open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šeikat Kutaibi

**Šeikat Kutaibi** (arapski: م**شيخة القطيبي** = *Mašjakhat al-Kutajbi*, engleski: *Qutaibi Sheikhdom*) bio je plemenski šeikat formalno podređen Emiratu Dala, i u svemu je dijelio sudbinu Dale. Tako je i on bio vazalna feudalna država Britanskog Carstva koja je postojala od kraja 19. st. do 1967. godine na jugu Arapskog poluotoka istočno od luke Aden. Danas je teritorij ovog bivšeg šeikata dio jemenske muhafaze Ad Dali.

## Historija

Šeikat Kutaibi, prostirao se na jugu Emirata Dala uz planinski masiv Radfan (najviši vrh 1867 m) tu je živjelo pleme *Kutaibi*. Iako formalno pod vlašću emira iz Dale ovaj planinski kraj zapravo nitko osim njih nije kontrolirao.
Njihov tradicionalni izvor prihoda bio je naplaćivanje prolaza karavanima koji bi išli iz Adena za Meku preko svog teritorija, - blizu grada Dala). Kad im je to onemogućeno 1960-ih  osnivanjem nove britanske kolonijalne tvorevine Federacije Arapskih Emirata Juga i carinske unije između bivših članica Protektorata Aden, pleme Kutaibi (inače vrlo ratoborno) se žestoko usprotivilo tim novim mjerama, te ne samo što su robili karavane već su počeli napadati i britanske snage. 

Osobito su ojačali od 1962. - 1964. kad su se u Južnom Jemenu rasplamsali gerilski pokreti za nezavisnost. Preko njihova teritorija su se ubacivali gerilci i oružje iz Sjevernog Jemena. Njihov lider *Ghalib al-Buzah* zadao je puno muka emirima iz Dale koji su bezuspješno pokušavali povećati svoj utjecaj na taj dio svog emirata, ali isto tako i britanskim vojnicima.  I nakon njegova smaknuća, otpor nije prestao jer je vodsvo preuzeo njegov sin Balil al-Buzah, zbog njihove hrabrosti pleme Kutaibi zvali su *Crveni vukovi*. 

Šeikat Kutaibi postojao je do 1967. kada je ukinut,  te je osnovana Narodna Republika Južni Jemen, koja se ujedinila s Sjevernim Jemenom 22. maja 1990.  u današnju državu Republiku Jemen.

## Povezano
* Kolonija Aden
* Protektorat Aden
* Federacija Arapskih Emirata Juga
* Južnoarapska Federacija

## Izvori

## Bibliografija
* Paul Dresch: *A History of Modern Yemen*.Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2000. 
* R.J. Gavin: *Aden Under British Rule, 1839.-1967.* 
* WorldStatesmen - Države Protektorata Aden 

## Vanjske veze
* Karta Arapskog poluotoka (1905.-1923.) sa državama Adenskog Protektorata
Šeikat Šaib

**Šeikat Šaib** (arapski: **مشيخة الشعيب** = *Mašjakhat aš-Šuajb*, engleski: *Sheikhdom of Shaib*), bio je vazalna feudalna država Britanskog Carstva koja je postojala od kraja 19. st. do 1967. godine na jugu Arapskog poluotoka istočno od luke Aden, kao dio **[[Protektorat Aden|Protektorata Aden]]**. Danas je teritorij ovog bivšeg šeikata dio jemenske muhafaze Muhafaze Al Baida.

## Historija

Plemenski Šeikat Šaib postoji od 18. vijeka u planinama uz granicu sa Sjevernim Jemenom. 
Nakon što je Britanija zauzela luku Aden 1839. godine, željela je osigurati sigurnost na granicama te svoje krunske kolonije. Zbog tog je počela potpisivati Ugovore o zaštiti sa svim šeikatima i sultanatima u pozadini Adena, a krajem 19. vijeka i sa malim Šeikatom Šaib, tako je i on postao dio Protektorata Aden. Nakon toga je Šeikat Shaib 1960-ih bio član novostvorene britanske kolonijalne tvorevine Federacije Arapskih Emirata Juga, te potom i Južnoarapske Federacije.
Posljednji šeik ove feudalne države bio je *Jahja ibn Mutahar al-Sakladi* koji je razvlašten 1967. kad je ukinut Šeikat Šaib, te osnovana Narodna Republika Južni Jemen, koja se ujedinila s Sjevernim Jemenom 22. maja 1990. u današnju državu Republiku Jemen.

## Šeici Šeikata Šaib

* Mani al-Sakladi, - oko 1850. - 1880.
* Ali ibn Mani al-Sakladi, - 1880. - 1915. 
* Mutahar ibn Mani al-Sakladi, - 1915. - 1935. 
* Muhamed ibn Mukbil al-Sakladi, - 1935. - 1948. 
* Kasem ibn Mused ibn Ali al-Sakladi, - august 1948. - 1954.
* Jahja ibn Muhamed al-Sakladi, - 1955. - 30. mart 1963. 
* Našir ibn Abd Alah al-Sakladi (umro 1965), -1963. - 7. jul 1965. 
* Jahja ibn Mutahar al-Sakladi, - 10. jul 1965. - jun 1967.

## Povezano

* Kolonija Aden
* Protektorat Aden
* Federacija Arapskih Emirata Juga
* Južnoarapska Federacija

## Bibliografija
* R.J. Gavin: *Aden Under British Rule: 1839-1967*. London: C. Hurst & Company, 1975. 
* WorldStatesmen - Države Protektorata Aden 

## Izvori

## Vanjske veze
* Karta Arapskog poluotoka (1905.-1923.) sa državama Adenskog Protektorata
Al Musajmir

**Al Musajmir** (arapski: القاعدة), je grad u planinama Jemena, u Muhafazi Lahidž. Grad leži na desnoj obali *[[Vadi]] Tubana*, udaljen je oko 100&nbsp;km sjeverno od luke Aden, te oko 60&nbsp;km od regionalnog središta Taiza gdje se nalazi veći aerodrom. Grad sa okolicom ima 26,558  stanovnika (popis iz 2004)

## Historija
Al Musajmir je bio središte Sultanata Haušabi od 1886 do 1967 godine. Do 1963 u gradu i okolici živjelo je oko 10 000 ljudi uglavnom pripadnika plemena Haušabi. Danas međutim u gradu živi mješano stanovništvo.
Al Musajmir je u prošlosti imao izuzetnu stratešku važnost, jer je osiguravao put Aden i Taiz, ali i zbog tog jer se nalazi u gornjem dijelu *[[Vadi]] Tubana* (koji ima vode), a koji je glavni vodoopskrbni izvor za grad Lahidž.

U gradu je najveća znamenitost bivša sultanova palača, sagrađena od velikih kamenih blokova.

## Reference

## Vanjske veze
* Al Musajmir na portalu Tageo.com
Nisab (Jemen)

**Nisab** (arapski: نصاب) ili *Ansab* je drevni grad na jugoistoku Jemena, u unutrašnjosti Muhafaze Šabva, sa karakterističnim kućama od nepečene opeke obojenijih vapnom.

Nisab je danas mali jemenski planinski grad, nekad je bio sjedište Sultanata Gornji Avlaki

## Geografija
Grad leži na planinskom platou na obalama *[[Vadi]] Abadana*.
Nisab je udaljen oko 260&nbsp;km jugoistočno od Sane, dobro je prometno povezan s ostalim jemenskim gradovima jer leži na asfaltiranoj magistralnoj cesti Sane - Marib - Nisab - Atak - Mukala

## Historija
Nisab je bio sjedište malog Sultanata Gornji Avlaki, od kraja 19. st. do 1967, koji je bio dio britanskog Protektorata Aden. Svu vlast u gradu imala je sultanova porodica Avdhali.
Nisab je i u prošlosti bio mali grad, 1931 imao je 4000 stanovnika 

Najpoznatija znamenitost u gradu je velika džamija.

## Reference
Šeikat Muflihi

**Šeikat Muflihi** ili **Maflahi** (arapski:** مشيخة المفلحي **= *Mašjakhat al-Muflihi*, engleski: *El Muflihi Sheikhdom*) bio je vazalna feudalna država Velike Britanije koja je postojala od 1962 do 1967 godine na jugu Arapskog poluotoka istočno od luke Aden, kao dio **[[Protektorat Aden|Protektorata Aden]]**. Danas je teritorij ovog bivšeg šeikata dio jemenskih muhafaza Ad Lahidž i Ad Dali.

Prijestolnica ovog šeikata bio je grad Al-Muflihi.

## Historija

Ispočetka je Šeikat Muflihi, koji postoji od polovice 19. st., bio samo jedan od pet šeikata Sultanata Gornja Jafa (uz Busi, Dhubi, Hadrami i Mausatu) u sastavu Protektorata Aden. Ali kad se Protektorat Aden pretvorio po savjetu britanskih savjetnika - administratora u Federaciju Arapskih Emirata Juga - Muflihi se odvojio od Sultanata Gornja Jafa i ušao je u tu novu državnu tvorevinu kao zasebna država. Valja reći i da glavni razlog za to bilo odbijanje Sultanata Gornja Jafa da uđe u novu tvorevinu Federaciju Arapskih Emirata Juga, na kraju se Gornja Jafa pridružila udaljenom i konzervativnijem Južnoarapskom Protektoratu. Šeikat Muflihi je kasnije 1960-ih opet kao nezavisna država ušao u Južnoarapsku Federaciju

Posljednji šeik ove feudalne države bio je *al Kasim ibn Abd ar Rahman I.* koji je razvlašten 1967  kada je ukinut Šeikat Muflihi, te osnovana Narodna Republika Južni Jemen, koja se ujedinila s Sjevernim Jemenom 22. maja 1990 u današnju državu Republiku Jemen.

## Šeici Šeikata Mufliha
* al-Kasim al-Sakaf,- 1850. - 1885. 
* Abd al-Rahman ibn al-Kasim al-Sakaf,- 1885. - 1920. 
* al-Kasim ibn Abd al-Rahman,- 1920. - 12. august 1967.

## Povezano
* Kolonija Aden
* Protektorat Aden
* Federacija Arapskih Emirata Juga
* Južnoarapska Federacija

## Bibliografija

* Paul Dresch: *A History of Modern Yemen*.Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2000. 
* R.J. Gavin: *Aden Under British Rule, 1839.-1967.* 
* Tom Little: *South Arabia: Arena of Conflict*. London: Pall Mall Press, 1968. 
* WorldStatesmen - Države Protektorata Aden

## Izvori

## Vanjske veze
* Karta Arapskog poluotoka (1905.-1923.) sa državama Adenskog Protektorata
Ahvar

**Ahvar** (arapski: أحور), je drevni grad na jugu Jemena, u dolini *[[Vadi]] Ahvar*, udaljen par kilometara od Indijskog oceana. Grad se nalazi u Muhafazi Abjan oko 120&nbsp;km istočno od glavnog pokrajinskog grada Zindžibara.

## Historija
Ahvar je u prošlosti bio sjedište Sultanata Donji Avlaki (od 1888-1967). Sultanat Donji Avlaki potpisao je neformalni sporazum o zaštiti s Britanijom 1888 godine i

postao dio Protektorata Aden). Sultanat Donji Avlaki, ukinut je 1967 kad je osnovana Narodna Republika Južni Jemen, koja se ujedinila s Sjevernim Jemenom 22. maja 1990 u današnju državu Republiku Jemen.
U vrijeme kad je Ahvar bio sjedište sultanata, bio je daleko značajniji grad nego danas, tako je već 1933 godine imao 5 000 stanovnika (što je onda bila velika brojka). Ahvar je tada dobio i među prvim jemenskim gradovima telegraf, aerodrom i prve javne škole.
Otkad nije glavni grad sultanata, značaj mu je opao.

## Izbjeglički kamp
Kako zbog rata u Somaliji mnoge izbjeglice bježe u Jemen (UNHCR ih je 2008 evidentirao 50,091) tako je za njihovo zbrinjavanje podignut izbjeglički kamp u Ahvaru.

## Reference
Sultanat Gornji Avlaki

**Sultanat Gornji Avlaki** (arapski: سلطنة العوالق العليا = *Saltanat al-Avalak al-Ulja*, engleski: *Upper Aulaqi Sultanate*) bio je vazalna feudalna država Britanskog Carstva koja je postojala od 1890 do 1967 godine na jugu Arapskog poluotoka istočno od luke Aden, kao dio **[[Protektorat Aden|Protektorata Aden]]**. Danas je teritorij ovog bivšeg sultanata dio jemenske Muhafaze Šabva.

Prijestolnica ovog sultanata bio je Nisab.

## Historija

Sultanat Gornji Avlaki odvojio se od Šeikata Gornji Avlaki i Sultanata Donji Avlaki još u 18. vijeku. 
Sultanat Gornji Avlaki je potpisao ugovor o zaštiti s Britanijom 1890 godine i postao dio Protektorata Aden 1890 . Sultanat Gornji Avlaki je 1960-ih bio jedan od osnivača novosvorene britanske kolonijalne tvorevine Federacije Arapskih Emirata Juga, te zatim od juna 1964 i Južnoarapske Federacije.
Posljednji sultan ove feudalne države bio je *Avad Salih ibn Al Avlaki*, on je razvlašćen 29. novembra 1967  kad je ukinut Sultanat Gornji Avlaki, te osnovana Narodna Republika Južni Jemen, koja se ujedinila s Sjevernim Jemenom 22. maja 1990 u današnju državu Republiku Jemen.

## Sultani Sultanata Gornji Avlaki

* Munasar,- .... - .... 
* Farid ibn Munasar,- .... - .... 
* Abd Alah ibn Farid,- .... - 1862. 
* Avad ibn Abd Alah,- 1862. - septembar 1879. 
* Abd Allah ibn Avad,- 1879. - 11. novembar 1887. 
* Salih ibn Abd Alah,- decembar 1887. - 1935 
* Avad ibn Salih Al Avlaki,- 1935. - 29. novembar 1967.
## Povezano

* Protektorat Aden
* Kolonija Aden
* Federacija Arapskih Emirata Juga
* Južnoarapska Federacija

## Bibliografija

* Paul Dresch: *A History of Modern Yemen*.Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2000. 
* R.J. Gavin: *Aden Under British Rule, 1839.-1967.* 
* Tom Little: *South Arabia: Arena of Conflict*. London: Pall Mall Press, 1968. 
* WorldStatesmen - Države Protektorata Aden

## Izvori

## Vanjske veze
* Karta Arapskog poluotoka (1905.-1923.) sa državama Adenskog Protektorata
Jašbum

**Jašbum** (arapski: ياشمتسكع) ili *Assaid* je drevni grad na jugu Jemena, u unutrašnjosti Muhafaze Šabve, nekoć je bio sjedište Šeikata Gornji Avlaki.

Jašbum ima brojne zgrade tipične jemenske arhitekture izgrađene od nepečene cigle, prava mala arhitektonska remek-djela, stara više stotina godina, koja svjedoče o autentičnosti grada. Danas su brojne zgrade, osobito one u središtu grada, napuštene i ne održavaju se, pa im prijeti rušenje.

## Geografija
Jašbum je smješten na visoravni 35&nbsp;km jugoistočno od Ataka, glavnog grada Muhafaze Šabve. Grad leži na planinskom platou od 1400 n/ m, skriven između tri planine; Hid Bin Radhi, Hid Muraeh i Al-Hid Burieh. Grad ima oko 2.831 stanovnika, upravno je središte *[[Vadi]] Jašbuma* koji ima 15.000 stanovnika. Smješten je na brežuljku iznad dviju Vadija; *Marbona* sa desne strane i *Jaromeha* sa lijeve strane. Oba vadija na na svom južnom kraju stapaju se s Vadi Arbahenom i Vadi Ajmanahom koji se pak pružaju na jug do Arapskog mora.

## Historija
Jašbum je bio sjedište malog Šeikata Gornji Avlaki, od kraja 19. vijeka do 1967, koji je bio dio britanskog Protektorata Aden. Svu vlast u gradu imala je obitelj Avlaki (al-Avlaqi) koji su od šeici u gradu, Vadi Jašbumu i okolici od 18. vijeka.

## Privreda
U ne tako davnoj prošlosti, stanovnici Jašbuma bavili su se stočarstvom (koze) i ratarstvom; pšenica, kukuruz i sezam. Danas je grad i okolica poznat po uzgoju agruma, krumpira, luka i pčelarstvu. Danas poljoprivreda proizvodnja nije tako velika, razlozi za to su uglavnom suša i nestašica podzemnih voda. Najveći dio obradive zemlje u cijelosti se navodnjava oborinskim vodama koje se skupljaju u malim akomulacijama i posle koriste tijekom cijele godine, ali to danas više nije dostatno. Stari podzemni kanali (tuneli) za navodnjavanje poput *Al-Bavadena* je neporeciv dokaz da se ova metoda navodnjavanja koristi kroz vijekove. Srmi kanal iskopan okomito kroz vapnenačke stijene do Vadi Marbona dug je 25 metara i 4 metra visok. Točno vrijeme izgradnje još uvijek nije utvrđeno, neki drže da je bar 200 godina star, dok drugi - osobito stariji kažu da je znatno stariji (ali neznaju koliko).

Danas stanovnike Jašbuma više brine stanje javnih zgrada i ustanova u njihovom gradu. Bolnica Gamal Abdel-Naser, vladine zgrade, srednje i osnovne škole izgrađene su 1960-ih, i usprkos povremenim renovacijama u jadnom su stanju.

Tokom godina, nakon oslobođenja napravljeno je dosta toga u obrazovanju, zdravstvu, transportu, poljoprivredi, kao i na vodovodu i elektrifikaciji. Za potrebe poljoprivrede, izgrađena su umjetna jezera (rezervari) na *Vadi Marbonu* i Vadi *Dumarenu*.
## Izvori
Carica majka Zhang (Zhaowu)

**Carica majka Zhang** (張太后, , osobno ime nepoznato, ? - 313), formalno **Carica Guangxian** (光獻皇后, doslovno "obnoviteljska i mudra carica"), bila je carica majka kineske/Xiongnu države Han Zhao za vrijeme vladavine svog sina Liu Conga (cara Zhaowua).

Bila je konkubina cara Liu Yana, osnivača države. Status carice majke je dobila 310. kada je njen sin nakon očeve smrti preuzeo prijestolje. Poznata je prije svega zbog toga što je nastojala obuzdati divlju narav svog sina i sprečavati ga u tiranskom i neopravdanom kažnjavanju svojih podanika. Početkom 313. se suprotstavila Liu Congovoj namjeri da svoju konkubinu Liu Ying (劉英) imenuje novom caricom; umjesto toga ga je nagovorila da caricom imenuje svoju rođaku Zhang Huiguang. Ubrzo nakon toga je umrla, a Zhang Huiguang je bila toliko ražalošćena njenom smrću da je ubrzo umrla i ona.
Carica Zhang Huiguang

**Carica Zhang Huiguang** (張徽光) (? -313), formalno **Carica Wuxiao** (武孝皇后, doslovno "ratnička i kćerinska carica") bila je carica kineske/Xiongnu države Han Zhao, odnosno druga supruga cara Liu Conga (cara Zhaowua).

Zhang Huiguang je bila kćer Zhang Shija (張寔, ne miješati s istoimenim praosnivačem države Raniji Liang), nećaka Liu Congove majke Zhang. Godine 312. je na majčin nagovor Liu Cong took Zhang Huiguang i njenu sestru uzeo za svoje konkubine. Nešto kasnije je još jednu konkubinu po imenu Liu Ying (劉英) htio načiniti caricom, ali ga je majka nagovorila da umjesto toga caricom proglasi Zhang Huiguang. To je učinio početkom 313. Tri mjeseca kasnije je carica majka umrla, a novoimenovana carica je pala u takvu depresiju da je i ona ubrzo umrla.
Papa Ahila od Aleksandrije

**Papa Ahila od Aleksandrije** bio je osamnaesti aleksandrijski papa (poglavar crkve od koje potiču Koptska i Aleksandrijska pravoslavna crkva) u periodu od 312. do 313.

Zajedno sa Pijerijem ga je papa Teona imenovao prezbiterom, a nakon Pijerijevog odlaska i čelnikom Katehetske škole u Alekandriji. Po svemu sudeći je uživao veliki ugled zbog poznavanja grčke filozofije i kršćanske teologije, jer ga je Atanazije Aleksandrijski kasnije nazvao "Ahilom Velikim".

Na mjesto pape je došao poslije pogubljenja svog prethodnika Petra za vrijeme Dioklecijanovih progona. Njegov mandat je obilježila meletijanska hereza. Ahila je poslije podržavao arijanstvo.

U Synaxarionu Koptske crkve se slavi na 19. dan mjeseca Ba'ūnah.

## References
;General
* 
;Specific
Shi Hong

**Shi Hong** (石弘) (313–334), kurtoazno ime **Daya** (大雅), bio je kratkotrajni car kineske/Jie države Kasniji Zhao. Bio je sin osnivača države Shi Leja i njegove konkubine Supruge Cheng. Shi Hong je u kineskim historijskim izvorima opisivan kao učenju sklon blag mladić. Zbog toga je Shi Le godine 330. krunskim princem imenovao njega, a ne nećaka Shi Hua, kome je zamjeravao preburni temperament i sklonost okrutnosti. Shi Hong, koji je sebe smatrao najzaslužnijim za vojničke uspjehe države, zbog toga nije krio antipatiju prema prijestonasljedniku. Kada je u jesen 333. Shi Le umro, Shi Hong je nastojao preduhitriti Shi Huov puč tako što mu je sam ponudio prijestolje. Shi Hu je, međutim, to odbio davši do znanja da više voli prijestolje uzeti sam nego da mu ga itko pokloni; umjesto toga se zadovoljio titulom premijera, a svoju vlast nametnuo likvidacijama najbližih Shi Hongovih suradnika. Ubrzo nakon toga je Shi Lejeva udovica Supruga Cheng skovala zavjeru protiv Shi Hua, zbog čega je pogubljena. Godine 334. je Shi Hu, koristeći kao izgovor carevo nepoštovanje rituala žalovanja Shi Hua svrgnuo, a potom pogubio.

## References
* *[[Knjiga Jina]]*, vols. 104, 105 http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/jin11.htm .
* *[[Knjiga Weija]]*, vol. 95 http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/nw11.htm .
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 93, 94, 95.
* *[[Anali Proljeća i jeseni Šesnaest kraljevstava]]*, vol. 2.
Bitka kod Ciraluma

**Bitka kod Ciraluma** se odigrala 313. godine u Trakiji između snaga rimskog cara Licinija na jednoj, i snaga njegovog suparnika Maksimina Daje na drugoj strani. Predstavljala je kulminaciju borbe dvojice tetrarha za vlast nad istočnim provincijama Carstva; Maksimin, koji je pod svojom vlašću držao Egipat, Levant i Malu Aziju sa svojom je vojskom napao Licinijeva područja na Balkanu te uspio zauzeti Bizantij i Pontsku Herakleju prije nego što se suočio sa Licinijevim trupama. Bitka je otpočela nakon neuspjelih pregovora o primirju. Iako je Maksimin raspolagao s brojnijim ljudstvom, Licinije se pokazao vještijim taktičarem i uspio je potpuno razbiti Maksiminovu vojsku. Maksimin je pobjegao s bojišta i to tako velikom brzinom, da se za manje od 24 sata našao u 250&nbsp;km udaljenoj Nikomediji. Licinije ga je gonio, a Maksimin je nekoliko mjeseci kasnije umro u Tarzu. S obzirom da je Maksimin bio posljednji veliki progonitelj kršćana među rimskim carevima, ishod bitke je omogućio da se Milanski edikt primijeni na cijeloj teritoriji Carstva.

## Izvori
* Gibbon, Edward, ‘Decline and Fall of the Roman Empire’, Chapter 14
Milanski edikt

**Milanski edikt** je uredba koju su 313. u Milanu zajednički proglasili Konstantin I. Veliki, tada tetrarh Zapada i Licinije, tetrarh istoka, a njome je i službeno označen kraj vjerskih progona u Rimskom Carstvu, dok je samo Carstvo zauzelo neutralan položaj u odnosu na religije.

## Historija
Ovaj je Edikt imao svoju značajnu prethodnicu u ediktu o toleranciji što ga je 311. u Nikomediji proglasio car Galerije. U njemu se daje oprost kršćanima koji su, »slijedeći svoje hirove, bili obuzeti ludošću, te se nisu pokoravali drevnim običajima.« U tom se dokumentu nadalje čita:

»U ime toga oprosta, neka mole svoga Boga za naše spasenje, za spas Republike i za svoj grad, kako bi Republika mogla i dalje posvuda postojati jedinstvena, a oni da bi mogli mirno živjeti u svojim domovima.«

Milanski edikt zahvatio je, međutim, još dublje, određujući izričito i da se sva mjesta na kojima se zajednica okupljala i svako drugo konfiscirano i oduzeto vlasništvo »ima vratiti kršćanima bez traženja naknade ili ikakvoga plaćanja, i bez pokušaja prijevare i obmane.«

Glavna značajka ovog edikta bila je u tome što je kršćanstvu, ali i svim drugim religijama, omogućio pravni položaj jednak položaju poganstva, a poganstvo više nije bila službena religija Carstva i njegove vojske.

## Razlozi edikta
Početkom 4. stoljeća, u Rimskom Carstvu kršćani su već bili izuzetno prošireni, kako teritorijalno, tako i u raznim slojevima društva. Mnogi su kršćani zauzimali ključne položaje u državnoj upravi i ostalim viđenijim mjestima u društvu, premda su se izlagali opasnosti progona. Edikt je stoga želio unijeti mir u Carstvo, a nakana mu je bila sinkretistička: obuhvatiti u rimskom društvu vjerska i filozofska učenja različita porijekla, kako bi se ojačala država.

## Izvori
Izvorni tekst samog edikta nije nađen, no u svojim ga djelima navode suvremenici njegova proglašavanja: Laktancije i Euzebije Cezarejski.

Laktancije donosi na latinskom jeziku u svome djelu *De mortibus persecutorum* (poglavlja 34 i 48), kako Galerijev edikt, tako i Milanski edikt.

Euzebije donosi oba teksta u grčkom prijevodu u svojoj *Povijesti Crkve* (VIII,17; X,5).

## Značenje edikta
Kao što je iz svega vidljivo, nije bila riječ o davanju slobode samo kršćanstvu, kako se to često tumači, niti je bila riječ o proglašenju kršćanstva državnom religijom. Naprotiv, nakana je edikta bila sloboda vjerskog izražavanja u Rimskom Carstvu, kako bi se postigao nutarnji politički mir.

Tek 380. godine, uredbom cara Teodozija I., kršćanstvo će postati državnom religijom u Rimskom Carstvu.

## Poveznice
* Konstantin I. Veliki
* Konstantinov edikt
* Bizant
* Prvi nicejski sabor
* Konstantinov pomak
Lateranski koncil

**Lateranski koncili** su bili crkveni sabori ili sinodi Katoličke crkve održani u Rimu u Lateranskoj palači kraj Lateranske bazilike. S obzirom da je imala status papske katedrale, Lateranska palača je postala omiljeno mjesto za crkvene sabore još u kasnoj antici, pa su tako tamo održani sabori 313. i 487. Sinodi su kasnije održavani i u srednjem vijeku, a najvažnijim se smatraju njih pet koje Rimokatolička crkva priznaje kao ekumenske koncile:

# Prvi lateranski koncil (1123) koji je potvrdio Konkordat iz Wormsa.
# Drugi lateranski koncil (1139) koji je poništio svećeničke brakove, regulirao crkvenu odjeću i napade na svećenstvo kaznio ekskomunikacijom.
# Treći lateranski koncil (1179) je ograničio izbor pape na kardinale, osuido simoniju i zabranio postavljanje biskupa mlađih od trideset godina.
# Četvrti lateranski koncil (1215) se bavio transupstancijacijom, papskim primatom i ponašanjem svećenstva; također je određeno da Jevreji i muslimani nose posebno odjeću kako bi se razlikovali od kršćana.
# Peti lateranski koncil (1512&ndash;1517) je pokušao reformirati crkvu.

Od ne-ekumenskih koncila u Lateranu se najviše ističe Lateranski koncil 649 na kome je osuđen monotelitizam.

## Reference
314.

__NOTOC__
Godina **314.** (**[[rimske brojke|CCCXIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Rufija i Anijana** (ili, rjeđe, **godina 1067. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 314. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* 11. 1. – Završen pontifikat pape Miltijada.
* 31. 1. – Silvestar I nasljeđuje Miltijada kao 33. papa.
* Aleksandar postaje episkop Vizantijuma.
* Sinod u Ankiri koji kršćanima određuje da svako konzultiranje čarobnjaka predstavlja grijeh nakon koga slijedi pet godina pokore.
* 30. 8. – Koncil u Arlesu kojim je donatizam proglašen šizmom te određeni drugi kršćanski kanoni.
* 8. 10. – Bitka kod Cibala (Vinkovaca) je Konstantinova pobeda nad Licinijem.

## Rođenja

* Libanije grčki sofist (približni datum)
* Dao An, kineski budistički redovnik
* Li Qi, princ kineske države Cheng Han
* Zhi Dun, kineski budistčki redovnik

## Smrti

* 11.1.–Papa Miltijad
* Sveti Mitrofan, episkop Vizantiona
* Carica Liu E
Carica Liu E

**Carica Liu E** (劉娥) (? -314), kurtoazno ime **Lihua** (麗華), formalno **Carica Wuxuan** (武宣皇后, doslovno "ratnička i odgovorna carica") bila je carica kineske/Xiongnu države Han Zhao, odnosno treća supruga Liu Conga (cara Zhaowua).

Liu E je bila kćer Liu Congovog ministra po imenu Liu Yin (劉殷), a nju i njenu sestru Liu Ying (劉英) je 312. Liu Cong uzeo za svoje konkubine. Nakon smrti svoje prve supruge Huyan, Liu Cong je Liu Yin htio proglasiti novom caricom, ali se tome usprotivila njegova majka Zhang i nagovorila ga da novom caricom proglasi Zhang Huiguang. Liu Ying je umrla ubrzo nakon toga. Međutim, nakon što su umrle i carica majka i Zhang Huigang, Liu Cong je Liu E proglasio novom caricom. Kineski historijski izvori opisuju kako je imala blagotvoran efekt na cara te ga obuzdavala u njegovim nasilnim ekscesima. Nakon što je umrla 314. godine Liu Congov dvor se našao u rasulu.
Li Qi

**Li Qi** može označavati:
* Li Qi (car) (314–338), car kineske/Ba-Di države Cheng Han
* Li Qi (pjesnik), kineski pjesnik iz doba dinastije Tang Dynasty
* Li Qi (vojni guverner) (741–807), kineski vojni guverner iz doba dinastije Tang
* Li Qi (softball) (1983 -), kineska igračica softballa
Li Qi (car)

**Li Qi** (李期) (314–338), kurtoazno ime **Shiyun** (世運), posthumno ime **Vojvoda You od Qiongdua** (邛都幽公), bio je car kineske/Ba-Di države Cheng Han. Bio je četvrti sin Liu Xionga, osnivača države. Prijestolje je 334. preuzeo 335. nakon što je njegov brat Li Yue (李越), nedugo nakon očeve smrti ubio Liu Xiongovog nasljednika Li Bana. Njegovu vladavinu je obilježilo nepovjerenje prema podanicima, uključujući i uticajnog rođaka i vojnog komandanta Li Shoua, princa od Hana. Godine 338. je Li Shou zato organizirao prevrat u kome je Li Qi svrgnut i degradiran na razinu vojvode. Li Qi je nakon toga u očaju izvršio samoubistvo. Li Shou se proglasio carem i dotadašnje ime države "Cheng" promijenio u "Han"; usprkos toga historičari je smatraju jednom te istom državom.

## Reference

* *[[Knjiga Jina]]*, vol. 121.
* *[[Anali Proljeća i jeseni Šesnaest kraljevstava]]*, vol. 6.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 95, 96.
Zhi Dun

**Zhi Dun** (; 314-366) bio je kineski budistički redovnik i filozof. Blisko je surađivao sa vlastima tadašnje Kine i tvrdio da će svi koji žive po budističkom nauku na kraju života ući u Nirvanu.
Dao An

**Dao An** (; 312–385) bio je kineski budistički redovnik iz doba Istočne dinastije Jin, najpoznatiji po tome što je na kineski prevodio budističke svete spise. Bio je rodom iz današnje provincije Hebei, a djelovao je u Xiangyangu prije nego što je taj grad godine 379. zauzeo Fu Jian (苻堅), vladar države Raniji Qin. Dao An je tada doveden u prijestolnicu Changan, gdje je posljednje godine života proveo prevodeći svete spise. Poznat je i po zalaganju da svi budistički redovnici uzmu prezime "Shi" (釋) koje je predstavljalo kineski naziv za Sakyamunija (釋迦牟尼佛).

## Vanjske veze
* [Digital Dictionary of Buddhism (log in with userID "guest")](http://www.buddhism-dict.net/cgi-bin/xpr-ddb.pl?90.xml+id('b9053-5b89'))
313.

__NOTOC__
Godina **313.** (**[[rimske brojke|CCCXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Konstantina i Licinijana** (ili, rjeđe, **godina 1066. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 313. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* [[3. 2.]] – Konferencija u [[Mediolanum]]u (današnji [[Milano]]) na kojoj su [[Rimsko Carstvo|rimski]] carevi [[Konstantin Veliki|Konstantin]] i [[Licinije]] dogovorili *'Milanski edikt''' kojim su obustavljeni progoni kršćana i vraćena im imovina na cijeloj teritoriji Carstva (usmereno protiv Maksimina Daje); Konstantinova polusestra Flavija Julija Konstancija će se udati za Licinija.
* 14. 3. - Car Huai od Jina ubijen od Liu Conga. 
* 30. 4. – Licinije postaje rimski car na Istoku (uključujući Ilirik), nakon što je porazio Maksimina Daju u bitci kod Ciraluma (Maksimin beži u Nikomediju gde se ubio).
* 2. 10. – U Rimu održan Lateranski sinod na kome je donatizam proglašen od komisije pape Miltijada za herezu; ekskomuniciran i Cecilijan. 
* Papa Aleksandar je novi patrijarh Aleksandrije, Arije osuđuje njegovu propoved o sličnosti Oca i Sina - početak arijanstva. 
* Dovršena Bazilika Maksencija i Konstantina (Basilica Nova) u Rimu.
* Po tradiciji, Nintoku je bio japanski car 313-399.

## Rođenja

* ca.? - Kiril Jerusalimski, teolog i episkop († 386)
* Shi Hong, vladar kineske države Kasniji Zhao

## Smrti

* Maksimin Daja, rimski car (r. 270)
* Kandidijan, Galerijev sin (* ca. 297)
* Ahila, patrijarh Aleksandrije
* Car Huai od Jina
* Carica Zhang Huiguang
* Carica majka Zhang
Ankirski sabor

**Ankirski sabor** ili **Ankirski sinod**, također poznat i kao **Prvi pomesni sabor**, je bio pomesni sabor, odnosno regionalni sinod kršćanske Crkve održan 314. u Ankiri u Maloj Aziji. Na njemu je sudjelovalo 18 episkopa iz Male Azije i Sirije, a predsjedao mu je Vitalije Antiohijski. Na njemu se uglavnom raspravljalo o posljedicama nedugo prije završenih progona te o odnosu prema "izdajnicima" (*[[traditores]]*), tj. vjernicima koji su pristali na poganske rituale kako bi spasili svoj život. Sabor je donio razna kanonska pravila koja su za njih nalagala pokoru, kao i disciplinska pravila za svećenstvo.

## Vanjske veze
* Анкирские соборы // Pravoslavna enciklopedija 
* Правила Анкирского собора с толкованиями
Bitka kod Cibala

**Bitka kod Cibala** se odigrala godine 314. (ili 316. s obzirom da o točnom datiranju ne postoji konsenzus među historičarima), kod Cibala (današnji Vinkovci) između rimskih trupa pod carem Konstantinom na jednoj, i rimskih trupa pod njegovim suparnikom Licinijem na drugoj strani. Predstavljala je dio sukoba nekadašnjih saveznika i suvladara (tetrarha) poznatog kao cibalski rat (*Bellum Cibalense*). Antički izvori bitku opisuju kao dugu, iscrpljujuću i neizvjesnu; odlučena je Konstantinovim konjičkim jurišom nakon koga je Licinije prisiljen na povlačenje prema Sirmiumu i dalje prema Trakiji gdje je nešto kasnije došlo do bitke na Mardiji.

## Izvori

## Izvori
* Grant, Michael (1993), *The Emperor Constantine*, London. 
* Lieu, S.N.C and Montserrat, D. (Ed.s) (1996), From Constantine to Julian, London. 
* Odahl, C.M., (2004) *Constantine and the Christian Empire,* Routledge 2004. 
* Potter, David S. *The Roman Empire at Bay AD 180–395*, Routledge, 2004.
315.

__NOTOC__
Godina **315.** (**[[rimske brojke|CCCXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Konstantina i Licinijana** (ili, rjeđe, **godina 1068. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 315. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Rimski carevi Konstantin i Licinije vode borbe protiv Sarmata, Gota i Karpa na dunavskoj granici.
* Razapinjanje je ukinuto kao metoda pogubljenja u Rimskom Carstvu.
* Janje postaje simbol Isusa u kršćanskoj umjetnosi.
* U današnjem Trieru sagrađena velika javna kupališta.
* 25.7.– Posvećen Konstantinov slavoluk (približni datum).
* Euzebije postaje biskup Cezareje (približni datim).

## Rođenja
* Kiril Jerusalimski, teolog (približni datum)

## Smrti
*
Silvestar I

**Silvestar I.** je bio trideset i treći papa, nasljednik Miltijada, od 31. siječnja 314. do 31. prosinca 335. Bio je prvi papa koji je na papsko prijestolje stupio nakon Milanskog edikta kojom je legalizirano kršćanstvo u Rimskom Carstvu. Pontifikat, koji je trajao 21 godinu, 11 mjeseci i jedan dan, odnosno 8005 dana je osmi po dužini u cijeloj historiji papinstva, te se tokom njega odigrao niz važnih događaja za historiju kršćanstva. O samom Silvestru se, međutim, zna relativno malo. Liber pontificalis navodi da je bio sin Rimljanina po imenu Rufin (Rufinus), kao i da mu je car Konstantin Veliki darovao zemlju i novac za izgradnju i obnovu crkava.

Za vrijeme Silvestrovog pontifikata su u Rimu sagrađene neke od najpoznatijih rimskih crkava - Bazilika sv. Ivana Lateranskog, Santa Croce in Gerusalemme i Stara bazilika svetog Petra u Rimu. Također je održan i Prvi nikejski sabor, na kome Silvestar nije sudjelovao, ali je poslao dva izaslanika po imenu Vit i Vicentije, koji su odobrili njegove odluke.

Silvestrovo ime se kasnije povezivalo uz legendu o Konstantinovoj darovnici i Simahovske krivotvorine.

Katoličko spomendan mu je 31. prosinca, posljednjeg dana u godini, koji se po njemu naziva i Silvestrovo. Njegove relikvije nalaze se u crkvi sv. Silvestra u Rimu.

## Izvori
Aš Šihr

**Aš Šir** (arapski: الشحر, engleski: **Ash Shihr**) ili *Ash Shahir* (Al-Shihr, Sihiri) je drevni lučki grad na jugu Jemena, udaljen oko 60&nbsp;km istočno od glavnog pokrajinskog grada Mukale, u Muhafazi Hadramaut, s karakterističnim kućama ravnih krovova od nepečene gline obojenih vapnom.

## Geografija
Aš Šir leži na uskoj pješčanoj ravnici uz obalu Indijskog oceana na dijelu gdje je jedan dio Vadi Hadramauta probio vulkanske planine na svom putu do mora. Grad je zbog toga važna cestovna raskrsnica, iz njega vodi cesta za gradove u unutrašnjosti Hadramauta; Tarim (176&nbsp;km ) i Sajun, i obalna magistrala koja povezuje Mukalu - Kišn- Al-Ghaidu s Omanom.

Pored Šira nalaze se velike pješčane plaže; Ras Šarma i Dobah, koje su najveće prirodno stanište u cijeloj regiji kornjača (*Chelonia mydas*) koje tu odlažu svoja jaja u vrućem pijesku.

## Historija
Prvi zapisi o Al-Širu sežu do predislamskog doba iz rukopisa kasnijeg kroničara Muhameda Habiba, po njemu grad je pripadao plemenu Mahra i bio važan trgovački centar i prijestolnica njihova sultana. Krajem 13. vijeka grad više nije pripadao plemenu Mahra već plemenskoj dinastiji Kuvaiti jednom od ogranaka velikog plemenskog klana Jafa.

Sikiri, kako se u prošlosti zvao grad, bio je jedan od prvih jemenskih gradova u kojem su boravili Evropljani nakon starog vijeka. U septembru 1614. godine holandski moreplovac Van den Broecke osnovao je malu trgovačku misiju Holandske Istočno-Indijske kompanije i ostavio u njoj svoja tri pomoćnika i jednog vojnika. Misija se nije pokazala efikasnom, pa je zatvorena u julu 1616. godine.

Sikiri je bio sjedište malog sultanata sve do kraja 19. vijeka, 1881 godine ujedinio se sa susjednim sultanatom Mukala tako su 1902. postali Kuvaiti Sultanat Šir i Mukala. Negdje od tog vremena počela je i stagnacija Šira, jer su Britanci protežirali luku Mukala, koja je izrasla tokom 20. vijeka u veliki grad i regionalno središte.

## Privreda
Šir je do nedavno živio kao središte kraja u kojem su se stanovnici bavili ratarstvom i ribarstvom.
U novije vrijeme kanadska kompanija iz Calgarya *Nexen*, izgradila je veliki naftni terminal kapaciteta od 300.000 barela dnevno, koji je otvoren 5. augusta 1993 godine. Iz te luke odvozi se nafta marke *Yemen Masila Blend* koja se doprema naftovodom iz 138&nbsp;km udaljenih naftnih polja *Masila*.
Nova luka potakla je i ostalu privrednu aktivnost u gradu pa je on porastao sa 48,600 (1994) na 69,400 stanovnika 2003 godine.
Pored grada nalazi se Aerodrom Riyan (*Riyan Mukalla Airport*) koja je na pol puta do Mukale (IATA : RIY, ICAO: OYRN).
* Luka Šir bila je mjesto samubilačkog bombaškog napada na francuski tanker MV Limburg 6. oktobar 2002 godine u kojem je poginula jedna osoba.

## Izvori

## Vanjske veze

* Regional/Middle_East/Yemen
* 100+ Travel Photos of Yemen 
* Satelitska fotografija luke Aš Šir 
* Luka Aš Šir
* 6 fotografija iz Ash Šira na portalu Flickr -Yahoo
Nicolas Appert

**Nicolas Appert** (Châlons-en-Champagne, 17. novembar 1749 - Massy, 1. jun 1841) bio je francuski pronalazač, poznat po tome što je 1810. razvio prvu tehniku konzerviranja hrane i za nju dobio nagradu od cara Napoleona. Iako će konzerve svoju masovnu primjenu dobiti tek u drugoj polovici 19. vijeka, Appert zbog svog pronalaska uživa reputaciju "oca konzervi".

## Vanjske veze

* Father of Canning
Primorska Cezareja

**Primorska Cezareja** (, ), također poznata i kao **Palestinska Cezareja** (*Caesarea Palestina*) je bio antički grad i luka koga je krajem 1. vijeka pne. sagradio Herod Veliki, tadašnji vladar Judeje, a čiji se ostaci nalaze na mediteranskoj obali današnjeg Izraela, na pola puta između Tel Aviva i Haife. Grad, koga je u svojim djelima detaljno opisao znameniti jevrejsko-rimski historičar Flavije Josip je ubrzo nakon nastanka postao jednim od sjedišta rimske uprave u Palestini. Nakon uništenja Jeruzalema 70. godine car Vespazijan je grad pretvorio u sjedište rimske provincije, a igrala je i važnu ulogu u razvoju kršćanstva. Upravnim sjedištem je ostala sve do 8. vijeka kada su Omejidi sjedište uprave nad Palestinom premjestili u Ramlu. Konačno su je razorili mameluci 1265. pri kraju križarskih ratova. Na njegovom mjestu su nakon Berlinskog kongresa 1880-ih čerkeske i bošnjačke izbjeglice sagradile selo poznato Qisarya. Godine 1948. su za vrijeme izraelsko-arapskog sukoba selo zauzeli Jevreji, a 1952. je na njegovom mjestu sagrađen suvremeni grad Cezareja.

## Vanjske veze


U Wikimedijinom spremniku nalazi se još materijala vezanih uz temu:
******


* ''Jewish Encyclopedia'': Cæsarea by the Sea
* ''Catholic Encyclopedia'': Caesarea Palaestinae
* PBS Frontline - Caesarea Maritima
* Arheologija:
** Archaeology of Caesarea 
** Archaeology of Caesarea
** Pilate inscription
* Fotografije:
** Photos of Caesarea 
** Photo gallery of Caesarea Maritima 
** Photo gallery of Caesarea Maritima
316.

__NOTOC__
Godina **316.** (**[[rimske brojke|CCCXVI]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Sabina i Rufina** (ili, rjeđe, **godina 1069. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 316. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji
### [[Rimsko Carstvo]]
* Rimski car Konstantin izdaje edikt kojim se olakšava oslobađanje robova - dovoljan je pisani dokument, umesto ranije ceremonije (prošle godine je zabranjeno kažnjavanje robova razapinjanjem i žigosanjem lica).
* Konstantin šalje polubrata Julija Konstancija u Sirmium kod Licinija, predlaže da Basijan postane cezar s vlašću nad Italijom; Licinije to odbija i pravi neuspešnu zaveru sa Basijanom - povod za rat.
* 8. 10. - Dvojbeni datum Bitke kod Cibala (314. ili 316?), Konstantinove pobjede nad Licinijem kod današnjih Vinkovaca.
* 10. 11. - Konstantin se izjasnio za kartaginskog episkopa Cecilijana, i protiv donatista, ove godine izdaje zakone protiv njih - preti proterivanjem episkopa i zaplenom imovine.
* decembar - Licinije postavlja Valerija Valensa za augusta
* 316/317 &ndash; Bitka kod Mardije u današnjoj Bugarskoj, Konstantin tuče Licinija i Valensa.

### Azija
* 11. 12. - Xiongnu osvajaju i pustoše Chang'an, carsku prijestolnicu kineske Zapadne dinastije Jin, pri čemu je zarobljen car Jin Mindi. Time prestaje Zapadna dinastija Jin, a Kina postaje na nekoliko vijekova podijeljena na sjeverni i južni dio (→ Šesnaest kraljevstava).

## Rođenja
* jan/feb. - Konstantin II, rimski car († 340)
* 316. ili 336. - Sv. Martin iz Toursa (v. 317) (približni datum)

## Smrti
*  - Sveti Blaž/Vlasije, liječnik, svetac
* Basijan, senator
* Tuoba Pugen, poglavica plemena Tuoba
* Tuoba Yilu, poglavica plemena Tuoba

## References
Tuoba Yilu

**Tuoba Yilu** (; pinyin: Tuòbá Yīlú) (? - 316) bio je poglavica Xianbei plemena Tuoba. Otac mu je bio Tuoba Shamohan (拓跋沙漠汗), brat poglavice Tuoba Luguana. Kada je godine 295. Tuoba Luguan podijelio teritoriju plemena na tri djela, Tuoba Yilu je preuzeo zapadni dio. Tuoba Yilu je za vrijeme Wuhuanskog ustanka zajedno sa bratom Tuoba Yituom vjerno služio kineskoj dinastiji Jin te pomogao nakratko poraziti pobunjenog Xiongnu poglavicu Liu Yuana, osnivača države Han Zhao. Nakon što je 305. umro Tuoba Luguan, a godine 307. umro Tuoba Yitou, Tuoba Yilou je preuzeo njihove teritorije kao vrhovni poglavica. Godine 310. ga je dinastija Jin u znak zahvalnosti proglasila vojvodom od Daija, a godine 315. se proglasio "princom od Daija". Kada je umjesto 316. Tuoba Yilu kao nasljednika postavio Tuoba Biyana umjesto najstarijeg sina Tuoba Liuxija, Tuoba Liuxi ga je ubio. Nakon toga je mjesto poglavice nakratko naslijedio Tuoba Yituov sin Tuoba Pugen.
Tuoba Pugen

**Tuoba Pugen** (; pinyin: Tuòbá Pǔgēn) (? -316) bio je jedan od poglavica Xianbei plemena Tuoba. Bio je sin poglavice Tuoba Yitoua, a godine 305. je nakon očeve smrti naslijedio centralnu teritoriju klana Tuoba. Godine 316. je nakon smrti Tuoba Yilua postao vrhovni poglavar Tuoba područja, kasnije poznatih kao Država Dai. Umro je nakon nekoliko mjeseci.
Agnus Dei

**Jaganjac Božji** ili **Jagnje Božje** (lat. *Agnus Dei*, staroslavenski агнецъ *agnecŭ*) je naziv Isusa Krista, koji se spomije u Bibliji i koristi se u teologiji i kršćanskom bogoslužju.

Janje je simbol Isusova otkupljenja ljudi od grijeha, kada se žrtvovao svojom mukom i smrću na križu. Žrtvovao se kao nevin jaganjac, milosrdan prema onima koji su ga nepravedno mučili.

U Starome zavjetu, prorok Izaija proriče, da će Isus poput krotkoga janjeta spasiti svijet: "Kao janje na klanje odvedoše njega; kao ovca nijema pred onima koji ga strižu, on nije otvorio svoja usta" (Iz 53,7). U Knjizi Izlaska, Egipćani nisu pustili Židove da slobodno odu iz Egipta. One noći, kada je Bog odlučio izbaviti ih iz Egipta slavili su Pashu. Bilo je naređeno, da svaka obitelj žrtvuje jaganjca "bez mane, od jedne godine i muško" (Izl 12,5) da ga za večeru blaguju i njegovom krvi poškope oba dovratnika i nadvratnik kuće. To je bio znak, da će biti pošteđeni u pogibiji egipatskih prvorođenaca. Kršćani vide Isusa kao "vazmeno janje", čijom krvlju su ljudi otkupljeni od grijeha.

Ivan Krstitelj pri susretu s Isusom govori: "Evo Jaganjca Božjeg koji odnosi grijehe svijeta" (Iv 1,29). U knjizi Otkrivenja, Isus kao Jaganjac otvara pečate, kojima je zapečaćena knjiga sudbine svijeta (Otk 5).

Prilikom katoličke mise, svećenik lomi posvećeni kruh prije pričesti dok vjernici pjevaju ii mole molitvu Jaganjče Božji: "Jaganjče Božji koji oduzimaš grijehe svijeta smiluj nam se! Jaganjče Božji, koji oduzimaš grijehe svijeta smiluj nam se! Jaganjče Božji koji oduzimaš grijehe svijeta daruj nam mir!".

U pravoslavnoj liturgiji izraz agnec označava i središnji deo prosfore (kvasnog kruha), krstoliko označen grčkim slovima IC XC NI KA (Isus Hristos pobeđuje).

## Povezano
* Isus
* Jaganjče Božji

## Reference
Kiril Jerusalimski

**Sveti Ciril Jeruzalemski** (Jeruzalem, cca. 315 - Jeruzalem, 18. mart 386) bio je kršćanski teolog i episkop Jeruzalema koga mnoge kršćanske crkve smatraju svecem, a Rimokatolička crkva crkveni naučiteljem.

Poznat je po tome što se borio protiv arijanaca, te što je nekoliko puta prognan iz Jeruzalema.

## Vanjske veze
* Ohridski prolog za 18. (31. mart) 
* sveti Ciril Jeruzalemski - škof in cerkveni učitelj na svetniki.org
317.

__NOTOC__

317 je najukletiji broj na svijetu.

## Događaji


* 1.3. &ndash; Krisp i Konstantin II, sinovi rimskog cara Konstantina I te Licinije Mlađi, sin Licinija, su imenovani Cezarima.
* Kralj Mirijan III od Kavkaske Iberije proglašava kršćanstvo službenom državnom religijom.
* U Kini Jin Yuan Di nasljeđuje zarobljenog Jin Min Dija, okončavši tako Zapadnu i započevši Istočnu dinastiju Jin.


## Rođenja
* 7.8. &ndash; Konstancije II, rimski car
* Sv. Martin od Toura (mogući datum) 316
* Fu Jiàn, vladar države Raniji Qin

## Smrti
* Valerije Valens, kratkotrajni rimski car

## Reference
Mirijan III

**Mirian III** () bio je kralj Iberije (ili Kartlija, odnosno današnje Gruzije), poznat kao suvremenik rimskog cara Konstantina I (vl. 306–337).

Prema gruzijskim ranim srednjovjekovnim ljetopisima i hagiografijama, Mirijan je bio prvi kršćanski kralj Iberije, preobraćen zahvaljujući misiji Nino, kapadokijske misionarke. Pripisuje mu se uspostavljanje kršćanstva kao državne religije u njegovom kraljevstvu, a Gruzijska pravoslavna crkva ga slavi kao sveca.

Tradicionalna kronologija iza Princa Vahuštija Mirijanovu vladavinu – koja je trajala 77 godina – smješta u godine 268–345, dok profesor Cyril Toumanoff smatra da je vladao u periodu 284–361. Poznat je i kao suvremenik rimskog historičara Amijana Marcelina te se također navodi i u armenskimn ljetopisima.

## Izvori
Krisp

**Flavije Julije Krisp** (, ubijen 326), poznat i kao Flavije Klaudije Krisp ili Flavije Valerije Krisp, kraće samo **Krisp**, bio je sin rimskog cara Konstantina I i Minervine. Nosio je titulu cezara od 317. do svoje smrti.

Rođen je najverovatnije između 300. i 305. godine. Iz antičkih izvora nije jasno da li je Konstantin bio u braku sa Minervinom ili su živeli u konkubinatu. Njegovo obrazovanje je povereno čuvenom retoru i hrišćanskom polemičaru Laktanciju. Krisp je 318. poslat u Trir u Galiji odakle je do 323. vodio tri uspešna pohoda protiv Franaka i Alamana. Tu se i oženio izvesnom Helenom i dobio ćerku u čiju čast je deda Konstantin 323. proglasio amnestiju. Najzad, u drugom ratu protiv Licinija Krisp je komandovao Konstantinovom flotom od 200 lađa i u vodama Bosfora je porazio neprijateljske brodove. Učestvovao je kao vojskovođa i u zaključnoj bici kod Hrisopolja 18. septembra 324. godine. Početkom 326. ubijen je iz nepoznatih razloga po očevom naređenju u Puli. Kasniji izvori poput Zosima i Zonare Krispu pripisuju rodoskrvnu vezu sa maćehom Faustom, Konstantinovom suprugom, koja je takođe pogubljena 326. godine po naređenju svog muža.
Valerije Valens

**Aurelije Valerije Valens** (*lat*: Aurelius Valerius Valens) (umro 317. godine) bio je rimski car, kao Licinijev savladar, u kratkom vremenskom periodu krajem 316. i početkom 317. godine. Pogubljen je verovatno po naređenju Konstantina Velikog nešto pre 1. marta 317. godine. 

O Valeriju Valensu znamo samo da je bio zapovednik dačke granice (dux limitis) tj podunavskih odreda u današnjoj severoistočnoj Srbiji i severozapadnoj Bugarskoj. Nakon teške i neodlučne bitke kod Cibale 8. oktobra 316. godine, Licinije je pokušao da organizuje odbranu Trakije od nastupajuće vojske Konstantina I. Da bi obezbedio podršku lokalnih trupa, Licinije je u Serdiki (današnjoj Sofiji) proglasio tamošnjeg komandanta Valerija Valensa za svog savladara. Narativni izvori (Epitome Aurelija Viktora, Origo Constantini Imperatoris, Zosim...) beleže da je Valerije Valens nosio titulu cezara, ali nalazi rimskog novca potvrđuju da je u stvari bio avgust, tj da je po rangu bio ravnopravan Liciniju. Međutim, izbor savladara nije doveo do promene na bolje Licinijeve ratne sreće. Konstantin je odneo ubedljivu pobedu nedaleko od Jedrena, ali je ipak morao da pristane na pregovore pošto su se Licinije i Valens sklonili u Staru Zagoru. Licinije je uspeo da zadrži kontrolu nad Trakijom, ali je svog savladara Valerija Valensa likvidirao, verovatno na Konstantinov zahtev. Tačan datum Valensove smrti nije poznat, ali je ubijen svakako pre 1. marta 317. godine, kada su Konstantin i Licinije sklopili mir u Serdiki.
Fu Jiàn

**Fú Jiàn** (kineski: 苻健; 317–355), originalno **Pú Jiàn** (蒲健, ime promijenjeno 350), kutoazno ime **Jianye** (建業), formalno **Car Jingming od (Ranijeg) Qina** ((前)秦景明帝) bio je prvi car i osnivač kineske/Di države Raniji Qin.

Fu Jian je bio treći sin Pu Honga, Di poglavice koji je kao vojskovođa služio državi Han Zhao, a potom državi Kasniji Zhao i njenom caru Shi Huu. Nakon Shi Huove smrti, a za vladavine njegovog nasljednika Shi Mina, Pu Hong se 350. okrenuo protiv države Kasniji Zhao i sebe proglasio "princom Qina" i "velikim Chanyuom"; ubrzo nakon toga je otrovan, te ga je naslijedio Fu Jian. Iste je godine zauzeo Chang'an, prijestolnicu Kasnijeg Zhaoa, te se proglasio prvo "nebeskim princom", a potom i carem. Uspješno je osvojio dijelove teritorije Kasnijeg Zhaoa, te odbio napade države Raniji Yan, a godine 354. je odbio napad velike vojske pod Huan Wenom, kineskim generalom u službi dinastije Jin . Sljedeće godine je umro i naslijedio ga je sin Fu Sheng.

## Reference