open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Glumačka družina Histrion

**Glumačka družina Histrion** ili **Histrioni** je hrvatska kazališna družina.

Glumačka družina Histrion nastala je u Zagrebu 11. srpnja 1975. godine. Utemeljio ju je Zlatko Vitez, koji je umjetničko-organizacijski ravnatelj, glumac, redatelj i producent družine. Histrioni su do 1985. godine kao pučki teatar izvodili predstave širom Hrvatske, nemajući matično kazalište. Od 1986. izvode kazališne predstave na zagrebačkoj Opatovini organizirajući "Histrionsko ljeto". Biraju uglavnom hrvatske autore i teme bazirane na hrvatskoj povijesti, kulturi i tradiciji, najčešće u formi satire i komedije.

Pridonijeli su popularizaciji Marije Jurić Zagorke te sudjelovali u podizanju spomenika u Tkalčićevoj ulici u Zagrebu, njoj u čast.

## Reference
Naši i vaši

***Naši i vaši*** je hrvatska humoristična TV serija u čija se pilot epizoda emitirala 2000. godine na HRT-u. Prva sezona serije imala je 7 epizoda, a druga i posljednja sezona brojila je 15 epizoda.

## Radnja

Studentica sociologije Iva, podrijetlom Hercegovka, i njezin kolega s fakulteta Neno, Zagrepčanin, objave roditeljima da će se oženiti jer očekuju dijete. I jedni i drugi roditelji protive se svadbi, no kad konačno dođe do prošnje, stvari se krenu razvijati neočekivanim tijekom.

## Epizode
### Sezona 1 (2000./2001.)
* S1E1 - **Pilot** (2000.)
* S1E2 - **Deda i baba** (2001.)
* S1E3 - **Školovanje** (2001.)
* S1E4 - **Moda** (2001.)
* S1E5 - **Podstanari** (2001.)
* S1E6 - **Zdravljak** (2001.)
* S1E7 - **Promocija** (2001.)

### Sezona 2 (2001./2002.)
* S2E1 - **Doček** (31. prosinca 2001.)
* S2E2 - **Adaptacija** (30. ožujka 2002.)
* S2E3 - **Bez imena** (6. travnja 2002.)
* S2E4 - **Ročnik** (13. travnja 2002.)
* S2E5 - **Neki to vole vruće** (20. travnja 2002.)
* S2E6 - **Uskrs** (27. travnja 2002.)
* S2E7 - **Mirovina** (4. svibnja 2002.)
* S2E8 - **Poduzeće** (11. svibnja 2002.)
* S2E9 - **Komadić sreće** (25. svibnja 2002.)
* S2E10 - **Virtuoz** (1. lipnja 2002.)
* S2E11 - **Srebrni pir** (8. lipnja 2002.)
* S2E12 - **Prošnja** (15. lipnja 2002.)
* S2E13 - **Svadba** (22. lipnja 2002.)
* S2E14 - **Zajednički život** (29. lipnja 2002.)
* S2E15 - **Garsonijera** (6. srpnja 2002.)

## Glumačka postava
### Glavna glumačka postava

### Gostujuće uloge

## Reference

## Vanjske veze
*
Bremenski Roland

**Bremenski Roland** je najpoznatiji od četiri skulpture Rolanda, zaštitnika grada Bremena. Postavljen je 1404. god. na tržišnom trgu (*Rathausplatz*), ispred Gradske vijećnice i nasuprot bremenske katedrale. Vitez Karla Velikog, Roland nosi "mač pravde" Durendart i štit ukrašen dvoglavim carskim orlom. Kipovi Rolanda pojavljuju se u mnogim gradovima bivšeg Svetog Rimskog Carstva, kao simboli slobodnih gradova (*Stadtrechte*).
Lik od vapnenca dao je izraditi bremenski izborni princ-nadbiskup Albert II. nakon što je izvorni drveni izgorio u požaru 1366. god. Skulptura je okrenuta prema crkvi u simboličnom prikazu otpora grada protiv teritorijalne pretenzije kneza-nadbiskupa.

Kao simbol građanskih sloboda, ovaj prikaz se iz Bremena proširio na druge gradove (tako i u Dubrovnik) i postao simbol nove Europe. U srpnju 2004. god., uz gradsku vijećnicu, kip je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Kip je visok 5,47 metara, a stoji na 60&nbsp;cm visokom podestu. S potpornim stupom, okrunjen baldahinom, doseže visinu od 10,21 m.

Prema legendi, Bremen će ostati slobodan i nezavisan sve dok Roland bdije nad gradom. Iz tog razloga, prema nekim navodima, drugi Rolandov kip se čuva skriven u podzemnim trezorima gradske vijećnice. Tako da može vrlo brzo biti instaliran kao zamjena, u slučaju pada originalnog kipa.

Postoji još jedan kip sličan ovomu u gradu na jugu Brazila, Rolandiji. Ovaj grad je bio raj za stotine njemačkih izbjeglica koji su bježali od gladi i Drugog svjetskog rata.

## Poveznice
* Orlandov stup u Dubrovniku

## Vanjske veze
* Bremenski Roland na UNESCOvim službenim stranicama

### Ostali projekti
Dessau-Wörlitzerovo vrtno carstvo

**Dessau-Wörlitzersko vrtno carstvo**, također poznato kao ***Engleski kraj Wörlitz***, jedan je od prvih i najvećih engleskih parkova u Njemačkoj i kontinentalnoj Europi. Nastao je u kasnom 18. stoljeću pod namjesništvu vojvode Leopolda III. od Anhalt- Dessaua (1740.-1817.). Ideju za park dobio je nakon proputovanja po Italiji, Nizozemskoj, Engleskoj, Francuskoj i Švicarskoj, sa svojim prijateljem arhitektom F. W. von Erdmannsdorffom. Pod jakim utjecajem ideala prosvjetiteljstva htjeli su formalnim vrtom prevladati barokne utjecaje naturalističkim krajolikom kao što su vidjeli na imanjima Stourhead i Ermenonville. Danas kulturni krajolik Dessau-Wörlitz obuhvaća površinu od 142&nbsp;km² u srednjem toku riječnog rezervata Elbe u njemačkoj saveznoj pokrajini Saska-Anhalt.

God. 2000., ovaj kompleks parkova je upisan na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Dijelovi

* *Oranienbaum* - najstariji dio parka (1659.-73.); nizozemsko barokno naselje s dvorcem i parkom nizozemskog princa Fridrika Henrika od Oranje.
* Rokoko *Dvorac Mosigkau* (1752.) u kojemu se nalaze djela Rubensa i van Dycka.
* Engleski park *Wörlitzer* (1769.-73.) na jezerskom rukavcu Elbe s neoklasicističkim dvorcem, sinagogom, neogotičkom crkvom sv. Petra, kućom u istom stilu i nekoliko replika grčkih hramova (uključujući Panteon).
* Neoklasicistički *Dvorac Luisium* s parkom (1774.) u Walderseeu (Dessau).
* Šumski park *Sieglitzer Berg* (započet 1777.).
* Dvorac Georgium s engleskim parkom nizozemskog princa Johna Georgea kod Erdmannsdorffa (1780.) u kojemu se nalazi velika kolekcija slika (Albrecht Dürer, Lucas Cranach Stariji, i dr.).
* *Dvorac Großkühnau* (1780.) na zapadnom obronku kompleksa s vještačkim otocima, voćnjakom i vinogradom.
* Šumarska loža *Leiner Berg* iz 1830. god. u kojoj je danas restoran.
 

file:Schloss Oranienbaum2.JPG|Dvorac Oranienbaum
file:Dessau, Schloß und Park Mosigkau.jpg|Dvorac i park Mosigkau
Datoteka:Pantheon Woerlitzer Park 1900.jpg|Panteon u parku Wörlitzer
file:Woerlitz Stein Hamilton.jpg|Vila Hamillton na kamenom otoku parka Wörlitzer
file:Wörlitz Schloss.jpg|Dvorac Wörlitz


## Napomene

## Vanjske veze

* Službene stranice vrtnog carstva Dessau-Woerlitz
* Fotografije parka Dessau-Wörlitz
Mo Yan

**Guan Moye** (Gaomi, 17. veljače 1955.), poznatiji po pseudonimu **Mo Yan**, je kineski pisac romana i kratkih priča, dobitnik Nobelove nagrade za književnost 2012. godine. Mo Yan je izrazito popularan pisac, kog je Donald Morrison iz *[[TIME]]-a* opisao kao "jednog od najpoznatijih, često zabranjivanih i naširoko piratiziranih kineskih pisaca", dok ga je Jim Leach opisao kao kinesku verziju Franza Kafke i Josepha Hellera. Zapadnoj publici najpoznatiji je po svom romanu *[[Crveni sirak]]* iz 1987. godine, koji je doživio i filmsku adaptaciju. Švedska akademija, koja je Yanu dodijelila Nobela 2012. godine, opisala je Yana kao pisca "koji, svojim magijskim realizmom spaja narodne priče, povijest i suvremenost."

## Vanjske veze

* Novelist Mo Yan Takes Aim with 41 Bombs (China Daily 27 June 2003)
* VÍDEO prize movie of Mo Yan  
* "Granta Audio: Mo Yan", *Granta*, 11 October 2012, John Freeman
* Russian site about Mo Yan
*  Mo Yan and the Politics of Language *China Digital Times* 25 February 2013.
* Mo Yan dismisses 'envious' Nobel critics *The Guardian* 28 February 2013.
* School dropout to Nobel: A consistent beauty of Mo Yan  FacenFacts
Bjørnstjerne Bjørnson

**Bjørnstjerne Martinius Bjørnson** (Kvikne, 8. prosinca 1832. – Pariz, 26. travnja 1910.), je bio norveški književnik, Nobelovac i političar. Bjørnson danas slovi kao jedna od najranijih i najvažnijih ličnosti u norveškoj dramskoj književnosti. Bjørnson je također poznat po tome što je bio član "Velike četvorice" norveških pisaca zajedno sa Henrikom Ibsenom, Jonasom Lieom i Alexanderom Kiellandom.

Bjørnstjerne Martinius Bjørnson rođen je 8. prosinca 1832. u Kvikneu. Pisao je, uglavnom, o političkim, socijalnim, moralnim i estetičkim pitanjima njegova doba.

Bio je iznimno utjecajan u stvaranju tipične škole norveških pisaca, s korijenima u ranoj norveškoj kulturi. Bjørnsonov prvi roman, *[[Sunčano brdo]]* (1857.), je bio realistični prikaz postupanja prema seljacima. Među njegovim mnogobrojnim djelima, ističe se dramska trilogija *[[Sigurd Slembe]]* (1862.) i ostale drame: *[[Marie Stuart Skotland]]* (1864.), *[[Bankrotirani]]* (1875.), i drama u dva dijela *[[Iznad naših moći]]* (1883.-1895.), te roman *[[Ribarica]]* (1868.) i serija epskih pjesama *[[Arnljot Gelline]]* (1870.).

Bjørnson je bio jedan od izvornih članova Odbora za Nobelovu nagradu, a 1903. je i sam dobio Nobelovu nagradu za književnost. Bio je, također, jedan od vođa političke „bitke“ koja je 1905. dovela do osamostaljenja Norveške. Bjørnstjerne Martinius Bjørnson umro je 26. travnja 1910. u Parizu.
Ekstrasolarni planet

**Vansolarne planete** su planete koje nisu u sklopu Sunčevog sistema, tj. sve one planete koje je kruže oko Sunca. Nazivaju se još i *egzoplanete* ili *izvansolarne planete*.

## Pronalaženje
Gotovo svi do danas otkriveni planeti imaju mase jednake ili veće masama plinovitih divova u sunčevom sustavu. Takve planete je lakše otkriti jer zbog svoje mase, odnosno gravitacijskog privlačenja, ostvaruju mjerljive učinke na kretanje matičnih zvijezda. Iako se pretpostavlja da bi ti planeti mogli biti slični plinovitim divovima sunčevog sustava, još nema konačnog odgovora. Neki od takvih planeta, otkriveni u posljednje vrijeme, imaju vrlo eliptične orbite koje ih dovode ekstremno blizu matičnoj zvijezdi. Zbog toga je na njih mnogo veći utjecaj sunčevog vjetra i zračenja, nego na plinovite divove u sunčevom sustavu, čime postaje upitno jesu li istog tipa. Prvi otkriveni egzoplanet je 51 Pegasi b.

## Povezano
* PSR 1257+12 A, egzoplanet
* PSR B1620-26c, egzoplanet
* GQ Lupi b, egzoplanet
1539.

Godina **1539** (**[[rimski brojevi|MDXXXIX]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu (1. jan./sij. po julijanskom kalendaru).

## Događaji
* siječanj - U Slavoniju stigle Ferdinandove španjolske plaćeničke čete, na čelu sa Ivanom Kaštelanovićem.
* 2. 3. - Ivan Zapolja se oženio poljskom princezom Izabelom Jagelonskom (pretnja za mirovni sporazum).
* svibanj - Turski konjanici upadali u Slavoniju. 
* 8. 5. - Sabor u Dubravi - odredbe o izdržavanju Kaštelanovićeve i Jurišićeve vojske, unovačiće se "haramije", lako naoružani pješaci. 
* 30. 5. - Hernando de Soto se iskrcao sa preko 600 ljudi u Floridi (do 1542. istražuje jugoistok današnjih SAD).
* 24. 7. - Povelja kralja Ferdinanda Ivanu i Nikoli Zrinskom: potvrđena Jurišićeva obećanja - Susjedgrad, Zelin, Kostajnica i Petrovljan kao i Medvedgrad, Rakovec i Lukavec
* 8. 8. - Opsada Herceg Novog (Castelnuova): Turci pod Barbarosom povratili Herceg Novi od Španjolaca.
** opsedali i Kotor (razrušen manastir Sv. Frana kako ga Turci ne bi iskoristili), Risan im se predao. 
* 10. 8. - Ordonansa iz Villers-Cotterêtsa: u francuskim sudovima propisana upotreba francuskog jezika, sveštenici obavezani da registruju krštenja, venčanja i sahrane.
* 7. 9. - Guru Angad postaje drugi guru Sika.
* 4. 10. - Henry VIII od Engleske sklopio bračni ugovor sa Anom 
Klevskom. 
* 27. 10. - Zrinski ubili Ivana Kacijanera u Kostajnici (dogovarao se s Turcima protiv Ferdinanda, nameravao im predati grad) - sultan Sulejman I traži od Ferdinanda da kazni ubojice.
* 7. 11. - Audijencija Ferdinandovog izaslanika Łaskog kod sultana - zamalo zatočen, produžio primirje za šest mjeseci od 1. siječnja, knezovi Zrinski izuzeti.

### Tokom/tijekom godine
* Mimar Sinan postaje Sulejmanov dvorski arhitekta. 
* U Gračanici, u vreme mitropolita Nikanora, radi štamparija (odštampan Oktoih).
* Sagrađen srpski manastir Bezdin kod Arada. 
* Tomo Nadaždi se odrekao banske časti, ostaje Petar Keglević. 
* Sukob knezova Zrinskih i biskupa Šimuna Erdeda, Zrinski i dr. napali biskupove posjede na jugu Kupe.
* Mletačka Republika uvodi *gazetu*, sitan bakarni i srebrni novac. 
* Marcos de Niza putuje današnjom Arizonom, njegov opis "Sedam gradova Cibole" motivira Coronadovu ekspediciju sljedeće godine. 
* Luteranizam se po kraljevom nalogu uvodi na danskom Islandu. 
* Kinesku provinciju Henan pogađaju suša, najezda skakavaca i kuga.

## Rođenja

* Frano Gundulić, diplomat († 1589)

## Smrti

* 13. 2. - Isabella d'Este, markiza Mantove (* 1474)
* 22. 9. - Guru Nanak, osnivač sikizma (* 1469)
* 17. 11. - Stjepan Brodarić, vacki biskup (* ca. 1480)
* Božidar Vuković, štampar (* 1460)
* Damjan Beneša, pisac grčkih i latinskih djela (* 1477)
* pribl. - Andrea Antico (Andrija Motovunjanin), nakladnik, tiskar, skladatelj (* ca. 1480)

## Reference

* Vjekoslav Klaić, Svezak treći: dio prvi..... Prva knjiga: Doba kraljeva Ferdinanda I., Maksimilijana i Rudolfa (1527-1608) (archive.org)
Albano Laziale

**Albano Laziale** je grad od 40.515 stanovnika u Italiji, južno od Rima.

## Geografija
Albano Laziale leži na masivu Colli Albaniju u Laciju, 20-ak km od Rima.

## Historija
Još u rimsko doba duž Via Appije počelo se formirati naselje Albanum, kada su bogati Rimljani počeli graditi vile uz nju, poput Pompeja i cara Domicijana. Struktura Albanuma potpuno se promijenila krajem 2. i početkom 3. vijeka kada je po nalogu cara Septimija Severa tu premještena druga partska legija. Legionari, njih oko 6000, podigli su kastrum *Castra Albana* uz koji je niklo naselje njihovih porodica i zanatlija.

Legija je ostala u Albanumu do sredine 3. vijeka, ali je grad i nakon toga ostao značajan. Dokaz tome je bazilika posvećena sv. Ivanu Krstitelju koju je 326. car Konstantin Veliki izgradio u mjestu. Istu prvilegiju imali su još samo Rim, Ostia, Napulj i Capua. Nakon pada Rimskog Carstva, kraj je bio je meta kontinuiranih napada stranih hordi. Između 6. i 9. vijeka, grad su orobili Langobardi, Goti, Franci, Alemani te nakraju i Saraceni (846).

U 10. vijeku patricijska porodica Savelli uspjela je zavladati Albanumom i obilježila je historiju grada u narednim vijekovima. Pod njihovom upravom je historijski centar mjesta dobio današnji izgled u 16. i 17. vijeku. Dominacija porodice Savelli trajala je do 1697. kada je zbog ozbiljnih novčanih problema morala prodati grad i svo zemljište oko njega kao feudalni posjed. Tada ga je na aukciji kupila papainska apostolska komora, pa je tako Albano postao dio Papinske Države.

Ključna godina za Albano bila je 1780. kada je papa Pio VI dao obnoviti Via Appiju, želivši tako skratiti put između Rima i Terracina. Tada je isušena Pontijska močvara, pa je grad ponovno postao privlačan za stanovnike višeg sloja. Nakon obnove Papinske Države 1816. Albano je postao jedna od osamnaest njenih provincija i sjedište vlade. Strašna godina u histriji Albana bila je 1867. kad je puno stanovnika pomrlo od epidemije kolere. Albano je 1870. postao dio Kraljevine Italije i sjedište okružnog suda. Prefiks *Lazio* dodan je imenu grada 1882. kako bi se razlikovao od drugih istoimenih gradova Kraljevine Italije.

Albano je 1. februara 1944. bio bombardiran od strane saveznika, a u tim napadima poginulo je stotinjak stanovnika. Nakon Drugog svjetskog rata, grad se brzo oporavio, tako da je danas značajni trgovački centar u okolici Rima.

## Atrakcije
Albano ima brojne spomenike iz rimskog doba, uključujući cisterne, amfiteatar Septimija Severa, Karakaline terme, Nimfeum i mnogi druge. U okolici grada je Park prirode Castelli Romani i jezero Albano.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada
Crveni patuljak

**Crveni patuljci** su manje aktivne, hladnije zvijezde, slabije po masi od sunca. Najbrojnija su vrsta zvijezda u Mliječnom putu - prema nekim procjenama, i do 80% zvijezda su ovog tipa.

## Karakteristika
Crvene zvijezde su dio glavnog niza i spektralnog tipa M. Imaju između 8 i 57 posto sunčeve mase. Da imaju manju masu, ona ne bi bila dovoljno velika da uputi fuziju vodika i postao bi smeđi patuljak. Zvijezde s malo većom masom su narančasti patuljci spektralnog tipa K.

Masa tipičnog crvenog patuljka spektralnog tipa M je oko 10 posto mase sunca, ima oko 10 posto radijusa sunca.

Kako crveni patuljak nema puno mase, fuzija vodika u centru zvijezde događa se jako sporo, a zbog toga je i "produkcija" energije niska. Temperatura tih zvijezda je oko 2200 do 3800 kelvina (Sunce ima temperaturu oko 5800 kelvina na površini). Zato te zvijezde emitiraju vecinom infracrveno svjetlo.

Transport energije iz centra objekata do površine funkcionira samo preko termike jer je gustoća crvenog patuljka veća u odnosu na sunce (zbog manjeg pritiska svjetla i niže temperature). Fotoni producirani u centru nikad ne dođu do površine.

### Daljnji razvoj

Promjena vodika u helij u centru zvijezde zbog manjeg pritiska se sporije dešava nego na primjer u suncu, vrijeme i dužina života takve zvijezde može trajati od nekoliko desetaka milijardi godina do nekoliko bilijuna godina. To je i jedan od razloga zašto toliko tih zvijezda ima u svemiru.

U trenutku kad je fuzija vodika u helij okončana zvijezda se skupi. Oslobođena gravitacijska energija pretvara se u toplinu. Ta nova energija se konvekcijski transportira k površini i tu omogućuje još jedno vrijeme takozvano gorenje oklopa, tijekom kojega se vodik opet pretvara u helij. Poslije toga crveni patuljak pređe u fazu bijelog patuljka ali nikad u fazu crvenog diva jer mu je masa premalena.

### Motrenje
Crveni patuljci su slabog sjaja, pa na našem nebu ni jedan nije dovoljno sjajan da bi ga se vidjelo golim okom. Najbliža zvijezda (osim Sunca naravno) je crveni patuljak Proxima Kentaur (Proxima Centauri] spektralnog tipa M5 i udaljena je 4,24 svjetlosnih godina. Od 30 najbližih zvijezda, dvadeset su crveni patuljci.

## Poveznice

* Spektralna klasa
## Reference

## Literatura
* Alpert, Mark (2005): *Red Star Rising*. Scientific American, November 2005, p.&nbsp;15.

## Vanjske veze
* Crveni Patuljci
Tehnološka singularnost

**Tehnološka singularnost** je kada vreme prestaje da ima ulogu zbog brzine prenosa informacija i tehnologije.
Preciznije, tehnološka singularnost je hipotetička tačka u budućnosti u kojoj tehnološki razvoj civilizacije dobija sve veće ubrzanje u sve kraćim intervalima vremena i teži ka beskonačnosti u formi eksponencijalne funkcije.

Tehnološka singularnost se odnosi na ideju da će tehnološki progres dostići veliku vrednost u skoroj budućnosti. Ova ideja je podstaknuta posmatranjem ubrzavajućeg napretka u polju zdravlja, tehnologije i kapaciteta ljudi kod obrade informacija.

Projektovanje ovih kapaciteta u budućnost je navelo veliki broj filozofa da predvide u skorije vreme pojavljivanje veštačkih inteligencija koje se same unapređuju ili superinteligencija, što je izvan trenutnih ljudskih sposobnosti, pa postaje nemoguće razumeti ga sa današnjom koncepcijom sveta. Dakle, tehnološka singularnost može da se gleda kao metasistemska tranzicija ili transcedencija ka potpuno novim mogućnostima uma, društva i tehnologije.
## Vanjske veze
* Ray Kurzweil, ''The Singularity is Near''
* Singularnosti i noćne more: ekstremi optimizma i pesimizma o ljudskoj budućnosti David Brin
* Kritička rasprava o konceptu singularnosti Robin Hanson
* Da li je singularnost iza ugla Robin Hanson
Breskva

**Breskva** (latinski: *Prunus persica* ili *Malum persicum*) je biljka iz porodice ruža (rosaceae) iz potporodice - *Prunoideae*, reda šljiva (prunus)
koja rađa istoimene plodove.

U našim krajevima su se breskve dugo vremena zvale **praske** , od krivo izgovorenog latinskog *persicum*, jer su se zvale *malum persicum* =perzijske jabuke.
## Karakteristike
Stablo breskve je nisko i rijetko doseže visinu od 6,5 m, stabla na plantažama uobičajeno su visoka 3 do 4 m, jer se režu da ne izrastu iznad te visine. Listovi su joj sjajno zeleni i šiljati, dugi od 7-15 cm i 2–3&nbsp;cm široki, obično imaju žlijezde koje izlučuju tekućinu koja privlači mrave i druge kukce. Cvjeta rano, prije listanja, na čvorovima duž izboja prethodne sezone rasta. Cvijetovi su pojedinačni ili u grupama od 2-3, ružičaste (ponekad bijele) boje, sa 5 latica, promjera 2,5 – 3&nbsp;cm.

Tučak se sastoji od jedne relativno duge *plodnice* iz čijeg se bazalnog dijela - *sjemenika*, razvije plod. Plod je koštunica s jednom velikom sjemenkom zatvorenoj u tvrdoj koštici. Plod breskve ima žuto ili bijelkasto tijelo, vrlo ukusno, glatke ili dlakave kože što zavisi od sorte. Zajedno s višnjama, šljivama i marelicama, breskva spada u koštunjičavo voće.

Stabla breskve ne podnose velike hladnoće, pa se nemogu uspješno uzgajati tamo gdje se temperature spuštaju na -23&nbsp;°C - 26&nbsp;°C. S druge strane, ne rastu ni tamo gdje su zime suviše blage, jer većina sorti zahtijeva zimsku pauzu, da bi nakon tog u proljeće ponovno potekli sokovi. Breskvama odgovara različiti tip tla, ali najbolje rastu na dobro isušenim pješčanim ili šljunčanim ilovinama. Na većini tla breskve dobro reagiraju na dodatno gnojenje dušičnim gnojima, koje im pospješuje rast. Stabla su obično obrezuju jednom godišnje kako bi se spriječilo da ne izrastu previše u visinu, već da rastu u širinu i budu dovoljno prozračna, da svi cvjetovi prime dovoljno sunca.

Drvo breskve ima relativno kratki životni vijek, u usporedbi s nekim drugim voćkama. U nekim regijama voćnjaci breskvi se obnavljaju nakon 8 do 10 godina, ali ima drva koja žive 20 do 25, pa čak i više i rađaju plodove, ali to ovisi o njihovoj otpornosti na bolesti, štetočine i oštećenja tokom zime.

## Historija kultivacije
Breskve vjerojatno potječu iz Kine, a zatim su se proširile na zapad preko Perzije do mediteranskih zemalja još za antike, a kasnije i po ostaloj Evropi.
Španjolci su prenijeli breskve u Novi svijet, već oko 1600. u Meksiko. Vijekovima je uzgoj i selekcija novih sorti bresaka uglavnom bila ograničena na plemićke vrtove. Plantažni uzgoj velikih količina breskvi nije postojao sve do 19. vijeka, kad se počeo razvijati u Sjedinjenim Američkim Državama. Vrste uzgajane po tim ranim plantažama, bile su često vrlo loše kvalitete. Tek od 20. vijeka se selekcijom došlo do kvalitetnih sorti koje se danas uzgajaju po velikim voćnjacima.

## Reference

## Vanjske veze

* ''peach'' na portalu Encyclopædia Britannica
Kamerton

Međunarodnim sporazumom koji je potpisan 1939. godine, dogovoreno je da **kamerni ton**, **kamerton** (, , , , ) ili *normalno a*, ima frekvenciju od **a<sup>1</sup> = 440&nbsp;Hz** i da služi za što tačnije određivanje odnosa tonova po visini, tj., da bude zvanična standardna visina za štimovanje muzičkih instrumenata.

Od strane Međunarodne organizacije za standarde (ISO), 1955. godine ozvaničena je kao standard pod nazivom **ISO 16**.

## Kratki istorijat
Vremenom, ova visina je varirala, bilo zbog geografskog područja ili zbog proizvođača muzičkih instrumenta. U 17. veku u Evropi, štimovanje po tonu a1 se kretalo od oko **374&nbsp;Hz – 403&nbsp;Hz**. Postoje istorijski primeri instrumenata, zvučne viljuške ili standarda u rasponu od **a<sup>1</sup> = 309&nbsp;Hz** do **a<sup>1</sup> = 455.3&nbsp;Hz**. U Baroku je bilo **a<sup>1</sup> = 415&nbsp;Hz**.

## Kako se danas štimuje
Iako je zvanični standard za kamerni ton danas **a<sup>1</sup> = 440&nbsp;Hz**, neki orkestri i kamerni ansambli više vole da se naštimuju malo više, na **a<sup>1</sup> = 442&nbsp;Hz** ili čak **a<sup>1</sup> = 444&nbsp;Hz**.

## Povezano
* [Štimovanje [klarinetista] i klarinet]
* Spisak muzičkih instrumenata
* Transpozicija
* Čitanje s lista
* Muzičar
* Ton

## Reference
Ostia

**Ostia** ili **Ostia Lido**, **Lido di Roma** ili pak **Lido di Ostia** je XVIII frazione grada Rima u Italiji, od 100.000 stanovnika. Ostiju se često miješa s antičkom Ostijom Anticom koja leži 5&nbsp;km jugozapadno od nove Ostie. Uz Mestre pored Venecije, to je najveće naselje u Italiji koje nema status grada, već je samo gradski kvart.

## Geografija
Ostia leži udaljena 35 km od Rima, na ušću Tibra u Tirensko more, u regiji Lazio. S druge strane Tibra leži Fiumicino, poznat po rimskom aerodromu Leonardo da Vinci.

## Historija
Nova Ostia počela se formirati kao naselje tek kad je 1884. isušena močvara na ušću i nestalo opasnosti od malarije. Naselje se je počelo ubrzanije razvijati od 1924. kad je izgrađena gradska željeznica Rim – Ostia, nakon čega je Ostija postala omiljeno izletište Rimljana koji su izgradili brojne vile uz obalu Tirenskog mora.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Ostie
Ed (TV serija)

**Ed** je američka televizijska serija koja je trajala 4 sezone od 2000. godine. U naslovnoj ulozi odvjetnika koji se vraća u svoj rodni gradić nastupao je kanadski glumac Tom Cavanagh. Zbog loše gledanosti, serija je otkazana 2004. godine.

U Hrvatskoj je prikazivana na programu HRT.

## O seriji

### Premisa

Ed Stevens je njujorški pravnik koji, nakon što dozna da ga supruga vara, stavlja zarez na pogrešno mjesto u spisu od 500 stranica, zbog čega njegova tvrtka gubi milijune, a on sam zarađuje otkaz.
Seli u svoj rodni gradić Stuckeyville, gdje kupuje kuglanu u kojoj kasnije počinje i ponovno prakticirati pravo, a pritom kroz četiri sezone pokušava osvojiti ženu svojih snova, Carol Vessey.

### Mjesto i vrijeme radnje

Radnja je smještena u fiktivni srednjeamerički gradić Stuckeyville (doslovni prijevod: *grad u kojem je zapeo*), koji simbolizira mirni, predgradski život u kontrastu s užurbanim, hladnim New Yorkom iz kojeg Ed na početku serije stiže. Odvija se u sadašnjem vremenu (2000tima, točnije 2000. - 2004. godine).

## Nagrade i nominacije

* Zlatni globus, 2002.
** Nominacija za najboljeg glavnog glumca u TV seriji, žanr komedije (nominiran je Tom Cavanagh).
* Emmy, 2001.
** Nominacija za najbolji *[[casting]]* u TV seriji, žanr komedije (nominirani su Bonnie Zane, Todd M Thaler, Jonathan Strauss, Carol Kelsay i Brett Goldtein).
** Nominacija za najbolju režiju u TV seriji, žanr komedije (nominiran je Jeff Frawley za pilot-epizodu).
** Nominacija za najbolji scenarij u TV seriji, žanr komedije (nominiranu su Rob Burnett i Jon Beckerman za pilot-epizodu).
* Writer's Guild Association, 2003.
** Nominacija za najbolji scenarij u epizodnoj komediji (nominirani su Tom Burnett i Jon Beckerman za epizodu "The Wedding").

## Uloge

## Vanjske veze
* Virtualna zajednica ''Stuckeyville'' 
* O seriji na IMDB-u
Šest stepeni Kevina Bacona

**Šest stepeni Kevina Bacona** () je salonska (društvena) igra temeljena na konceptu šest stepeni razdvojenosti u kojoj učesnici testiraju vlastito poznavanje hollywoodske i svjetske filmografije. Učesnici za cilj imaju otkriti najkraću vezu između bilo kojeg glumca i glumice sa Kevinom Baconom, američkim karakternim glumcem poznatim po izuzetno plodnoj filmografiji; igra pretpostavlja da se svako ime u suvremenoj američkoj ili svjetskoj filmskoj industriji može povezati s Baconom kroz najmanje šest koraka odnosno zajedničkih nastupa u filmovima ili TV serijama.

Stvaranje igre je, iako nehotično, potakao sam Bacon kada je dao intervju za časopis ''Premiere'' u januaru nastojeći promovirati film *[[The River Wild]]*; u njemu je primjetio da je radio sa svakim u Hollywoodu ili je svatko u Hollywoodu radio s njim. 7. aprila 1994. se na Usenetovoj newgrupi rec.arts.movies započela dugotrajna rasprava "Kevin Bacon is the Center of the Universe" appeared. Otprilike u isto vrijeme su tri studenta Albright Collegea - Craig Fass, Brian Turtle i Mike Ginelli - zbog snježne oluje bili prisiljeni jednu večer provesti gledajući filmove na televiziji; nakon filma *[[Footloose (1984 film)|Footloose]]* je slijedio film *[[The Air Up There]]*; s obzirom da je u oba filma glavnu ulogu tumačio Bacon, palo im je na pamet smisliti igru. Na temelju nje su 1996. izdali knjigu, a potom je kompanija Endless Games izdala i igru na ploči.

Sam Bacon, koji je ispočetka mislio da se igra s njime izruguje, prihvatio je koncept i koristio ga za TV-reklame, kao i ime vlastite humanitarne organizacije SixDegrees.org.

## Izvori

## Vanjske veze
* Find The Bacon  - is a site built for finding the connections between actors and the movies they have played in.
* Six Degrees of Lois Weisberg - Suggests that Bacon connects to many actors because he acts in many different kinds of roles and films.
* The Oracle of Bacon computes the Bacon number of any actor or actress from IMDb data
* Cinema FreeNet Movie Connector  finds links between stars, but can also use directors and producers.
* Six Degrees of Wikipedia 
* Cinemadoku  - a web game that combines Six Degree actor connections with the grid-logic of Sudoku.
Zvučna viljuška

**Zvučna viljuška**, **akustička viljuška** ili **dijapazon** (, , , , ) je akustički instrument koji ima oblik izdužene potkovice sa drškom (*vidi sliku desno*).
Udarom jednog njenog kraka, dolazi do stanja vibracije pri čemu nastaje *osnovni* ili kamerni ton.

Ton zvučne viljuške je slab, te se ona drškom prislanja na neko rezonantno telo, npr. dasku.
## Šta je kamerni ton
Međunarodnim sporazumom koji je potpisan 1939. godine, dogovoreno je da **kamerni ton**, **kamerton** ili *normalno a*, ima frekvenciju od **a<sup>1</sup> = 440&nbsp;Hz** i da služi za što tačnije određivanje odnosa tonova po visini, tj., da bude zvanična standardna visina za štimovanje muzičkih instrumenata i davanje intonacije pri horskom pevanju.

## Povezano
* [Štimovanje [klarinetista] i klarinet]
* Spisak muzičkih instrumenata
* Transpozicija
* Čitanje s lista
* Muzičar

## Reference
Eisleben

**Eisleben** je njemački grad u pokrajini Saska-Anhalt, poznat kao rodno mjesto Martina Luthera, te je njegovo službeno ime **Lutherstadt Eisleben**. Grad se nalazi na pola puta željezničke pruge od Kassela do Hallea. Podijeljen je na stari (*Altstadt*) i novi grad (*Neustadt*) koji je stvoren kao naselje rudara u 14. stoljeću. Eisleben je bio glavni grad okruga *Mansfelder Land*, te je sjedište *Verwaltungsgemeinschafta* ("kolektivna općina") Lutherstadt Eisleben.

## Historija

Eisleben je prvi put spomenut 997. god. kao tržno mjesto ***Islebia*** koje je 1180. god. postalo gradom. U Eislebenu je 1256. godine rođena Sveta Gertruda, benediktinska opatica, u vrijeme kada je grad pripadao Tiringiji u sklopu Svetog Rimskog Carstva.

Eisleben je od 15. stoljeća pripadao grofovima Mansfelda, dok nije potpao pod Saski elektorat 1780. god. U to vrijeme grad je procvjetao zahvaljujući rudnicima bakra i srebra. U njemu je 10. listopada 1483. god. rođen i Martin Luther, u ulici poznatoj kao * Lange Gasse*. Njegov otac je, poput mnogih stanovnika, bio rudar koji se preselio u Mansfeld godinu dana nakon Martinova rođenja. Iako je većinu života proveo u Wittenbergu, Martin Luther je često propovijedao u Eislebenu te je tu i umro 1546. god. Eisleben je iskoristio ove činjenice i već 1689. pokrenuo "vjerski turizam", kao pionir u Njemačkoj.

God. 1815., pripada Saskoj provinciji Kraljevine Prusije, a nakon Drugog svjetskog rata spada u novoosnovanu pokrajinu DDR-a, Saska-Anhalt.

## Znamenitosti
God. 1997.,* Kuća rođenja*, ali i *Kuća smrti* Martina Luthera proglašene su UNESCO-vom svjetskom baštinom. Prva je najstarija kuća u gradu, ali značajno obnovljena u historicističkom stilu u 19. st., dok je druga pretvorena u Lutherov muzej.

U gradu se nalaze i crkve *Sv. Petra i Pavla* (gdje je Martin Luther kršten) i *Crkva sv. Andrije* u kojoj je izveo svoju posljednju propovijed.


file:Luther Eisleben01.jpg|Spomenik Martinu Lutheru (Rudolf Siemering)
file:Luthers Birth House- School for the Poor-1.jpg|Rodna kuća Martina Luthera
file:Luthers Sterbehaus Eisleben.jpg|Kuća u kojoj je umro Martin Luther
file:Eisleben-001.jpg|Crkva sv. Andrije


## Međunarodna saradnja




## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
### Ostali projekti

* Lutherova mjesta u Eislebenu i Wittenbergu na službenim stranicama UNESCO-a
* Službena stranica grada
* Lutherova mjesta u Eislebenu
Opatija Maulbronn

**Opatija Maulbronn** (njemački: *Kloster Maulbronn*) je najbolje očuvani srednjovjekovni samostanski kompleks cistercita u Europi, ponajviše zbog opsežnog sustava vodoopskrbe, brojnih rezorvoara i kanala. Nalazi se na obronku grada Maulbronna u Njemačkoj pokrajini Baden-Württemberg, a od grada je odijeljen utvrdbenim zidovima.

Samostan je osnovan 1147. godine pod nadležnošću prvog cistercitskog pape, Eugenija III.. Glavna crkva je izgrađena u prijelaznom stilu između romanike i gotike, a posvetio ju je 1178. god. Arnold, biskup Speyera. Brojne druge građevine, poput: liječilišta, spavaonica, podruma, prijemne dvorane, trijema, južnog klaustra, dvorane, utvrde, menze, mlina i kapele, izgrađeni su tijekom 13. stoljeća. Zapadni, istočni i sjeverni klaustar su iz 14. stoljeća, poput i većine utvrda i fontane.

Kada je izbila protestantska reformacija, vojvoda od Württemberga je okupirao samostan i 1504. god. u njemu izgradio svoju lovačku kuću s konjušnicom. Pola stoljeća kasnije, bivša opatija je predata na uporabu protestantskom sjemeništu, danas *Evanđelističko sjemenište Maulbronna i Blaubeurena*, u čijem je vlasništvu sve do danas. Protestanstski svećenici su prihvatili cistercitske građevine i nadogradili još neke prostorije.

Samostan je mjesto radnje u noveli *[[Ispod kotača]]* (Hermann Hesse), a na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi upisan je 1993. god. Prikaz opatije Maulbronn će se naći na stražnjoj strani kovanice od €2 pokrajine Baden-Württemberg za Njemačku 2013. godine.


file:Maulbronn Kloster 01.jpg|Maulbronnski klaustar
file:Maulbronn 3530.JPG|Narteks opatijske crkve
file:Laymen's church - Maulbronn Monastery - Maulbronn - Germany 2017 (3).jpg|Opatijska crkva iznutra
file:Maulbronn 3475.JPG|Oratorij iznutra
file:KlosterMaulbronnParadiesPortal.jpg|Rajski portal


## Bilješke i izvori

## Vanjske veze

* Službene stranice opatije Maulbronn
Aleksa Šantić (TV serija)

**Aleksa Šantić** je jugoslovenska televizijska serija, jedna od poslednjih snimljenih pred raspad Jugoslavije 1991. i originalno emitovana 1992. godine na programu Televizije Beograd. Po žanru je biografska i bavi se životom bosanskohercegovačkog pesnika Alekse Šantića čiji lik tumači Branislav Lečić. Scenario za seriju napisali su Đorđe Lebović i Josip Lešić prema Lešićevom romanu „Aleksa Šantić-roman o pjesnikovom životu“. Dramaturgiju su radili Abdulah Sidran, Tarik Haverić i Bojana Andrić, dok je direktor serije bila Olja Varagić. Režiju je potpisao Aleksandar Jevđević. Pesme Alekse Šantića otpevao je pevač Dragan Stojnić.

## Spisak epizoda

## Uloge

## Kaskader
* Milan Mitić

## Zanimljivosti
* Serija je snimana 282 dana. U njoj je bilo angažovano 126 glumaca, 47 epizodista i 7453 statista. Snimano je 23 dana, na preko 170 objekata.

## Povezano
* Moj brat Aleksa

## Vanjske veze
*
Saving Grace (TV serija)

***Saving Grace*** je američka policijska TV-serija (s elementima fantastike) koja se originalno emitirala na programu kablovskog kanala TNT od 2007. do 2010. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Holly Hunter, je Grace Hannadarko, promiskuitetu i alkoholu sklona policijska detektivka iz Oklahoma Cityja. Radnja započinje nakon što poslije jedne pijanke automobilom zgazi pješaka i, nakon što se Bogu pomoli za pomoć, ona dolazi u obliku anđela po imenu Earl (čiji lik tumači Leon Rippy); on je pokušava izvesti na pravi put i pomoći joj da nekako uspije pomiriti svoj svakodnevni posao istraživanja teških zločina sa kompliciranim privatnim životom.

Seriju je stvorila Nancy Miller, koja je rodom iz Oklahoma Cityja i koja se, usprkos toga što je serija najvećim dijelom snimana u Los Angelesu i Vancouveru, trudila da bude što autentičniji prikaz njenog rodnog grada. U seriji se nalaze i reference na bombaški napad u Oklahoma Cityju, u kome je poginula i sestra naslovne protagonistice.

Na prostoru bivše Jugoslavije je bila prikazivana na kanalu Fox Crime pod naslovom ***Milosrdna Grace***.

## Glumačka postava i likovi

* Holly Hunter ... Grace Hanadarko
* Leon Rippy ... Earl
* Kenny Johnson ... Hamilton "Ham" Dewey
* Laura San Giacomo ... Rhetta Rodriguez
* Bailey Chase ... Butch Ada
* Gregory Norman Cruz ... Bobby Stillwater
* Lorraine Toussaint ... Kapetanica Kate Perry
* Dylan Minnette ... Clay Norman
* Bokeem Woodbine ... Leon Cooley
* Tom Irwin ... Otac Johnny Hanadarko
* Yaani King ... Neely Lloyd
* Mark L. Taylor ... Henry Silver

## Vanjske veze
*
Operacija Dunavski vilenjak

**Operacija Dunavski Vilenjak** je predstavljala neuspešan pokušaj proboja oko 200 patrolnih čamaca, sanitetskih brodova i barži nemačke crnomorske flote Dunavom od Crnog mora do Beograda u septembru 1944. godine.

Kada je u leto 1944. Crvena armija slomila nemački otpor u Besarabiji i Rumunija prešla na stranu anti-hitlerovske koalicije, situacija za nemačku crnomorsku flotu je postala očajna. Zato su pokušali da izvrše proboj, uz pratnju borbene grupe Re na južnoj obali Dunava i 92. motorizovane grenadirske brigade sa rumunske strane. U pokušaju povlačanja, deo nemačke flote pod komandom kontra-admirala Paula Ziba, je ie imao velike gubitke i stotine poginulih protiv Rumuna kod Černavode i Kalafata. Kada su stigli do Đerdapske klisure, uvideli su da je dalji proboj nemoguć. Odluka da se flota potopi je donesena jer su Sovjeti stigli do Dunava. Potapanje je vršeno 7. septembra kod Prahova i 14. i 16/17. septembra kod Brze Palanke.

Nekoliko brodova je izvađeno posle rata i služili su u rečnoj flotili JNA. Međutim, većina brodova sa neeksplodiranim eksplozivnim sredstvima još uvek leži na dnu Dunava i otežava plovidbu Dunavom u periodu niskog vodostaja.
Carlo Maderno

**Carlo Maderno** (* Bissone (Ticino) 1556. - † Rim, 30. januar, 1629.) bio je talijanski arhitekt ranog baroka, jedan od kreatora tog stila, koji je najveći i najplodniji dio života proveo u Rimu.

Najpoznatije *Madernino* djelo je fasada *[[Bazilika sv. Petra|Bazilike sv. Petra]]* u Rimu.
## Biografija
*Carlo Maderno* je svoju karijeru arhitekta počeo u Rimu, pomažući svom stricu Domenicu Fontani. Njegova prva veća rimska narudžba, bila je fasada za crkvu Santa Susanna koju je izveo od 1597. do 1603., koja ga je izbacila u vrh, pa je nakon tog - 1603. postavljen za glavnog arhitekta koji je trebao dovršiti Baziliku sv. Petra. 

Po nalogu pape Pavla V. *Maderno* je 1607. je projektirao novi duži brod i novu fasadu za baziliku.

*Madernove* preinake na bazilici bile su u skladu sa duhom protureformacije, dodavanjem broda izmjenjen je michelangelov orginalni centralni tlocrt grčkog križa u longitudinalni u stilu latinskog križa. Na taj način se bazilika vratila shemi ranokršćanskih i srednjovjekovnih katedrala. *Madernu* su zbog fasade često kritizirali, s jedne strane da je narušio efekt Michelangelova kupole a s druge zbog teških masivnih stupova, koji su objekt učinili manjim nego što jest. 

Jedini objekt koji je u potpunosti projektirao i izveo *Maderno* je bila crkva Santa Maria della Vittoria u Rimu (1608. - 1620.); svi njegovi ostali radovi, poput bazilike Sant'Andrea della Valle, svodili su se na dovršenje započetih projekata drugih arhitekata.

Palazzo Barberini koji Maderno projektirao 1625. za porodicu pape Urbana VIII., dovršili su Francesco Borromini i Gian Lorenzo Bernini, arhitekti na koje je *Maderno* znatno utjecao.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Carlo Maderno'' na portalu Catholic Encyclopedia 
* ''Carlo Maderno'' na portalu Encyclopædia Britannica
Ticino

**Kanton Ticino** službeno **Republika i Kanton Ticino** (talijanski: *Repubblica e Cantone Ticino*) je najjužniji Švicarski kanton sa većinskim stanovništom kojem je materinji jezik - talijanski. 

Ime je dobio po istoimenoj rijeci Ticino, glavni grad kantona je Bellinzona. 
*Ticino* je jedini švicarski kanton, u kojem je talijanski službeni jezik.
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Ticino
Zürich (kanton)

**Kanton Zürich** (njemački: *Zürich*, francuski: *Zurich*, talijanski: *Zurigo*, romanš: *Turitg*, latinski: *Turicum*) je najmnoljudniji kanton na sjeveru Švicarske. 

Glavni grad kantona je Zürich najveći i privredno najznačajniji grad Švicarske. 
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Zürich
Geneva (kanton)

**Kanton Geneva** (francuski: *République et Canton de Genève*) je kanton na krajnjem zapadu Švicarske. 

Kanton leži duž zapadne obale Ženevskog jezera, kao i glavni grad Geneva, 
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Geneva
Appenzell Innerrhoden

**Kanton Appenzell Innerrhoden** ponekad nazivan **Appenzell unutarnji Rhodes** je najmanji kanton po broju stanovnika na sjeveroistoku Švicarske. 

Glavni grad kantona je Appenzell, *Appenzell Innerrhoden* je poznat po konzervativnosti, žene su dobile pravo glasa tek 1991.
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Appenzell Innerrhoden
Basel-Stadt

**Kanton Basel-Stadt** prevedeno **Grad Bazel** je površinom najmanji kanton na sjeveru Švicarske, na tromeđi sa Francuskom i Njemačkom.

Glavni grad kantona je Basel i gotovo jedini, jer u kantonu ima samo još dva grada Bettingen i Riehen.
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Basel-Stadt
Bern (kanton)

**Kanton Bern** (njemački: *Kanton Bern*, francuski: *Le canton de Berne*) je jedan od 26 Švicarskih kantona u sredini zemlje. Po površini je drugi po veličini nakon kantona Graubünden.

Glavni grad kantona je Bern koji je ujedno i glavni grad švicarske konfederacije.
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Bern
Graubünden

**Kanton Graubünden** (njemački: *Kanton Graubünden*, romanš: *Chantun Grischun*, talijanski: *Cantone dei Grigioni*) je jedan od 26 švicarskih kantona na krajnjem istoku zemlje. Po površini je najveći švicarski kanton.

Glavni grad kantona je Chur.

## Prirodne odlike

Kanton Graubünden je smješten u istočnom dijelu Švicarske i graniči s Lihtenštajnom, Austrijom i Italijom i susjednim švicarskim kantonima (Ticino, Uri, Glarus, St. Gallen). Površina Graubinden je 7.105 kilometara četvornih (17,2% površine Švicarske) i to je po pvoršini najveći kanton u državi.

Graubünden se nalazi u visokim Alpama, od kojih je glavna masa u središnjem dijelu kantona nazvana Graubindenskim Alpama. Na zapadu županije su Glaruski Alpi. Najviši vrh je Pik Bernina na 4.049 metara. Sam kanton spada u najviše području Europe, a ovdje je smješten i najviši grad u Europi, mondenski Saint Moritz (na 1.850 m n. V.). Kroz njega protječu rijeke Inn i Rajna, a ove velike rijeke ovdje ističu i teku gornjim dijelom toka. Doline ovih rijeka su "žile-kucavice" kantona i tu je koncetrirano stanovništvo i gospodarstvo.

## Historija

Područje današnjeg kantona Graubünden u srednjem vijeku bilo je pod vlašću biskupa iz Chura. 1497. g. područje je pripojeno staroj Švicarskoj konfederaciji, ali je tek 1803. g. oblikovan današnji kanton.

## Stanovništvo i naselja

Kanton Graubünden je imao 190.459 stanovnika 2008. g.

Jezici: U županiji Graubinden se govore tri jezika (jedinstven po ovome u Švicarskoj), koji su svi službeni:

*njemački jezik - 68% - pretežan jezik u kantonu i materinji za sjeverni i središnji dio kantona;
*retoromanski jezik (ili Romans) - 15% - materinji za istočni i zapadni dio kantona, ali danas u opadanju i sveden mahom na starije stanovništvo i manja i zabita naselja i doline;
*talijanski jezik - 10% - materinji za južni dio kantona, točnije za tri razdvojene doline u slijevu rijeke Po (tzv. Talijanski Graubunden);

U kantonu je 47 % katolika i 41 % protestanata. Vjerske manjine su malobrojne i ograničene na skorašnje doseljenike.

## Gospodarstvo
Gospodarstvo kantona temelji na stočarstvu, šumarstvu i turizmu (Davos, Saint Moritz, Kloster). U okolici Chura proizvodi se vino, a sam grad je i industrijsko središte.

## Vanjske veze
*http://www.GR.ch/

## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Graubünden  ,
Aargau

**Kanton Aargau** ponekad **Argovia** je jedan od najsjevernijih švicarskih kantona sa većinskim stanovništom kojem je materinji jezik - njemački. 

Ime je dobio po rijeci Aare u čijem donjem toku leži kanton, glavni grad kantona je Aarau. 
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Aargau
Appenzell Ausserrhoden

**Kanton Appenzell Ausserrhoden** ponekad nazivan **Appenzell vanjski Rhodes** je kanton na sjeveroistoku Švicarske. 

Glavni grad kantona je Herisau a sjedište suda Trogen. 
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Appenzell Ausserrhoden
Nicolás Maduro

** Nicolás Maduro Moros** (23. novembar 1962. -) je venezuelanski ljevičarski političar koji od 5. marta 2013. izabran za  predsjednika Venezuele. Prije početka bavljenja politikom je radio kao vozač autobusa; 1970-ih i 1980-ih je postao neslužbeni vođa sindikata javnih radnika u Caracasu, koji su tada bili ilegalni. Zajedno sa svojom suprugom, pravnicom Cilijom Flores je početkom 1990-ih postao jedan od osnivača ljevičarske stranke Pokret Pete republike. Supruga je nakon neuspjelog puča 1992. godine na sudu branila potpukovnika Huga Chaveza i godine 1994. uspjela ishoditi njegovo puštanje iz zatvora; Maduro će nakon toga postati njegov najbliži suradnik. Godine 1998. je prvi put izabran u Zastupnički dom venezualnskog Parlamenta; godine 1999. u Nacionalnu konstituantu, a 2000. i 2005. u Nacionalnu skupštinu, kojoj je od 2005. do 2006. bio predsjednik. Godine 2006. je imenovan ministrom vanjskih poslova, gdje se istakao uspješnim smirivanjem spora sa susjednom Kolumbijom. Godine 2012. ga je, nedugo nakon što je izabran za predsjednika, Chavez imenovao potpredsjednikom, čime ga je, s obzirom na svoju tešku bolest, *de facto* odredio za svog nasljednika. Maduro je predsjednikom postao nakon Chavezove smrti 5. marta 2013.

Dana 3. januara 2026. godine, Sjedinjene Američke Države izvele su kopneni napad na Venezuelu te su, prema prvim izvještajima, uhapsile Madura i njegovu suprugu te su ih izvele iz zemlje. Slijedom tih događaja, potpredsjednica Delcy Rodríguez privremeno je preuzela dužnost kao vršiteljica dužnosti u Madurovom odsustvu.

## Vanjske veze
* Ministerio del Poder Popular para Relaciones Exteriores (Venezuelan Foreign Ministry)
* Nicolás Maduro Moros, Ministro del Poder Popular para Relaciones Exteriores  (government CV)

|-

|-
Jura (kanton)

**Kanton Jura** (francuski: *République et Canton du Jura*, njemački: *Kanton Jura*) je jedan od 26 švicarskih kantona na sjeverozapadu zemlje. Po površini je jedan od srednjih kantona.

Glavni i najveći grad kantona je Delémont.
## Historija
*Kanton Jura* je sve do 1979. bio samo dio Kantona Bern, njegovo stanovništvo koje je većinski katoličko i frankofono, bilo je nezadovoljno svojim statusom u tom većinski protestanskom i germanofonom kantonu, pa je 1978. organiziran referendum na kom se većina odlučila za izdvajanje. 
U dijelu zvanom *Bernska Jura* u kom je većina stanovnika frankofonska, ali dominantno protestanska, glasali su za ostanak u Kantonu Bern.
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Jura
Basel-Landschaft

**Kanton Basel-Landschaft** kog njegovi stanovnici kolokvijalno na njemačkom zovu *Baselland* ili *Baselbiet* je jedan od 26 švicarskih kantona na sjeverozapadu zemlje. Po površini je jedan od srednjih kantona, koji se prostire po gornjem toku rijeke Rajne.

Glavni i najveći grad kantona je Liestal.
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Basel-Landschaft
Fribourg (kanton)

**Kanton Fribourg** (francuski: *État de Fribourg*, njemački: *Staat Freiburg*) je jedan od 26 švicarskih kantona na sjeverozapadu zemlje. Po površini je jedan od većih kantona.

Glavni i najveći grad kantona je Fribourg.
## Vanjske veze
* Službena stranica kantona Fribourg ,
Farma (reality show)

***Farma*** (eng. *The Farm*) je reality show stvoren od švedske produkcijske kuće Strix. Emitirana u više od 40 zemalja, Farma je jedan od njihovih najboljih formata, uključujući Survivor, Bar i druge. U nekim zemljama šou producira Endemol, u suradnji sa Strixom.

Na Farmi u kuću ulazi skupina ljudi koji neko vrijeme žive zajedno. Natjecatelji rade kao normalni farmeri, bave se poljoprivredom i stočarstvom. S vremenom napuštaju kuću odlukom drugih stanara ili gledatelja.

## Farma u svijetu
* Baltičke države, na TV3
** Estonija
** Latvija
** Litva
* Belgija
* Čile, *La Granja*, *La Granja VIP* i *Granjeras*, na Canal 13
* Kolumbija, *La Granja, Tolima*, na Canal Caracol
* **[[Hrvatska]], ''[[Farma (Hrvatska)|Farma]]'', na [[Nova TV|Novoj TV]]**
* Danska
* Francuska, *La Ferme Célébrités*, na TF1
* Grčka
* Mađarska
* Italija, *La Fattoria*, na Italia 1 i Canale 5
* Irska, *Celebrity Farm* na RTÉ One
* Libanon, *Al Wadi*, na LBC.
* Nizozemska, *De Farm*, na RTL
* Norveška, *Farmen*, na TV2
* Portugal, *Quinta das Celebridades*, na TVI
* Slovenija, *Kmetija*, na POP TV
* Španjolska, *La Granja de los famosos*, na Antena 3
* Švedska, *Farmen*, na TV4
* Turska, na ATV
* UK, *[[The Farm (UK)|The Farm]]*, na Five
* Srbija, *[[Farma (Srbija)|Farma]]*,na TV Pink, Narodna TV