open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nanook of the North

***Nanook of the North*** (), također poznat pod naslovom ***Nanook of the North: A Story Of Life and Love In the Actual Arctic***) je američki crno-bijeli nijemi dokumentarni film snimljen 1922. godine u režiji Roberta J. Flahertyja. Radnja je smještena na kanadski Arktik te prikazuje život inutiskog lovca Nanooka (čije je pravo ime bilo Allakariallak) koji se zajedno sa svojom porodicom nastoji izboriti za preživljavanje u surovim uvjetima gdje mu stalno prijete glad i zima. *Nanook* se često navodi kao prvi cjelovečernji dokumentarni film, odnosno kao prvo klasično ostvarenje dokumentarnog žanra. Kasniji kritičari su mu, međutim, osporavali autentičnost i "dokumentarnost" zbog toga što je Flaherty često inscenirao pojedine prizore, odnosno nastojao Nanooka i njegove sunarodnjake učiniti što "egzotičnijim", pa je, tako, na primjer, inzistirao da u scenama lova koristi koplje umjesto puške. S druge strane se Flahertyjevo djelo upravo zbog toga danas smatra izvorom vrijednih podataka o životu Inuita prije kontakta s bijelim Evropljanima, odnosno primjerom spasilačke etnografije.

Godine 1994. je o snimanju filma snimljen igrani film *[[Kabloonak]]* gdje Flahertyja glumi Charles Dance, a Adamie Quasiak Inukpuk (daleki Nanookov rođak) tumači Nannoka.

## Vanjske veze

* ''Nanook of the North'' at the Internet Archive
* 
* 
* ''Experimental footage done with Nanook of the North'' at the Internet Archive
* Great Movies: ''Nanook of the North'' (1922)  by Roger Ebert
* June 12, 1922 review of ''Nanook of the North'' in the New York Times
*
Foolish Wives

***Follish Wives*** (u prijevodu ***Luckaste žene*** ili ***Luckaste supruge***) je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji Ericha von Stroheima. Radnja je smještena u Monte Carlo, a glavni lik, koga tumači sam Stroheim, je varalica koji se izdaje za ruskog plemića i carskog oficira te nastoji zavoditi i pljačkati bogataške i aristokratske žene. *Foolish Wives* je poznat kao ostvarenje koje je u mnogo čemu stvorio reputaciju Stroheima kao "problematičnog" filmaša, i to zbog megalomanskih ambicija o trajanju od šest sati, i budžeta koji se od originalnih 250.000 popeo na preko milion US$; producent Carl Laemmle je bio prisiljen poslati mladog kolegu Irvinga Thalberga da Stroheima "dovede u red", te sreže njegov film u cjelovečernji film. *Foolish Wives*, koji je žestoko reklamiran kao najskuplji film svih vremena, na kraju je ipak imao komercijalni uspjeh. Današnji kritičari su impresionirani bogatstvom detalja, a Stroheimovo djelo se često navodi kao jedan od prvih filmova gdje je amoralni antiheroj mnogo zanimljiviji od nominalnih pozitivaca. Lik Karamzina, koji je, poput samog Stroheima, imao običaj bezočno lagati o svom navodnom aristrokratskom porijeklu, a koji u romanu čita roman *Foolish Wives* autora Ericha Strohiema, se često tumači kao autorov alter ego.

## Uloge
* Rudolph Christians ... Andrew J. Hughes, specijalni izaslanik SAD u Monaku
* Miss DuPont ... Helen Hughes, njegova supruga
* Maude George ... Njeno visočanstvo Olga Pečnikov
* Mae Busch ... Princeza Vera Pečnikov
* Erich von Stroheim ... njihov rođak, grof Wladislaw Sergius Karamzin (ruski kapetan huasara)
* Dale Fuller ... Maruschka, sobarica
* Al Edmundsen ... Pavel Pavlich, batler
* Cesare Gravina ... Cesare Ventucci, falsifikator
* Malvina Polo ... Marietta, njegova slaboumna kćer
* C.J. Allen ... knez Albert I od Monaka

## Vanjske veze

* 
* 
*  (black and white)
*  (monochrome colored)
* ''Foolish Wives'' film review at *Pop Matters* by Violet Glaze
La Femme de nulle part

***La Femme de nulle part*** () je francuski crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji Louisa Delluca. Po žanru je drama, a radnja je smještena u Genovu gdje jednu kuću posjećuje njena ostarjela bivša stanarka kako bi oživjela svoje uspomene, a istovremeno sadašnju stanarku suočava s neugodnim podsjećanjem na vlastitu preljubničku aferu. Iako ga je publika uglavnom ignorirala, La Femme de nulle part je izazvao oduševljenje tadašnje francuske kritike, koja ga je proglasila najboljim francuskim filmom. Danas se smatra najvažnijim ostvarenjem u Dellucovoj kratkoj karijeri, kao i francuskog impresionističkog filma 1920-ih.

## Vanjske veze
*
Crainquebille (razvrstavanje)

**Crainquebille** se može odnositi na:
* ''Crainqueiblle'' (novela), novela francuskog književnika Anatolea Francea iz 1901. godine;

njegove filmske adaptacije:
* ''Crainqueiblle'' (film, 1922), rež. Jacques Feyder
* ''Crainqueiblle'' (film, 1933), rež. Jacques de Baroncelli
* ''Crainqueiblle'' (film, 1954), rež. Ralph Habib
Ištar

**Ištar** (sumeranski: *Innana*) je vrhovno žensko božanstvo drevne Mezopotamije, božica zaštitnica gradova Ninive i Arbele u središnjem dijelu Asirije, te nakon Ašura, glavno božanstvo Asiraca.

## Razvoj kulta
Komparativna svjedočanstva daju naslutiti da je ovo božanstvo u početku možda bilo muško, no kad su Akađani asimiliralli sumersku kulturu, ono je možda bilo poistovijećeno sa sumerskom božicom, po imenu Inana. Oba božanstva bila su personifikacije planeta Venere. Izuzetna raznolikost značajki Inane-Ištar može značiti da su kroz povijest s njima asimilirana i mnoga druga mjesna božanstva sa svojim svetištima i tradicijama.

Kod zapadnih Semita božici Ištar odgovara Aštarta, premda ih se ne može u svemu poistovijetiti. U kasnijoj grčkoj i rimskoj mitologiji Afrodita i Venera preuzele su s istoka neke tradicije vezane uz Ištar i Aštartu.

## Mitovi
Glavni je prikaz Ištar onaj vidljiv u sačuvanim himnima i mitovima, koji je prikazuju kao božicu ljubavi i seksualnosti. Upravo je u tom smislu Ištar osobito bliska Inani i ciklusu mitova koji je povezuju s bogom Tamuzom (sumerski Dumuzi).

### Ištarin silazak
Najpoznatiji mit o Ištar naslovljen je *Ištarin silazak*, a sačuvan je na akadskom jeziku. Prema tom mitu, nakon strastvene veze s Tamuzom, Ištar posjećuje »donji svijet« gdje se sukobljuje sa svojom sestrom Ereškigal. Ereškigal ubija sestru Ištar, no njezini je sluge oživljuju i vraćaju na zemlju. Mit ovdje ima različite inačice, no u svakoj od njih Ištar na zemlji ponovno nalazi Tamuza koji nije pokazao nikakvu zabrinutost zbog njezine smrti. Ištar na njega šalje demone koji ga odvlače u donji svijet. Na koncu Tamuz prebiva pola godine u donjem svijetu, a pola godine na zemlji.

Ovaj mit je bio ritualiziran u mezopotamskim kultovima putem svetog vjenčanja, pri čemu se kralj sastajao sa svetom hramskom prostitutkom u spolnom odnosu, što je trebalo naznačiti obnovljenu plodonosnu snagu prirode. Izmjena godišnjih doba viđena je kao odraz Tamuzova boravka u podzemlju ili na zemlji.

Vjeruje se da svetkovina slavljenja nove godine (nogodišnje slavlje), kao početak kalendara, upravo potječe od sumerske svetkovine božice Innana (Ištar), čineći je tako najstarijom svetkovinom na svijetu.

### Ep o Gilgamešu
*[[Ep o Gilgamešu]]* donosi sliku prilično hirovite Ištar, koja nastoji zavesti Gilgameša, no ovaj je odvraća navodeći kao razlog način kako je postupala s ostalim svojim ljubavnicima, osobito s Tamuzom.

## Himni
Među mnogim himnima upravljenim božici Ištar, djelo naslovljeno *Nin-me-šar-ra* donosi najviše epiteta za Ištar: »Kraljica božanskih propisa, sjajno svjetlo, pravedna žena odjevena u sjaj, ljubljena od Neba i Zemlje.« lol

## Povezano

* Ašur (bog)
* Niniva
* Asirija
Betlehemska zvijezda

**Betlehemska zvijezda** nebeska je pojava, koja se spominje u Evanđelju po Mateju (Mt 2, 1-13), kada su se tri kralja s istoka pojavila u Jeruzalemu raspitujući se, gdje se rodio Isus. Pratili su zvijezdu, koja je išla ispred njih i zaustavila se iznad mjesta Isusova rođenja u Betlehemu.

Zvijezda je dio proročanstva iz Staroga zavjeta: "Vidim ga, ali ne sad, gledam ga, ali ne izbliza: **zvijezda** izlazi iz Jakova, žezlo se diže iz Izraela (Br 24,17).

Prema znanstvenicima, Isus se rodio između 8. do. 4. godine pr. Kr. Postoji više znanstvenih teorija o betlehemskoj zvijezdi. Prema teoriji popularnoj u doba renesanse, betlehemska zvijezda nastala je kao konjukcija nebeskih tijela. To se događa, kada se staze gibanja dva ili više planeta poklope gledano sa Zemlje pa to izgled kao jedna sjajna zvijezda. Otprilike u vrijeme Isusova rođenja dogoddlo se nekoliko konjukcija između Jupitera i Saturna, između Jupitera, Saturna i Marsa i između Jupitera i Venere. Britanski fizičar objavio je rad o tome u časopisu Nature.
 
Engleski znanstvenik Buhmer-Thomas 1992. godine izrazio je mišljenje, da je betlehemska zvijeda bila planet Jupiter. Prema opisu iz Evanđelja po Mateju, zvijezda je išla pred kraljevima, dok nije došla i stala nad mjestom gdje se rodio Isus (Mt 2, 9). Takva pojava gibanja, zaustavljanja, kretanja unazad i prema naprijed karakteristična je za Jupiter.

Prema nekim znanstvenicima, betlehemska zvijezda je vrsta zvijezde po imenu supernova, koja ima jako velik sjaj i koja postupno umire. Kineski astronomi zabilježeli su jednu supernovu 5. godina pr. Kr.

Prema još jednoj teoriji, betlehemska zvijezda bila je komet. Tu pretpostavku prvi je izrekao kršćanski apoleget Origen 248. godine.

## Reference
Crainquebille

**Crainquebille**, također poznata kao ***L’Affaire Crainquebille*** je novela francuskog književnika Anatolea Francea objavljen 1901. godine. Protagonist je siromašni, ali dobrodušni pariški trgovac povrćem koji zbog sukoba s policajcem završi u zatvoru. Poznata je po tome što je poslužila kao predložak za nekoliko igranih filmova.
Anatole France

**Anatole France** (Pariz, 16. april 1844. - Saint-Cyr-sour-Loire, 12. oktobar 1924.), pravo ime *Jacques Anatole François Thibault*, francuski književnik.

Rođen u obitelji poznatog pariškog knjižara, rano ulazi u svijet knjiga, među kojima će kao književnik i bibliotekar provesti sav svoj život. Alfred Dreyfusova afera, u kojoj se oštro založio za reviziju procesa, znači prekretnicu u njegovu životu i stvaranju - izlazi iz knjiške izolacije, pristupa socijalistima i prelazi na ideološki angažiranu književnost.

U prvom radoblju svog književnog rada France je prije svega estet i deletant, te objavljuje stihove u duhu Parnasa, impresionističke kritike i romane, u kojima, bez obzira tretira li savremenu (*"Zločin Silvestra Bonnarda"*, 1881.) ili historijsku tematiku (*"Thais"*, 1890, *"Pečenjarnica kraljice Pédauque"*, 1893. i dr), dominira skepticizam i esteticizam.

Nakon Dreyfusove afere daje oštru društvenu kritiku u *"Savremenoj historiji"* i u nizu filozofsko-satiričkih romana (*"Otok pingvina"*, 1908, *"Bogovi žeđaju"*, 1912., *"Pobuna anđela"*, 1914.). Napisao je i nekoliko djela autobiografskog karaktera (*"Knjiga moga prijatelja"*, 1885., *"Mali Pierre"*, 1918. i dr.).

Mada nije nikad postigao široku popularnost, France je bio jedan od najistaknutijih književnika na razmeđu vijekova i glas svijesti svoje generacije, a skepticizmom, duhovitošću i ironijom, rafiniranim smislom za ljepotu i izvanrednim stilom, privlači i danas intelektualnu književnu publiku.

Dobitnik je Nobelove nagrade za književnost za 1921. godinu.

## Djela
* "Crveni ljiljan" 
* "Život u cvatu" 
* "Zločin Silvestra Bonnarda"
* "Pečenjarnica kraljice Pédauque"
* "Savremenoj historiji"
* "Knjiga moga prijatelja"
* "Mali Pierre"
* "Pobuna anđela"
* "Otok pingvina"
* "Bogovi žeđaju"

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* Anatole France: A Brief Introduction
* ''Anatole France, Nobel Prize Winner'' by Herbert S. Gorman, The New York Times, 20 November 1921
* Correspondence with architect Jean-Paul Oury at Syracuse University
* Université McGill: le roman selon les romanciers 
*  Anatole France, his work in audio version  
* Dreyfus Rehabilitated
Crainquebille (film, 1922)

***Crainquebille*** je francusko-belgijski crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji Jacquesa Feydera. Predstavlja adaptaciju istoimene novele Anatolea Francea. Protagonist je siromašni, ali simpatični trgovac povrćem koji zbog nesporazuma sa policajcem završi dva tjedna u zatvoru, a nakon čega ga svi dotadašnji znanci počnu izbjegavati. Nedugo nakon premijere je u Francuskoj postao predmetom cenzure zbog navodnog poticanja kriminala, odnosno "nepoštivanja vlasti".

## Uloge
* Maurice de Féraudy ... Jérôme Crainquebille 
* Félix Oudart ... L'agent 64 
* Jean Forest ... La Souris 
* Marguerite Carré ... Mme Laure 
* Jeanne Cheirel ... Mme Bayard 
* René Worms ... M. Lemerle 
* Charles Mosnier 
* Armand Numès 
* Françoise Rosay

## Vanjske veze
* 
* ''Crainquebille'' at SilentEra
Voskrsenja ne biva bez smrti

***Voskrsenja ne biva smrti*** () je italijanski crno-bijeli nijemi ratni film snimljen 1921. godine u režiji C. Luperinija. 

Radnja je smještena u Crnu Goru za vrijeme prvog svjetskog rata te prikazuje otpor Crnogoraca austro-ugarskim vlastima. Film je napravljen uz podršku italijanske vlade, kao i kraljice Jelene, kćeri crnogorskog kralja Nikole I, a scenario je napisao Vladimir Popović. Glavna svrha mu je bila propaganda, odnosno upoznati svjetsku javnost sa borbom Crne Gore za slobodu.

Za cilj je imao animirati svetsko mnjenje u pokušaju sprječavanja nestanaka Kraljevine Crne Gore sa istorijske karte njenim nasilnim priključenjem Kraljevini SHS.

Zbog političkih i drugih razloga je dugo vremena bio potpuno zaboravljen, a smatra se da je najvećim dijelom izgubljen. U bivšoj Jugoslaviji se za njega prvi put čulo tek 1973. zahvaljujući filmskom historičaru Ratku Đuroviću. Do 1995. su Jugoslovenska kinoteka u Beogradu i druge institucije uspjele rekonstruirati oko 30 min. materijala u verziju koja se otada prigodno prikazuje na programu RTCG i na raznim filmskim festivalima. Često se za njega navodi da predstavlja prvi film u historiji crnogorske kinematografije.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Voskresenja ne biva bez srmrti na You Tube-u (srp)
Number 13 (film)

***Number 13*** (prema nekim izvorima ***Mrs. Peabody***) je bio britanski crno-bijeli nijemi film sniman 1922. u režiji Alfreda Hitchcocka, kome je to predstavljalo režijski debi. Radnja filma se bavila nastojanjima američkog filantropa Georgea Fostera Peabodyja da poboljša životne uvjete u londonskim sirotinjskim četvrtima. Prije nego što je Hitchcock uspio dovršiti snimanje, došlo je do raspada budžeta i film je ostao nedovršen. Hitchcock je svoje sljedeće ostvarenje snimio tek tri godine kasnije, i dugo vremena nije govorio o svojim iskustvima. Clare Greet, glumica koja financijski potpomogla projekt, je međutim kasnije često surađivala s Hitchcockom. Snimljeni materijal nije sačuvan i zbog toga se ovaj film smatra izgubljenim.

## Vanjske veze
* 
* ''Mrs. Peabody'' at SilentEra
* Link to still from film
Beogradski tramvaj

**Beogradski tramvaj** je najveći tramvajski sistem u Republici Srbiji.

## Historija

Prvi beogradski tramvaj pušten je u saobraćaj dana 14. oktobra 1892. godine i vozio je centrom grada, od Kalemegdana do Slavije. U početku su se kao pogon koristili konji, a prva električna linija uvedena je 1894. Do kraja 1905. godine sve linije bile su elektrificirane. Godine 1912. u Beogradu je bilo osam tramvajskih linija kojima se te godine prevezlo ukupno 7.500.000 putnika.
Prvi i Drugi svetski rat znatno su oštetili tramvajski sistem, no oba puta je obnovljen.

Tokom 1970-ih pojavili su se planovi da se u gradu izgradi metro sistem, ali su 1982. godine odbijeni jer je donesena odluka kako će se proširiti već postojeća tramvajska mreža. Godine 1985. postavljeno je 45&nbsp;km novih šina, a tramvaji su prelaskom reke Save počeli sa prevozom putnika i u Novom Beogradu.

Krajem 2000-ih godina započela je modernizacija sistema, a poslednje promene bile su 2010. godine.

## Osnovne informacije
Beogradski tramvajski sistem ima ukupnu dužinu šina od 127,3&nbsp;km i 10 tramvajskih linija:
* : Pristanište - Vukov spomenik - Slavija - Pristanište
* : Kneževac - Rakovica - Železnička stanica - Slavija - Vukov spomenik - Omladinski stadion
* : Kalemegdan - Vukov spomenik - Ustanička
* : Tašmajdan - Vukov spomenik - Ustanička
* : Blok 45 - Novi Beograd - Železnička stanica - Tašmajdan - Vukov spomenik - Ustanička
* ***': [[Blok 45]] - [[Novi Beograd]] - Železnička stanica - [[Tašmajdan]]
* ***': Blok 45 - Novi Beograd - Železnička stanica - Slavija - Banjica
* ***': [[Kalemegdan]] - [[Slavija]] - [[Banjica]]
* ***': Kalemegdan - Pristanište - Blok 45 - Novi Beograd
* ***': [[Banovo Brdo]] - Železnička stanica - [[Tašmajdan]] - [[Vukov spomenik]] - [[Omladinski stadion]]
* ***': Banovo Brdo - Železnička stanica - Kalemegdan
* ****: Ustanička - Slavija - Banjica

Tokom noći saobraćaju samo dve linije. Prevozom upravlja firma GSP Beograd (*Gradsko saobraćajno preduzeće Beograd*).

## Vozni park
VII (pjesma)

**"VII"** je pjesma koju izvodi Akiko Shikata. Pjesma je prvi put objavljena 19. kolovoza 2009. kao druga pjesma na singlici "Katayoku no Tori". Osim vokalne, objavljena je i instrumentalna verzija pjesme.

Kako je izdana kao druga pjesma na singlici, za pjesmu "VII" vrijede svi podaci o prodaji i uspjehu na top listama koji vrijede i za cijelu singlicu. Kao i pjesma "Katayoku no Tori", i "VII" je nastala u sklopu suradnje na animeu *[[Umineko no Naku Koro ni (anime)|Umineko no Naku Koro ni]]*, mada nikada nije izvedena u samoj seriji.

## Vanjske veze
* Oricon Profile
* Članak na Generasia.com
Decameron (razvrstavanje)

Decameron može označavati:
* istoimeno djelo Dantea Alighierija
* film *[[Il Decameron (film)]]* (1971.)
* film *[[Decameron '300]]* (1972.)
* gay pornografski film **
* britanski folk-rock bend Decameron (bend)
* međunarodni lanac hotela i odmarališta Decameron (odmaralište), prisutan u preko 10 zemalja
* talijanski TV program *[[Decameron (TV program)]]* 
* *El Decameron Negro* (Crni Decameron), djelo koje je 1981. komponovao Leo Brouwer i 1997. izveo John Williams
Marizza

***Marizza*** (puni naslov ***Marizza, genannt die Schmugglermadonna***; u prijevodu *Marizza zvana Madona krijumčara*) je njemački crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji F. W. Murnaua. Radnja filma je smještena na planinsku tromeđu nekoliko zemalja. Danas je sačuvana samo prva rola filma, dok se ostatak smatra izgubljenim.

## Uloga
* Tzwetta Tzatschewa – Marizza
* Adele Sandrock – Gđa Avricolos
* Harry Frank – Christo
* Hans Heinrich von Twardowski – Antonino
* Leonhard Haskel – Pietro Scarzella
* Greta Schröder – Sadja, Scarzellina kćer
* Maria Forescu – Stara Yelina
* Albrecht Viktor Blum – Mirko Vasics
* Max Nemetz – Grischuk
* Toni Zimmerer – Haslinger

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  ''Marizza, genannt die Schmuggler-Madonna'' (1920/1921) - Film Portal
Der brennende Acker

***Der brenende Acker*** () je njemački crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji F. W. Murnaua. Radnja je smještena u Šlesku gdje će jednu plemićku i jednu seljačku porodicu spojiti "Đavolje polje" koje u sebi krije nalazište nafte. Film se dugo vremena smatrao izgubljenim sve dok 1978. nije pronađena jedna kopija u Italiji.

## Vanjske veze
* 
* zeitgenössische Kritik und Filmdaten  (pdf; 590&nbsp;kB)
* ''Der brennende Acker'' bei Filmportal.de
Gyula Horn

**Gyula Horn** (mađ. *Horn Gyula*, Budimpešta, 5. jul 1932 – Budimpešta, 19. jun 2013), ) je mađarski političar i premijer Mađarske od 15. jul 1994 do 6. jul 1998.
Novosadski tramvaj

**Novosadski tramvaj** je bio sistem tramvajskog prevoza u Novom Sadu, Srbija. Bio je u funkciji od 30. septembra 1911. do istog dana 1958. godine.

## Historija
Kako se Novi Sad razvijao, rasla je potreba za masovnim transportom. U 1868. pojavili su se prvi planovi za transport ljudi u kočijama. Kako je vreme prolazilo i grad je rastao javila se ideja za izgradnjom tramvajskog sistema.

Struja je počela da se proizvodi u gradu od 1910. godine, što je dozvolilo da se električni tramvaj otvori u sledećoj godini. Na početku je bilo 19 tramvajskih vozila u sistemu, a najveći broj je bio proizveden u Ganc fabrici u Budimpešti, a nekoliko u Nemačkoj. Kasnije je još tri došlo iz Slavonskog Broda. Razmak šina je bio 1,435 metara. Grad je nastavio da se širi u vreme kada je bio centar Dunavske banovine. Godine 1930. grad je kupio tri autobusa, koji su postali konkurencija. Bombardovanje 1944. godine uništilo je električnu centralu koja je napajala tramvaje. Tramvaji su ponovo počeli da rade 25. maja 1945. godine. Tramvaji su nastavili da prevoze do 1958, kada su zamenjeni autobusima.

Pošteno bi bilo reći da su autobusi izbacili tramvaje iz upotrebe.

Postoje ideje da se tramvaj ponovo uvede u budućnosti.

## Linije
Postojale su dve linije sistema.
* Linija jedan, poznata kao bela linija od Futoške Kapije do Temerinske ulice. Ova linija je išla duž temerinske ulice, pored Vladičanskog dvora kroz centar grada, prema banji i bolnici, gde je bio kraj linije. Dodatna linija, poznata kao plava linija, bila je od Kupatila do Čeneja.
* Linija dva, poznata kao zelena linija išla je od bivše železničke stanice do kraja Dunavske ulice, što je bio obala Dunava.

## Reference

## Povezano
* Beogradski tramvaj
* Niški tramvaj

## Vanjske veze

* http://www.gspns.co.rs/istorija.php  History of Public Transit in Novi Sad
Phantom (film, 1922)

***Phantom*** () je njemački crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji F. W. Murnaua. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana njemačkog nobelovca Gerharta Hauptmanna. Glavni lik, koga tumači Alfred Abel, je skromni službenik koji nakon slučajnog susreta postaje opsjednut s tajanstvenom lijepom ženom (koju tumači Lya de Putti), te, ne mogavši je pronaći, počinje vezu sa prostitutkom koja joj je nalik. Radnja, koja prati kako se njegov život počinje raspadati i kako ga iskorištavaju kriminalci, je prikazana kroz flashback. Zbog toga se često navodi kao jedan od primjera njemačkog filmskog ekspresionizma. Dugo vremena se smatrao izgubljenim, ali je na kraju ipak pronađena kopija i 2006. izdana na DVD-u.

## Uloge
* Alfred Abel - Lorenz Lubota 
* Grete Berger - Vlasnik zalagaonice Schwabe
* Lil Dagover - Marie Starke 
* Lya De Putti - Veronika Harlan/Mellitta
* Anton Edthofer - Wigottschinski 
* Aud Egede-Nissen - Melanie Lubota 
* Olga Engl - Harlanova supruga
* Karl Etlinger - Knjigovezac Starke 
* Ilka Grüning - Barunica
* Adolf Klein - Harlan 
* Frida Richard - Lubotina majka
* Hans Heinrich von Twardowski - Hugo Lubota

## Vanjske veze
*
Dr. Mabuse, der Spieler

***Dr. Mabuse, der Spieler*** () je njemački crno-bijeli nijemi kriminalistički film snimljen 1922. u režiji Fritza Langa. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana luksemburškog književnika Norberta Jacquesa, odnosno prvi film o superkriminalcu dr. Mabuseu. Njegov lik u filmu tumači Rudolf Klein-Rogge, a u filmu je prikazan kao doktor psihologije, majstor prerušavanja i vrhunski hipnotizer koji svoje vještine koristi kako bi, uz pomoć male, ali vjerne armije pomoćnika, pljačkao, varao, a na kraju i ubijao svoje žrtve, prije nego što mu na kraj ne stane inspektor Norbert von Wenk (čiji lik tumači Bernhard Goetzke). Film se u originalnom obliku sastoji od dva dijela koja traju više od dva sata - *Der große Spieler: Ein Bild der Zeit* (Veliki kockar: slika vremena) i *Inferno: Ein Spiel von Menschen unserer Zeit* (Pakao: Igra ljudi našeg doba). *Dr. Mabuse*, koji je u mnogo čemu bio nadahnut kako ekspresionističkom kinematografijom, tako i ekonomskim i političkim kaosom prvih godina Weimarske Njemačke, imao je veliki uspjeh i potvrdio status Langa kao jednog od najvećih njemačkih sineasta svog vremena. Mnoge od njegovih scena su kasnije inspirirale brojne filmaše, uključujući Alfreda Hitchcocka. Uspjeh filma je bio takav da su Lang i njegova koscenaristica Thea von Harbou uspjeli nagovoriti Jacquesa da odustane od pisanja nastavaka romana o Mabuseu, kako bi samom Langu omogućili da naprave filmski nastavak, što je 1933. rezultiralo sa zvučnim filmom *[[Das Testament der Dr. Mabuse]]*.

Godine 1990. je Claude Chabrol režirao neslužbeni remake pod naslovom *[[Dr. M]]*.

## Uloge
* Rudolf Klein-Rogge – Dr. Mabuse
* Aud Egede-Nissen – Cara Carozza
* Gertrude Welcker – Grofica Dusy Told
* Alfred Abel – Grof Told 
* Bernhard Goetzke – Glavni inspektor Norbert von Wenk
* Paul Richter – Edgar Hull
* Robert Forster-Larrinaga – Spoerri
* Hans Adalbert Schlettow – Georg, vozač
* Georg John – Pesch
* Charles Puffy – Hawasch
* Grete Berger – Fine, a sluga
* Julius Falkenstein – Karsten
* Lydia Potechina – Ruskinja
* Julius E. Herrmann – Emil Schramm
* Julietta Brandt (van špice)
* Max Adalbert (van špice)
* Anita Berber (van špice)
* Paul Biensfeldt (van špice)
* Gustav Botz (van špice)
* Lil Dagover (van špice)

## Vanjske veze
* 
*  (u.a. zeitgenössische Rezensionen, Uraufführungsplakat, Reklame-Spielkarten, Fotos)
* 
* 
* 
* 
* Rezension bei Sense of View
* 1. Teil des Films im Internet Archive (102 Min.)
Xubuntu

**Xubuntu** je službeni derivat Ubuntu operacijskog sustava sa Xfce grafičkim sučeljem.
Pošto Xfce sučelje koristi manje resursa od GNOME-a, Xubuntu se često koristi kao alternativa za starija računala, sustave sa ograničenim resursima, laptope, netbooke i radne stanice na kojima je potrebna veća efikasnost.

Ime *Xubuntu* je kombinacija naziva *Xfce Desktop Environment* i *Ubuntu*. Xfce je izvorno bila skraćenica za *XForms Common Environment*, dok Ubuntu znači "humanost prema drugima" na Zulu i Xhosa jezicima. Konačni rezultat, Xubuntu, nema sam po sebi nikakva značenja.

Ciljevi Xubuntu distribucije su: "pružiti distribuciju jednostavnu za korištenje, temeljenu na Ubuntu Linuxu i Xfce grafičkom sučelju, uz fokus na uporabljivost, učinkovitost te malu potrošnju memorijskih resursa."

## Historija
Xubuntu je prema izvornim glasinama trebao biti spreman za izlazak istovremeno sa *5.10 Breezy Badger* inačicom Ubuntua, no službenog datuma izlaska nije bilo, tek meta-paket (*xubuntu-desktop*) pomoću kojeg se moglo instalirati Xfce grafičko sučelje unutar samog Ubuntu sustava.
Prva službena inačica Xubuntu distribucije izdana je 1. lipnja 2006. godine, zajedno sa Ubuntu, Kubuntu i Edubuntu inačicama (kodnog imena *Dapper Drake*).

U listopadu 2007., Jani Monoses je najavio kako će napustiti poziciju vođe projekta i prepustiti je Lionelu Le Folgocu. Le Folgoc vodi projekt do ožujka 2008. kada Cody A.W. Somerville preuzima mjesto, imenovan od strane Xubuntu zajednice. On sastavlja opsežnu strategiju za Xubuntu projekt naziva *Xubuntu Strategy Document*.

U veljači 2009., Mark Shuttleworth priznaje kako ima u planu razvoj LXDE inačice Ubuntu operacijskog sustava, naziva Lubuntu. LXDE sučelje koristi Openbox upravljač prozora (eng. *window manager*), te je, poput Xubuntua, namijenjen starijim, prijenosnim i inim slabijim računalima. Kakav će to utjecaj imati na razvoj Xubuntua još je nepoznato.

## Aplikacije
Ovdje možete pronaći kratak popis nekih popularnijih aplikacija korištenih u Xubuntu sustavu.
* Abiword - program za obradu riječi
* Catfish - pretraživanje
* Common Unix Printing System - alat za ispis
* Evince - PDF preglednik
* Firefox - web preglednik
* GIMP - grafička obrada
* Gnumeric - uređivanje tablica
* Mousepad - uređivanje teksta
* Orage - kalendar
* Pidgin - dopisivanje
* Thunderbird - e-mail klijent
* XChat - IRC klijent
* Xsane - alat za skeniranje

## Vanjske veze
* Službena web stranica
* Xubuntu na Ubuntu Wikiju
* Xubuntu savjeti i trikovi
Häxan

***Häxan*** () je švedsko-danski igrano-dokumentarni nijemi (horor) film snimljen 1922. u režiji Benjamina Christensena. U njemu se fenomen vještica, odnosno vjerovanja u njih, nastoji objasniti kroz dostignuća moderne psihijatrije, ali i kroz detaljnu i vjernu rekonstrukciju narodnih vjerovanja i historijskih zapisa. Zbog toga film sadrži brojne uznemirujuće scene poput satanističkih rituala (u kojima se sam Christensen pojavljuje u ulozi Satane). Christensen je film snimio nakon relativno duge pauze, a pred snimanje je dugo vremena proveo proučavajući *[[Malleus Maleficarum]]*. Film je bio podvrgnut cenzuri, odnosno zabranjivan u nizu zemalja zbog eksplicitnog nasilja, golotinje i "izopačenosti". Usprkos toga je postao jedan od najpoznatijih i najboljih filmova u Christensenovoj karijeri, odnosno jedan od najpoznatijih nijemih horora uopće. Häxan je također bio jedan od prvih filmova koji je stekao kult status, prvo među nadrealističkim umjetnicima, a potom među poklonicima kontrakulture krajem 1960-ih. Godine 1968. je tako prikazivana skraćena verzija za jazz muzikom Daniela Humaira i naracijom Williama S. Burroughsa.

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Häxan at Det Danske Filminstitut 
* Häxan at Silent Era
* Criterion Collection essay by Chris Fujiwara 
* Criterion Collection essay about the film music by Gillian Anderson
* evocative lobby poster
Sodom und Gomorrha

***Sodom und Gomorrha*** () je austrijski crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1922. u režiji Michaela Curtiza (pod imenom Michael Kertesz). Okvirni zaplet filma je smješten u suvremeni London gdje lijepa, ali amoralna protagonistica (čiji lik tumači Curtizova tadašnja supruga Lucy Doraine) zavede uticajnog financijera, ali i izazove nasilni incident zbog koga je osuđena na smrt. Radnja prikazuje kako u ćeliji čeka pogubljenje i počinje sanjati samu sebe kao kraljicu drevne Asirije, odnosno Lotovu suprugu iz starozavjetne priče o Sodomi i Gomori. Film je sniman pune dvije godine, te je predstavljao najskuplji i tada najambiciozniji projekt producenta Sasche Kolowrata i njegovog studija Sascha Film; režiser Curtiz je, pak nastojao dokazati kako se austrijska kinematografija može ravnopravno nositi sa hollywoodskim i italijanskim historijskim spekatklima, odnosno njemačkim ekspresionističkim dramama. Za film su angažirane hiljade statista i scenskih radnika, a Julius von Borsody je izradio impresivnu scenografiju. Produkcija je, s druge strane, bila obilježena nizom problema, prije svega zbog budžeta koji je na kraju bio pet puta veći od planiranog, kao i niza nesreća na setu koje su imale i ljudske žrtve. Usprkos tih poteškoća, Sodom und Gomorrha je na kraju postigao komercijalni uspjeh; Sascha-Film je postao jedan od najuglednijih evropskih studija u međuratnom periodu, a sam Curtiz je sebi olakašao buduću hollywoodsku karijeru.

## Literatura
* Büttner, Elisabeth, and Dewald, Christian, 1999: *Michael Kertész. Filmarbeit in Österreich bzw. bei der Sascha-Filmindustrie A.-G., Wien, 1919–1926,* in *Elektrische Schatten. Beiträge zur österreichischen Stummfilmgeschichte* (ed. Francesco Bono, Paolo Caneppele and Günter Krenn, Vienna, 1999)
* Fritz, Walter, 1997: *Im Kino erlebe ich die Welt. 100 Jahre Kino und Film in Österreich.* Vienna
* Gottlein, Arthur, 1976: *Der österreichische Film. Ein Bilderbuch.* Vienna
* Krenn, Günter: *Sodom und Gomorrha 96—Die unendliche Geschichte einer Rekonstruktion,* in: *Österreichisches Filmarchiv Jahrbuch 1996*, Vienna
* Pluch, Barbara, 1989: *Der österreichische Monumentalstummfilm—Ein Beitrag zur Filmgeschichte der zwanziger Jahre.* Master's thesis, University of Vienna

## Vanjske veze
*
Zakavkaska Socijalistička Federativna Sovjetska Republika

**Zakavkaska Socijalistička Federativna Sovjetska Republika** (ruski: *Закавказская Советская Федеративная Социалистическая Республика*, akronim: **ZSFSR**) bila je jedna od kratkotrajnih republika Saveza Sovjetskih Socijalističkih Republika koja je egzistirala od 1922. do 1936.

Ona je bila sastavljena od tri sovjetske republike, Gruzije, Armenije i Azerbejdžana. Ova federacija je u Sovjetskim Savezu bila poznata kao **Zakavkaska Republika** (ruski: *Закавказская Республика*). Glavni grad republike je bio Tbilisi.

Ta republika ima svoje korjene u revolucionarnim događajima kad se raspadalo Rusko Carstvo nakon Februarske revolucije 1917, tada su se bivše carske gubernije u Zakavkazju otcjepile i osnovale Zakavkasku Demokratsku Federativnu Republiku. Sukobljeni nacionalni interesi i rat sa Osmanskim Carstvom doveli su do raspada te federacije pola godine kasnije, u aprilu 1918.

U sledećim godina, sve tri konstituitivne republike te bivše federacije, osnovale su vlastite države i međusobno zaratile, uz građanski rat u vlastitim državama, u koji je bila uključena i Crvena armija, koja je nakraju pobijedila, pa su one postale sovjetske republike. U martu 1922, taj teritorij je ponovno ujedinjen kao Federacija sovjetskih republika. Nakon osnivanja Sovjetskog Saveza reorganizirana je u jednu republiku decembra te godine. 

*Zakavkaska SFSR* rasformirana je 1936, a njene konstitutivne jedinice postale su; Gruzijska SSR, Armenska SSR i Azerbejdžanska SSR.
Polikuška (film)

***Polikuška*** () je ruski crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji Aleksandra Sanjina. Predstavlja adaptaciju istoimene priče Lava Tolstoja, a radnjom je smješten u predrevolucionarni period. Protagonist, čiji lik tumači Ivan Moskvin, je dobrodušni, ali ne previše spretni seljak kome feudalni gospodar povjeri da odnese novac u grad, a što će na kraju završiti tragedijom. Film je originalno snimljen 1919. godine, ali je njegovu premijeru odgodio građanski rat.

## Vanjske veze
*
Lazar Kaganovič

**Lazar Mojsejevič Kaganovič** (; 22. novembar 1893 – 25. jul 1991) bio je sovjetski revolucionar i političar.

## Biografija
Rođen je u blizini Kijeva, u jevrejskoj porodici. Godine 1911, postao je član boljševičke partije. Maja 1917, postao je vođa vojne organizacije boljševika u Saratovu. Tokom Oktobarske revolucije, rukovodio je ustaničkim snagama u Gomelju. Posle revolucije, od 1918. do 1922. godine, vršio je mnoge funkcije širom sovjetske Rusije, od Nižnjeg Novgoroda do Turkmenistana.

Tokom jačanja sopstvenog uticaja, Josif Staljin ga je priključio svojoj interesnoj grupi. Kaganovič je 1924. postao član Centralnog komiteta SKP(b), a od 1925. do 1928. bio je skeretar CK Komunističke partije Ukrajine. Godine 1930, postao je član Politbiroa CK SKP(b). U to je vreme bio jedan od provodilaca masovne industrijalizacije i kolektivizacije u SSSR-u.

Zbog lošeg vođenja kolektivizacije u Ukrajini, smatra se jednim od odgovornih za izbijanje velike ukrajinske epidemije gladi 1932-1933. godine. Tokom trajanja velikih čistki unutar SKP(b), Kaganovič je organizovao hapšenja hiljada železničkih radnika i službenika.

Tokom Velikog otadžbinskog rata, bio je komesar za Severnokavkaski i Zakavkaski front. Godine 1943, dobio je titulu heroja socijalističkog rada. Ostatak rata je proveo na funkciji komesara za železnice.

Godine 1947, nakratko je ponovno bio sekretar CK KP Ukrajine, a od 1952. do 1957. godine predsednik Veća ministara Sovjetskog Saveza (premijer). Iako je bio staljinista, Kaganovič je nakon Staljinove smrti još uvek imao određenog uticaja. Međutim, 1957. godine je prisiljen da istupi iz Centralnog komiteta i Prezidijuma SSSR-a. Dobio je posao direktora male fabrike kalijuma na Uralu. Do 1961. je u potpunosti isključen iz partije, te je živeo kao penzioner u Moskvi.

Umro je 1991. godine Moskvi, u svojoj 97. godini života. Sahranjen je na groblju Novodjeviči.

## Reference
Polikuška

***Polikuška*** () je pripovjetka ruskog književnika Lava Tolstoja objavljena 1863. godine. Naslovni protagonist je dobrodušni, ali lijeni i piću skloni seljak Polikej kome ekscentrična vlastelinka povjeri kovertu s novcem, a što će na kraju dovesti do tragičnih posljedica. Priča je inspirirana na istinitim događajima koje je Tolstoju ispričala kćer M. A. Dondukova-Korsakova. Godine 1919. je u Sovjetskoj Rusiji po njoj snimljen istoimeni film.

## Vanjske veze
* Л. Н. Толстой. Собр. соч. в 22 т. Т.3. Поликушка
* В. Я. Линков. Комментарии. Л. Н. Толстой. Поликушка
* В. Я. Линков. Комментарии. Л. Н. Толстой. Собр. соч. в 22 тт. Т.3.
Grauman’s Egyptian Theatre

**Grauman's Egyptian Theatre** je kino-dvorana smještena u četvrti Hollywood u Los Angelesu, a koja se smatra jednom od najpoznatijih u svijetu. Nalazi se na znamenitom Hollywood Boulevardu. Sagrađena je 1922. godine, a 18. oktobra iste godine je u njoj prikazan film ''Robin Hood'', što je predstavljalo prvu hollywoodsku premijeru u historiji filma.

Ime je dobila po kazališnom producentu Sidu Graumanu, koji ju je sagradio zajedno sa trgovcem nekretninama Charlesom E. Tobermanom. Grauman je prije toga 1918. u Los Angelesu bio sagradio prvu filmsku palaču, odnosno luksuznu kino-dvoranu pod imenom Million Dollar Theatre; kasnije je na Hollywood Boulevardu u neposrednoj blizini sagradio El Capitan Theatre i Chinese Theatre.

## Reference

## Vanjske veze

* 
* The American Cinematheque
Bogdan Krizman

**Bogdan Krizman** (Varaždin, 28. jul 1913 – Zagreb, 5. jul 1994) je bio jugoslovensko-hrvatski istoričar.

Završio je studije u 1937. na Pravnom fakultetu Univerziteta u Zagrebu. Diplomirao je međunarodno pravo i diplomatiju istorije na Slobodnoj školi političkih nauka u Parizu . Nakon što je bio zaposlen u jugoslovenskom Ministarstva spoljnih poslova u Beogradu. Ustaške vlasti su ga između 1941 i 1945, internirale u Lepoglavi i Gracu.

Od 1947. do 1949. bio je diplomatski predstavnik Jugoslavije u Beču. Doktorirao je 1952. u Zagrebu sa tezom o istoriji diplomatije Dubrovačke republike u 18. veku. Od 1950. do 1958. radio je u Državnom arhivu, od 1958. do 1970. bio je aktivan na Jadranskom institutu Jugoslovenske akademije znanosti i umjetnosti.

Od 1970. je predavao opštu istoriju države i prava na Univerzitetu u Zagrebu od 1976. do odlaska u penziju 1983, kao redovni profesor. Važio je za međunarodnog eksperta za istoriju Nezavisne Države Hrvatske. Zajedno s Konstantinom Bastaićem autor je udžbenika *Opća historija države i prava*, koji se dugo godina koristio kao standardni udžbenik za nastavu povijesti države i prava na pravnim fakultetima.

## Vanjske veze
*
Das Weib des Pharao

***Das Weib des Pharao*** () je njemački crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1922. u režiji Ernsta Lubitscha. Radnja je smještena u drevni Egipat, a naslovna protagonistica, čiji lik tumači Dagny Servaes, je grčka robinja Theonis u koju se zaljubi faraon Amenes (čiji lik tumači Emil Jannings), a što prouzroči katastrofalni rat s Etiopijom. Usprkos melodramatskog zapleta i povremenog preglumljivanja, film je prilično impresionirao masovnim scenama bitaka, kao i Lubitschevom sposobnošću da u okolici Berlina rekonstruira nubijsku pustinju. Lubitschu je ovo predstavljao posljednji film napravljen u Njemačkom, jer su ga upravo zahvaljujući njemu hollywoodski producenti pozvali u SAD, gdje je nastavio još impresivniju karijeru.

*Das Weib des Pharao* je poznat i po jednom od najsloženijih, ali najspektakularnijih pohvtata filmske rekonstrukcije. Ispočetka se smatrao izgubljenim, ali su naknadno pronađeni dijelovi različitih verzija u različitim zemljama, montirani i skraćivani, dijelom iz komercijalnih, dijelom iz ideoloških razloga. Godine 1998. je na temelju njih stvorena verzija koja se danas prikazuje.

## Uloge
* Emil Jannings ... Faraon Amenes
* Paul Biensfeldt ... Menon
* Friedrich Kühne ... Vrhovni svećenik
* Albert Bassermann ... Sothis
* Harry Liedtke ... Ramphis
* Paul Wegener ... Samlak
* Lyda Salmonova ... Makeda
* Dagny Servaes ... Theonis

## Vanjske veze
*
Suramska tvrđava (film)

***Suramska tvršava*** (, fonetski: Suramis tsihe; ) je gruzijski crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji Ivana Perestianija. Predstavlja adaptaciju istoimene pripovjetke Daniela Čonkadzea. Radnja je smještena u feudalnu Gruziju i prikazuje tragičnu priču dvoje ljubavnika koje će razdvojiti ambicija i socijalne razlike.

## Povezano
**[[Legenda o Suramskoj tvrđavi (film)|Legenda o Suramskoj tvrđavi]]*

## Vanjske veze
*
Pay Day

***Pay Day*** () je američka crno-bijela nijema filmska komedija snimljena 1922. u režiji Charlieja Chaplina. U njemu Chaplin tumači građevinskog radnika koji pokušava dio svoje plaće sačuvati od supruge kako bi se mogao napiti.

## Uloge
* Charlie Chaplin ... Radnik
* Phyllis Allen ... Radnikova supruga
* Mack Swain ... Poslovođa
* Edna Purviance ... Poslovođina kćer
* Syd Chaplin ... Charliejev prijatelj / Vlasnik kola s ručkom
* Albert Austin ... Radnik
* John Rand ... Radnik koji baca cigle
* Loyal Underwood ... Bradati radnik
* Henry Bergman ... Debeli pijanica
* Al Ernest Garcia ... Mršavi pijanica / Policajac

## Vanjske veze
*
The Legend of Sleepy Hollow

***The Legend of Sleepy Hollow*** () je pripovjetka američkog književnika Washingtona Irvinga objavljena 1820. godine. Radnja se događa oko 1790. u fiktivnom naselju Sleepy Hollow sjeverno od gradića Tarrytowna u unutrašnjosti države New York. Protagonist je Ichabod Crane, yankeejevski učitelj iz Connecticuta koji dolazi u sukob sa žiteljima nizozemskog porijekla, istovremeno pokušavajući osvojiti ruku kćeri-jedinice najbogatijeg čovjeka u mjestu, dok istovremeno čuje priče o tajanstvenom bezglavom jahaču. *Sleepy Hollow*, uz *[[Rip van Winkle]]*, objavljen prethodne godine i kasnije uvršten u zbirku *[[The Sketch Book of Geoffrey Crayon, Gent.]]*, predstavlja najpopularnije djelo Irvingovog opusa i često se navodi kao jedan od prvih klasika američke književnosti. Kasnije je postala predmetom niza filmskih i televizijskih adaptacije. Godine 1996. su žitelji mjesta North Tarrytown u čast priči odlučili promijeniti ime u Sleepy Hollow.

## Vanjske veze

* ''The Legend of Sleepy Hollow'' original text with human-read audio.
* "The Legend of Sleepy Hollow" from *The Harvard Classics* (1917), hosted online at Bartleby.com.
* "The Legend of Sleepy Hollow"  at American Literature .
* "Sleepy Hollow" , a non-fiction update on the story's locale, written by Washington Irving in 1839.
* Old Dutch Burying Ground of Sleepy Hollow , the churchyard where Ichabod Crane sought sanctuary.
* Sleepy Hollow Cemetery. Founded in 1849, it is adjacent to but separate from the Old Dutch Burying Ground.
* List of locations related to "The Legend of Sleepy Hollow" .
* "Rip Van Winkle" and "The Legend of Sleepy Hollow" - Irving's Fictions of Revolution
* .
*  (directed by Tim Burton).
* "The Legend of Sleepy Hollow in Concert"  Annual festival featuring Irving's original narrative and orchestral score by Steven Smith
* "The Legend of Sleepy Hollow" Brickfilm (Lego movie).
* The unabridged "Legend of Sleepy Hollow" (Episode Number 174)  is read in its entirety in Mister Ron's Basement Podcast
* A Librivox Podcast version of "Legend of Sleepy Hollow"  can be found here as well
The Headless Horseman (film, 1922)

***The Headless Horseman*** () je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji Edwarda D. Venturinija. Po žanru je mješavina komedije i horora, a predstavlja adaptaciju klasične priče *[[The Legend of Sleepy Hollow]]* Washingtona Irvinga. Radnja je smještena u malo mjesto u unutrašnjosti države New York krajem 18. vijeka gdje lokalni folklor govori o bezglavom konjaniku. Protagonist, koga tumači popularni komičar Will Rogers, je Ichabod Crane, učitelj koji tamo dolazi i pokušava zavesti kćer-jedinicu najbogatijeg čovjeka u selu.

## Vanjske veze
* 
*  ''The Headless Horseman'' (1922) - Silent Era
*  Silent Era DVD
Umineko no Naku Koro ni (EP)

***Umineko no Naku Koro ni*** (japanski: **うみねこのなく頃に**; srpskohrvatski: *Kada [[galeb]]ovi zaplaću*) je mini-album/EP kojeg je izdala Akiko Shikata kao službeni soundtrack za igru *[[Umineko no Naku Koro ni]]*. Album je izdan 29. kolovoza 2008. godine. Prodavan je po cijeni od ¥1,500, a ukupno je, u šest tjedana, prodan 11,518 primjeraka.

EP sadrži ukupno 6 skladbi na japanskom i (djelomično) talijanskom jeziku. Dvije od njih su čiste instrumentalne skladbe ("Kuro no Liliana ~Melancholia~" i "Umineko no Naku Koro ni -Alternative Instrumental Suites-"), dok su ostale četiri vokalno-instrumentalne. Ukupno trajanje albuma je 31:09 minuta.

## Popis skladbi

## Uspjeh na top listama
Na službenim Oriconovim top listama EP je boravila ukupno 6 tjedana startavši na 21. mjestu u prvom tjednu, tokom kojega je ostvarila prodaju od 6,553 primjeraka. Najbolji dnevni plasman bilo je 12. mjesto, ostvareno prvi dan dolska na ljestvice. Ukupno je prodano 11,518 primjeraka EP-a.

## Vanjske veze
* Oricon Profile
* [Članak na Generasia.com](http://www.generasia.com/wiki/Umineko_no_Naku_Koro_ni_(Shikata_Akiko_mini-album))
Hanami

je tradicionalni japanski običaj uživanja u ljepoti cvijeća, pri čemu "cvijeće" uvijek znači trešnjnin cvijet (*[[sakura]]*) ili (mada rjeđe) šljivin cvijet (*[[ume]]*). Od kraja ožujka pa do početka svibnja, diljem Japana rastu *sakure*, a na otoku Okinawi i početkom veljače. Svake godine, meteorološki zavod objavljuje , koje redovito prate oni koji planiraju *hanami*, zato jer cvat traje uglavnom tjedan do dva. U suvremenom Japanu, *hanami* se uglavnom sastoji od otvorene zabave ispod stabla *sakure* tokom dana ili večeri. Nekada se, posebice za opisivanje ovih zabava, koristi sino-japanski izraz ***kan'ō*** . Noćni *hanami* naziva se ***yozakura*** .

Postiji i starija verzija *hanamija* koja se sastoji u uživanju i šljivinim cvijetu (*ume*). Ova tradicija česšća je i popularnija među starijim Japancima jer je znatno mirnija od suvremenog *hanamija*, kog favoriziraju mladi.

## Reference

## Vanjske veze

* Hanami in Philadelphia! Information on the Subaru Cherry Blossom Festival of Greater Philadelphia 
* Hanami in Japan! Information on Hanami and other annual events across Japan. 
* ''Hanami Fun Facts'' – *Japanzine:Field Guide to Japan* by Zack Davisson
* ''Hanami Manners 101''  – *Japanzine* by Emily Millar
* ''Kyotoview'' – ''Hanami In Kyoto
Vladislav Mitrović

**Vladislav** (svetovno *Vojislav Mitrović*, Staro Selo kod Glamoča, 26. maj 1913 - Valjevo, 13. septembar 1992) bio je mitropolit dabrobosanski.

## Svetovni život
Mitropolit Vladislav (u svetu Vojislav Mitrović) rođen je 26. maja 1913. u Starom Selu kod Glamoča, Bosna, od oca Isaije, književnika, i majke Stake. Osnovnu školu završio je u Glamoču, gimnaziju u Prijedoru, bogosloviju u Sarajevu i Bogoslovski fakultet u Beogradu. U želji za usavršavanjem u istorijskim naukama, upisao se na Filozofski fakultet u Beogradu (istorija Vizantije, opšta i nacionalna istorija) i diplomirao sa odličnim uspehom na temu: Bogomilstvo u Vizantiji.

Pre izbora za episkopa službovao je u crkvenom sudu u Banjaluci (1932-1935), a od 1940. do 1950. godine bio je veroučitelj u raznim mestima Bosne i Srbije. Godine 1950. postavljen je za profesora Bogoslovije svetoga Save u manastiru Rakovici.

## Monaški život
Zamonašen je 15. maja 1952. godine u manastiru Rakovici od mitropolita dabrobosanskog Nektarija. Rukopoložen je u čin đakona na Vidovdan 1952. a u čin prezvitera na Svetog Savu 1953. godine. Iste godine je odlikovan dostojanstvom sinđela, a 1955. godine je proizveden u čin protosinđela.

Izabran je za episkopa zahumsko-hercegovačkog 1955. godine i hirotonisan 31. jula iste godine u beogradskoj Sabornoj crkvi. Namučen u ličnom životu, episkop Vladislav je došao u razorenu i napaćenu Hercegovinu. Skoro četrdeset godina je obnavljao hramove, manastire i duhovni život, a pri kraju života doživeo je rušenje svega onoga što je obnovio i sazidao sa onima koji su mu bili verni i odani.

Posle smrti mitropolita dabrobosanskog Nektarija 1966. godine postao je administrator Mitropolije dabrobosanske, a 1967. godine, po želji Svetog arhijerejskog sabora, i mitropolit te eparhije. Veliki trud i samopregoran rad i u ovoj eparhiji urodio je plodom, jer sav njegov mukotrpni život bio je posvećen samo Crkvi. Pošto je i u novoj eparhiji sve obnovljeno, i u njoj je
porušeno sve ono što je četvrt veka zidao. Uporedo sa tim, administrirao je svojom ranijom eparhijom, Eparhijom zahumsko-hercegovačkom. 

Životni kraj ovog čestitog srpskog jerarha bio je u svakom pogledu bolan i pun razočarenja u one kojima je najviše verovao. Umro je van svojih eparhija, izvan Hercegovine kojoj je dao sebe samog, u Valjevu 13. septembra 1992. godine, kao arhijerej bez eparhije, jer je na majskom saboru 1992. umirovljen, i sahranjen u manastiru Dokmiru kod Uba.

## Vanjske veze
* Sava Vuković: Srpski jerarsi 

## Vanjske veze
* Zvanična stranica Mitropolije dabrobosanske