open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gerasim Petranović

**Gerasim** (Petranović, Šibenik, 23. april 1820 — Kotor, 5/18. april 1906) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

## Život
Episkop Gerasim rođen je u Šibeniku 23. aprila 1820. godine. Osnovnu školu završio je u rodnom mestu, gimnaziju i Bogosloviju u Sremskim Karlovcima, a filozofiju u Zagrebu.

Zamonašen je 14. oktobra 1844. godine u manastiru Krupi. Rukopoložen je u čin đakona 9. decembra 1844. godine a za prezvitera 20. jula 1846. U čin arhimandrita proizveden je 6. decembra 1855.

Do izbora za episkopa novoosnovane Eparhije bokokotorske, dubrovačke i spičanske bio je profesor Bogoslovije u Zadru i potpredsednik konzistorije. Izabran je za episkopa 25. februara 1871.

Celog svog dugog života bavio se književnim radom. Bio je jedan od urednika "Srpsko-dalmatinskog magazina". Od svojih skromnih sredstava osnovao je zadužbinu za siromašne zanatlije.

Umro je u Kotoru 18. aprila 1906, a sahranjen u manastiru Savini.

## Izvori
* Sava Vuković: Srpski jerarsi
Vafsi jezik

**Vafski jezik** (ISO 639-3: vaf; vafsi; vafski jezik) iranski jezik zapadne skupine, kojim govori 18.000 Vafsa (2003), stočarskog naroda iz iranske pokrajine Markazi u blizini Tafreša (تفرش).

Uz još 11 jezika pripada centralnoiranskoj podskupini sjeverozapadnih iranskih jezika.

## Izvori
Bokokotorska episkopija

**Bokokotorska episkopija** je bila eparhija Srpske pravoslavne crkve.

## Istorijat
Bokokotorska episkopija je obuhvatala Boku kotorsku, Paštroviće (oblast Budve i Petrovca) i staru dubrovačku oblast. Do pred kraj 18. vijeka, s malim izuzecima, Boka je potpadala pod staru episkopiju, kasniju Mitropoliju zetsku, čija je rezidencija u prvo vrijeme bila na Prevlaci kod Kotora, kasnije oko Skadarskog jezera, i najzad na Cetinju.

Kad je Požunskim mirom (1806) cijela Dalmacija došla pod francusku vlast, osnovao je Napoleon posebno Srpsko-pravoslavno vladičanstvo za Dalmaciju, a 1810. i posebno *„[[Vikarni episkop|veliko vikarstvo]]“* za Boku. Prvi Vikarni arhijerej bio je arhimandrit Gerasim Zelić. Tako je ostalo i kasnije, kad je cijela Dalmacija s Bokom došla pod austrijsku vlast (1814). Prvi podstrek, da se osnuje zasebno Bokokotorsko vladičanstvo, dao je književnik Stjepan Mitrov Ljubiša, koji je, kao poslanik na Carevinskom vijeću u Beču, najviše i uticao, da je car Franc Jozef I, poslije umirenja Bokeljskog ustanka 1869. godine, odobrio da se osnuje samostalna Bokokotorska episkopija, koja je 30. marta 1874, zajedno sa Zadarskom ili Dalmatinskom episkopijom, ušla u sastav nove Bukovinsko-dalmatinske mitropolije.

Prema podacima iz 1927. godine eparhija je imala 4 protoprezviterata (kotorski, risanski, hercegnovski i budvanski) sa 49 parohija, 215 crkava, 37 sveštenika i 26.448 duša.

## Episkopi
Prvi episkop i organizator Bokokotorske eparhije bio je znameniti Gerasim Petranović (1874—1906). Poslije njega bili su episkopi:
* Dositej Jović (1906—1910),
* Vladimir Boberić (1911—1918) i
* Kirilo Mitrović (1920—1931)

## Manastiri
Bokokotorska episkopija je imala osam manastira:
* Manastir Podlastva,
* Manastir Banja,
* Manastir Savina,
* Manastir Gradište,
* Manastir Režević,
* Manastir Praskvica,
* Manastir Duljevo i
* Manastir Podmaine).

## Povezano
* Boka kotorska

## Literatura
* 
* D. Miković, Srpsko-pravoslavno boko-kotorsko vlađičanstvo (1908);
* Šematizam pravoslavne eparhije boko-kotorske, dubrovačke i spičanske za 1912 i ranije godine;
* Đ. Stratimirović, Pravoslavna crkva u Boci Kotorskoj (1897); G. Viđicki, Boko-kotorska episkopija i Kiprijan Stanulović, arhimandrit koviljski (Srpski Sion, 1906);
* N. Milaš, Pravoslavna crkva u Dubrovniku u 18 i početku 19 vijeka (1913).
Šahab-3

**Šahab-3** (perzijski *شهاب-۳*, dosl. *Meteor-3*) je iranski balistički projektil srednjeg dometa.

## Šahab-3A
Najranija verzija Šahaba-3 razvijena je sredinom 1990-ih godina u suradnji s Sjevernom Korejom koja je paralelno razvijala vlastitu verziju Nodong-1. Obje rakete imaju domet od 1300&nbsp;km, koriste motor na tekuće gorivo, a CEP im se procijenjuje na 100–200 m. Prve verzije Šahaba-3 testirane su 1998., a u službu iranske vojske službeno su ušle 7. srpnja 2003. Razvila ih je Sanam Industrijska Grupa (Odjel 140) u suradnji sa Shahid Hemmat Industrijskom Grupom (SHIG).

## Šahab-3B
Šahab-3B razlikuje se od osnovne proizvodne varijante prema poboljšanjima sustava navođenja i bojne glave, te prema manjim promjenama na tijelu rakete. Promijene uključuju i novo višenamjensko lansirno vozilo s unaprijeđenim sustavom toplinskog sustava navođenja i crpljenja gorivom, potpuno različitim od prethodne verzije lansirnog vozila. Novi sustav omogućuje i veće manevarske sposobnosti te bolju preciznost, no smanjuje kapacitet bojne glave sa 1000&nbsp;kg na procijenjenih 700&nbsp;kg.

Sustav navođenja omogućava projektilu promijene putanje što spriječava mogućnost presretanja pomoću radara koji koriste metodu izračunate pretpostavke putanje, što je karakteristika gotovo svih današnjih anti-balističkih sustava. S obzirom na veliku brzinu projektila i mogućnosti brzog i mobilnog punjenja gorivom uoči zadatka, Šahab-3B ima vrlo kratko vrijeme između lansiranja i udara, što podrazumijeva da će žiroskopski sustav navođenja ostati relativno precizan uoči udara (važno je spomenuti da ovaj navođenje žiroskopom postaje sve nepreciznije sukladno dužini pripreme, zbog mobilnosti meta). CEP, odnosno radijus moguće pogreške, procijenjen je na 30–50 m ili manje. Ipak, preciznost projektila je teoretska i ne može se precizno predvidjeti u ratnim situacijama.

Navedena poboljšanja Šahaba-3 značajno doprinose sigurnosti odnosno obrani od anti-balističkih sustava poput izraelskog Arrow-2, te korištenju za precizne napade na nepomične važne ciljeve poput zapovjednih, kontrolnih i komunikacijskih centara.

## Šahab-3C i D
Malo je poznato o dvjema najnovijim verzija Šahaba-3 (*C* i *D*). Prema dostupnim informacijama, projektili imaju veću preciznost, poboljšani sustav navođenja, višestupanjsko tijelo na tekuće i kruto gorivo, i veći domet (2000&nbsp;km). Ove verzije su autohtono razvijene i u masovnoj su proizvodnji, oko 70 komada na godinu.

## Ostali sustavi
Osim *Šahab-3* programa balističkih projektila srednjeg dometa, Iran je paralelno razvio i projektile Gadr-110, Ašura, Fadžr-3 (MIRV) i Sajdžil.

## Veze
* Oružane snage Irana

## Reference
Kirilo Mitrović

**Kirilo** (Mitrović, Budva 6/19. mart 1867 – Kotor, 24. jul 1931) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

## Svetovni život
Episkop Kirilo (Mitrović) rođen je 19. marta 1867. u Budvi. Osnovnu školu je završio u Budvi, gimnaziju u Kotoru, bogosloviju u Zadru, a potomje studirao teologiju u Černovicama.

## Monaški život
Zamonašen je 31. avgusta 1892. Rukopoložen u čin đakona 17. septembra 1892, a u čin jeromonaha 11. maja 1894.

Imenovan je za episkopa zahumsko-raškog 27. maja 1908., dekretom kralja Nikole.
Hirotonisan je za episkopa 31. maja 1909. u Aleksandro-nevskoj lavri u Petrogradu. Za episkopa bokokotorskog i dubrovačkog izabran je 7. novembra 1920.

Umro je u Kotoru 24. jula 1931. i sahranjen u manastiru Savini.

## Izvori
* Sava Vuković: Srpski jerarsi
Sajdžil

**Sajdžil** (također poznat kao i "*Sejjil*" ili "*Sejil*"), iranski je dvostupanjski balistički projektil srednjeg dometa (MRBM) s pogonom na kruto gorivo, dometa preko 2000&nbsp;km. Uspješno testiranje provedeno je 12. 11. 2008. godine. Prema izvješćima, domet mu obuhvaća Izrael i jugoistočnu Europu, no Iran tvrdi kako je projektil razvijen u obrambene namjene. Poput projektila Fatih-110, Sajdžil je kod stranih stručnjaka izazvao bojazan da je projektiran za nošenje nuklearne bojeve glave.

## Konstrukcija
Detalji modela osim broja stupnjeva i korištenja krutog goriva nisu objavljeni. Ipak, prema dostupnim fotografijama da se zaključiti kako je tijelo projektila veće od prethodnih modela poput Šahaba-3 (dometa 2,100&nbsp;km), što znači da Sajdžil ima mnogo veći domet od objavljenog, što pak implicira da je Sajdžil veliki korak naprijed prema gradnji složenih balističkih projektila velikog dometa (ICBM). Kao oružje, Sajdžil predstavlja dosad najveći izazov za iranske neprijatelje, budući da su projektili sa krutim pogonskim gorivom manje uočljivi nego oni s tekućim gorivom, koji zahtjevaju komplicirane pripreme uoči lansiranja. Uzi Rubin, izraelski balistički stručnjak, nazvao je Sajdžil "potpuno novim projektilom" koji nema nikakvih sličnosti s sjevernokorejskim, ruskim, kineskim ili pakistanskim modelima iste kategorije.

## Veze
* Oružane snage Irana
* Šahab-3
* Fadžr-3
* Ašura
* Gadr-110

## Reference
Fadžr-3

**Fadžr-3** (perzijski: "*zora*") iranski je balistički projektil srednjeg dometa (MRBM), s pretpostavljenima dometom od 2000 – 2500&nbsp;km. Iranski dužnosnici su objavili kako projektil može izbjegavati radarsku detekciju i kako ima više nezavisnih bojevih glava koje mogu gađati različite ciljeve (sustav MIRV).

Revolucionarna garda otkrila je detalje projektila tijekom vojnih vježbi *Veliki prorok* 31. ožujka 2006. godine. General Hossein Salami na televiziji je objavio kako je "uspješno testiran novi projektil sa poboljšanim tehničkim i taktičkim kapacitetima od prethodno proizvedenih modela". Također je dodao kako projektil može nositi tri bojeve glave, od kojih se svaka u zadnjem stadiju leta neovisno jedna o drugoj kreće prema svom cilju. Nije precizirao domet projektila, koji može varirati ovisno o veličini i vrsti tereta bojeve glave.

Vojni analitičari smatraju kako je Fadžr-3 modificirana verzija Šahaba-3, s preinakama pogonskog goriva i bojeve glave.

## Veze
* Oružane snage Irana
* Šahab-3
* Gadr-110
* Ašura
* Sajdžil

## Reference
Vittorio Ambrosio

**Vitorio Ambrozio** (; Torino, 28. jul 1879 — Alasio, 19. novembar 1958) je bio italijanski general u vreme Drugog svetskog rata. Komandovao je italijanskim trupama tokom invazije na Jugoslaviju 1941.
Gadr-110

**Gadr-110** je balistički projektil srednjeg dometa (MRBM), projektiran i razvijen u Iranu. Projektil ima domet 2500 – 3000&nbsp;km. Oružane snage Irana objavile su detalje 2005. prilikom vojne parade kojom je obilježen kraj Iransko-iračkog rata.

Projektil Gadr-110 je unaprijeđena verzija Šahaba-3A, koji je poznat i kao Gadr-101. Pretpostavlja se da ima prvi stupanj koristi tekuće pogonsko gorivo, dok drugi stupanj koristi kruto pogonsko gorivo što povećava domet na preko 2000&nbsp;km.

Karakteristike Gadr-110 projektila su veće manevarske sposobnosti i kraće vrijeme pripreme od Šahaba-3. Vrijeme postavljanja projektila u aktivno stanje je 30 minuta, dok kod starijih modela poput Šahaba-3 iste pripreme straju više sati. Projektil je u potpunosti razvijen u Iranu, u strogo čuvanom raketno-industrijskom kompleksu Hemat.

## Veze
* Oružane snage Irana
* Šahab-3
* Fadžr-3
* Ašura
* Sajdžil

## Reference
Babak Horamdin

**Babak Horamdin** (perz. بابک خرمدین) je bio jedan od glavnih perzijskih vojskovođa za vrijeme općeg iranskog ustanka protiv Abasidskog Kalifata. Pobuna je početkom 9. vijeka prvotno izbila u iranskoj regiji Azarbajdžanu, a potom se proširila na zapadne i središnje dijelove iranske visoravni. Nakon dva desetljeća žestokih borbi pobuna je ipak ugušena dok je Babaka izdao armenski saveznik koji ga je predao Afšinu, iranskom zapovjedniku u službi kalifa koji ga je proslijedio u Bagdad gdje je pogubljen. Prema podacima iranskog historičara Tabarija u tim sukobima stradalo je oko 60.000 ljudi. Babaka Horamdina danas se smatra nacionalnim herojem u Iranu i široj regiji.

## Literatura
*  
*
Safir (raketa)

**Safir** je ime iranske rakete, prve koja može lansirati satelit u Zemljinu orbitu. U februaru 2008. počela su suborbitalni probni letovi ove rakete, kada je raketa nosila opremu koja je izvodila mjerenja u visokim slojevima atmosfere. Novorazvijena dvostupanjska raketa *Safir 2* odnijela je u orbitu prvi samostalni iranski satelit *[[Omid]]*, 2. 2. 2009. godine.
Perzijska ciklama

**Perzijska ciklama** (lat. *Cyclamen persicum*) je vrsta biljke iz roda ciklama. 

## Rasprostranjenost i stanište
Živi na stjenovitim brežuljcima, te u grmovitim i šumovitim krajevima na nadmorskoj visini do 1200 metara. Nastanjena je u južnoj i središnjoj Turskoj do Izraela i Jordana. Također raste u Alžiru i Tunisu, te na grčkim otocima Rodosu, Karpatosu i Kreti.

## Opis
Listovi ove biljke su srcolikog oblika, obično su dugi oko 14 centimetara. Zelene su boje, te imaju svjetlije mrlje na gornjoj površini. Cvjetovi rastu od zime do proljeća, osim jedne populacije blizu Jerihona, koja cvjeta u jesen. Svaki cvijet ima pet malih lapova i pet latica dugih 20-37 milimetara, širokih 10-18 milimetara. Obično su bijele do blijedoružičaste boje, a u donjem dijelu svake latice nalazi se mala tamnoružičasta mrlja. 

## Izvori
*  The Cyclamen Society: ''Cyclamen persicum'' 

## Vanjske veze
*  Moj Cvijet (Lela Zadražil): Sobna ciklama (''Cyclamen persicum'') 
;Ostali projekti
Abhazijska ciklama

**Abhazijska ciklama** (lat. *Cyclamen abchasicum*) je vrsta višegodišnje biljke iz roda ciklama. Raste u šumovitim i grmovitim područjima Abhazije u Gruziji.

## Opis
Naraste u visinu od 10 do 20 centimetara. Listovi su otprilike dugi koliko široki, 5-6 centimetara. Na gornjoj površini imaju srebrnaste šare, dok je donja crvenkaste boje. Cvjetovi su dugi 15-20 milimetara, bijele su ili ružičaste boje. Na dnu svake latice nalazi se tamnoljubičasto obojeno mjesto. 

## Izvori
* www.efloras.org
* www.mobot.org

## Vanjske veze
* Fotografija abhazijske ciklame
;Ostali projekti
Sadi

**Sadi** (perz. سعدی; Širaz, oko 1210. − Širaz, 1291./1292.), iranski pjesnik iz 13. vijeka. Uz Firdusija i Hafeza smatra se najvećim predstavnikom perzijske književnosti u srednjem vijeku. Najznačajnija djela su mu pjesnička zbirka *[[Voćnjak (Sadi)|Voćnjak]]* (perz. *Bostan*) i zbirka anegdota *[[Ružičnjak (Sadi)|Ružičnjak]]* (perz. *Golestan*). Njegov mauzolej u Širazu mjesto je hodočašća štovatelja i zaljubljenika u pjesništvo.

## Povezano
* Perzijska književnost

## Izvori
;Enciklopedije
* Opća i nacionalna enciklopedija: ''Sadi''
* Hrvatska enciklopedija (LZMK): ''Sa‘di''
*  
;Kulturne organizacije
* Iranski kulturni centar (Zagreb): ''Sadi'' 
* ICRO: ''Sadi Širazi'' 
;Ostali projekti
Ašura (raketa)

**Ašura** je model iranskog balističkog projektila srednjeg dometa. U novembru 2007. iranski ministar obrane Mustafa Muhamed Nadžar objavio je kako je Iran konstruirao raketu *Ašura*, novi balistički projektil dometa 2000&nbsp;km. Nadžar je izjavio: "*Islamska Republika Iran nema namjere napasti ijednu zemlju, niti će to ikad učiniti. No ako netko pokuša napasti Iran, uzvratiti ćemo svom vojnom snagom koju posjedujemo*". Nije precizirao na koji se način novi projektil razlikuje od Šahaba-3, koji ima domet od 2100&nbsp;km.

Prilikom skupnjanja paravojske Basidž na vojnim vježbama koje su održavane istog tjedna, Nadžar je izjavio: "*Izgradnja projektila Ašura dometa 2000 km predstavlja veliki uspjeh za iransku obrambenu industriju*".

Prema izvorima tjednika *Jane's Defence Weekly*, projektil Ašura predstavlja važan proboj za iransku balističku tehnologiju jer se radi o prvom dvostupanjskom balističkom projektilu na kruto gorivo, za razliku od dotadašnjih modela Šahaba na tekuće pogonsko gorivo. Novi sustav pogonskog goriva skraćuje vrijeme pripreme projekila što implicira povećanje preciznosti u ratnim situacijama. Tjednik navodi kako je razvoj projektila paralelan pakistanskom programu Šahen-II, iako nema dokaza da su Iranci s Pakistancima ili drugim zemljama vršili razmjenu tehnologije. Balistički projektil Ašura je razvila Industrijska Grupa Šahid Bageri (SBIG) pod Industrijskom grupom Sanam (Odjel 140), koji su dio iranske Organizacije obrambene industrije (DIO).

## Veze
* Oružane snage Irana
* Šahab-3
* Fadžr-3
* Gadr-110
* Sajdžil

## Reference
Agora

**Agora**, (grčki: ἀγορά, od glagola ἀγείρω = skupljati, okupiti) bio je u antičkoj Grčkoj javni prostor i mjesto za održavanje skupština po gradovima. Naziv *agora*, prvi put nalazimo u Homerovim epovima, za njega je to istovremeno skupština ali i prostor gdje se ona održava.

## Karakteristike
*Agore* su bile orginalna kreacija grčkog urbanizma, istovremeno glavni trg i vjersko središte grada, mjesto gdje su se nalazile najznačajnije građevine i hramovi, namjenjeni političkom i vjerskom životu grčkog polisa. Na *agori* se svetkovalo, molilo, prinosilo žrtve bogovima, sudovalo, trgovalo i odlučivalo o najznačajnijim pitanjima.

## Historija
Prve *agore* izgrađene se na otoku Kreti u razdoblju od 8. do 7. vijeka pne., takva je bila minojska *agora* u Agia Triadi. Nakon tog perioda na agore nailazimo i po Mikenskoj Grčkoj (Tirint). U arhajskom razdoblju po *agorama* toga doba bili su i teatri, primjeri za to su agore u Thoricusu, Rhamnousu i Ikariji.

Najstarija *agora* u Ateni, znana kao *[[Drevna agora Atene|Tezejeva agora]]*, nalazila se na zapadnim padinama Akropole. Za razdoblja klasične grčke civilizacije u 5. vijeku pne. *agore* su postale tipično obilježje njihovog načina života, mjesto gdje su oni svakodnevno obavljali svoje vjerske, političke, pravosudne i društvene aktivnosti i trgovali. *Agore* su bile smještene u središtu grada ili u blizini luke, okružene javnim objektima, hramovima i kolonadama, ukrašene skulpturama, oltarima, fontanama i drvećem. Opći trend tog vremena bilo je nastojanje da se *agora* jasno odvoji od ostatka grada.

Negdje od kraja 6. početka 5. vijeka pne. uveden je novi tip monumentalnih građevina, namijenjenih skupštinama, ekklesiasterion ili bouleuterion. U helenističkom razdoblju *agore* su dobile oblik zatvorenog kvadrata, okruženog arkadama i stoama.

Rimljani su preuzeli koncept *agore* od Grka i razvili ga kao svoj forum.

## Povezano
* Drevna agora Atene
* Polis

## Reference

## Vanjske veze

* ''Agora'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana 
* ''Agora'' na portalu Encyclopædia Britannica
Samosa

**Samosa** (iz perz. سنبوساگ; *sanbosag*) je prženo ili pečeno tijesto s nadjevom koji može biti: začinjen krumpir, luk, grašak, leća, mljevena janjetina ili piletina i dr.. Veličina i oblik variraju, a najčešći je oblik trokuta. Često se poslužuje uz orijentalne umake. Samosa je popularno predjelo na indijskom potkontinentu, u jugoistočnoj, srednjoj i jugozapadnoj Aziji, na Arapskom poluotoku, na Mediteranu, na Rogu Afrike, u sjevernoj i južnoj Africi.

Vjeruje se, da je jelo nastalo u Centralnoj Aziji (gdje je poznato kao samsa) oko 10. vijeka. Spomenuo ga je iranski historičar Abul-Fazl Bejhaki (995. – 1077.). Samosa je postala popularno jelo u Indiji od 13. ili 14. vijeka, a proširili su ga trgovci iz regije. Amir Husro (1253. – 1325.), znanstvenik i kraljevski pjesnik sultanata Delhi, napisao je oko 1300., da knezovi i plemići uživaju u "samosi pripremljenoj od mesa, gheea (vrsta maslaca), luka i dr.". Ibn Battuta, putnik i istraživač iz 14. vijeka, opisuje samosu kao malu pitu punjenu mljevenim mesom, bademima, pistacijama, orasima i začinima. 

Postoje mnoge regionalne inačice samose pod raznim imenima.

## Izvori
Sangisari

**Sangisari** su maleni zapadnoiranski narod iz Semnanske pokrajine u Iranu. Njihova populacija prema procjenama iz 2006. godine iznosi oko 36.000, a žive većinom u gradu Mehdišaheru i nekoliko okolnih sela. Govore jezikom sangisarskim ili sangesarskim, članom iranske skupine jezika, a služe se i perzijskim. Pismenost među stanovništvom iznosi 89%.

## Literatura
* Alexander Kolbitsch, Alexander: ''Thousand Accents Island: Languages and. Dialects in the Township of Semnan'' , Uppsala: Uppsala University, str. 2280. i 2288.-2289.

## Vanjske veze
* Ethnologue: ''Sangisari''
Salčučki jezik

**Salčučki jezik** (ISO 639-3: slq), jedan od pet podjezika azerskog iz južnoturkijske skupine, kojim govori nepoznat broj osoba u Iranu. Postoji i pretpostavka da je azerski dijalekt. Prema nekim izvorima etnička populacija iznosi oko 2000, no broj govornika je svega desetak i smatra se izumrlim jezikom.

## Izvori

## Vanjske veze
* Salchuq (14th)
* Salchuq (15th)
Rišvand

**Rišvand** (Rašvand), jedno od kurdskih plemena iz Irana, koji su prema Hyacinth Louis Rabinu, britanskom konzulu u Raštu, živjelo isprva kao dio plemena Baban u Sulejmaniji, odakle ih je šah Abas Veliki preselio u Gilan. Otuda ih kasnije tjeraju pripadnici plemena Amarlu, koji dolaze u Gilan iz sjeverozapadnog Irana. Glavnina Rišvanda danas živi u Kazvinskoj pokrajini, zajedno s plemenima Giatvand, Kakavand i Mafi.

## Literatura
* Encyclopædia Iranica ''Kurdish tribes''
Piran (Kurdi)

**Piran**, kurdsko pleme federacije Bulbas koju čine sa plemenima Mangur (Mangoor), Mamaš (Mameš), Škak i Harki Zarza u sjevernom Iranu (Zapadni Azarbajdžan) i iračkom dijelu Kurdistana. Svoja sela imali su na području koje je pripadalo gradu Hani, i koji je po njima promjenio ime u Piranšaher. Nomadska plemena Bulbas danas se na području Irana nazivaju Kvestani, a u susjednom Iraku Garmiani .

## Izvori
Pamirski narodi

**Pamirski narodi**, malena skupina iranskih naroda nastanjenih na području Pamira u Tadžikistanu, Afganistanu, Pakistanu i Kini. Pripadnici ove skupine su Šugni, Sarikoli i Jazgulami koji su jezično klasificirani u shugni-yazgulami-govornike. Šugni i njima srodna plemena su sa granice Tadžikistana i Afganistana a pripadaju im Orošori, Bartangi, Rošani, Khufi i pravi Šugni. Druga njima srodna skupina su Sarikoli, nastanjeni u dolini Sarikol, (Kina) i Jazgulami duž istoimene rijeke u Tadžikistanu. Ostala četiri naroda žive u Afganistanu i Pakistanu, to su Yidghah u dolini Lutkuh; Wakhi ili Guhjali iz Wakhana, koji sami sebe nazivaju Khik; Iškašimi (Ishkashimi) i Munji. Pamirski narodi žive od stočarstva i obrade tla. Po vjeri su muslimani, poglavito ismailiti. Antropološki pripadaju pamirsko-fergansoj rasi.

## Vanjske veze
* The peoples of the Pamirs
Parači

**Parači**, malobrojni iranski narod iz Centralne Azije srodan Ormurima, naseljen u nekoliko sela u dolini Hindukuša blizu Kabula u Afganistanu. Populacija im iznosi između 5000 i 6000, ali materinjskim jezikom koji ima nekoliko dijalekata, govori tek oko 600 ljudi. Sela su im: Nidžrau, Tagau, Pačaghan, Šutul i Gudžulan. Po vjeri su muslimani . Kod Parača u dolini Šutul, odnosno u njihovom ogranku Šutuli (Shutuli), značajnu ulogu igra gljiva Amanita muscaria koju sakupljaju u kasno proljeće. Koriste je kao stimulans uz prethodno kuhanje i dodavanje nekih drugih ingredijenata .

## Jezik
* parački jezik, pripada iranskoj skupini jezika.

## Izvori
Parački jezik

**Parački jezik** (parachi; ISO 639-3: prc), zapadnoiranski jezik naroda Parača, kojim od 5000 – 6000 etničkih, govori tek oko 600 ljudi u dolini Hindukuša, u nekoliko sela u blizini Kabula, Afganistan. Postoje tri dijalekta imenovana prema naseljima: šutul, gudžulan i nidžrau

Srodan je ormurskom [oru] i pripada omuri-paračkoj podskupini.

## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Iskušenik

**Iskušenik** je termin koji se u religiji koristi da se opiše osoba koja je se sprema da se zamonaši i koja se nalazi u nekoj vrsti provere da li je sposobna za monaški život.

Reč dolazi od glagola *iskušavati*, pošto se pojedinac u tom periodu *iskušava da li može i da li čvrsto želi da svoj život posveti [[Bog]]u* odnosno da ostane u manastiru do kraja svog života, koji, prema crkvenom shvatanju, predstavlja samo *svršetak njegovog zemnog života*. Trajanje iskušeništva zavisi isključivo od subjektivne procene igumana manastira, koji prema crkvenom shvatanju treba da *uvidi da li je osoba dostojna primiti monaški čin*. Kada iguman donese takvu odluku, poziva se vladika koji onda svečano zamonašuje dotadašnjeg iskušenika koji postaje ravnopravni član manastirske zajednice.

## Povezano
* Monaštvo
* Manastir
Podmornice klase Gadir

**Klasa ''Gadir**'' je klasa iranskih obalnih podmornica namijenjenih ratovanju u plitkim vodama Perzijskog zaljeva. Proizvodnja podmornica započela je 2005. s prvom plovnom jedinicom javno obznanjenom 2007.

## Izvori
Operacija Franz

**Operacija Franz** (François) bio je pokušaj vojne obavještajne službe Trećeg Reicha Abwehra kojim bi se poslužili disidentskim narodom Kaškajaca u Iranu radi sabotiranja britanskog i američkog lanca opskrbljivanja Sovjetskog Saveza.

Akciju je vodio poznati komandos Otto Skorzeny koji je poslao u Iran 502. SS lovački bataljun. Iskrcali su se padobranski. Prva je misija bila ljeta 1943. godine. Skorzeny je ostao u pozadini uvježbavati novake. Sami je projekt ocijenio promašajem zbog neodgovarajućih pojačanja i opskrbnog pravca potrebnog za obaviti ovu zadaću.

U biografiji Paula Ernsta Fackenheima koju je napisao Michael Bar-Zohar, piše da je Fackenheim dok je bio u zarobljeništvu u Latrunu, gdje su Britanci također držali nacističkog simpatizera generala Fazlolaha Zahedija, vidio "šestoricu ili sedmoricu zarobljenih SS-ovaca koji su sletili padobranima u južni Iran, puni eksploziva i zlata te pokušali podmititi Kaškajce da se ovi pobune protiv Britanaca... kad su ostali bez zlata, Kaškajci su ih predali Britancima"

## Izvori

* Skorzeny's Secret Missions (New York: EP Dutton and Company, Inc, 1950), str. 16.
Rasad-1

**Rasad-1** (, dosl. "Promatrač") je bio iranski satelit lansiran 15. 6. 2011. godine. Rasad-1 treći je iranski satelit u svemiru, odnosno drugi koji je uspješno lansiran iz Svemirskog centra Imam Homeini u Semnanskoj pokrajini uz pomoć domaće svemirske rakete Safir-B. Lansiran je u nižu orbitu na visinu između 236 i 299 km pod inklinacijom od 55,7 stupnjeva, a zadatak mu je satelitsko snimanje Zemljine površine pomoću fotografskih kamera razlučivosti od 150 m. Misija Rasada-1 završena je padom iz orbite 6. 7. 2011. godine.

## Povezano

* Iranska svemirska agencija
* Omid

## Vanjske veze
*  
*  
*  
*  
*  Real Time Rasad-1 (praćenje satelita)
;Ostali projekti
Rezolucija ekrana

**Razlučivost** ili **rezolucija** veličina kojom se definira mogućnost razdvajanja/razaznavanja sitnih detalja kojom se opisuje kakvoća slike. 

* Kod klasičnog fotografskog filma razlučivost se određuje brojem linija koje se mogu razaznati na dužni milimetar filma. 
* U digitalnoj tehnici razlučivost se mjeri ovisno o mediju. 
:* Za papirnate dokumente razlučivost je broj točkica od kojih je sastavljena slika po kvadratnom inču (Dot per inch - ). Kvaliteta ispisane, odnosno očitane slike ne ovisi samo o razlučivosti uređaja, nego i o kvaliteti same slike na računalu, odnosno na papiru.
:* Za zaslone i digitalne fotografije razlučivost je broj piksela (sitnih kvadratića) od kojih je sastavljena slika po horizontali x broj piksela po vertikali u obliku 1600&nbsp;x&nbsp;1200, (detaljnije). Broje se sve točkice (engl. pikseli) od kojih se sastoji slika. Najčešće se izražava u milijunima piksela ili megapikselima (Mpx), npr. 7 Mpx. Što je veći broj točkica to je slika kvalitetnija, manje rasterizirana.

Kod televizora i videozapisa razlikuju se normalna (720&nbsp;x&nbsp;576&nbsp;px) i visoka razlučivost (HD - 1280&nbsp;x&nbsp;720 - 1920&nbsp;x&nbsp;1080&nbsp;px), koja se uvodi u primjenu krajem prvog desetljeća trećeg tisućljeća. Svaki monitor (od kompjutora do mobitela) ima zadanu maksimalnu razlučivost koju je moguće na njemu postići, ali je moguće koristiti i nižu.

Pojam razlučivosti (rezolucije) primjenjuje se i na druge uređaje (mikroskope, teleskope i dr.) i prikaze.

Veća razlučivost u pravilu omogućuje veća povećanja uz zadržavanje oštrine prikaza. U digitalnoj tehnici veće razlučivosti zahtijevaju značajno povećanje memorijskih kapaciteta za pohranu materijala (fotografija, videozapisa).

## Veze

* Razlučivost u digitalnoj fotografiji
* Razlučivost zaslona
* Monitori
Operacija Bogomoljka

**Operacija Bogomoljka** () je bila vojna operacija u iračko-iranskom ratu.

## Veze
* operacija Glavna prigoda (Operation Prime Chance)
* operacija Iskrena namjera (Operation Earnest Will)
* Iran Air let 655

## Vanjske veze

* Operation Praying Mantis photos: U.S. ships, assault on Sassan platform, Sahand afire
* Operation Praying Mantis video news clip produced by Navy public affairs, aired 30 April 1988
* Attack Squadron 95
Nisa (Perzija)

**Nisa** ili **Partaunisa** (perz. *نسا*, turkm. *Gadymy Nusaý*) je arheološki lokalitet starog ahemenidskog grada, kasnije poznatog kao **Mithridakert** ili **Mihrdatkart**. Nalazio se u Centralnoj Aziji na historijskom Putu svile, danas u Turkmenistanu kod modernog sela Bagira odnosno 18 km sjeverozapadno od Ašgabata. Svoj vrhunac je doživio u 3. vijeku pne. kada je postao prvom prijestolnicom Partske Monarhije. Upisan je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2007. godine kao jedinstveni ostaci prve partske prijestolnice u kojoj se prepoznaju elementi drevne iranske kulture, ali i stare Grčke i Rima sa zapada.

## Historija

Ovo područje je bilo naseljeno još u 4. milenijumu pne.., a naselje je postojalo još u 1. milenijumu pne. No, prema predaji osnovao ga je kralj Arsak I od Partije (vl. oko 250. – 211. pne.) i od tada je, između ostalog, bi i glavnom nekropolom partskih vladara, iako još uvijek nije utvrđeno da li je utvrda Nisa bila vladarska rezidnecija ili mauzolej. Taj najstariji grad je bio petostrana utvrda sa zidinama od zbijene zemlje visokim 5 – 7 metara i debelim oko 8 – 9 m. Unutra su bili tornjevi od opeke i vojne okrugle barake promjera oko 17 m, te mauzoleji s velikim središnjim dvorištem (38 x 38 m).

Arheološka iskapanja su otkrila dva utvrđena spojena grada (Stara i Nova Nisa) s bogatom državničkim, stambenim i vjerskim građevinama. Grad se nalazio na strateškom položaju sjecišta trgovačkih puteva sjever-jug i istok-zapad, ali je služio i kao utvrđena granica protiv vojnih napada. Mnoga helenistička djela su iskopana, poput ceremonijalnih ritona, te novca s prizorima iz mitologije. Danas se čuvaju uglavnom u Arheološkom muzeju u Ašgabatu.

Mitridat I. (171. – 138. pne.) ga je preimenovao u **Mitradatkirt** ("Mitridatova utvrda"), što se zna s jedne glinene pločice (od 2700 pronađenih na lokalitetu) ispisane klinastim pismom. Početkom 1. vijeka pogodio ga je strašan potres od kojega se nikada nije oporavio.

Godine 224., po raspadu Partske Monarhije, Nisa je postala dio Sasanidske Monarhije, ali izgubila na važnosti i postupno je gubila stanovništvo. No, ostala je važnom trgovačkom postajom tokom islamskog perioda sve do 14. vijeka.

## Reference

## Literatura
* Philip L. Kohl, *Central Asia: Palaeolithic beginnings to the Iron Age*, Editions Recherche sur les Civilasations, Pariz, 1984. str. 48.

## Vanjske veze

* Arheološka misija u Nisi
* Nisa Utvrda , Ayan Tourism & Travel Company 
* Povijesni lokalitet Nisa , Turkmenistansko ministarstvo turizma i sporta
Omid

**Omid** (, dosl. "Nada") je bio prvi iranski umjetni satelit, lansiran 2. 2. 2009. godine iz Svemirskog centra Imam Homeini. Njegova funkcija prema izvještaju iranske državne televizije bila je obrada podataka za istraživanja i telekomunikacije. Satelit je lanisiran pomoću iranske rakete nosač Safir 2, i predstavlja treći iranski satelit (Sina-1 kao prvi je za Iran konstruirala i lansirala Rusija 2005. godine, a drugi je bio zajednički projekt Irana, Kine i Tajlanda). Iran je istovremeno najavio da gradi još sedam satelita koje će lansirati kroz narednih godina.

## Povezano
* Iranska svemirska agencija
* Rasad-1

## Vanjske veze
*  Službena stranica Omida 
*  Radijska promatranja i ostali detalji satelita Omid 
*  Video prvog iranskog lansiranja satelita 
*  Fotografije otvaranja iranskog svemirskog centra 
*  Real Time OMID (praćenje satelita)
;Ostali projekti
Apoapsis

**Apoapsis** je točka na putanji nekog tijela u kojoj je tijelo najdalje planetu oko kojeg kruži.

## Veze
* periapsis
* afel
* apogej
Muhamed Bageri Motamed

**Muhamed Bageri Motamed** (per. محمد باقری معتمد‎; Teheran, Iran, 24. siječnja 1986.) je iranski taekwondoaš. Osvajač je srebrne medalje na Olimpijadi u Londonu 2012. Također, sportaš je bio svjetski i azijski prvak te pobjednik Univerzijade.

## Olimpijske igre
### OI 2012. London

## Vanjske veze
* WTF.org
Mezopotamski arapski

**Mezopotamski arapski** (irački arapski, furati, bagdadski arapski; ISO 639-3: acm ), arapski jezik koji se u Iraku govori kao nacionalni jezik, poglavito uz Eufrat i Tigris. 15.000.000 govornika u svim zemljama (Irak, Iran, istočna Sirija). U Iranu se govori u pokrajini Huzestan. Postoji više dijalekata: egipatski, anatolijski i tigrisk .

## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Louis N. Parker

**Louis Napoleon Parker** (21. oktobar 1852 - 21. septembar 1944) je bio britanski književnik, kompozitor i prevodilac američkog porijekla. Rodio se u porodici iz koje su poticali ugledni američki političari, a odrastao je u Evropi, gdje je naučio tečno govoriti francuski, njemački i italijanski. U mladosti se školovao za muzičara, ali mu je muzičku karijeru okončala gluhoća, nakon koje se okrenuo teatru. Njegovo najpoznatije djelo je biografska drama *[[Disraeli (drama)|Disraeli]]* koju je 1911. napisao za svog prijatelja, uglednog glumca Georgea Arlissa.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
*
Disraeli (drama)

***Disraeli*** je historijska drama britansko-američkog književnika Louisa N. Parkera premijerno izvedena u New Yorku 1911. godine. Naslovni protagonist je britanski premijer Benjamin Disraeli, a radnja se događa 1875. godine kada Disraeli nastoji uz pomoć jevrejskog bankara Meyersa osigurati britansku kontrolu nad Sueskim kanalom, pri čemu mu poteškoće stvara mreža ruskih špijuna, vođa opozicije William Gladstone, ali i antisemitske predrasude. Parker je *Disraeli* napisao za svog prijatelja, uglednog glumca Georgea Arlissa. Predstava je postala veliki hit s obje strane Atlantika, a Disraeli postao najpoznatija uloga Arlissove karijere. Po njoj je snimljeno nekoliko filmova, a u dva - nijemom iz 1921. i zvučnom iz 1929. je nastupao sam Arliss.

## Literatura
* Fells, Robert M. *George Arliss: The Man Who Played God *. Scarecrow Press, 2004.
Disraeli (film, 1916)

***Disraeli*** je britanski crno-bijeli nijemi biografski film snimljen 1916. u režiji Charlesa Calverta i Percyja Nasha. Temelji se na istoimenoj kazališnoj predstavi britansko-američkog pisca Louisa N. Parkera koji je napisao scenarij. Protagonist, čiji lik tumači Dennis Eadie, je britanski premijer i državnik Benjamin Disraeli, a radnja se odigrava 1875. i prikazuje njegove napore da osigura britansku kontrolu nad Sueskim kanalom. Godine 1921. je u SAD snimljena nova, danas izgubljena verzija sa Georgeom Arlissom u naslovnoj ulozi; Arliss ju je 1929. ponovio u zvučnom remakeu.

## Izvori

## Literatura
* Low, Rachael. *History of the British Film, 1914-1918*. Routledge, 2005.

## Vanjske veze
*
Disraeli (film, 1921)

***Disraeli*** je američki crno-bijeli nijemi biografski film snimljen 1921. u režiji Henryja Kolkera. Temelji se na istoimenoj kazališnoj predstavi britansko-američkog pisca Louisa N. Parkera. Naslovni protagonist, čiji lik tumači George Arliss, je britanski premijer Benjamin Disraeli, a radnja, smještana u 1875. godinu, prikazuje njegove napore da osigura britansku kontrolu nad Sueskim kanalom. Arliss je stekao veliki ugled tumačeći istu na pozornici, pa ju je nakon svog filmskog debija u filmu *[[The Devil (film, 1921)|The Devil]]* odlučio ponoviti na velikom ekranu. Godine 1929. je snimio daleko poznatiji zvučni remake. Nijema verzija Disraelija, s izuzetkom jedne filmske role, nije sačuvana, te se smatra izgubljenim.

## Uloge
* George Arliss ... Benjamin Disraeli
* Florence Arliss ... Lady Beaconsfield (navedena kao Mrs. George Arliss)
* Margaret Dale ... Mrs. Noel Travers
* Louise Huff ... Clarissa
* Reginald Denny ... Charles, Viscount Deeford
* E. J. Ratcliffe ... Hugh Meyers
* Henry Carvill ... Vojvoda od Glastonburyja
* Grace Griswold ... Vojvitkinja Glastonburyja
* Noel Tearle ... Foljambe
* Fred Nicholls ... Batler
* Betty Blythe ... (neimenovana uloga)

## Vanjske veze
*
El Dorado (film, 1921)

***El Dorado*** je francuski crno-bijeli nijemi film snimljen 1921. u režiji Marcela L'Herbiera. Po žanru je melodrama, a radnja je smještena u Andaluziju. Protagonistica, čiji lik tumači Ève Francis, je plesačica u opskurnom kabareu koja po svaku cijenu nastoji uzdržavati vanbračnog sina. Snimljen je u produkciji filmske kuće Gaumont kome je predstavljao jedan od najambicioznijih projekata. Snimao se na autentičnim lokacijama u Andaluziji, kao i u znamenitoj Alhambri, a sadrži i dokumentarne snimke znamenite uskršnje procesije na ulicama Seville. Snimanje se odužilo i projekt je značajno prekoračio budžet, ali je najviše svađe između L'Herbiera i producenta Leona Gaumonta izazvalo L'Hebierovo inzistiranje na inovativnim optičkim efektima i "nadrealno" kadriranje sa svrhom stvaranja prizora nalik na *[[Kabinet dr. Caligarija]]*. Usprkos toga je film doživio ogroman uspjeh kod kritike, ali i kod publike, pokazavši kako ona može prihvatiti i avangardne, odnosno umjetničke filmaše. Film je poznat po tome što je imao i prvu pravu filmsku glazbu koju je skladao M.F.Gaillard.

*El Dorado* je imao značajan uticaj na buduće francuske sineaste, prije svega Resnaisa i njegov film *[[Prošle godine u Marienbadu]]*.

## Uloge
* Ève Francis ... Sibilla
* Jaque Catelain ... Hedwick, mladi slikar
* Marcelle Pradot ... Iliana, Hedwickova ljubavnica
* Philippe Hériat ... Joao, pohotni klaun
* Georges Paulais ... Estiria, otac Sibillinog vanbračnog sina
* Claire Prélia ... Hedwickova švedska majka

## Literatura
* Abel, Richard. *French cinema: the first wave 1915-1929*. (Princeton: Princeton University Press, 1984) pp.&nbsp;307–313.
* Fieschi, Jean-André. "Autour du cinématographe: entretien avec Marcel L'Herbier", in *Cahiers du cinéma*, n.202, juin-juillet 1968, pp.&nbsp;26–43. 
* Van Houten, Theodore. *El Dorado*. ('s-Hertogenbosch: 1983).

## Vanjske veze
* ''El Dorado'' at **IMDb**.
Parisette

***Parisette*** je francuski crno-bijeli nijemi filmski serijal sniman 1921. i 1922. u režiji Louisa Feuilladea. Sastoji se od 12 epizoda, a po žanru je melodrama. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Sandra Milovanoff, je balerina koja nastoji pomoći svom djedu lažno optuženom za ubistvo.

## Epizode
# Manoela
# Le secret de Madame Stephan
# L'affaire de Neuilly
# L'enquête
# La piste
# Grand-Père
# Le faux révérend
# Family house
# L'impasse
# Le triomphe de Cogolin
# La fortune de Joaquim
# Le secret des Costabella

## Uloge
* Sandra Milovanoff ... Parisette
* Georges Biscot ... Cogolin
* Fernand Herrmann ... Bankar Stephan
* Édouard Mathé ... Pedro Alvarez
* René Clair ... Jean Vernier
* Henri-Amédée Charpentier ... Otac Lapusse
* Jeanne Rollette ... Mélanie Parent (pod imenom Jane Rollette)
* Jane Grey ... Mme. Stephan
* Pierre de Canolle ... Joseph
* Bernard Derigal ... Marquis de Costabella (pod imenom Derigal)
* Arnaud - Candido
* Gaston Michel

## Izvori

## Vanjske veze

*
Richeliu (drama)

***Richeliu; Or the Conspiracy*** (), poznatija kao ***Richelieu***, je historijska drama britanskog književnika Edwarda Bulwer-Lyttona premijerno prikazana 1839. godine. Radnja je smještena u Francusku u prvoj polovici 17. vijeka kada je njome kao siva eminencija vladao naslovni protagonist, kardinal Richelieu. Danas je najpoznatija po tome što se u njoj prvi put koristila fraza "pero je jače od mača". Godine 1911. je britansko-američkom piscu Louisu N. Parkeru poslužila kao jedan od podzapleta za njegovu biografsku dramu *[[Disraeli (drama)|Disraeli]]*. Godine 1935. je po njoj snimljen istoimeni biografski film u kome je naslovnu ulogu tumačio George Arliss.
The Devil (film, 1921)

***The Devil*** () je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1921. u režiji Jamesa Younga. Predstavlja adaptaciju kazališnog komada *[[Az ördög]]* mađarskog književnika Ferenca Molnara. Naslovnu ulogu, tajanstvenog ljekara koji će manipulacijom i poticanjem pohote izazvati kaos u životima nekolicine prijatelja, tumači britanski glumac George Arliss, koji ju je prije toga više godina s uspjehom tumačio na pozornici. Arlissu je ovo bio prvi filmski nastup, a na njega je pristao manje iz financijskih razloga ili želje za slavom, a više zato što je, gledajući Chaplinove filmove, postao zaintrigiran mogućnostima novog medija za razvoj glumačkih tehnika. Iste godine je snimio i *[[Disraeli (film, 1921)|Disraeli]]* te tako potvrdio karijeru u Hollywoodu gdje će postati poznat kao jedan od vodećih glumačkih pedagoga i mentora budućih zvijezda. Za *The Devil* se dugo vremena smatralo da je izgubljen, ali je kasnije otkriven. Kao statist se u njemu pojavljuje buduća filmska zvijezda Fredric March.

## Vanjske veze
*
Dariush Grand Hotel

**Dariush Grand Hotel** (perzijski: هتل بزرگ داریوش) iranski je luksuzni hotel sa 5 zvjezdica koji se nalazi na otoku Kiš u Hormuzganu na istočnoj obali Perzijskog zaljeva. Nazvan je prema starovjekovnom perzijskom vladaru Dariju Velikom.

## Izgradnja

Oblikovanje Dariush Grand Hotela inspiriran je starovjekovnim Perzepolisom, simbolom slave i sjaja drevne iranske civilizacije tokom Ahemenidske Perzijske Monarhije. Hotel je projektirao i financirao iranski poduzetnik Husein Sabet koji je vlasnik brojnih turističkih objekata i hotela na Kanarima. Uređenje hotela završteno je 2003. godine, a vodi ga nekoliko uglednih turističkih kompanija.

## Gospodarenje

Belgijska kompanija Rezidor Hotel Group je 7. 5. 2004. objavila kako preuzima upravljanje Dariush Grand Hotelom idućih 10 godina, no ugovor s vlasnikom prekinut je 2006. godine. Od tada hotel vodi trenutno nepoznata tvrtka.

## Galerija


Datoteka:Dariush Grand Hotel - 2.jpg|Ulaz u hotel
Datoteka:Dariush Grand Hotel - 1.jpg|Pročelje
Datoteka:Dariush Grand Hotel - 6.jpg|Hotelski park
Datoteka:Dariush Grand Hotel - 7.jpg|Prilaz hotelu; kolonade stupova i reflektirajući bazen
Datoteka:Dariush Grand Hotel - 3.jpg|Stupovi inspirirani onima iz Perzepolisa



## Izvori

## Vanjske veze

* Dariush Grand Hotel, stranice hotela
* Dariush Hotel Images 
* Galerija fotografija
* Fotografije interijera i eksterijera
Ćustendilska eparhija

**Ćustendilska eparhija** je bila eparhija Srpske pravoslavne crkve i Bugarske pravoslavne crkve.

## Istorijat

Današnji grad Ćustendil u jugozapadnoj Bugarskoj zvao se u srednjem vijeku Velbužd i bio je sjedište episkopije, koja se po njemu nazivala velbuždska, a kasnije i banjska, kolasijska i ćustendilska. Velbuždska episkopija spominje se 1018. među episkopijama Ohridske arhiepiskopije, a obuhvatala je, pored Velbužda, i gradove: Sontesk, Germaneja, Terimer,Stob, Donji Sontesk i Razlog, dakle krajeve oko Gornje Strume i odatle na jugoistok, sve do izvora Meste. Iz doba kasnije bugarske i srpske vladavine nad Velbuždom nije poznato ništa o episkopiji u njemu, i ako je nesumnjivo, da je postojala i imala sjedište u Banji velbuždskoj (Kalinik, episkop banjski, spominje se 1350), u kojoj je i Konstantin Dejanović imao svoju stolicu, pa su je po njemu i prozvali Turci Ćustendil (Konstantinova banja).

Češće spomene o toj episkopiji srećemo tek u 16. vijeku (Romil, episkop banjski, 1532), a naročito otkad je obnovljena Pećka patrijaršija (1557). Od toga doba, pored imena banjski, dolazi vrlo često i naziv kolasijski, po tadašnjem nazivu grada u blizini Banje, a zatim i kratovski i štipski, po mjestima, koja su u 17. i 18. vijeku potpadala pod tu episkopiju, i neko vrijeme služila kao sjedišta pojedinih ćustendilskih episkopa. Za sve vrijeme, dok je đustendilska eparhija potpadala pod srpsku Pećku patrijaršiju, obuhvatala je ona sve krajeve od starog Velbužda i Radomira na jug, do Štipa i Radovišta, pa je tako gotovo neizmijenjeno ostalo i pod Carigradskom patrijaršijom.

## Bugarska egzarhija

Godine 1870, cijela đustendilska eparhija došla je u sastav novoustanovljene bugarske egzarhije, ali je s osnivanjem bugarske kneževine razdijeljena 1878. na dva dijela. Južni dio, s Kratovom i Štipom, ostao je pod Turcima i sjedinjen je uglavnom sa skopljanskom egzarhijskom episkopijom, a sjeverni dio, sa Ćustendilom i Radomirom, postojao je kao nastavak stare episkopije do smrti zatečenog, pri diobi, na njoj episkopa (1884), a zatim je sjedinjen sa sofijskom episkopijom.

Kada je 1776. godine ukinuta Pećka patrijaršija i đustendilska eparhija je došla pod vlast i uticaj grčke Carigradske patrijaršije, dok 1879. nije postala sastavni dio bugarske egzarhije.

## Episkopi

Za vrijeme potčinjenosti đustendilske eparhije Pećkoj patrijaršiji od 16. do 18. vijeka pominju se u izvorima ovi njeni episkopi:

* Visarion (1585),
* Makarije (1619),
* Ananije (1630),
* Josif (1642),
* Puspun(?) (1644),
* Mihajlo (1652—1660),
* Ananije (1666),
* Visarion (1690),
* Danilo (1700—1709),
* Jefrem (1712—1728),
* Atanasije (1732),
* Serapion (1757) i
* Gavrilo (1766).

## Povezano
* Đustendil

## Literatura
* Narodna enciklopedija (1927 g.), članak napisao Radoslav Grujić.
* Radosavlevich, Nedelko, „Eparhije Banje (Kjustendila) i Samokova u Pechkoj Patriarshije 1557-1766”, в *Известия на Исторически музей, Кюстендил*, т.Х, 2005 г.
Darvazi

**Darvazi** su maleno iransko pleme na granici Afganistana i Tadžikistana, nastanjen primarno u afganistanskom okrugu Darvaz-e Pajin uz obale granične rijeke Amu-Darje. Njihov dijalekt zvan darvazi do 2010. godine lingvisti su klasificirali kao jezik, no danas se smatra ogrankom darijskog perzijskog jezika. Darvazi čine tek neznatan postotak populacije Afganistana, dijelom prakticiraju nomadski način života, krećući se sezonski sa svojim stadima.

Slično drugim susjednim skupinama, podijeljeni su na dvije klase, nižu koju čine obrtnici, i višu, zemljovlasničku. Glavni obrti koje susrećemo u društvu Darvazija su drvodjelstvo, tkalaštvo, kovanje, lončarstvo i košaraštvo. Bazari su važna trgovačka središta za agrikulturne i obrtničke proizvode. Temeljna jedinica Darvazi-društva je selo okruženo poljima i pašnjacima. Zemlja je u vlasništvu muške glave obitelji, a prava ispaše nasljeđuju njegovi sinovi.

Kuće se podižu na obroncima brda, ali u blizini potoka kako bi seljanima bila dostupna pitka voda. Veličina kuće ovisi o bogatstvu i mogućnostima obitelji, a posao je tradicionalno podijeljen na muški i ženski. Islam je u Afganistan uvezen u 7. vijeku invazijom Arapa, a Darvazi ga poprimaju u 9. vijeku. Danas su demografski 100%-tni suniti.

## Vanjske veze
* Darwazi, Badakhshani of Afghanistan
* SIL International: Darwazi (drw)
* Encyclopædia Iranica: ''Darvāz''
Aradska srpska episkopija

**Aradska srpska episkopija** je bila eparhija Srpske pravoslavne crkve.

## Istorijat
Na teritoriji današnje rumunske aradske episkopije postojale su od 16. do 18. vijeka dvije eparhije, jenopoljska i aradska. Jenopoljskih episkopa poznato je nekoliko iz toga vremena, ali aradski nijedan. Zna se samo toliko, da su krajem 17. vijeka obje te episkopije spojene u jednu episkopiju sa temišvarskom, a početkom 18. vijeka organizovana je ponovo samostalna aradska srpska episkopija. U njen sastav su ušle u početku samo jenopoljska, a nešto kasnije i velikovaradska eparhija, koja je dotle sa jegarskom sačinjavala posebnu srpsku episkopiju.

## Rumunska crkva
Kada je carskom rezolucijom od 24. decembra 1864. odobreno istupanje Rumuna iz srpske Karlovačke mitropolije, prešla je aradska episkopija u sastav novoorganizovane rumunske sibinjske mitropolije, a srpske opštine i parohije odvojene su u poseban aradski srpski protoprezviterat i pridružene su temišvarskoj eparhiji. Tom prilikom Srbi su izgubili, uglavnom zbog svog nehaja, i svoj stari manastir Hodoš, kod Arada, zadužbinu vlasteoske porodice Jakšića iz 15. vijeka.

Upravljajući Srbima i Rumunima u aradskoj i velikovaradskoj episkopiji, srpski episkopi su imali da izdrže tešku borbu sa unijom, koja je ranije kod Rumuna imala mnogo uspjeha.

## Episkopi
Prvi episkop udruženih eparhija bio je Isaija Đaković, koji je 1708. izabran za srpskog mitropolita pod habzburškom vlašću. Za njim su se ređali:

* Joanikije Martinović (1710—1721),
* Sofronije Ravaničanin (1722—1726),
* Vićentije Jovanović (1726—1731),
* Isaija Antonović (1731—1748),
* Pavle Nenadović (1748—1749),
* Sinesije Živanović (1749—1768),
* Pahomije Knežević (1769—1783),
* Petar Petrović(1784—1786),
* Pavle Avakumović (1786—1815),
* Nestor Jovanović (1829—1834),
* Gerasim Rac (1835—1852) i
* Prokopije Ivačković (1853—1873).

## Povezano
* Aradski srpski protoprezviterat
* Arad

## Literatura
*