open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aventures de trois Russes et de trois Anglais dans l'Afrique australe

***Pustolovine tri Rusa i tri Engleza u Južnoj Africi*** (fr. ***Aventures de trois Russes et de trois Anglais dans l'Afrique australe***) je roman Julesa Vernea objavljen 1872. godine.

## Uvod u radnju

Tri ruska i tri engleska naučnika odlaze u Južnu Afriku kako bi izmjerili 24. meridijan istočne geografske širine. Dok njihova misija napreduje, izbija Krimski rat, a članovi ekspedicije postaju građani neprijateljskih zemalja. 

Grupa se razdvaja zbog nacionalnih razlika kako bi odvojeno nastavili svoj geodetski rad. Međutim, suočeni s prijetnjom koju predstavlja lokalno pleme, Makololo, ruski i engleski naučnici, uspijevaju su prevladati svoje nacionalne razlike i ponovo se ujediniti kako bi zajedno završili svoja istraživanja.

Roman se može pronaći pod alternativnim naslovima kao što su *Avanture u zemlji Behemota*, *Mjerenje meridijana* te *Meridijana ili Avanture u Južnoj Africi*. Zanimljivo je da putnici, na svom putu kući, stižu do Viktorijinih vodopada 25. maja 1855. godine, čime su preduhitrili otkriće Davida Livingstonea za skoro šest mjeseci.

## Objava
Prvi put je objavljena na francuskom jeziku 1872. godine. Engleski prijevodi objavljeni su u New Yorku 1873. i Londonu 1876. godine. Godine 1874. objavljena je i kao prva polovina dvodijelnog toma pod nazivom *Priče o avanturama*, zajedno s *Putovanjem u središte Zemlje*.

## Reference

## Vanjske poveznice

* 52 ilustracije Julesa Férata
Le Chemin de France

***Bijeg u Francusku*** (fr. ***Le Chemin de France***, 1887.) je pustolovni roman Julesa Vernea. Radnja romana smještena je u godinu 1792. neposredno prije Francuskih revolucionarnih ratova, a prati izmišljenog kapetana francuske vojske Natalisa Delpierrea. Nekoliko izdanja na engleskom jeziku objavljeno je s podnaslovom *Bijeg u Francusku ili Memoari jednog draguna. Priča o Dumouriezovom danu.* (en. *The Flight to France; or, The Memoirs of a Dragoon. A Tale of the Day of Dumouriez.*)

## Radnja
Roman se odvija u Njemačkoj i Francuskoj neposredno prije i na početku Rata Prve koalicije 1792. godine. Kapetan Natalis Delpierre opisuje događaj koji se odigrao 1792. i 1793. godine. Delpierre je poticao iz farmerske porodice i u to vrijeme je služio u francuskoj vojsci. Otputovao je u mali njemački grad Belzingen kako bi posjetio svoju sestru Irmu, koja je tamo živjela kao sluškinja porodice Keller. Ovu porodicu čine njemački muž, njegova francuska supruga i njihov sin Jean. Jean je zaručen za Marthe de Laurany, Francuskinju koja također živi u Belzingenu. Njih dvoje se ne vjenčavaju jer je Njemačka objavila rat revolucionarnoj Francuskoj. 

Situacija eskalira. Jean se treba boriti kao vojnik za Nijemce protiv Francuza. Nakon izbijanja rata, Francuzima koji žive u Njemačkoj jasno je stavljeno do znanja da tu više nisu dobrodošli, te da moraju napustiti Njemačku u roku od dvadeset dana. Grupa koju čine Delpierre, njegova sestra Irma, gospođa Keller i porodica Laurany, kreće za Francusku. Jean se pridružuje grupi nešto kasnije. U međuvremenu je dezertirao nakon spora sa svojim nadređenim, poručnikom Frantzom von Grawertom, koji ga je neprestano ponižavao. 

Grupa je progonjena, ali stiže do malog grada iza francuske granice. Taj grad u međuvremenu zauzimaju Austrijanci. Delpierre i Jean su uhapšeni i obojici prijeti pogubljenje. Međutim, neposredno prije nego što stignu u Francusku, francuske trupe napadaju i odbijaju osvajače. Za vrijeme borbe, Jean se osvećuje svom protivniku, Frantzu von Grawertu.

## Historija objavljivanja
* 1888, UK, London: Sampson Low, Marston, Searle i Rivington, 231 str., prvo britansko izdanje
* 1889, SAD, New York: New York, G. Munro, 158 str., prvo izdanje za Sjedinjene Američke Države

## Reference

## Vanjske poveznice

* Le Chemin de France dostupan na Jules Verne kolekciji
César Cascabel

***César Cascabel*** je roman kojeg je napisao Jules Verne 1890. godine. Dio je serije *[[Voyages Extraordinaires]]* (Izvanredna putovanja). Objavljen je na engleskom jeziku u dva toma, s podnaslovima *The Show on Ice* (Predstava na ledu) i *The Travelling Circus* (Putujući cirkus).

## Sažetak radnje
Priča počinje u Sacramentu 1867. godine. Cascabelovi su francuska porodica cirkuskih izvođača koji planiraju da se vrate kući nakon nekoliko godina provedenih na turneji po Sjedinjenim Državama. Međutim, njihova ušteđevina je ukradena, tako da porodica ne može priuštiti brodsku kartu. Umjesto toga, César Cascabel odlučuje da putuje kopnom, preko Aljaske i Beringovog moreuza, kroz Sibir i centralnu Rusiju svojom kočijom s konjskom zapregom, *Belle-Roulotte* (Sjajni putnik). Očekuju da neće naići na opasnosti na planiranoj ruti.

Na putu prelaska aljaške granice, uz pomoć domaće djevojke Kayette, spašavaju ruskog političkog bjegunca, grofa Narkinea, kojeg vode sa sobom kako bi ponovo mogao vidjeti svog oca u Rusiji. Grof Narkine usvaja Kayette kao svoju kćerku. Dok su u Sitki, grupa svjedoči predaji Aljaske Sjedinjenim Državama.

Na putu iz Port Clarencea, putnici nažalost završavaju na plutajućem ledenom brijegu koji pluta Arktičkim okeanom do Ljahovskih ostrva. Tamo ih zarobljavaju domoroci. Događaju se i drugi problemi, uključujući i političke, ali Cascabelovi uspijevaju da pređu Ural do Perma, a zatim lako do Francuske.

Animirana TV serija nadahnuta tom knjigom snimljena je 2001. godine u Francuskoj.


Image:'César Cascabel' by George Roux 03.jpg|Karta rute kroz Aljasku
Image:'César Cascabel' by George Roux 39.jpg|Karta rute kroz Rusiju


## Vanjske poveznice

* Tekst romana na francuskom
*  (TV serija)
Mistress Branican

***Gospođa Branican*** (fr. ***Mistress Branican***) je pustolovni roman Julesa Vernea iz 1891. godine. Temelji se na izvještajima pukovnika Petera Egerton-Warburtona i Ernesta Gilesa o njihovim putovanjima kroz pustinje Zapadne Australije, a nadahnut je i potragom koju je pokrenula gospođa Franklin kada je njezin suprug Sir John Franklin prijavljen kao izgubljen u Sjeverozapadnom prolazu.

## Radnja
U martu 1875. godine, jedrenjak Franklin, pod kapetanom Johnom Branicanom, napušta je luku San Diego u Kaliforniji. Njegovo odredište bila je Calcutta u Indiji, ali nakon mnogo mjeseci, i brod i posada se na kraju smatraju izgubljenima. 

Kapetanova mlada supruga, 21-godišnja Dolly Branican, odbija to prihvatiti. Njen sin Wat poginuo je u brodskoj nesreći, a i sama je bila blizu smrti. Nada da je njen muž još uvijek živ održala ju je u životu. Nekoliko godina živjela je u mentalno poremećenom stanju i rodila svog drugog sina, Godfreya, od kojeg je bila odvojena i o čijem postojanju nije ništa znala. 

Novcem od nasljedstva od ujaka finansira je nekoliko ekspedicija potrage, čvrsto uvjerena da će pronaći svog muža Johna. Nakon nekoliko godina, još uvijek nema ni traga od Johna. Međutim, tada je saznaje da domoroci drže njenog muža kao zatočenika u Australiji. Najveća opasnost na ekspediciji potrage dolazi od muža Dollyne rođakinje, Jane. Len Burker namjerava ubiti Johna i Dolly kako bi se dočepao njihovog nasljedstva. Na kraju, John i Dolly prežive, ali Len i Jane umiru. John i Dolly se ponovo ujedinjuju i od Jane prije njene smrti saznaju da je Godfrey njen sin. Porodica Branican se ponovo ujedinjuje i sve se sretno završava.

## Historija objavljivanja
* 1895, Sjedinjene Američke Države, New York: Cassell Pub. Co. 377 str., prvo američko izdanje
* 1903, Sjedinjene Američke Države, New York: Street & Smith, 377 str., objavljeno pod naslovom *The Wreck of the Franklin*
* 1970, Australija, Melbourne: Sun Books, 282 str., izdanje sa mekim povezom

## Vanjske poveznice

* Gospođa Branican, roman dostupan na Kolekciji Jules Verne (na francuskom)
Le Château des Carpathes

***Karpatski dvorac*** (fr. ***Le Château des Carpathes***) je gotički roman Julesa Vernea prvi put objavljen 1892. godine. Moguće je da je Bram Stoker bio nadahnut njime za svoj roman *[[Dracula]]* iz 1897. godine. Zbog aspekta dvorca i lokalne toponimije, pretpostavlja se da je Vernea nadahnuo  u okrugu Hunedoara. Vjerovatna inspiracija za Vernea bio je njegov duži boravak u Bratislavi i Devínska tvrđava u današnjoj Slovačkoj, gdje je također napisao svoj roman *[[Le Pilote du Danube|Pilot na Dunavu]]*.

## Naslov
Izvorni francuski naziv bio je *Le Château des Carpathes*, a na engleskom jeziku postoje i alternativni nazivi, kao što su *Dvorac Karpata* (en. *The Castle of the Carpathians*), *Dvorac u Transilvaniji* (en. *The Castle in Transylvania*) i *Rodolphe de Gortz; ili Dvorac Karpata* (en. *Rodolphe de Gortz; or the Castle of the Carpathians*).

## Sažetak
U selu Werst u Karpatima u Transilvaniji (u tadašnjoj Austro-Ugarskoj), događaju se misteriozne stvari i seljani vjeruju da je Chort (đavo) zauzeo dvorac. Posjetilac u toj regiji, grof Franz de Telek, zaintrigiran je tim pričama i odlučuje otići u dvorac i istražiti ga. 

Otkriva da je vlasnik dvorca baron Rodolphe de Gortz, s kojim se lično poznaje; godinama ranije, bili su suparnici za naklonost slavne italijanske primadone La Stilla. Grof je mislio da je La Stilla mrtva, ali vidi njen lik i čuje njen glas kako dolazi iz dvorca. Kasnije se otkriva da je to bila samo projektovana statična slika koja prati visokokvalitetni gramofonski snimak.

## U medijima
* Čehoslovačka komedija iz 1981. godine, *[[Tajemství hradu v Karpatech|Tajanstveni dvorac u Karpatima]]*, zasnovan je na ovom romanu.

## Daljnje čitanje
* 
* Isabelle Crépy. *[[Un Prêtre en 1839]] (1847) et Le Château des Carpathes (1892), influencés par le roman gothique anglais*. Bulletin de la Société Jules Verne 118. Pages 41-43. 2e. trimestre 1996.

## Vanjske poveznice

*  (na francuskom)
* ''Karpatski dvorac'' (na engleskom)
Mons Klint

**Mons Klint** je 6 km dug pojas obalnih kredastih litica duž istočne obale ostrva Møn u Baltičkom moru, Danska. Od jula 2025. godine nalazi se na listi svjetske baštine. Najviša litica je Dronningestolen (N 54° 58' 04" E 12° 33' 01"), koja se nalazi 128 m iznad nivoa mora. Područje oko Møns Klinta sastoji se od šuma, pašnjaka, ribnjaka i strmih brda, uključujući Aborrebjerg koji je, sa visinom od 142 m, jedna od najviših tačaka u Danskoj. Litice i susjedni park sada su zaštićeni kao prirodni rezervat.

## Geologija
Kreda je nastala na morskom dnu prije otprilike 70 miliona godina (period gornje krede). Prvenstveno se sastoji od ostataka krečnjačkih ljuštura mikroskopskih algi (kokolita) koje su naseljavale more. Usljed ogromnog pritiska pleistocenih glečera koji su se kretali prema zapadu, morsko dno je zbijeno i potisnut prema gore, formirajući brda i nabore. Kada se led otopio na kraju posljednjeg ledenog doba prije otprilike 11.000 godina, pojavile su se litice. One su dio istih naslaga kao i litice Rügena u Njemačkoj, s druge strane Baltika. 

Danas je moguće pronaći fosile raznih vrsta školjki dok more nastavlja erodirati kredu duž cijelog pojasa obale, od najjužnijeg proksimalnog dijela kod Jættebrinka do najsjevernijeg distalnog dijela kod Lilleklinta. Erozija je također uzrokovala da se jedna od najviših tačaka na liticama, "Sommerspiret", uruši u more 1998. godine, a u januaru 2007. godine došlo je do još većeg klizišta oko Store Talera, u sjevernom dijelu litica, stvarajući 300 m dugo poluostrvo od krede i srušenog drveća koje se proteže u more.

## Svjetska baština
Mons Klint, površine 41,23 km2 i zone zaštite 36,28 km2, uvršten je na listu UNESCO-ove svjetske baštine. Odluka je donešena na 47-om zasjedanju Komiteta za svjetsku baštinu od 6-16 jula 2025. god. u UNESCO-om sjedištu u Parizu.

Møns Klint je vrlo popularna turistička destinacija a najpopularnije dolazno mjesto je GeoCentar, iznad litica. Na tri mjesta može se spustiti niz liticu nizom drvenih stazica sa nekih 496 stepenica od plaže do vrha litice.

## Izvori
Clovis Dardentor

***Clovis Dardentor*** je roman francuskog pisca Julesa Vernea iz 1896. godine, djelomično napisan kao putopisna priča. Originalne ilustracije nacrtao je dizajner Léon Benett. To je jedno od Verneovih najmanje poznatih djela.

## Sažetak radnje
Dva rođaka, Jean Taconnat i Marcel Lornans, putuju iz Cettea u Francuskoj u Oran u Alžiru s ciljem da se prijave u 5. puk Afričkih lovaca (*Chasseurs D'Afrique*).

Ploveći prema Oranu brodom *Argelès*, upoznaju Clovisa Dardentora, bogatog industrijalca. Jean i Marcel, čija želja za putovanjem u Afriku proizilazi iz njihove težnje za finansijskom nezavisnošću, otkrivaju da Clovis - neoženjen čovjek bez porodice - nije ostavio nasljednike za svoje bogatstvo.

Ipak, Marcel, dobro upućen u zakon, zna da bi Clovis mogao usvojiti bilo koga ko bi spasio njegov život, bilo od borbe, od utapanja ili od požara. Rođaci smišljaju plan: Pronaći će način da spase Clovisov život, tako da bi on zaista mogao da ih legalno usvoji.

Clovis spašava živote rođaka: Marcel je spašen od požara, a Jean od utapanja.

Na kraju, dok Jean nastavlja tražiti priliku da spasi Clovisov život, Marcel se zaljubljuje u Louise Elissane, moguću buduću snahu jednog od Clovisovih poznanika, neugodne porodice Desirandelle. Louise postaje ključni lik u romanu, jer je ona ta koja spašava život Clovisu Dardentoru.

Na kraju, Clovis usvaja Louise i ona se udaje za Marcela.

## Stil
Uobičajena za cijeli roman *Clovis Dardentor* je Verneova upotreba komičnog, pomalo burlesknog tona u naraciji i dijalozima likova (nešto što narator potvrđuje u određenom dijelu romana).

## Historija objavljivanja
Roman *Clovis Dardentor* prvi put je objavljen u Francuskoj 1896. godine; a 1897. godine prvo britansko izdanje, u potpunosti ilustrovano, objavila je izdavačka kuća Sampson Low, Marston, and Company. Knjiga nije objavljena u SAD-u sve do 2008. godine, kada je Choptank Press iz Saint Michaelsa, Maryland, ponovo objavio verziju Sampson Lowa u potpuno ilustrovanom izdanju replike kao knjigu Lulu Pressa.

## Filmska adaptacija
Tri britanska filmska stvaraoca 2013. su bila u fazi razvoja filma *Killing Clovis Dardentor*, adaptacije knjige koju je napisala Lizzie Hopley, a koja je također napisala scenarij za sami film.

## Reference

## Vanjske poveznice
* 
*
Le Superbe Orénoque

***Moćni Orinoko*** (fr. ***Le Superbe Orénoque***) je roman francuskog pisca Julesa Vernea (1828–1905), prvi put objavljen 1898. godine kao dio zbirke *[[Voyages Extraordinaires|Izvanredna putovanja]]*. Priča govori o putovanju mlade Jeanne uz rijeku Orinoko u Venecueli sa svojim zaštitnikom, narednikom Martialom, kako bi pronašla svog oca, pukovnika de Kermora, koji je nestao nekoliko godina ranije.

## Sadržaj

Radnja romana odvija se u Venecueli, duž cijelog toka rijeke Orinoko, od njenog ušća do izvora. Tri naučnika se ne slažu oko razjašnjenja njenog tačnog toka, a posebno oko određivanja "tačnog" izvora. Oni kreću na putovanje kako bi istražili tok rijeke. Svoje putovanje započinju brodom do gornjeg toka Orinoka u glavnom gradu te provincije, Bolívaru. Na početku svog istraživačkog putovanja upoznaju dva putnika iz Francuske - penzionisanog profesionalnog vojnika narednika Martiala i njegovog nećaka Jeana. Jean je zapravo mlada supruga narednika, Jeanne, iz sigurnosnih razloga prerušena u muškarca. Njih dvoje očekuju da je putovanje kroz venecuelansku divljinu sigurnije za muškarca nego za ženu. Par traga za pukovnikom von Kermorom, oficirom koji je nestao prije nekoliko godina. Von Kermor je napustio domovinu prije nekoliko godina. Izgubio je suprugu u brodskoj nesreći i vjeruje da je i njegova kćerka poginula u nesreći.

Na putovanju do gornjeg toka Orinoka, grupa upoznaje još dvojicu Francuza. Istraživači Germain Paterne i Jaques Helloch žele istražiti botaničke osobitosti pritoke Orinoka. Vjeruju da je putovanje s grupom sigurnije i na kraju se iz znatiželje pridružuju grupi. Nakon toga, grupa ulazi u područje kojim vladaju opasni zlikovci i divlji Indijanci. Putovanje prati stope Alexandera von Humboldta, čija su istraživačka putovanja također vodila kroz tu regiju.

Ujak Martial, Jean/Jeanne, Germain i Jaques se na kraju odvajaju od ostatka grupe. Putuju do misijske stanice Santa Juana dalje uzvodno. Njen direktor, otac Esperante, navodno ima informacije o nestalom pukovniku. Svojim radom širio je obrazovanje, vjeru i prosperitet u misiji i okolnim selima.

Sumnjivi Španac Jorres također je na putu do misijske stanice. On je, u stvarnosti, zlikovac Alfaniz, tražen u cijeloj regiji, i počinio je ubistva na svom putovanju, koje ga dovodi do pljačkaških Indijanaca Quivas. Jorres se odvaja od grupe tokom noći. On postavlja zasjedu putujućoj grupi, koju potom zarobljavaju Quivasi. Indijanski dječak Gomo, koji se nedavno pridružio grupi, bježi iz zasjede i probija se do obližnje misijske stanice. Tamo obavještava oca Esperantea, koji sa svojim obezbjeđenjem kreće u borbu protiv bande razbojnika i oslobađa njihove zatvorenike. Nakon što uspiju u tome, ispostavi se da je on zapravo nestali pukovnik von Kermor.

## Reference

## Vanjske poveznice
* 
*
Bazilarna fraktura lubanje

**Bazilarni prijelom lubanje** ili **bazilarna fraktura lubanje** jest prijelom kosti koji uključuje barem jedan dio baze lubanje. Simptomi uključuju modrice iza ušiju, modrice oko očiju ili krv iza bubnjića. Curenje cerebrospinalnog likvora javlja se u oko 20 % slučajeva i može dovesti do curenja tekućine iz nosa ili uha. Meningitis kao komplikacija javlja se u oko 14 % slučajeva. Druge komplikacije uključuju ozljedue kranijalnih živaca ili krvnih žila.

Obično je za nastanak bazilarnog prijeloma potrebna značajna trauma koja uključuje prijelom barem jedne od sljedećih kostiju: temporalna (sljepoočna) kost, okcipitalna (zatiljna kost), sfenoidna (klinasta) kost, frontalna (čeona) kost ili etmoidna kost (rešetnica). Bazilarni prijelomi dijele se na prijelome prednje lubanjske jame (*fossa cranii anterior*), srednje lubanjske jame (*fossa cranii media*) i stražnje lubanjske jame (*fossa cranii posterior*). Često se javlja zajedno s prijelomima kosti lica. Dijagnoza se obično postavlja pomoću CT-a.

Liječenje većinom ovisi o ozljedama struktura unutar glave. Operirati se može zbog curenja cerebrospinalnog likvora koje se ne zaustavlja ili zbog ozljede krvne žile ili živca. Nije jasno je li preventivna upotreba antibiotika korisna. Javlja se kod oko 12 % ljudi s teškom ozljedom glave.

## Izvori
Claudius Bombarnac

***Claudius Bombarnac*** (1893) je avanturistički roman kojeg je napisao Jules Verne.

## Radnja
Claudius Bombarnac, novinar, kojeg je *Twentieth Century* poslao da prati putovanja Velike transazijske željeznice koja saobraća između *Uzun Ade*, luke na istočnoj obali Kaspijskog mora, i Pekinga u Kini. Na ovom putovanju prati ga zanimljiva grupa likova, uključujući jednog koji pokušava oboriti svjetski rekord i drugog koji je slijepi putnik. Claudius se nada da će jedan od njih postati junak njegovog članka, kako njegova priča ne bi bila samo dosadan putopis. 

Nije razočaran kada se vozu doda poseban vagon koji čuvaju vojnici, za koji se kaže da prevozi posmrtne ostatke velikog Mandarina. Ispostavi se da je veliki Mandarin zapravo velika pošiljka koja se vraća u Kinu iz Perzije. Nažalost, voz mora putovati kroz veliki dio Kine kojim upravljaju beskrupulozni pljačkaši klanovi. Prije nego što se putovanje završi, Claudius pronalazi svog junaka.

## Naslovi na engleskom
Pored naslova *Claudius Bombarnac*, roman je objavljen pod nekoliko različitih naslova na engleskom:
* *The Special Correspondent*
* *The Adventures of a Special Correspondent*
* *The Adventures of a Special Correspondent in Central Asia*
* *Claudius Bombarnac: Special Correspondent*


File:'Claudius Bombarnac' by Léon Benett 14.jpg|*De Tiflis à Kachgar*, prva karta
File:'Claudius Bombarnac' by Léon Benett 37.jpg|*De Kachgar à Pékin*, druga karta
File:'Claudius Bombarnac' by Léon Benett 50.jpg|Ilustracija iz romana Julesa Vernea


## Historija objavljivanja
* 1894, UK, London: Sampson Low. 279 str., prvo britansko izdanje
* 1894, SAD, New York: Lovell, Coryell and Co., 279 str., prvo izdanje za Sjedinjene Američke Države, kao *Posebni dopisnik ili Pustolovine Claudiusa Bombarnaca*

## Reference

## Vanjske poveznice
* 
* Claudius Bombarnac  dostupno na Kolekciji Julesa Vernea  (na francuskom)
Le Village aérien

***Selo u krošnjama*** (fr. ***Le Village aérien***, doslovno *Selo u zraku*) je roman francuskog autora Julesa Vernea iz 1901. godine. Knjiga, jedno od Verneovih *[[Voyages extraordinaires|Izvanrednih putovanja]]*, predstavlja njegov pogled na darvinizam i ljudski razvoj.

## Sažetak

Godine 1898, dva avanturista u svojim dvadesetim, Amerikanac John Cort i Francuz Max Huber, rade u nekoj vrsti fabrike u Librevilleu, Gabon, u centralnoj Africi. Upravo su se vratili s putovanja u potrazi za slonovačom sa portugalskim trgovcem i brojnom pratnjom. Kada stampedo slonova ubije trgovca i protjera sve sluge, karavan se odmah nađe u nevolji. Cort i Huber ostaju sami s Khamisom, 35-godišnjim kamerunskim vodičem predvodnikom, i njihovim usvojenim sinom, Llangom, koji ima 10 godina. Potom moraju pješačiti više od 1000 kilometara da bi se vratili u Libreville, te odlučuju prečicom proći kroz ogromnu, neistraženu džunglu Ubangi.

Nakon nekoliko sedmica putovanja i brojnih zastrašujućih iskustava, njih četvorica pronalaze ostatke logora u vlasništvu čovjeka po imenu dr. Johausen. Nestao je tri godine ranije dok je istraživao jezik majmuna. Osim toga, spašavaju od utapanja dječaka koji je više majmun nego čovjek i konačno otkrivaju najšokantnije od svega: selo Ngala, koje naseljava pleme Waggdi, slično majmunima, a smješteno je na masivnoj platformi visokoj 30 metara među drvećem. Ta zajednica bi mogla biti dugo tražena "nedostajuća karika". Waggdiji se prema četvorki ophode s ljubaznošću, ali pitanje njihove sposobnosti da odu i dalje je neriješeno.

U selu također ponovo susreću Llangu, koji je prethodno nestao za vrijeme putovanja rijekom i sada je zatočen u kolibi, i majmuna po imenu Li Mai; također otkrivaju da ti majmuni zaista mogu govoriti. Imaju poglavicu, kojeg zovu Mselo Tala Tala. Tokom festivala, majmuni održavaju koncert klasične muzike koju sviraju na orguljama. Nakon koncerta se poglavica, nošen na divanu, otkriva svojim podanicima - u pitanju je doktor Johausen.

U trenutku dok pažnja nije usmjerena na njih, John Cort, Max Huber i Khamis posjećuju doktora Johausena u njegovoj kolibi i otkrivaju da je mentalno regresirao u majmuna. Putnici bježe uz pomoć Li Maia.

## Historija objavljivanja
* 1964, UK, London, Arco, 191 str.
* 1964, SAD, Ace, 190 str.

## Reference
* *Jules Verne Rediscovered: Didacticism and the Scientific Novel*, Arthur B. Evans.
* *Human Prehistory in Fiction*, Charles De Paolo.

## Vanjske poveznice

* ''Le Village aérien'' dostupno na Kolekciji Julesa Vernea (na francuskom)
Les Frères Kip

***Braća Kip*** (fr. ***Les Frères Kip***, 1902) je pustolovni roman Julesa Vernea, jednog od njegovih autora iz *[[Voyages Extraordinaires|Izvanrednih putovanja]]*. Brodolomce na pustom otoku u južnim morima, Karla i Pietera Kipa spašava brigantin *James Cook*. Nakon što pomognu u gušenju pobune na brodu, iznenada se nađu optuženi i osuđeni za kapetanovo ubojstvo. U toj priči, jednoj od svojih posljednjih *Izvanrednih putovanja*, Verne isprepliće uzbudljivo istraživanje Južnog Pacifika s pričom o sudskoj pogrešci koja podsjeća na zloglasnu Dreyfusovu aferu.

## Sažetak

Na novozelandskom brodu *James Cook* nalaze se irski intendant Flig Balt i britanski mornar Vin Mod. Zajedno smišljaju plan da silom zauzmu brod. Kapetan Harry Gibson je nemilosrdno ubijen i opljačkan na obali. Pobunjenici planiraju pobjeći na otoke južnih mora. Postoje dva svjedoka zločina: dva brata, Karl i Pieter Kip, porijeklom iz holandskog grada Groningena, koji su prethodno bili privedeni kao preživjeli brodolomnici s potopljenog broda *Wilhelmina*.

Dvojica pobunjenika uhvaćena su i izvedena pred sud. Planiraju da ubistvo kapetana pripišu braći Kip, što im polazi za rukom i braća Kip izgledaju osuđena na propast. Zbog njihovog lažnog svjedočenja, nevina braća su osuđena na smrt, ali je kazna naknadno preinačena u doživotni zatvor. Međutim, vlasnik broda *James Cook*, brodovlasnik Hawkins, vjeruje da su braća Kip nevina. Nat, sin pokojnog kapetana Gibsona, u početku vjeruje da su braća kriva. Nat Gibson je strastveni fotograf. On i Hawkins su bili prisutni kada je pronađeno tijelo pokojnog kapetana Gibsona. Tijelo je u to vrijeme pronađeno i izvršen je pregled rana. Napravljena su dva krupna plana tijela pokojnog kapetana kako bi se sačuvali dokazi. Prvi je snimak prsa, a drugi je krupni plan glave. Tek tada su mrtvacu zatvorene oči, što se pokazuje ključnim za daljnji tok priče.

Na Hawkinsov nagovor, fotografije mrtvog kapetana se ponovo uvećavaju. Nat Gibson pregledava te slike, zajedno sa slikom svog oca. Prizor ga toliko dirne da poželi poljubiti sliku. Postaje sumnjičav i pregledava sliku lupom, koju fotografi obično koriste za retuširanje manjih nedostataka na fotografskim pločama. Uvećavajući sliku lupom, otkriva da je slika ubica Flig Balta i Vin Moda urezana u mrežnjaču oka mrtvog kapetana. To dokazuje nevinost braće Kip i oni su oslobođeni.

## Historija objavljivanja
* 2007, SAD, Wesleyan University Press, 514 str., 60 ilustracija, , prvi prijevod na engleski

## Reference

## Vanjske poveznice

* Les Frères Kip dostupno na Kolekciji Julesa Vernea (na francuskom)
James Meade

**James Edward Meade** (23. jun 1907 — 22. decembar 1995) bio je britanski ekonomista. Dobio je Nobelovu nagradu za ekonomiju 1977. godine za veliki doprinos teoriji spoljne trgovine i međunarodnih tokova kapitala zajedno sa Bertilom Ohlinom.

## Reference
CSKA Moskva

**Centralni sportski klub armije** () je višesportsko društvo Ministarstva obrane Ruske Federacije sa sjedištem u Moskvi, poznatije pod akronimom "CSKA" (ЦСКА) ili kao "CSKA Moskva". Od novembra 2011. službeni puni naziv glasi: Savezna autonomna ustanova Ministarstva obrane Ruske Federacije "Centralni sportski klub armije", na ruskom Федеральное автономное учреждение Министерства Обороны Российской Федерации "Центральный спортивный клуб Армии" (ФАУ МО РФ ЦСКА).

## Historija
Osnutak društva datira iz 29. aprila 1923., kada je odigrana fudbalska utakmica između vojnika-sportaša pod oznakom OPPV (Опытно-показательная военно-спортивная площадка всевобуча, ОППВ), pri pokusno-pokaznom vojno-sportskom centru za opće obrazovanje. U februaru 1928. sportski je centar postao dio Kulturnog doma Crvene armije (Centralni dom Crvene armije, Центральный Дом Красной Армии), čineći njegov sportski odjel. Od tada su se sportaši natjecali pod oznakom ЦДКА (CDKA), koja je 1946. promijenjena u ЦДСА (CDSA), nakon što je Crvena armija preimenovana u Sovjetsku armiju. Godine 1960. centar je preimenovan u Centralni sportski klub armije (Центральный Спортивный Клуб Армии) s kraticom CSKA (ЦСКА), koja se zadržala do danas. Ministar obrane Ruske Federacije imenovao je 2014. godine generala Mihaila Nikolajeviča Bariševa za načelnika CSKA-a.

## Ogranci
"Veliki CSKA" imao je više timova u raznim sportovima, ali oni koji i dalje djeluju danas su svi privatni klubovi.

## Predsjednici

## Povezano
* Moskva
Narges Mohammadi

**Narges Mohammadi** (; Zandžan, 21. april 1972) iranska je aktivistkinja za ljudska prava. Bila je zagovornica masovne feminističke građanske neposlušnosti protiv obaveznog hidžaba u Iranu i glasna kritičarka hidžaba i programa čednosti iz 2023. godine. U maju 2016. godine, osuđena je u Teheranu na 16 godina zatvora zbog „osnivanja i vođenja ilegalne otcepničke grupe Legam”. Puštena je na slobodu 2020. godine, ali je vraćena u zatvor 2021. godine, gde je od tada izveštavala o zlostavljanju i samici zatvorenih žena. U oktobru 2023. godine, dok je bila u zatvoru, dodeljena joj je Nobelova nagrada za mir „za borbu protiv ugnjetavanja žena u Iranu i borbu za promociju ljudskih prava i slobode za sve”.

## Reference
Obišovce

**Obišovce** je naseljeno mjesto u okrugu Košice-okolina, u Košičkom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Triamcinolon heksacetonid

**Triamcinolon heksacetonid** je  glukokortikoid s blagim mineralokortikoidnim efektima. Koristi se za liječenje autoimunih bolesti poput juvenilnog idiopatskog artritisa. Može se također koristiti i za giht, burzitis i tendinitis. Primjenjuje se injekcijom u zglob. Efekti traju do 4 tjedna. Triamcinolon acetonid se može koristiti kao alternativa.

Nuspojave mogu uključivati anksioznost, naticanje, povećan rizik od infekcije, probleme sa spavanjem i peptički ulkus. Rijetke nuspojave mogu uključivati rupturu tetive i centralnu seroznu korioretinopatiju. 

Odobren je za medicinsku upotrebu u Sjedinjenim Američkim Državama 1969. godine. Nalazi se na listi esencijalnih lijekova Svjetske zdravstvene organizacije. U Ujedinjenom Kraljevstvu 2023. godine bočica od 20 mg koštala je NHS oko 12 funti.

## Reference
Bourses de voyage

***Putne stipendije*** (fr. ***Bourses de voyage***) je pustolovni roman Julesa Vernea iz 1903. godine.

## Sažetak
Antilijska škola je poznati londonski fakultet koji prima samo mlade Europljane rođene na Karibima. Devetero njegovih učenika dobit će putne stipendije koje nudi sponzor škole, bogata žena s Barbadosa.

Harry Markel, bivši kapetan koji je postao pirat, zarobljen je i prebačen u Englesku, ali bježi zajedno sa svojom desnom rukom Johnom Carpenterom i ostatkom svojih suučesnika - poznatim kao "Pirati s *Halifaxa*" - i otima *Alert*, brod s tri jarbola u odlasku, nakon što je masakrirao kapetana i posadu. Upravo se u taj brod ukrcavaju dobitnici stipendija, u pratnji njihovog mentora Horatia Pattersona, blagajnika škole.

Dugo putovanje preko Atlantika počinje, a Markel i njegova posada, koji su preuzeli identitet ubijenih časnika i mornara, spremaju se ubiti putnike. No, Markel saznaje da će po dolasku na Barbados dobiti veliku svotu novca od svog dobročinitelja. Iz pohlepe se pomiri s time da privremeno ostavi studente na životu još malo.

Uz zaustavljanja, posjećuju otoke na kojima su rođeni, gdje im roditelji i prijatelji pružaju toplu dobrodošlicu. Putovanje po arhipelagu je užitak, ali može završiti tragično. Zaista, kada Markel potvrdi da mladi posjeduju nagradu koju im je ponudila gospođa Seymour, sprema se počiniti svoj zločin.

Međutim, na Markelovu nesreću, mornar po imenu Will Mitz, po preporuci gospođe Seymour, pojavljuje se na brodu *Alert*. Mitz iznenađuje zločinački plan lažnog kapetana, čuvši jedan od razgovora pirata. Iskorištavajući noć, pokušava pobjeći sa studentima i Pattersonom, ali ne uspijeva, a zatim, nakon kratkog sukoba, preuzima zapovjedništvo nad brodom nakon što zaključa Markela i Carpentera u kapetansku kabinu, a ostale pirate u brodski podrum, gdje otkrivaju rum i opijaju se. Nakon nekog vremena, Markel i Carpenter konačno uspiju izaći i osloboditi svoje kolege kriminalce, ali prekasno je. Pirati doživljavaju strašan kraj, slučajno uzrokujući požar koji potapa brod.

U međuvremenu, Mitz i njegovi štićenici uspiju se spasiti od brodske nesreće i proživljavaju teška vremena prije nego što ih parobrod spasi i repatrira u Britaniju gdje ih, nakon što su primili obavijest o svojoj avanturi, dočekuju novinari i velika gomila.

Na kraju, nakon uzbudljivog i događajima bogatog putovanja, učenici se okupljaju u svojoj školi za još jednu napornu godinu.

## Objavljivanje
Roman *Putne stipendije* objavljivan je u serijalu u časopisu *Magasin d’Éducation et de Récréation* od 1. januara do 15. decembra 1903. godine, a u obliku knjige objavljen je od strane izdavačke kuće Pierre-Jules Hetzel u dva toma 1. jula 1903. i 9. novembra 1903. godine. Ilustrovano izdanje velikog formata (u formatu *grand-in-8º*) uslijedilo je 19. novembra 1903. godine. Ilustrator je bio Léon Benett.

Engleski prijevod Teri J. Hernándeza objavio je Wesleyan University Press 2013. godine, čime su *Putne stipendije* postale posljednji roman u Verneovoj seriji *[[Voyages Extraordinaires|Izvanredna putovanja]]* koji je preveden na engleski jezik.

## Reference
Protuotrov

**Protuotrov**, također poznat kao **antivenom**, **antiserum protiv otrova** i **imunoglobulin protiv otrova**, je lijek napravljen od antitijela, koji se koristi za liječenje određenih otrovnih ugriza i uboda. Protuotrovi se preporučuju samo ako postoji značajna otrovnost ili visok rizik od trovanja. Specifičan protuvotrov koji je potreban zavisi od vrste o kojoj je riječ. Primjenjuje se ubrizgavanjem injekcijom.

Nuspojave protuotrova mogu biti teške: serumska bolest, otežano disanje i alergijske reakcije, uključujući anafilaksiju. Protuotrov se izrađuje sakupljanjem otrova od odgovarajuće životinje i ubrizgavanjem malih količina u domaću životinju. U tijelu domaće životinje razvijaju se antitijela na otrov. Potom se uzima krv tako imunizirane domaće životinje, te se iz krvi izdvajaju antitijela. Dostupni su protuotrovi za ugrize pauka, ugrize zmija, ugrize riba i ugrize škorpiona.

Protuotrov je prvi put razvijen krajem 19. stoljeća, a u opću upotrebu je ušao 1950-ih. Nalazi se na listi esencijalnih lijekova Svjetske zdravstvene organizacije .  Ovisno o vrsti, veleprodajna cijena u zemljama u razvoju iznosi 9–119 američkih dolara po bočici.  U Sjedinjenim Američkim Državama veleprodajna cijena iznosi i do 2.300 dolara po dozi.  

## Reference
Vladimir Geljfand

**Vladimir Natanovič Geljfand** (; rođen 1. marta 1923 — umro 25. novembra 1983) bio je sovjetski oficir i autor ratnog dnevnika. Njegovi zapisi iz perioda Drugog svjetskog rata i poslijeratnih godina (1941–1946) predstavljaju značajan istorijski izvor o svakodnevici sovjetskih vojnika u Njemačkoj i Istočnoj Evropi.

## Rani život
Gelfand je rođen u Novoarkhanhelsku, u centralnoj Ukrajini, u jevrejskoj porodici. Početkom 1930-ih porodica se preselila u Dnjipropetrovsk.

## Drugi svjetski rat
U Crvenu armiju se priključio u maju 1942. i služio na različitim frontovima do kraja rata. Tokom 1941–1946. pisao je dnevnik u kojem je dokumentovao život vojnika, odnose sa civilnim stanovništvom u okupiranim područjima i iskustva iz poslijeratne Njemačke.

## Poslije rata
Demobilisan je 1946. godine i vratio se u Dnjipropetrovsk, gdje je studirao istoriju i filologiju. Radio je kao profesor istorije i političke ekonomije sve do svoje smrti 1983. godine.

## Objavljivanje dnevnika
Njegov ratni dnevnik objavljen je prvi put 2005. godine na njemačkom jeziku pod naslovom *Tagebuch eines Rotarmisten 1941–1946*. Kasnije je preveden na engleski, ruski, poljski i druge jezike. Dnevnik pruža dragocjen uvid u psihologiju sovjetskih vojnika, njihova opažanja o Evropi, ženama i poslijeratnom životu.

## Nasljeđe
Dio Gelfandove privatne arhive čuva se u Njemačko-ruskom muzeju Berlin-Karlshorst i u Yad Vashemu. Njegov dnevnik koristi se u akademskim istraživanjima o ratnim iskustvima i sovjetskoj kulturi pamćenja.

## Reference

## Publikacije
* 2002 — *Tagebuch 1941–1946*, *bbb battert*, Baden-Baden, Njemačka (ISBN 3-87989-360-8)
* 2005 — *Deutschland Tagebuch 1945–1946*, *Aufbau*, Berlin, Njemačka (ISBN 3-351-02596-3)
* 2006 — *Tysk dagbok 1945–46*, *Ersatz*, Stockholm, Švedska (ISBN 91-88858-21-9)
* 2008 — *Deutschland Tagebuch 1945–1946*, *Aufbau-Taschenbuch-Verlag*, Berlin (ISBN 3-7466-8155-3)
* 2012 — *Tysk dagbok 1945–46*, *Ersatz* E-book, Stockholm (ISBN 9789186437831)
* 2015 — *Vladimir Gelfand. Dnevnik 1941–1946*, *[[ROSSPEN]]*, Moskva, Rusija (ISBN 978-5-8243-1983-5); *[[Izdavačka kuća Knizhniki|Knizhniki]]* (ISBN 978-5-9953-0395-4)
* 2016 — *Vladimir Gelfand. Dnevnik 1941–1946*, *ROSSPEN*, Moskva (ISBN 978-5-8243-2023-7); *Knizhniki* (ISBN 978-5-9953-0437-1)

## Vanjske veze
* Zvanična stranica projekta Vladimir Gelfand – Diary 1941–1946
* Yad Vashem – Vladimir Gelfand
* Jewish Museum & Tolerance Center
Bojanska kultura

**Bojanska kultura**, poznata i kao Giulești–Marița kultura ili Marița kultura, je neolitska arheološka kultura u jugoistočnoj Evropi, duž donjeg toka Dunava, provincija Muntenia današnjih Rumunije i Bugarske, i stoga se može smatrati podunavskom kulturom.

Datirana je u period oko 5.000–3.500. p.n.e.) Eponimski lokalitet je na ostrvu u jezeru Bojan, provincija Muntenia, sjeverno od Dunava. U početku su skromna terasasta prebivališta od blatnih koliba smještena na riječnim obalama i u dolini. Tokom faza koje su uslijedile, došlo je do uzastopnih naseljavanja iste regije, i stvaranja prebivališta koja su postajala sve strukturiranija i ponekad utvrđenija, a zatim i nastanak naselja tipa naseobinski humak ("tell").

Prepoznatljiva bojanska keramika bila je ukrašena valovitim, oslikanim i izrezanim ili urezanim linearnim dizajnom. 

Plastična umjetnost, vrlo rijetka, predstavljena je antropomorfnim i zoomorfnim figuricama, što znači da se kult plodnosti nekada praktikovao. U blizini općine Oltenita otkrivena su naselja koja pripadaju ovoj civilizaciji, kao i nekoliko nekropola, a neke od njih su arheološki istražene: Oltenita, Radovanu, Spantov, Popesti, Vasilati, Valea Argovei, Sultana i Cascioarele.

Šireći se prema sjeveru u Transilvaniju i prema sjeveroistoku u Moldaviju, bojanska kultura je postepeno asimilirala ranije kulture tih područja. Bojansku kulturu obilježilo je uvođenje bakrenih sjekira, širenje poljoprivrede i uzgoj domaćih životinja.

## Izvori
Miladin Manojlović

**Miladin Manojlović** (Majške Međe, 1948. – Beograd, 14. III. 2012), dugogodišnji spiker i novinar Prvog programa Radio-Beograda, voditelj i urednik emisije "Novosti dana".

## Biografija
Rođen je u malom baranjskom mjestu Majške Međe kod Bolmana od oca Boška i majke Kristine (rođ. Đelanović), a kasnije je živio u Širinama kod Belog Manastira, gdje mu je otac radio na željeznici. Stanovali su u stanu u sklopu zgrade željezničke stanice Širine.

Bio je oženjen Branislavom (Branom) Manojlović (rođ. Srdić) iz Belog Manastira, koja je bila muzički urednik Prvog programa Radio-Beograda, s kojom ima dva sina. Sahranjen je 17. III. 2012. na Novom groblju u Beogradu. Ostaće upamćen kao jedan od najprepoznatljivijih glasova Radio-televizije Beograd.

## Profesionalna karijera
### Osijek - Beli Manastir
Novinarstvom se bavio od 1969. godine, najprije kao spiker na Radio-Osijeku, a zatim kao spiker, novinar i urednik muzičke emisije na lokalnom Radiju Beli Manastir. Kao honorarni saradnik pisao je za listove *"Belje"* (izdavač: PIK Belje) i *"Baranjske novine"* (Beli Manastir).

### Beograd
Godine 1974. na konkursu za spikera i novinara primljen je u Informativno-političku redakciju Prvog programa Radio-Beograda, gdje je radio sve do penzioniranja. Kao radijski novinar pratio je najznačajnije događaje u bivšoj Jugoslaviji. Više od 10 godina na Prvom programu Radio-Beograda uređivao je i vodio emisiju *"Novosti dana"*. Radio je i kao voditelj televizijske emisije posvećene vojsci *"Dozvolite da se obratimo"* na Televiziji Beograd, na kojoj je bio i zamjenik urednika Beogradskog programa.

### TV-serija
Kao narator učestvovao je 1979. godine u snimanju trodijelne historijske TV-serije "Slom" (epizode *"Sunovrat"*, *"Puč"* i *"Poklon za mladence"*) u produkciji Televizije Beograd i u režiji Save Mrmka.

## Hobi
Miladin Manojlović je bio strastveni radioamater s pozivnom oznakom YU1RJ. Dok je živio u Baranji, radiostanicu i antenu imao je u Širinama uz željezničku stanicu.

## Vanjske veze
* imdb.com: ''"Miladin Manojlovic"''
* www.rts.rs: ''"Preminuo Miladin Manojlović"'', 14. III. 2012. (+foto u Googleu)
* www.uns.org.rs: ''"Preminuo kolega Miladin Manojlović"'', 14. III. 2012. (+foto u Googleu)
* vesti.rs: ''"Preminuo Miladin Manojlović"'', 15. III. 2012.
* Radio Beograd 1: ''"In memoriam > Miladin Manojlović (1947 - 2012)"'', 16. III. 2012. (+foto)
* Jovan M. Nedić, Vidoja Bijelić, Jovan S. Nedić: , Bolman, 2012. (str. 587; +foto)
* www.radioamateri.etf.rs: Miladin Manojlović kao radioamater YU1RJ (foto)
* www.beograd.rs: ''Međunarodna književna manifestacija: "Pesnički krčag" u Kući Đure Jakšića'', 15. IV. 2025.

## Napomene
Lista neolitskih megalita u Evropi

**Lista neolitskih megalita u Evropi** sadrži megalitske strukture podizane tokom a u okvirima pojedinih neolitskih kultura. Više od 35.000 megalitskih struktura identifikovano je širom Evrope, geografski se protežu od Švedske na sjeveru do Sredozemnog mora na jugu, a najvećim dijelom se javljaju na atlantskoj obali. Iako se termin "megalit" često koristi za opisivanje jednog komada kamena, može se koristiti i za označavanje strukture od više pojedinačnih komada.

Bettina Schulz Paulsson, arheologinja sa Univerziteta u Göteborgu, ponovo je ispitala oko 2.410 rezultata radiokarbonskog datiranja koji su pripisani evropskim megalitima i podvrgla ih Bayesovoj statističkoj analizi. Na osnovu prikazanih podataka, Schulz Paulsson vjeruje da su megalite prvi izgradili stanovnici sjeverozapadne Francuske tokom druge polovine 5-og milenijuma p.n.e. 

## Izvori
Le Comte de Chanteleine

***Grof od Chanteleinea*** (francuski ***Le Comte de Chanteleine***), također poznat kao *Grof od Chanteleinea: Priča o Francuskoj revoluciji*, je kratka priča Julesa Vernea objavljena 1864. godine. 

## Radnja

Priča govori o plemiću čija je supruga ubijena tokom Francuske revolucije i njegovoj borbi da spasi svoju kćerku.

Bretonski rojalistički grof Humbert de Chanteleine bori se u ustanku u Vendéeu zajedno sa svojim slugom Kernanom protiv revolucionarnih jakobinskih trupa. Tokom borbi saznaje da je njegov neodani bivši sluga Karval, kojeg je protjerao sa svog imanja zbog krađe, sada postao jedan od najvatrenijih pristalica revolucije. U odsustvu grofa, Karval je napao njegov dvorac i izvršio masakr. Pored seljaka sa imanja, dao je pogubiti i groficu i njenu kćerku Marie. Vitez Henry de Tregolane, koji je saznao za planirani napad, pokušao je spasiti svoju sestru neposredno prije toga. Grof to saznaje kada slučajno naiđe na viteza na grobu žrtava. Henry je stigao prekasno da spasi svoju sestru, ali je uspio spasiti Marie od jakobinaca.

Marie, zajedno s Kernanom i Henryjem de Tregolaneom, krije se u ribarskom selu Douaenenez. Katolički grof preuzima ulogu svećenika i nudi duhovnu podršku lokalnim seljanima. Međutim, izdajnik Karval je neumoljiv. Napada ribarsko selo i zarobljava grofa tokom vjenčanja Marie i Henryja de Tregolanea. Odani Kernan ubrzo uspijeva da otme i na kraju ubije podmuklog Karvala. Grof od Chanteleinea bježi od giljotine dok se jakobinski režim bliži kraju.

## Pozadina
Kratka priča otkriva ne samo stavove katolika Julesa Vernea, već i njegove simpatije prema monarhistima. Radnja se odvija tokom Vendejskog rata (*Guerre de Vendée*), koji je trajao od 1793. do 1796. godine. To je bila oružana borba rojalističko-katoličkog seoskog stanovništva regije Vendée i dijelova susjednih departmana protiv republikanskih revolucionarnih trupa. U početku uspješan otpor katoličkog seoskog stanovništva i rojalističkih trupa brutalno su ugušili republikanci u prvoj godini. Podzemni otpor protiv jakobinaca nastavio se do 1796. godine.

## Reference
Les forceurs de blocus

***Probojnici blokade*** (fr. ***Les forceurs de blocus***) je novela Julesa Vernea iz 1865. godine. Godine 1871. objavljena je u jednom tomu zajedno s romanom *[[Une ville flottante|Plutajući grad]]* kao dio serije *Izvanredna putovanja* (*[[Voyages Extraordinaires]]*). Engleski prijevod objavljen je 1874. godine.

## Uvod u radnju
Radnja se fokusira na podvige britanskog trgovačkog kapetana Jamesa Playfaira za vrijeme Američkog građanskog rata, koji mora probiti blokadu Unije u luci Charleston u Južnoj Karolini kako bi trgovao zalihama pamuka i, kasnije u knjizi, spasio Halliburtta, abolicionističkog novinara i oca mlade djevojke kojeg su Konfederati držali kao zarobljenika. Vernova priča nadahnuta je stvarnošću jer je mnogo brodova zaista izgubljeno dok su djelovali kao probojnici blokade u i oko Charlestona početkom 1860-ih.

## Adaptacije
Knjiga je producirana kao istoimena radio drama 2006. godine.

## Reference

## Vanjske poveznice

* 
* ''Les forceurs de blocus'', puni izvorni tekst na francuskom
* 17 ilustracija Julesa Férata
Une ville idéale

***Idealni grad*** (fr. ***Une ville idéale***) je kratka priča Julesa Vernea iz 1875. godine. Prvi put je održana kao javno predavanje 1875. godine. Priča opisuje viziju iz snova o Amiensu u Francuskoj 2000. godine. Neki elementi opisuju završetak projekata koji su već bili planirani 1875. godine, dok su drugi bili vrlo spekulativni.

## Sažetak
Verne opisuje sanjarenje o Amiensu 2000. godine, u kojem je on postao idealan grad po imenu Verne. Neke od njegovih zamišljenih promjena uključuju reforme koje je grad već planirao, a koje je Verne sam nadgledao kada je kasnije postao općinski vijećnik. Ulice su ponovo asfaltirane, električna svjetla su zamijenila plinske lampe, a nove omnibus i tramvajske linije su poboljšale gradski prevoz. Nova tehnologija omogućava da se muzički recitali čuju širom svijeta nakon što se prenose sa žica povezanih sa klavirom umjetnika. Škole više ne predaju latinski ili grčki, već se fokusiraju na tehničko obrazovanje. Druge promjene uključuju porez na neženje koji je doveo do visoke stope brakova i novi zdravstveni sistem u kojem se doktori plaćaju samo dok su im pacijenti zdravi.

## Historija objavljivanja
Verne se preselio u Amiens 1871. godine. Prvo je priču predstavio kao javno predavanje koje je organizovala Amiensova akademija nauka, književnosti i umjetnosti, čiji je bio direktor. Predavanje je održano 12. decembra 1875. godine, a objavljeno je sljedećeg dana u časopisu *Journal d'Amiens, Moniteur de la Somme*. Također je objavljena sljedeće godine u časopisu *Sur terre et sur mer, journal illustré de voyages et d'aventures*, prethodniku dugovječnijeg časopisa *Journal des voyages et des aventures de terre et de mer*. 

Postojala su dva moderna izdanja. Office Culturel D'Amiens je 1973. objavio ograničeno izdanje od 2000 primjeraka. Knjiga je također uključivala kratku priču "*Vingt-Quatre Minutes en ballon*", a komentirao ju je Daniel Compere. Godine 1999, Centar za dokumentaciju Julesa Vernea objavio je komemorativno izdanje koje su ilustrovali mladi dizajneri iz Amiensa.

## Analiza
Književna naučnica Nadia Minerva opisuje "Idealni grad" kao "recit d'anticipation... gdje su dva tradicionalna aspekta utopije - propitivanje onoga što postoji i projekat - veoma prisutna, ali u nejednakoj mjeri i u obliku šale."

Daniel Compère, osnivač *Centra za dokumentaciju Jules Verne*, kaže da "taj tekst nije naučna fantastika, niti anticipacija, pa čak ni prava utopija. Više od vizije budućnosti, to je kritika grada kakav postoji 1875. godine."

## Reference
Les Révoltés de la Bounty

***Pobunjenici s broda Bounty*** (fr. ***Les Révoltés de la Bounty***), koju je na engleski preveo engleski pisac W. H. G. Kingston, kratka je priča Julesa Vernea. Priča je zasnovana na britanskim dokumentima o pobuni na brodu ''Bounty'' i objavljena je 1879. godine zajedno s romanom *[[Les cinq cents millions de la Bégum]]*, kao dio serije *[[Voyages Extraordinaires]]* (*Izvanredna putovanja*).

Za razliku od mnogih autora koji obrađuju ovu temu, Verne se koncentrira na svrgnutog kapetana broda *Bounty*, Williama Bligha. Nakon što su pobunjenici 28. aprila 1789. godine prisilili Bligha da se ukrca u 7 m dugi čamac *Bountyja*, on je poveo odane članove posade na putovanje do sigurnosti dugo 6710 km, stigavši ​​na Timor 47 dana kasnije.

Izvorni tekst napisao je Gabriel Marcel (1843–1909), geograf iz Nacionalne biblioteke Francuske. Verneov posao bila je lektura. Verne je navodno kupio prava na tekst za 300 franaka, ali to nije bilo provjereno.

## Reference

## Vanjske poveznice

* Izvorne ilustracije S. Dréea
* Les Révoltés de la Bounty dostupno na Kolekciji Jules Verne (na francuskom)
Gil Braltar

***Gil Braltar*** je satirična kratka priča francuskog autora Julesa Vernea. Prvi put je objavljena zajedno s romanom *[[Le Chemin de France]]* kao dio serije *[[Voyages extraordinaires|Izvanredna putovanja]]* 1887. godine.

Radnja priče smještena je u Gibraltaru. Španac po imenu Gil Braltar oblači se u berberskog makakija i postaje vođa grupe berberskih makakija koji tamo žive. On podstiče napad na tvrđavu u Gibraltaru. Napad, u početku uspješan, osujećuje britanski general. Taj general je toliko ružan da majmuni vjeruju da je on jedan od njih i slušaju ga kada ih povede. Vernov zaključak je da će u budućnosti samo najružniji generali biti poslani u Gibraltar kako bi teritoriju zadržali u britanskim rukama.

## Povezano
* U kratkoj priči Julesa Vernea iz 1889. godine pod nazivom *[[La Journée d’un journaliste américain en 2889|Godina 2889.]]* Gibraltar se također spominje kao posljednji ostatak Britanskog carstva koje je izgubilo kontrolu nad Britanskim ostrvima.

## Vanjske poveznice
* Potpuni izvorni tekst priče (francuski)