSET-u, Rupi - klubu na Filozofskom fakultetu ili pak na livadama - kao što je bio festival na Ponikvama. Kao posebno važan navodi se prvi URK-ov klupski koncert u KSET-u 29. studenoga 1996. na kojem su svirali Šumski, Mance i poljski bend Ewa Braun, a plakat je napravio Igor Hofbauer, strip-autor čiji su plakati i programske knjižice vizualno najprepoznatljiviji dio Močvarina umjetničkog habitusa.

### Glazbeni izvođači
U Močvari su nastupili razni poznati glazbeni sastavi kao što su Sick of It All, Dillinger Escape Plan itd.

## Zanimljivosti
* U prostoru bivše tvornice *Jedinstvo* djeluje i kazališni umjetnik Damir Bartol Indoš.
* U blizini kluba nalazi se i Aleja skulptura na savskom nasipu koja je pokrenuta na inicijativu akademskog kipara Ratka Petrića.

## Izvori


## Vanjske veze
* Mrežna stranica ''Kluba Močvara''
* Tvornica Jedinstvo Zagreb
Karmelo Zazinović

**Karmelo Zazinović** (Kaštel Sućurac 15. srpnja 1914. - Krk, 6. ožujka 1997.) bio je krčki biskup od 1970. do 1989.

## Djetinjstvo i školovanje
Rođen je u Kaštel Sućurcu od roditelja Mije i Ankice Zazinović. Pohađao je prva četiri razreda osnovne škole u Kaštel Sućurcu, a poslijednja četiri razreda u Solinu. Potom studira na Katolički bogoslovni fakultet u Splitu od 1928. do 1933.

## Svećenik i biskup
Za svećenika Splitsko-makarske nadbiskupije je zaređen 1939. godine. Papa Pavao VI. imenovao ga je krčkim biskupom 1970. godine. Umro je u gradu Krku 6. ožujka 1997., a dva dana kasnije je pokopan u Krčkoj katedrali. Naslijedio ga je Josip Bozanić.
Hipodrom Beograd

**Hipodrom Beograd** ili **Hipodrom kod [[Careva Ćuprija (Beograd)|Careve Ćuprije]]** je hipodrom za konjske trke i najstariji sportski objekat u Beogradu u Srbiji. Izgrađen je u junu 1914. godine na državnom zemljištu pod besplatnim zakupom na 100 godina, danas je on istekao, ukazom jugoslovenskog Kralja Aleksandra I Karađorđevića Dunavskom kolu jahača „Knez Mihajlo“. Na hipodromu je 1921. godine održan prvi galopski derbi i prva trka grada Beograda, koje od tada postaju tradicionalne. U septembru 1930. godine održane su prve kasačke trke revijalnog karaktera.

Uredbom Ministarskog saveta Kraljevine Jugoslavije od 3. septembra 1934. godine isto zemljište je izdato Dunavskom kolu jahača pod zakup na period od 75 godina uz nadoknadu od 1 dinara godišnje, a upravljanje hipodromom oduzeto im je 1949. godine, nakon nacionalizacije. Trkalište potom dobija naziv "Hipodrom Beograd". U više navrata preduzeće je menjalo pravni status i delatnost, da bi konačno 29. 2. 2008. godine Odlukom Skupštine grada Beograda promenilo oblik organizovanja u JP "Hipodrom Beograd".

Pre ovog hipodroma, zabeleženo je da su se prve galopske trke u Srbiji dogodile 14. aprila 1863. pod organizacijom Kneza Mihajla Obrenovića i Srpske vlade. Trkalište je bilo uređeno na mestu iza groblja pored Carigradskog druma, gde su tada priređivani vašari. Dunavsko kolo jahača „Knez Mihajlo“ je osnovano 1890. godine kada se počelo aktivnije razvijati sportsko konjarstvo. Vladislav Ribnikar, osnivač i direktor dnevnog lista *[[Politika (novine)|Politika]]* je od 1905. godine bio pripadnikom i upravnikom Dunavskog kola, te se zalagao za izgradnju stalnog beogradskog hipodroma.

Kompanija koja stoji iza hipodroma bavi se organizovanjem takmičarskih sezona, različitih akcija na popularizaciji konjarstva i konjičkog sporta, održavanjem zelenih i parkovskih površina, saradnjom na rekreaciji i školama jahanja za osobe sa invaliditetom, donošenjem novih sadržaja na hipodromu i slično. Kroz održavanje Mediteran kupa razvija i značajne međunarodne odnose.

Hipodrom Beograd raspolaže sa četiri staze. Najduža staza od 1500 metara je peskovita i sadrži tri ugla (nije elipsasta kao što je standard) koja od džokeja traži veliku veštinu, te je široka 20 metara. Druga, radna galopska staza je takođe peskovita i prati glavnu galopsku stazu, ali je od nje znatno uža, s 5 metara širine. Kasačka staza je standardna elipsa dužine 1000 i širine 30 metara, nasuta belom kamenom rizlom. Hipodrom poseduje Kraljevu ložu za VIP posetioce, 2260 mesta za sedenje na glavnoj tribini, te dve pomoćne tribine postavljene kao nadoknadu nakon incidentnog požara na glavnom tribini.

Na beogradskom hipodromu se 2005. godine održala oproštajna turneja Bijelog dugmeta, koja je sa preko 220 hiljada ljudi postala najposećenijim koncertom sa ulaznicama na svetu, rekord koji je održan narednih 20 godina.

## Reference

## Vanjske veze
* Čekaju direktora koji će da balira seno, čisti sneg i smanji dugove („Politika”, 29. septembar 2018)
* Ostavka direktora posle pet dana („Politika”, 12. oktobar 2018)
Utrke s preponama

**Utrke s preponama** mogu biti:
* **[[Steeplechase]]** - konjičke utrke
* **[[Trčanje sa preprekama]]** - ljudske utrke
Seyhan Kurt

**Seyhan Kurt** (Grenoble, 16. 12. 1971.) je francusko–turski književnik.

## Život
Rođen u gradiću blizu Grenoblea, studirao je u Lyonu da bi kasnije podučavao dramaturgiju i povijest umjetnosti u Izmiru. Godine 1992./1993. izložio je nekoliko svojih likovnih radova u Državnoj galeriji likovnih umjetnosti u Mersinu. Nastavio je studije u Francuskoj, Italiji i magistrirao je u Ankari.
Pjesme su mu objavljivane u književnim časopisima *Varlik*, *Jurnale*, *Yom Sanat*, *Le Poète travaille*, *Cali*, *Tohum*, *Turk Dili* a neke su prevedene na više jezika.
Godine 1998. napisao je “Afaziju tuge” (*Hüznün Sözyitimleri*), što je bilo njegovo prvo djelo u žanru eseja. U ovom djelu bavio je se problemima kao što su ljudi koji se udaljavaju od sebe i svijeta, katastrofe uzrokovane ratovima, mir i čovjekoljublje te egzistencijalizam. Bio je urednik serije članaka «Osmanske studije o filozofiji» koju su pripremili akademici Odsjeka za filozofiju Univerziteta Atatürka. Godine 2020. uredio je djelo Faliha Rıfkıja Ataya (1894–1971) pod nazivom *Taymis Kıyıları* (1934.), koje se već godinama ne tiska, a koje uključuje Atayeve analize i zapažanja u Engleskoj i Europi. U knjizi *Haneden Ev Haline* (2021) skrenuo je pozornost na važnost ne samo arhitekture već i drugih disciplina (antropologija, sociologija, itd.) kada je riječ o pojmu turske kuće. U svom radu je usvojio interdisciplinarnu metodu koristeći različita područija, od turske kinematografije do usmene kulture.
Član je Međunarodnog udruženja pisaca (Švedska) i Udruženja umjetnika Antalije (Turska).

## Djela
### Pjesme
* *Kapa Gözlerini* (1993)
* *Destinos* (1995)
* *El İlanı* (2002)
* *Bizden Geçen Sular* (2004)
* *Seyyah* (2012)
* *Herkese ve Hiç Kimseye* (2017)

### Istraživanja i eseji
* *Hüznün Sözyitimleri* (1998)
* *Haneden Ev Haline* (2021)

## Vanjske veze

## Napomene

## Reference

## Bibliografija
Velika narodna skupština Turske

**Velika narodna skupština Turske** (skraćeno **TBMM** ili samo **Meclis**) je jednodomno parlamentarno tijelo odnosno zakonodavni organ Republike Turske.

## O turskoj skupštini
Turska je imala parlamentarnu povijest i prije osnivanja sadašnje narodne skupštine. Pojam turskog parlamenta je se razvio u posljednjim fazama života Osmanskog carstva (vidi: *[[Tanzimat]]*) pa je Atatürkova revolucionarna vlast zamijenila istanbulsku Opću skupštinu sa revolucionarnim parlamentom nacionalističke i republikanske orijentacije, sa sjedištem u Ankari. Prema Ustavu, ona je jedino tijelo sa zakonodavnom funkcijom. Osnovana je u Ankari 23. aprila 1920. usred Turskog rata za nezavisnost. Geslo skupštine je uklesano na zidu turskog sabora i ovako glasi:

što znači «Suverenitet bezuvjetno pripada narodu». Parlament je bio temeljni čvor političke vizije koju su razvili Mustafa Kemal Atatürk i njegovi drugovi u borbi za stvaranje nove države, udaljene od onoga što je još preživjelo Osmansko Carstvo nakon Prvog svjetskog rata.

U povijesti Turske održani su sljedeći parlamentarni izbori:

* Parlamentarni izbori 1923.
* Parlamentarni izbori 1927. 
* Parlamentarni izbori 1931.
* Parlamentarni izbori 1935.
* Parlamentarni izbori 1939.
* Parlamentarni izbori 1943.
* Parlamentarni izbori 1946.
* Parlamentarni izbori 1950.
* Parlamentarni izbori 1954.
* Parlamentarni izbori 1957.
* Parlamentarni izbori 1961.
* Parlamentarni izbori 1965.
* Parlamentarni izbori 1969.
* Parlamentarni izbori 1973.
* Parlamentarni izbori 1977.
* Parlamentarni izbori 1983.
* Parlamentarni izbori 1987.
* Parlamentarni izbori 1986.******
* Parlamentarni izbori 1991.
* Parlamentarni izbori 1995.
* Parlamentarni izbori 1999.
* Parlamentarni izbori 2002.
* Parlamentarni izbori 2003.******
* Parlamentarni izbori 2007.
* Parlamentarni izbori 2011.
* Parlamentarni izbori juna 2015
* Parlamentarni izbori novembra 2015
* Parlamentarni izbori 2018. 
* Parlamentarni izbori 2023. 

Sljedeći predsjednički izbori:
* Predsjednički izbori 2014.
* Predsjednički izbori 2018.
* Predsjednički izbori 2023.

Sljedeći ustavni referendumi:
* Referendum 1961.
* Referendum 1982.
* Referendum 1987.
* Referendum 1988.
* Referendum 2007.
* Referendum 2010.
* Referendum 2017.

Republika Turska je doživjela nekoliko državnih udara:
* Udar 1960.
* Udar 1971.
* Udar 1980.
* Udar 1993.
* Udar 1997.
* Udar 2016.

## Vanjske veze
* Stranica Turske skupštine