open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Palatin (titula)

**Palatin** (od latinskog: *palatinus*) bila je titula koja se koristila po evropskim zemljama od 4. do 19. vijeka.
To je bilo ime za vrlo različite funkcionere po brojnim zemljama srednjekovne i ranonovovjekovne Evrope.

## Karakteristike i historija

Orginalno se taj termin koristio za komornike i gardiste koji su se brinuli i čuvali palaču rimskog cara.
Za Konstantinove vladavine (početak 4. vijeka), tako su se zvali i pripadnici veteranske legije koji su pratili cara u njegovim vojnim kompanjama.

U Bizantskom Carstvu - palatin je bio naziv za carskog dvorjanina, prvenstveno za upravitelja carske riznice 
(ministra financija).

Za ranog srednjeg vijeka termin - palatin odnosio se na različite funkcionere među germanskim narodima. Najvažniji od njih bio je Grof Palatin, koji je u merovinško i karolinško doba (5.- 10. vijek) bio funcioner na vladarevom dvoru, naročito zadužen za sud.

Grof Palatin bio je službeni predstavnik u sudskim postupcima poput polaganja zakletve ili sudskih presuda, zadužen za evidenciju takvih postupaka. 
Ispočetka je sudovao na vladarevom dvoru i bio ovlašten provoditi odluke, kasnije je imao svoj sud u kom je imao određenu diskreciju u donošenju odluka. 
Uz sudske odgovornosti grof palatin imao je i administrativne funkcije koje su se odnosile na vladarev dvor i domene.

Za vrijeme vladavine njemačkih kraljeva iz Otonske (saksonske) i Salijske dinastije (919.-1125.) status i funkcija grofova palatina, odgovarao je karolinškim - **missi dominici**, predstavnicima kralja po provincijama, odgovornim za provođenje vlasti i zakona po kraljevskim domenama i nekim vojvodstvima, poput Saksonije, Bavarske i Lotaringije.

Kako su vremenom njihove prerogative sve više preuzimale same vladarske dinastije, moćne lokalne porodice ili kao po Italiji biskupi, ostalo im malo od nekadašnjeg autoriteteta. 
Izuzetak je bio lotaringški - Grof palatin, čiji je djelokrug rada od 10. vijeka nadalje bio da upravlja radom kraljevskog dvora u Aachenu.

Iz njegova statusa i titule izrastao je za vladavine Friedricha Barbarosse - Rajnski Palatinat (njemački: *Rheinische Pfalzgrafschaft*), jedna od vazalnih grofovija Svetog Rimskog Carstva koja je egzistirala od 1085. do 1803.

Termin - palatin ponovno se javlja u 14. vijeku, kad je car Svetog Rimskog Carstva  Karlo IV formirao na svom dvoru ured od grofova palatina, ali su oni imali samo neke neke počasne funkcije.

U Kraljevini Engleskoj se za srednjeg vijeka termin - palatin ili grofovski palatin, koristio po onim grofovijama (i po sekularnim i crkvenim), u kojima su oni vršili vlast - posao uobičajeno rezerviran za monarha.

Isto tako i među Engleskim sjevernoameričkim kolonijama postojale su i palatinske - Cecilius Calvert, Baron od Baltimora, dobio je status (i prava) palatina u Marylandu 1632., kao i vlasnici Karoline 1663.

## Povezano
* Ugarski Palatin

## Vanjske veze
* ''Palatine medieval official'' 
* ''Palatin''
Palatin (razvrstavanje)

**Palatin** ima više značenja;

* Palatin jedan od Sedam rimskih brežuljaka
* Palatin (titula) srednjekovna plemićka titula
* Ugarski Palatin ugarski vicekralj
* Palatine, Illinois grad u Illinoisu u Sjedinjenim Američkim Državama
* Palatine Bridge most u New Yorku
Svidnička

**Svidnička** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Mješko I Krivonogi

**Mješko I Krivonogi** (poljski: *Mieszko IV Plątonogi*, ?, oko 1146.  - ?, 16. maj 1211.) 
bio je jedan od vladara iz Dinastije Jagelovića, koji je kratko vladao Poljskom kao Seniorski vojvoda 
od 1210. do 1211.>

## Biografija

Mješko je rođen kao mlađi sin Vladislava II, nadimak *Krivonogi* je vjerojatno dobio zbog bolesnih nogu, što je možda nasljedio od pradjeda Vładisłava Hermana.

Mladost je zajedno sa porodicom proživio u emigraciji po njemačkim zemljama, gdje se i školovao po samostanima.
Nakon očeve smrti, na intervenciju cara, on i njegov stariji brat Bolesław Visoki vratili su se u Šlesku - u domenu svog oca - nad kojom su stekli potpunu kontrolu u roku od nekoliko godina. Pod njihovom zajedničkom vladavinom - Šleska je postala nezavisno vojvodstvo izvan kontrole 
Seniorskog vojvode - Boleslava IV Kovrčavog.

Nakon niza godina, nezadovoljan položajem suvladara, Mješko se posvadio sa bratom i zauzeo Gornju Šlesku, koje mu je ionako po nasljednom pravu i pripadala, i tako se potpuno odvojio od brata. Na taj način podijelio je Šlesku na Gornju i Donju.

Mješko je bio ambiciozan, inteligentan i spretno je birao saveznike, pa se pokazao kao solidan vladar, sposoban da kuje vlastiti novac i osniva samostane.

Vrhunac njegove karijere bila je smjena Lešeka Bijelog sa krakovskog trona, koja mu je uspjela ponajviše zahvaljujući papinskoj buli u kojoj je ponovno naglašena važnost principa primogeniture, za riješavanje dinastičkih problema, ali i stav starijih članova Dinastije Jagelovića, koji su procjenili da Mješko neće dugo vladati jer je previše star. Tako se i dogodilo da je Mješko nakon nekoliko mjeseci vladavine umro, pa se Lešek I Bijeli vratio u Krakov, zahvaljujući podršci crkve.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Mieszko I Plątonogi''
Regeneration (Star Trek: Enterprise)

***Regeneration*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 7. maja 2003. godine. Radnja prikazuje kako istraživačka ekspedicija na Arktiku pronalazi neobične artefakte i leševe humanoida koji ožive, napadnu i "asimiliraju" članove ekspedicije te kradu svemirski brod, a *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterprise]]* dobiva zadatak da ih presretne.

*Regeneration* je poznata kao epizoda koja se radnjom oslanja na igrani film *[[Star Trek: First Contact]]*, odnosno što se u njoj prvi put u *Enterpriseu* pojavljuju Borgovi, iako ih se ne spominje imenom.

## Izvori

## Vanjske veze
*
First Flight (Star Trek: Enterprise)

***First Flight*** () je 50. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 14. maja 2003. godine. Radnja prikazuje kako prilikom istraživačke misije u šatlu kapetan Archer T'Pol priča o tome kako je njegov nedavno preminuli prijatelj zajedno sa njim sudjelovao u pokusnom testiranju warp pogona koji će se kasnije razviti za *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterprise]]*.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Formula e pagëzimit

***Formula e pagëzimit*** () prvi je sačuvani pisani dokument na albanskom jeziku. Zapis nosi datum 8. studenog 1462. i dio je pastoralnog pisma koje je latinskim jezikom napisao drački biskup Pal Engjëlli.

Rečenica na staroalbanskom jeziku glasi:

Na suvremenom albanskom ta bi rečenica glasila: *Unë të pagëzoj në emër të Atit, të Birit, e të Shpirtit të Shenjtë*, a u srpskohrvatskom prijevodu: "Krštavam te u ime Oca i Sina i Duha Svetoga".

Dokument se nalazi u Biblioteci Medicea Laurenziana u Firenci, Italija, gdje ga je 1915. otkrio rumunjski znanstvenik Nicolae Iorga.

Albanski znanstvenik Xhevat Lloshi tvrdi da je bilo pokušaja pisanja albanskog jezika u 12. ili 13. stoljeću.

## Reference
Bounty (Star Trek: Enterprise)

***Bounty*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 14. maja 2003. godine. Radnja se oslanja na raniju epizodu *[[Judgment (Star Trek: Enterprise)|Judgment]]* i prikazuje kako kapetana Archera na prevaru zarobi telaaratski lovac na ucjene kako bi predao Klingoncima; u međuvremenu, T'Pol je zaražena mikrobom koji je kod nje izazvao prijevremeni pon farr, a zbog čega se počinje ponašati iracionalno.

## Vanjske veze
*
Drvena džamija u Priluku

**Drvena džamija u Priluku**, nalazi se u opštini Živinice, Bosna i Hercegovina. Naselje Priluk se nalazi u zapadnom dijelu opštine Živinice. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Džamija u Priluku je jedna od 4 preostale drvene džamije u Bosni i Hercegovini. Izgrađena je 1735/6. Godine. U natpisu koji se nalazi u džamiji urezan na zidu od mihraba, na petoj talpi odozdo navode se kao graditelji Šejh Mustafa i Šejh Hasan. Bila je pokrivena drvenom šindrom do 1927., kada je šindra zamjenjena crijepom. Predulaz joj je dograđen 1968. ali on nije narušio izvornost građevine. U skorije vrijeme zbog zastarjelosti i truljenja temelja džamija je rekonstruisana, ali je ostao isti izgled kao i 1735. godine.

Historijat Priluka oslikava i sam harem koji se nalazi u dvorištu džamije. Nišani i natpisi na njima potiču iz XV. vijeka, a ima nišana koji po svom obliku i natpisu ukazuju na to da bi mogli biti i stariji.
Izgrađena je nova savremenija džamija. Njene dimenzije su 14x18 m. Zidana je od cigle, pokrivena je bakrenim limom, visina munare je 48 m.

## Literatura
* Madžida Bećirbegović, Publishing, Sarajevo, 1999. -Džamije sa drvenom munarom u Bosni i Hercegovini
* Hivzija Hasandedić, Mešihat Islamske zajednice, El Kalem, Sarajevo, 1990. -Muslimanska baština u istočnoj Hercegovini

## Reference
Vladislav Odonic

**Vladislav Odonic** zvan *Pljuvač* (poljski: *Władysław (Włodzisław) Odonic - Plwacz*, ?, oko 1190.  - Poznań, 5. jun 1239.) bio je jedan od vladara iz Dinastije Jagelovića, koji je vladao poljskim vojvodstvima Kalisz i Poznań i kao Velikopoljski
vojvoda od 1229. do 1239.

Njegova vladavina protekla je dugom građanskom ratu (1206.-1231.) koji je vodio sa Vladislavom Tankonogim.

## Biografija

Nakon očeve smrti 1194. o njemu se brinuo stric Vladislav III. Tankonogi, koji je vladao svojim vojvodstvom oko Gniezna. Nezahvalni Vladislav je iskoristivši stričeve probleme podigao neuspješnu pobunu njega njega 1206. Poražen od Tankonogog pobjegao je u Šlesku na dvor Henrika Bradatog.

Na Sejmu u Głogówu održanom 1208. postignut je kompromis, pa je Vladislav Odonic ponajviše zahvaljujući podršci Nadbiskupa Gniezna Henryka Kietlicza 
dobio južnu Velikopoljsku sa Kaliszom od Henrika Bradatog. 
Negdje oko 1216. uspio je (ne zna se kako) zavladati i domenom oko Gniezna, ali je 1217. (ili 1218.) ponovno zaratio sa Tankonogim, pa je morao pobjeći iz Velikopoljske.

Sklonio se u Ugarsku iz koje je 1218. krenuo u Peti križarski rat na Palestinu u organizaciji ugarskog kralja. 
Nakon povratka u zemlju u periodu 1218.-1220. zbližio se sa gdansko-pomeranskim vojvodom Svjetopelkom. Uz njegovu i pomoć ostalih pomeranskih vojvoda - 1223. uspio je zauzeti pogranične velikopoljske gradove Ujście i Nakło.

Vladislav je zauzvrat pomogao Svjetopelku u napadu na poljske vojvode u Gąsawi 1227., kad je ubijen Lešek I Bijeli. 
Nakon tog je vrlo brzo zauzeo gotovo čitavu Velikopoljsku, ali je 1228. pretrpio poraz od Tankonogog pa je nakratko zaustavljen u pohodu na vlast.
Već sljedeće godine porazio i protjerao svog strica i preuzeo vlast u cijeloj Velikopoljskoj.

Vladislav je svoj uspon na vlast bazirao na suradnji sa crkvom, kojoj je zauzvrat davao puno privilegija (imunitet), to je s druge strane izazvao revolt šljahte, koji su 1233. odlučili umjesto njega instalirati Henrika Bradatog. To im isprva nije uspjelo, ali je već sljedeće godine pretrpio poraze od Henrika Bradatog, i izgubio dio vojvodstva, a do 1239. i gotovo sve, osim Ujścia i Nakła.
I to mu je nakraju preoteo Henrik II. Pobožni.>

Vladislav je pokopan u poznańskoj katetrali.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Władysław Odonic''
Dąbrowa Górnicza

**Dąbrowa Górnicza** (njemački: *Dombrowa*) je grad od 119,373 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

## Geografija

Dąbrowa Górnicza leži u bazenu ugljena Zagłębie, duž lijeve obale rijeke Przemsze udaljen 16 km sjeveroistočno od centra Katowica, sa kojim je gotovo spojen u urbanu cjelinu. Ona je jedan od 29 gradova u Konurbaciji Katowice u kojoj živi 2 400 000 stanovnika.

## Historija

Dąbrowa je prvi put dokumentirana 1726., kao selo u Kraljevini Pruskoj.
Nalazište kamenog ugljena otkriveno je 1785. pa je 1796. otvoren je prvi rudnik površinskog kopa Reden.

Od kad je 1815. postala dio Kongresne Poljske, počeo je i njen razvoj izgradnjom stambenog naselja za radnike rudnika *Reden*.
Novi rudnik *Bankowa* otvoren je 1839., zbog tog je otvorena i rudarska škola. Dąbrowa je toliko narasla da je 1916. dobila status grada.

Između 1972. - 1976. izgrađen je *[[metalurgija|Metalurški]] kombinat Katowice*, u to vrijeme jedna od najvećih željezara u Evropi (danas vlasništvo ArcelorMittala), koja je jako utjecala na razvoj Dąbrowa.

Posljednja tona ugljena iskopana je 1995., od tad grad pokušava izgraditi novi identitet.

## Pobratimski gradovi
Dąbrowa Górnicza ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Câmpulung Moldovenesc, Rumunjska
*  Alčevsk, Ukrajina
*  Studénka Češka
*  Mediaș, Rumunjska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Dąbrowa Górnicza'' (službene stranice)
Arhiv Tuzlanskog kantona

**Arhiv Tuzlanskog kantona** je javna ustanova u Tuzli. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj od 1. do 4. decembra 2009. godine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća). Za postignute rezultate u svom radu Arhiv je dobio brojna i značajna priznanja.

Arhiv Tuzlanskog kantona je ustanova osposobljena da se nosi i sa veoma složenim pitanjima arhivske teorije i prakse. Šesdesetogodišnje stasavanje Arhiva najbolje se može sagledati u očuvanju arhivske građe, kao unikatnog kulturnog naslijeđa, nezamjenjivog pamćenja, neophodnog ne samo za provjeru validnosti prošlosti, već i za spoznaju identiteta naroda i države. 
## Historija
Arhiv u Tuzli osnovan je 1. jula 1954. godine. Svoj rad započeo je kao Arhiv grada Tuzle, ali se njegova funkcija ubrzo proširila na područje Tuzlanskog sreza, a potom i na područje regije sjeveroistočne Bosne, koju je od 1962. godine činilo 18 opština.

Zbog svoje regionalne funkcije, Arhiv je 1966. godine preregistriran u Istorijski arhiv Tuzla. Sredinom 1968. godine, došlo je do integracije Arhiva u Tuzli i Arhiva u Doboju, čime je Arhiv u Doboju prestao egzistirati kao samostalna institucija i dobio status Arhivskog sabirnog centra. Ovom integracijom područje djelovanja Istorijskog arhiva u Tuzli se proširilo na prostor još deset opština, ukupno 28.

Krajem 1973. godine, došlo je do razdvajanja Istorijskog arhiva Tuzla na dvije samostalne arhivske ustanove: u Tuzli i u Doboju.

Od jula 1977. do 1994. godine Arhiv djeluje pod nazivom Regionalni historijski arhiv Tuzla. Osnivanjem Okruga Tuzla, Arhiv je dobio novog osnivača i novi naziv Historijski arhiv Okruga Tuzla, obavljajući djelatnost na području Okruga, a što čini nešto manje od polovine teritorije regije sjeveroistočne Bosne.

U skladu sa odredbama Zakona o arhivskoj djelatnosti na području Tuzlanskog kantona iz 2000. godine, Arhiv je 2002. godine preregistrovan u Arhiv Tuzlanskog kantona, pod kojim nazivom i danas funkcioniše.
## Opis
Arhivska građa koju posjeduje Arhiv Tuzlanskog kantona sistematizirana je po grupama:
* Tijela javne uprave
* Pravosuđe
* Obrazovanje, nauka i kultura
* Privreda
* Društveno-političke organizacije, društva i udruženja
* Vjerske organizacije
* Zbirke
* Lične i porodične zbirke.

Arhiv je organizator Međunarodnog savjetovanja “Arhivska praksa”. Kao rezultat tih savjetovanja do sada je, u periodu od 1998. do 2008. godine, objavljeno 11 brojeva časopisa “Arhivska praksa”

## Reference

## Vanjske veze
* http://daz.hr/suradnje/arhiv-tuzlanskog-kantona-tuzla  Saradnja sa Zagrebačkim arhivom/
* http://z-a-d.net/arhol/tag/arhiv-tuzlanskog-kantona Arhiv Tuzlanskog kantona/
Nacionalni spomenici u Trnovu (FBiH)

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za općinu Trnovo (FBiH) se nalaze sljedeći spomenici:
* Džamija u Umoljanima" (graditeljska cjelina),  
* Nekropola sa stećcima Delijaš, historijsko područje  
* Nekropola sa stećcima Kaursko groblje u Prečanima, historijsko područje 
* Nekropola sa stećcima na lokalitetu Han u Šabićima, historijsko područje  
* Nekropola sa stećcima na lokalitetu Kapova selišta (Borija) u Ledićima, historijsko područje  
* Nekropola sa stećcima na lokalitetu Zlatarić u Ledićima, historijsko područje
* Nekropole sa stećcima, starim nišanima i ostaci srednjovjekovne građevine na lokalitetu Dolovi, selo Umoljani, prirodno i historijsko područje

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična stranica komisije za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine
Džamija u Umoljanima

**Džamija u Umoljanima** nalazi se u naselju Umoljani, općina Trnovo (FBiH), Bosna i Hercegovina, na nadmorskoj visini 1350 metara, na planini Bjelašnici. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 9. do 15. septembra 2008. godine, donijela je odluka da se  džamija u Umoljanima proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine Nacionalni spomenik čini džamija i groblje.

## Historija
O gradnji umoljanske džamije ne postoje pismeni tragovi, nije sačuvana vakufnama, niti ima nekog drugog dokumenta uz pomoć kojeg se pouzdano može datirati vrijeme njene izgradnje. Na osnovu implicitnog zaključivanja smatra se da je prva džamija, drvena, na ovom mjestu izgrađena prije 200 godina, a današnja džamija je vjerovatno izgrađena početkom XX vijeka.
 
U ovoj džamiji, tokom Drugog svjetskog rata,  čuvana je  i  sačuvana Sarajevska Hagada.

Tokom rata 1992-1995. jedini objekat na području bjelašničkih sela koji nije bio zapaljen je džamija u Umoljanima. O tome se stvaraju i legende.

## Opis
Džamija  je pravougaone osnove spoljnih gabaritnih dimenzija oko 8,20 x 15,55 m, zidana od kamena. Sastoji se od otvorenog ulaznog trijema sa sofama,  pretprostora sa stepeništem za mahfil,  abdesthane, centralnog molitvenog prostora u prizemlju objekta, prednjeg mahfila i munare sazidane uz jugozapadni, perimetralni zid džamije.

Mihrabska niša je u jugozapadnom zidu, do nje je mahfil, sa kojeg se penje na tavanski prostor. Krovna konstrukcija je drvena, a kao pokrov primijenjen je crijep.

Munara  je postavljena na postamentu zidanom od kamena i obložena je limenim plaštom. U osovini munare postavljen je drveni jarbol (stožer). Oko jarbola džamije je izvedeno spiralno stepenište kojim se penje na zatvorenu galeriju šerefe. Unutrašnjost džamije u Umoljanima sadrži sedam kaligrafskih natpisa, šest od njih su napisani na tri džamijska zida i jedan u mihrabu. Natpisi su rađeni u skorije vrijeme.

## Reference

## Vanjske veze
* Džamija ostala sačuvana 
* Džemat Umoljani
Lekë Matrënga

**Lekë Matrënga** (ili **Luca Matranga** 1567 – 6. svibnja 1619) bio je albanski pisac i katolički svećenik koji je pripadao arbereškoj zajednici na Siciliji. Smatraju ga jednim od najvažnijih autora albanske književnosti, jer njegovo djelo sadrži najstariji pisani tekst albanskog jezika u dijaspori.

## Djelo
Matranga, koja je rođen u Piana degli Albanesi, bio je prevoditelji knjige katekizma pod naslovom *Kršćanski vjeronauk* (*E mbsuame e krështerë*), koju je preveo s latinskog na srednjovjekovni albanski jezik. Knjiga je objavljena u Rimu u Italiji, u grčkom kolegiju sv. Atanasija 1592. godine, i ima 28 stranica. Uvod u knjigu je na talijanskom jeziku. Knjiga obrađuje pitanja kršćanske doktrine. U knjigu je uključena i Matrangina pjesma od osam stihova.

Ovo je djelo važno za albansku književnost i po tome što je to druga značajnija knjiga objavljena na albanskom jeziku i da je Matrangina pjesma prvi sačuvani pjesnički oblik albanskom jeziku. Njegova knjiga, koja je sačuvana u dva primjerka, jedan od prvih izraza filološki dokumentiranog albanskog jezika u cjelokupnoj albanskoj književnosti. Ova knjiga, *E Mbësuame e Krështerë*, ima posebno povijesno značenje, kako jezično tako i književno, i predstavlja najstariji sačuvani dokument na toskijskoj varijanti albanskog jezika. Matranga je istakao da je ovaj prevod napisao da bi ga koristili i Albanci koji nisu razumeli latinski i talijanski.

Matrangin prijevod latinskog katekizma španjolskog jezuita Jacoba Ledesma (1516–1575) sačuvan u tri primjerka, od kojih je, kako se čini, jedan napisao sam Matrenga svojom rulom. Objavljenu varijantu, od koje je sačuvan samo jedan primjerak, otkrio je Mario Roques. Ona se temelji na jednoj od loše revidiranih varijanti rukopisa i sadrži brojne greške.

## Reference

## Literatura
* 

## Vanjske veze
*''Dottrina Cristiana or E mbsuame e Krështerë'' by Lëkë Matrënga – Michiel de Vaan 
*''Verse of The Albanian Christian Doctrine''
Ujście

**Ujście** (njemački: *Usch*) je grad od 3,895 stanovnika u sredini Poljske u Velikopoljskom vojvodstvu.

## Geografija

Ujście (što znači ušće) doista i leži na ušću rijeke Gwde u Noteć udaljen 87 km sjeverno od centra Poznańa, i svega desetak južno od Pile.

## Historija

Ujście je vrlo staro naselje prvi put dokumentirano još u kronici Gallusa Anonymusa, kao utvrda koju je podigao Bolesłav Hrabri na granici sa neprijateljskim plemenima Pomeranije. Iz nje je Boleslav III Krivousti kretao u kampanje protiv paganskih 
plemena.

Od druge polovice 14. vijeka Ujście je postao feud njemačke porodice Wedel. Osim tog kratkog perioda - Ujście je bio kraljevska domena, poprilično važno naselje kom je poljsko-litavski kralj Jagelo 24. juna 1413. dodijelio gradska prava po uzoru magdeburška, a potvrdio kralj Stefan Batory 1576.

Ujście je od 1782. za Prve podjele Poljske postao dio Kraljevine Pruske, a od 1920. dio grada južno od Noteća postao je dio obnovljene Poljske.

Njemački industrijalac Bei Mansch osnovao je 1809. tvornicu stakla, koja i danas radi kao najvažniji privredni pogon, pod imenom Ardagh Glass .
Između 1891- 1897. regulirano je korito a 1911. podignuta je željeznička pruga do Pile.
Nijemci su na svojoj strani grada između 1934.- 1936. prokopali kanal i podigli riječnu luku.

Crvena armija oslobodila je grad 27. januara 1945.

## Pobratimski gradovi
Ujście ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Krakow am See, Njemačka
*  Kaźmierz, Poljska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ujście'' (službene stranice)
Gwda

**Gwda** (njemački: *Küddow*) je rijeka na sjeverozapadu Poljske, desna pritoka rijeke Noteć, duga 145 km).

## Hidrologija
Gwda izvire iz jezera Wierzchowo kod grada Szczecinek u Zapadnopomeranskom vojvodstvu. Nakon tog teče prema jugu, preko pjeskovitog nizinskog tla uz velike meandre, preko brojnih malih jezera i retencija, do ušća u Noteć kod grada Ujście u Velikopoljskom vojvodstvu.

Gornjim dijelom svog toka formira granicu između Velikopoljskog i Pomeranskog vojvodstva.

Gwda je popularna među kajakašima zbog obala obraslih gustom šumom.

Porječje rijeke veliko je 4943 km² i prostire se po Zapadnopomeranskom i Velikopoljskom i Pomeranskom vojvodstvu.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Gwda''
Šemetkovce

**Šemetkovce** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Ewa Farna

**Ewa Farna** (rođena 12. avgusta 1993. godine) je poljsko-češka pevačica, glumica. Izdala je pet studijskih albuma na poljskom jeziku i četiri studijska albuma na češkom jeziku, a za njih je dobila sertifikate platine i zlata, kako u Poljskoj, tako i u Češkoj Republici. Farna je najmlađa komercijalno uspešna pevačica u Češkoj Republici. Bila je sudija na češkom&slovačkom SuperStaru 2013. godine, X Faktoru (Poljska) 2014. godine, a trenutno je sudija na Idolu (Poljska).

## Biografiju
Farna je Vendryně Třinec rođena 12. Pohađala je poljsku osnovnu školu Vendryně, umetničku školu pet godina i Poljsku gimnaziju u Český Těšín. Pohađala je i plesnu školu i naučila da svira klavir. Farna je prvi put privukla pažnju posle pobede na lokalnim takmičenjima talenata i u Češkoj Republici i u Poljskoj 2004. Nakon što ju je otkrio producent Lešek Wronka, objavila je svoj debi album Měls mě vůbec rád 2006. Usledila je njena dobitnica nagrade Objev roku ("Otkrovenje godine") u 2006. Njen drugi album Tičo, koji je dostigao vrhunac na drugom mestu u Češkoj Republici, i poljska verzija njenog debitantskog albuma pod nazivom Sem na Sem, objavljeni su 2007. Posle turneje, koncert DVD Blíž ke hvězdám postao je najprodavaniji muzički DVD 2008. Početkom 2009. godine, poljska verzija njenog drugog albuma objavljena je kao Cicho. Takođe, 2010. godine Ewa je uvrštena u jednu epizodu "Hela w opalach".

Njen sledeći album Buď Virtuální objavljen je 26. Međunarodna noga turneje takođe je obuhvatila Poljsku i Slovačku. Godine 2010. objavljen je Farnin poljski album "EWAkuacja". Album je dobio mnoge nagrade uključujući nagrade "Viva comet 2011" kako za singlove, tako i za ceo album. Singlovi iz "EWAkuacja" su "Ewakuacja", "Bez Lez", i, kasnije 2011, "Nie przegap". 2011. je bila godina Evinog 18. rođendana, pa su održani rođendanski koncerti, jedan u Češkoj, sa DVD-om "18 Live", a jedan u Poljskoj sa DVD-om "Live, niezapomniany koncert urodzinowy". U oktobru 2013, Farnin veliki povratak sa svojim albumom "(W)Inna?" izazvao je konfuziju. Mnogi su pogrešno shvatili da je naslov referenca na Farninu saobraćajnu nesreću 2012. 2014. godine objavljen je Evin češki singl "Leporelo" zajedno sa muzičkim spotom, a objavljena je i pesma "Lesek" o njenom menadžeru Leseku Wronki. 12. januara 2018. *"Nikad dosta"*. Koncert 2018. u Tel Avivu, Izrael.

### Saobraćajna nesreća
Ewa Farna je 22. maja 2012. slupala svoj automobil između Třinec i Vendryně. Zadobila je samo manje ogrebotine. Prema testu daha vozila je pod dejstvom alkohola, sa nivoom alkohola u krvi manjim od 1‰. Slavila je prolazak svog sazrevanja dan ranije i zaspala za volanom. Ona je za to okrivila iscrpljenost izazvanu jednonedeljnom seansom grca pre ispita.

## Privatni život

### Nacionalnost
Ewa Farna potiče iz patriotske poljske porodice iz Vendryně (Poljsko: Wędrynia) selo u regionu Zaolzie. Njen otac Tadeuš je muzičar u regionalnim poljskim narodnim grupama. Farna ima dvojno poljsko-češko državljanstvo iako je mnogo puta izjavila da se oseća "kao ponosni Poljak". Ona energično vodi kampanju za prava poljske manjine u Češkoj Republici, često sarađujući sa Kongresom Poljaka u Češkoj Republici.
Jul Variboba

**Jul Variboba** (1725–1788) bio je albanski arbereški pjesnik koji je dao važan dopinos razvoju književnosti na albanskom jeziku.

## Život
Variboba je rođen u San Giorgio Albaneseu u provinciji Cosenza u obitelji koja je vodila porijeklo iz regije Mallakastre na jugu Albanije. Studirao je u Corsinijevom sjemeništu u San Benedetto Ullanu, središtu učenja i obuke za bizantsko grčko svećenstvo. Ovo sjemenište, koje je 1732. godine osnovao papa Klement XII, utjecalo je na kulturni napredak Arbereša iz Kalabrije u 18. stoljeću na sličan način na koji je grčko sjemenište u Palermu to činilo za Arbereše na Siciliji. Variboba, jedan od prvih učenika tog sjemeništa, zaređen je za svećenika 1749. godine i vratio se u rodni San Giorgio kako bi pomagao ostarjelom ocu Giovanniju, župnom svećeniku. Čak i tijekom studija u Corsinijevom sjemeništu Variboba je pokazao određenu sklonost latinskom (katoličkom) obredu nad tradicionalnim bizantskim grčkim obredom u crkvi Arbereša. U kasnijim godinama njegova polemička podrška prijelazu na latinski obred učinila ga je prilično nepopularnim kako u njegovoj župi, tako i u lokalnoj crkvenoj hijerarhiji u Rossanu, posebno nakon što je izravno apelirao na papu. Na kraju je bio prisiljen na progonstvo, isprva u Kampaniju i Napulj, a 1761. godine nastanio se u Rimu, gdje je proveo ostatak svojih dana.

## Poezija
Unatoč previranjima ovih godina, Variboba je morao znati i za trenutke spokoja, jer je ubrzo nakon dolaska u Rim, 1762. godine, objavio svoju dugu lirsku pjesmu pod naslovom *Ghiella e Shën Mëriis Virghiër* (*Život Djevice Marije*, suvremeni albanski: *Gjella e Shën Mërisë së Virgjër*). Bila je to jedina arbereška knjiga tiskana u 18. stoljeću. Ova slabo strukturirana pjesma od 4717 stihova, napisana u cijelosti na dijalektu koji se govorio u San Giorgio Albanesu i prepuna kalabrijskog talijanskog rječnika, obrađuje život Djevice Marije od njezinog rođenja do uznesenja. Iako se, na temelju pjsnikova vlastitog života i beskompromisnog i polemičnog odnosa prema crkvenim obredima, može pomisliti da će stihovi biti odraz dubokog duhovnog promišljanja, *Život Djevice Marije* više pokazuje lagodan, ovozemaljski ton balade, gdje se Varibobina rodnau Kalabrija koristi kao pozadina za Isusovo rođenje i pretvaranje pobožnih likova Novog zavjeta u srdačne kalabrijske seljake iz 18. stoljeća.

## Značaj
Variboba je jedinstven u ranoj albanskoj književnosti, kako po svojoj jasnom i jednostavnom pjesničkom senzibilitetu, tako i po raznolikosti svog ritmičkog izraza, premda kvaliteta njegova stiha znatno varira. Snaga *Života Djevice Marije*, u kojoj odjekuje narodno pjesništvo, zapravo leži u njezinom realističnom i jednostavnom stilu, često prožetom humorom i naivnošću, te u svježoj lokalnoj boji pjesničkih slika.

## Izvori

*''Albanian literature'', Robert Elsie
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm

"**Mu isamaa, mu õnn ja rõõm**" (srpskohrvatski: "Moja domovina, moja sreća i radost"; ) je državna himna Republike Estonije. Prvi put je usvojena 1920. godine, a nakon ponovne uspostave nezavisnosti 1990. godine ponovo je usvojena kao državna himna. 

Tekst himne napisao je novinar i pjesnik Johann Voldemar Jannsen 1869. godine, na glazbu koju je 1848. godine komponirao finsko-njemački kompozitor Fredrik Pacius. Istu glazbenu podlogu ima i finska himna, "Maamme", koja ima i sličan tekst; temeljna razlika je u ključu u kojem se kompozicije nalaze. Sama pjesma prvi put je predstavljena 1869. godine kao zborska kompozicija na muzičkom festivalu u Estoniji te je gotovo odmah postala simbol narodnog buđenja u Estoniji. 

Nakon Estonskog rata za nezavisnost, "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" je 1920. godine usvojena kao službena estonska himna. Godine 1940., tokom Drugog svjetskog rata, himna je izgubila svoj status nakon što je Estonija okupirana, a 1944. godine je potpuno zabranjena nakon što su sovjetske vlasti protjerale Nijemce i uspostavile satelitsku vlast u zemlji. Estonska SSR imala je svoju regionalnu himnu, međutim stanovnici Estonije mogli su redovito slušati bivšu državnu himnu jer je finski Yleisradio sveku večer odjavljivao program uz instrumentalnu verziju svoje himne, a koja je identična estonskoj; zbog blizine, stanovnici Estonske SSR su imali pristup finskom signalu. 

U svibnju 1990., "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" je ponovno usvojena kao državna himna Estonije.
Hadžiahmetovića kula

**Hadžiahmetovića kula** je stambeno-fortifikacijski objekat iz osmanlijskog perioda u gradskom naselju Mostaće, opština Trebinje, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik su: kuća, avlija, ekonomski objekat, ekonomsko dvorište i ogradni zidovi.
## Lokacija
Hadžiahmetovića kula sa dvorima u Mostaćima smještena je u neposrednoj blizi puta Stolac – Ljubinje - Trebinje.
## Historija
U selu su živjele muslimanske porodice Cvijetić, Fetagić, Hadžiahmetović, Hadžismajlović, Resulović, Salihović, Šabanagić i Više, čiji su se preci u drugoj polovini 17. vijeka doselili iz Herceg-Novog, Risana i drugih mjesta Crnogorskog primorja, nakon osmanskog gubitka tog područja.

Za vrijeme osmanske vladavine, u drugoj polovini 18. vijeka, sagrađeno je preko 40 kula, stambeno-odbrambenog karaktera uz važnije komunikacije i raskrsnice puteva, prvenstveno s ciljem pojačanja bezbjednosti Trebinja i efikanosnosti njegove odbrane, ali i u svrhu stanovanja aga i begova. Mlečani su 1687. i 1699. godine zauzeli i zapalili više kula i kuća u Trebinju i okolini. Danas je graditeljska cjelina Hadžiahmetovića kule u vlasništvu Medžlisa Islamske zajednice Trebinje, koje je obnovilo krovnu konstrukciju kule i postavilo novi pokrov.

## Opis
Kula je smještena u Hadžiahmetovića mahali. Cjelokupna mahala je ograđena zidom od priklesanog kamena u krečnom malteru, visine oko 2 m. Unutar mahale, u zasebnim avlijama, nalazi se pet stambenih objekata sa pratećim ekonomskim prostorima. Svaka avlija ima svoj zaseban ulaz. Svi objekti su građeni od pravilno klesanog kamena u krečnom malteru. Objekti su jedospratni i dvospratni. Završeni su dvovodnim krovom i izvorno su bili pokriveni kamenim pločama. Mahala u cjelini prezentira utvrđenu izvangradsku stambenu strukturu. Kula je pravougaone osnove, izvedena na tri kata. Pokrivena je dvovodnim krovom.
## Literatura
* Salih Rajković, Kule i odžaci u Hercegovini Stambeno-fortifikacioni objekti, Naučno-istraživački rad, Sarajevo, 1982. 
* Hivzija Hasandedić, Muslimanska baština u istočnoj Hercegovini, El-Kalem, Sarajevo, 1990.
* Đuro Tošić, Trebinjska oblast u srednjem vijeku. Beograd: 1998, 41; Lam. de For. III fol. 100, 14. X 1413
* Vojislav Korać, Trebinje - istorijski pregled; tom II, “Period od dolaska Turaka do 1878. godine”. Sarajevo: IKP „Svjetlost“, 19

## Reference
Teodor Kavaljoti

**Teodor Kavaoljoti** (,  , 1718 – 11. kolovoza 1789)) bio je grčki pravoslavni svećenik, učitelj i sudionik grčkog prosvjetiteljstva. Poznat je po tome što je sastavio jedan aromunsko-grčko-albanski rječnik.

## Mladost
Teodor Anastasije Kavaljoti rođen je u Kavali ili u Moskopolju, gdje je proveo veći dio svog života. Bio je aromunskog porijekla, a sebe je smatrao Grkom. Kavaljoti je školu pohađao u Moskopolju, a kasnije je nastavio više studije matematičkih i filozofskih znanosti na koledžu *Maroutseios* u Janjini (1732-1734), koji je vodio Evgenije Vulgaris.

## Djelo
Kavaljoti se vratio u Moskopolje i tamo, 1743. godine, bio imenovan učiteljem na Novoj akademiji (grčki: Νέα Ακαδημία, *Nea Akadimia*). Godine 1750. naslijedio je svog bivšeg učitelja Sevastosa Leontiadisa i postao upravitelj Nove akademije, i na tom se položaju zadržao više od 20 godina (1748–1769). Njegova su djela, napisana na grčkom jeziku: *Logika* (1749, neobjavljeno), *Fizika* (1752, neobjavljeno), *Gramatika novogrčkog jezika* (1760), *Metafizika* (1767), *Protopeiria* (1770). Ta su djela široko korištena, a ručno izrađene kopije pronađene su čak u rumunjskom gradu Jašiju. Nakon razorenja Moskopolja 1769. godine, vjerojatno je otišao u Tokaj u Mađarskoj, ali se vratio 1773. godine.

Godine 1770. u Veneciji, u tiskari Antonija Bortolija, objavio je školski udžbenik pod nazivom *Protopeiria* (*Početnica*). *Protopeiria* je udžbenik od 104 stranice koji je na stranicama 15–59 sadržavao trojezični rječnik s 1.170 grčkih, аromunskih i albanskih riječi. Ovo je djelo imalo za cilj helenizaciju kršćanskih zajednica na Balkanu koje nisu govorile grčki. Taj je rječnik 1774. godine ponovno objavio švedski profesor Johann Thunmann, koji je predavao na Sveučilištu Halle-Wittenberg. Thunmann je riječima na grčkom, aromunskom i albanskom jeziku dodao latinski prijevod.

Osim Evgenija Vulgarisa, na Kavaljotija su utjecali i radovi Vikentija Damodosa, Metodija Antrakitesa, Renéa Descartesa i srednjovjekovnih skolastika.

Kavaljoti nije uspio obnoviti uništenu Novu akademiju. Tijekom posljednjih mjeseci svjedočio je novom valu uništavanja svog rodnog mjesta, u lipnju 1789. godine, od strane lokalnih muslimanskih gospodara. Kavaljoti je umro 11. kolovoza 1789. u dobi od 71 godine.

## Uzorak s prve stranice Rječnika

## Djela
*Εἰσαγωγὴ εἰς τὰ ὀκτω μέρη τοῦ λόγου. Ἐν Μοσχοπόλει 1760 καὶ Ἑνετίῃσι 1774.
*Ἔπη πρὸς τὸν ἐξαρχικῶν ἐν Μοσχοπόλει ἐπιδημήσαντα Ἰωαννίκιον Χαλκηδόνος ἐν ἔτει 1750 Μαΐου 2.
*Πρωτοπειρία. (*Početnica*)  Ἑνετίῃσιν, 1770. Παρὰ Ἀντωνίῳ τῷ Βόρτολι. Superiorum permissu. Ac privilegio.

## Reference

## Literatura
*
*
*
Pila (grad)

**Pila** (njemački: *Schneidemühl*) je grad od 74,775 stanovnika na sjeverozapadu Poljske u Velikopoljskom vojvodstvu.

## Geografija

Pila leži duž rijeke Gwde, udaljena 97 km sjeverno od centra Poznańa, i svega desetak sjeverno od ušća Gwde u Noteć.

## Historija

Piła je izrasla iz starog ribarskog sela, gradska prava dobila je u 14. vijeku, što je 1513. potvrdio kralj Sigismund I Stari.

Katastrofe i ratovi nisu poštedjeli grad, koji je 1626. potpuno spaljen u velikom požaru. 
Obnovljen nije odolio švedskoj vojsci i razaranjima za Velikog sjevernog rata, a ni za Sedmogodišnjeg rata.

Nakon Prve podjele Poljske Pila je pripala Kraljevini Pruskoj.

Najpoznatiji stanovnik Pile predstavnik prosvjetiteljstva, svećenik, geolog, književnik, državnik i filozof Stanisław Staszic rodio se 1755. u gradu.

Nakon Prvog svjetskog rata Piła je ostala unutar granica Njemačkog Carstva odnosno Weimarske Republike. Za Drugog svjetskog rata grad je postao važan centar njemačke industrije naoružanja i mjesto evakuacije stanovništva
iz drugih industrijskih zona Trećeg Reicha koje su Saveznici bombardirali.

Početkom 1945. Piła je proglašena gradom - utvrdom, djelom pomeranskog obrambenog 
bedema prema Crvenoj armiji.
Kao rezultat teških borbi između jedinica Wehrmachta i Crvene armije - Piła je uništena, nakon rata je obnovljena gotovo od nule.

## Pobratimski gradovi
Pila ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Châtellerault, Francuska
*  Kronštat, Rusija
*  Dmitrov, Rusija
*  Schwerin, Njemačka
*  Cuxhaven, Njemačka
*  Imola, Italija

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Pila'' (službene stranice)
Nezim Frakulla

**Nezim Berati** (oko 1680–1760), poznat i kao **Nezim Frakulla** ili **Ibrahim Nezimi**, bio je prvi veliki pjesnik bejtadžijske književnosti, kako se nazivaju književna djela koja su u muslimanskoj tradiciji stvarali albanski književnici na albanskom jeziku ali uz uporabu arapskog pisma. Rođen je u selu Frakulu blizu Fiera, a dio života živio je u Beratu. Frakulla je studirao u Istanbulu, gdje je pisao svoju prvu poeziju na turskom, perzijskom i možda arapskom jeziku, uključujući dva divana.  Oko 1731. godine vratio se u Berat, gdje je bio uključen u književno rivalstvo s drugim pjesnicima tog razdoblja, posebno s Imamom Alijom, beratskim muftijom. Između 1731. i 1735. godine sastavio je jedan divan i raznu drugu poeziju na albanskom jeziku, uključujući i omanji albansko-turski rječnik u stihu. Iako ne posjedujemo njegov cijeli izvorni divan, postoje kopije nekih 110 pjesama iz njega. Neki od njegovih stihova uglazbljeni su i usmeno su se prenosili tijekom stoljeća. Nezim Frakulla tvrdio je da je prvi sastavio divan na albanskom jeziku.

Frakullin divan uključuje stihove koji se kreću od panegirika o lokalnim pašama i vojnim pohodima, do oda prijateljima i pokroviteljima, kao i pjesme o udaljenosti i čežnji za njegovim prijateljima i ljubavnicima, pjesme s opisima prirode u proljeće, religioznim stihovima i, posebno, ljubavne pjesme. Pjesničke slike njegovih gazala (vrste arapske ljubavne poezije), od kojih su neki posvećene njegovom nećaku, odražavaju motive iz arapske, perzijske i turske poezije s mnogim klasičnim temama, metaforama i aluzijama.

## Reference

## Vanjske veze
*Divani Nezima Frakulle na albanskom
*Život i djela Nezima Frakulle, Robert Elsie
Bejtadži

**Bejtadži** ( jedn., množ. *bejtexhinj*;  "pjesma") bili su popularni pjesnici muslimanske tradicije koji su u okviru albanske književnosti 18. stoljeća pisali na albanskom jeziku, ali koristeći arapsko pismo. Taj izraz doslovno znači "tvorac dvostiha". 

Širenje bejtadžijske književnosti bilo je rezultat dva različita značajna faktora. U vjerskim je praksama postojala potražnja za spisima na albanskom jeziku i oslobađanjem od stranog utjecaja. Drugi je faktor bio pojačani ideološki pritisak turskih vladara, što je dovelo do toga da se u današnjoj Albaniji otvaraju albanske škole, u kojima su predavali mnogi bejtadžijski pjesnici.
 
## Historija
Bejtadži su pisali albanskim jezikom na elifbi, adaptaciji osmanskog turskog pisma, često s jakim utjecajem osmanskog turskog jezika u uobličavanju posuđenica. Bejtadžijska književnost imala je dvije faze razvoja. Prva je trajala do kraja 18. stoljeća, a karakterizirale su je svjetovne teme. Druga faza, od kraja 18. i tijekom 19. stoljeća, imala je pretežno vjerski karakter. Od svjetovnih djela, mnogi su bejtadži pisali o pozitivnim vrijednostima ljubavi, prirodne i ženske ljepote, vrlinama, djelima, znanju, a također su aludirali na negativne osobine ambicije i licemjerja.

Bejtadži koji su stvarali u ovoj tradiciji bili su Nezim Frakulla, Sulejman Naibi i Muhamet Kyçyku. Daljnji korak u ovoj književnosti pokrenut je kada su drugi bejtadži poput Hasana Zyka Kamberija i Zenela Bastarija u svojim djelima razmišljali o suvremenim duštvenim prilikama, opisujući težak život siromaha, nesigurnost u budućnost i njihovo nezadovoljstvo uvjetima feudalizma.

Književnost bejtadžija nije sama postigla nacionalni ugled, ali njezini su pjesnici dali vrijedan doprinos albanskoj književnosti. Primjerice, pisali su na albanskom, u vrijeme kada su to vladajući Osmanlije zabranjivali. Osim vjerskih tema, bejtadžijska je književnost prva široko obrađivala svjetovne teme. Neki su autori ove vrste bili bliži narodu i u svoje su pjesme uključivali elemente svakodnevnog života, koristeći se realističnim društvenim temama s jakim kritičkim senzibilitetom.

## Značaj
Albanska poezija učinila je s bejtadžijskim djelima još jedan umjetnički korak, budući da su ona bila sastavljena od izraza i slika koje uistinu imaju umjetničku vrijednost. Bejtadžijski su autori uklopili tradicionalnu poeziju Albanije, uglavnom pjesme od osam stihova koje su svi pjesnici koristili. Njihova su se djela širila putem pisanih primjeraka ili usmeno. Bejtadži su osobito potjecali iz gradova kao što su Berat, Elbasan, Skadar, Đakovica i Priština, ali i iz manjih gradova kao što su Kolonja, Frašer i Konispol.

Tok bejtadžijske književnosti izgubio je svoj utjecaj početkom 19. stoljeća, ali u nekim je mjestima poput Kosova ta tradicija trajala još dulje, i u njoj su stvarali autori kao što su Maliq Rakoveci i Rexhep Voka.

## Reference

## Literatura
* }}
* }}
* 
* }}
* }}
Hasan Zyko Kamberi

**Hasan Zyko Kamberi** bio je značajni albanski pjesnik bejtadžijske književnosti. Rođen je u drugoj polovici 18. stoljeća u mjestu Starju u južnoj Albaniji, blizu Kolonje u podnožju planine Gramosa. O njegovom životu poznato je samo to da je sudjelovao u tursko-austrijskoj bici kod Smedereva na Dunavu istočno od Beograda 1789. godine u vojsci pod zapovjedništvom Ali-paše Janjinskog (1741–1822). Umro je u svom rodnom selu početkom 19. stoljeća kao derviš i, prema Elsieju, nedvojbeno kao pripadnik bektaška. Prema Aršiju Pipi, nema dokaza da je Kamberi pripadao bektašijskom redu sufizma. Njegov grob u Starji doista je postao bektašijsko svetište, koje je lokalno poznato kao "turbe Baba Hasanija".

Kamberi je jedan od najznačajnijih predstavnika muslimanske tradicije u albanskoj književnosti, iako je njegovo glavno djelo, *mecmua* (zbirka stihova) od 200 stranica, nije sačuvano. Navodno je rukopis ove zbirke poslan u Monastir (današnji Bitolj) 1908-1910. godine da bi bio objavljen, ali mu se tragovi u međuvremenu gube. Zapravo je malo njegovih pjesama sačuvano, a još manje je objavljeno. Djela koja posjedujemo jesu jedan kratki kratki mevlud, religiozna pjesma o rođenju proroka Muhameda; oko deset ilahija (pobožna i poučna pjesma kojom se očituje Božje Jedinstvo); te preko pedeset svjetovnih pjesama.

Kamberijeva svjetovna poezija obrađuje širok raspon tema. U svom osmosložnom *Zgodnom pohodu* (*Sefer-i hümâyûn*) od u trideset i tri katrena, opisuje svoje sudjelovanje u spomenutoj bici kod Smedereva i daje ralističan prikaz patnje koju je prouzročila. U *Mojoj sudbini* (*Bahti im*) i *Zavještaju* (*Vasijetnameji*) Kamberi baca ironičan, a ponekad i gorak pogled na nestalnost sudbine, a posebno na nesreće vlastitog života. *Svadbena odaja* (*Gjerdeku*) prikazuje bračne običaje na selu. Ovdje se ne susrećemo s pastoralnom idilom, već s realističnim prikazom muke i nedaća mladih žena udanih po običaju, a da nisu mogle odabrati svog muža, kao i patnje mladića prisiljenih na odlazak u inozemstvo kako bi zaradili za život. U ljubavnim pjesmama Kamberi žali zbog društvenih konvencija koje inhibiraju strast i spontanost. Najpoznatija je njegova pjesma je *Novac* (*Paraja*), zajedljiva osuda feudalne korupcije i ujedno možda i najbolji komad satiričnog stiha u albanskoj književnosti prije 19. stoljeća.

## Reference

## Literatura
* Robert Elsie, ''Albanian literature''
*
Vápeník

**Vápeník** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Anna Jagelović

**Anna Jagelović** (poljski: *Anna Jagiellonka*, litvanski: *Ona Jogailaitė*, Krakov, 18. oktobar 1523.  - Varšava, 9. septembar 1596.) bila je posljednja vladarica iz Dinastije Jagelovića, koji je vladala Poljsko-Litvanskom Unijom od 1575. do 1587. zajedno sa svojim suprugom 
Stefanom Batoryem.

## Biografija

Anna je rođena kao kći Sigismunda I Starog i njegove druge žene milanske princeze Bone Sforze.>

Kad je Sigismund II August, umro bez nasljednika - Anna je kao jedina Jagelovićka koja je ostala u Poljskoj, postala simbol koji se cijenio i počela je igrati važnu političku ulogu za koju nije bila u potpunosti spremna.
Šljahta vezana uz Dinastiju Jagelovića izabrala je Henria III za poljskog kralja uz klauzulu da obavezno mora oženiti Annu.

Henri međutim nije održao obećanje već je 1574. pobjegao je iz zemlje. Na novom Sejmu održanom 15. januara 1575. šljahta je odabrala Stefana Batorya za Anninog budućeg supruga i proglasila je kraljicom. Anna je svojim pristankom na taj brak osujetila pokušaj habsburgškog krila šljahte koji su na svom Sejmu 12. januara 1575. izabrali Maksimilijana II za kralja.

Annino vjenčanje sa Batoryem i njihova krunidba za kralja i kraljicu održano je 1. maja 1576. u Krakovu. Taj izrežirani brak pokazao se kao prava katastrofa, jer je Batory izbjegavao svoju 10 godina stariju (i ružnu) suprugu, sa kojom je do kraja života komunicirao preko prevoditelja, jer nikad nije naučio poljski.

Još jedno bolno razočaranje za Annu bilo je njezino uklanjanje sa krakovskog dvora, pa je živjela usamljena ponajviše u Varšavi, a supruga je viđala rijetko. Pretjerano ambiciozna i sklona spletkama, šurovala je sa Batoryevim neprijateljima.

Raspad braka, loše zdravlje i usamljenost uzrokovali su njenu duboku religioznost i povezanost sa jezuitima i crkvom. Tako da je bila veliki protivnik širenja reformacije po Mazoviji.

Kad joj je 1583. umrla sestra, švedska kraljica Katarina, Anna se osjećala jedinom zaštitnicom svog nećaka Sigismundom, kog dotad nikad nije vidjela. Kad joj je umro muž Stefan Batory, nije žalila truda i novaca, da Sigismundu osigura poljski tron. Ali odkad joj je nećak kao Sigismund III stupio na tron više nije imala nikakvu političku ulogu, pa se povukla iz Krakova i živjela u Varšavi u dvorcu Ujazdów.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Anna Jagiellonka''
Palmska bitka

**Palmska bitka** je bitka koja se vodi radi zauzimanja mozambičkog grada Palma. Vode je Odbrambene oružane snage Mozambika, druge mozambičke sigurnosne snage i privatni vojni kontraktori, protiv islamističkih terorista koji su povezani sa Islamskom državom (ISIL). Bitka je dio bune u Kabo Delgadu, koja je počela 2017. godine i rezultovala smrću hiljada ljudi – uglavnom lokalnih civila.

Prvi put tokom bune, pobunjenici su „namjerno ciljali na strane radnike”. U svom izvješću o bici, ISIL se pohvalio da je njegova operacija „rezultovala smrću 55 [pripadnika] mozambičkih snaga i kršćana uključujući kontraktore van zemlje”. Mozambička vlada priznala je da je sedmero ljudi umrlo tokom zasjede u hotelu „Amarula”, dok su ’nezavisni posmatrači’ procijenili da je i do 50 ljudi umrlo tokom zasjede.

PalmaLokacija Palme

## Reference