open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zibel

**Zibel** je četvrt u Novom Sisku, Sisak. Smješten je na desnoj obali rijeke Kupe i broji oko 6500 stanovnika. Zibel se smatra sisačkim elitnim kvartom sa prekrasnim, suvremenim kućama i stanovima, poznat je i naziv 'Sisački Pantovčak'. 

U ovoj se četvrti nalazi klizalište Zibel. 

U Zibelu se nalazi i istoimeno kupalište i športsko-rekreacijski centar Zibel.

## Izvori
Milan Pojić

**Milan Pojić** (Petrinja, 12. svibnja 1957. - Zagreb, 17. veljače 2013.), bio je hrvatski povjesničar i arhivist.

## Biografija
Milan Pojić rodio se 1957. godine u Petrinji gdje je završio osnovnu školu i Gimnaziju a povijest i arheologiju diplomirao je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Radio je kao prosvjetni djelatnik u školama u Krapini, Vojniću i Petrinji, a od 1992. godine radio je kao viši arhivist u Hrvatskom državnom arhivu gdje je od 1994. godine bio voditelj Odsjeka za vojne fondove. Godine 1991. bio je i među osnivačima Odreda narodne zaštite u Petrinji.

Umro je nakon duge i teške bolesti, 17. veljače 2013. godine, u 56. godini u Zagrebu.

## Znanstvena djelatnost
Uz arhivistički rad, bavio se istraživanjem hrvatske i vojne povijesti, bio je član uredništva *Petrinjskog obzora* te je pisao za Petrinjski zbornik za povijest i obnovu zavičaja o istraživanju žrtava rata i poraća na području Grada Petrinje. Priredio je za tisak *Ratni dnevnik Josipa Hübla iz 1943.* (DAG, Gospić, 2002.) te 2005. godine (zajedno sa Zdravkom Dizdarom, Vladimirom Geigerom i Matom Rupićem) knjigu *Partizanska i komunistička represija i zločini u Hrvatskoj 1944.-1946.: dokumenti*.

## Politička djelatnost
Uoči demokratskih promjena u Hrvatskoj i nakon njih sudjelovao je u političkom životu Petrinje gdje je potaknuo i bio jednim od utemeljitelja petrinjskoga ogranka Hrvatske socijalno liberalne stranke (HSLS), a tada je izabran i za prvog dopredsjednika stranke.

## Djela
* *Vojskovođa Svetozar Boroević: 1856.-1920.*, Hrvatski državni arhiv, Zagreb, 2006.
* *Hrvatska pukovnija 369. na Istočnom bojištu 1941.-1943.: ratni dnevnik*, Hrvatski državni arhiv, Zagreb, 2007.
* *Vjesnik naredaba Odjela za narodnu obranu Vlade Narodnog vijeća Slovenaca, Hrvata i Srba : 1918.-1919.*, Hrvatski državni arhiv, Zagreb, 2008. (urednik)

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Vojskovođa Svetozar Boroević: 1856.-1920.'' , Hrvatski državni arhiv, Zagreb, 2006.
* Milan Pojić, *Ustroj Austrougarske vojske na ozemlju Hrvatske 1868.-1914.* // Arhivski vjesnik, br. 43. (2001.), str. 147.-169.
Gradski stadion Sisak

Gradski stadion u Sisku, na kojem svoje domaće utakmica igra HNK Segesta, nalazi se u sisačkoj četvrti Vrbina.

## Stadion
Izgrađen je godine 1956. zbog sve većih potreba za modernim sportskim/nogometnim zdanjem koje bi zadovoljavalo potrebe brojnih sportskih klubova u gradu. Prvi radovi počeli su dvije godine ranije, 1954., no zbog pronađenih ostataka jugoistočne nekropole davne Siscie, bili su privremeno "zamrznuti". Osim nogometnih aktivnosti, na stadionu se također održavaju atletski treninzi i natjecanja za mlađe dobne skupine. Kompleks stadiona se sastoji od glavnog i pomoćnog terena. Veliki radovi na pomoćnom terenu izvodili su se 2010. godine, kada je je postavljena umjetna trava i izgrađena tribina sa 250 sjedećih mjesta.

## Vanjske veze
*Gradski stadion na službenoj stranici Segeste
Slavko Koletić

**Slavko Koletić** zvani *Kojac* (Petrinja, 3. srpnja 1950. – 10. kolovoza 2010.), hrvatski hrvač grčko-rimskim stilom koji je predstavljao Jugoslaviju. Bio je visine 168&nbsp;cm i 62&nbsp;kg.

Rođen je u Petrinji. Hrvanjem se Kojac počeo baviti 1965. godine u tadašnjem HK Radnik, a bio je član momčadi HK Gavrilović koja je 1970. i 1972. osvojila naslov prvaka Jugoslavije. Višestruki je pojedinačni prvak Jugoslavije.

Godine 1970. na svjetskom prvenstvu u kanadskom Edmontonu okitio se srebrnim odličjem, 1972. na Olimpijskim igrama u Münchenu bio je četvrti te treći na Mediteranskim igrama u Izmiru, u Turskoj. Nakon rata u Hrvatskoj hrvanjem je nastavio i kao veteran te je na SP-a u Bugarskoj i Mađarskoj osvojio brončano i srebrno odličje.

Radio je od 1996. kao trener dječaka i kadeta u HK Gavriloviću.

## Izvori
* dpreradus: Preminuo petrinjski hrvač Slavko Koletić – Kojac , Sisak.info, 11. kolovoza 2010.
* Preminuo Slavko Koletić, dugogodišnji hrvački djelatnik , fight.hr, 12. kolovoza 2010.
* Josip Pavišić: HŠK Gavrilović 
* Sports-reference.com 

## Vanjske veze
* Povijest hrvanja u Hrvatskoj, Hrvatski hrvački savez
Branka Kalauz

**Branka Kalauz** (rođena 1952. u Petrinji) hrvatska je književnica. Poeziju piše od 80-ih godina prošlog stoljeća. Svoje radove objavljuje u petrinjskom časopisu *Generacije* te u *[[Smib]]u* i *[[Modra lasta|Modroj lasti]]*. Roman *Čuj, Pigi, zaljubila sam se*, pisala je šest godina, a nadahnuće su joj bili roditeljsko iskustvo i česti razgovori sa kćeri. Kao dijete odrastala je u brojnim školama u kojima je radila njezina majka. Najviše je vremena provela u Petrinji i Blinjskom Kutu. Njezini pisci uzori su Günter Grass i Gabriel Garcia Marquez.

## Nagrade
*Treća nagrada Ivana Brlić Mažuranić za roman *Čuj, Pigi, zaljubila sam se* (2001.)

## Izvori
Pecki grad

**Pecki grad** je srednjovjekovna utvrda koja se nalazi oko 10&nbsp;km južno od grada Petrinje u selu Pecki na Banovini.

Utvrda je pripadala zagrebačkom Kaptolu, podignuta je sredinom 16. stoljeća, a prvi put se spominje 1563. godine u izvještaju baruna Ivana Lenkovića, vrhovnog kapetana Hrvatske i Slavonske krajine. Utvrda Pecki ima pravokutni tlocrt, a izgrađena je na izduljenom obronku nad potokom Utinja. Prostor oko utvrde bio je ograđen zidom te je služio kao pribježište okolnom stanovništvu, a sličnu svrhu imale su i pećine pod utvrdom.

U blizini Pecki grada nalaze se ostaci srednjovjekovnih utvrda Klinac grad i Čuntić grad. Utvrde nekadašnje srednjevjekovne Banske granice vezane uz obrambenu granicu na Kupi predstavljaju određeno jedinstvo povezano više strateškim zadatkom obrane, a manje vremenom nastanka ili načinom gradnje. Dijeli ih gotovo jednaka sudbina u 17. i 18. stoljeću kada su uglavnom zapuštene i propadaju ili su, sukladno preporukama Ivana Lenkovića, namjerno porušene da ne padnu u turske.

Obrambene utvrde nekadašnje Banske granice vezane nedovoljno su istražene i valorizirane, a predstavljaju veliki potencijal za razvoj kulturnog turizma odnosno ostalih vrsta selektivnih oblika turizma.

## Literatura

* Milan Kruhek i Zorislav Horvat. *Utvrde banske krajine od Karlovca do Siska*.  Znanstveni skup *Arheološka istraživanja na karlovačkom i sisačkom području*. Karlovac, 12-14. X. 1983. Izdanja HAD-a sv. 10; str. 161-187. Hrvatsko arheološko društvo, 1986.

## Vanjske veze

*  Hrvatska mjesta u grafičkoj zbirci HDA - Pecki 
* Satelitska slika utvrde Pecki grad na Wikimapia.org
* Projekt "Utvrde petrinjskog kraja"
Fran Bubanović

**Fran Bubanović** (Sisak, 19. studenog 1883. - Zagreb, 6. veljače 1956.), hrvatski kemičar.

Kemiju i prirodopis studirao je u Zagrebu. Od 1909. usavršavao se u Njemačkoj i Nizozemskoj te kod nobelovca S. Arrheniusa u Švedskoj, s kojim je njegovao doživotno prijateljstvo. Godine 1918. izabran je za profesora kemije na novoosnovanom Medicinskom fakultetu u Zagrebu gdje je razvio opsežnu znanstvenu i pedagošku djelatnost. Istaknuo se kao pisac modernih sveučilišnih udžbenika u kojima je, prvi u Hrvatskoj, obuhvatio cjelokupnu anorgansku i organsku kemiju te biokemiju. Znanstveni radom obuhvaća uglavnom područje fizikalne kemije. Bavio se i popularizacijom kemije te esejistikom, pišući o problemima nastave, znanstvene politike i filozofije znanosti.
Marjan Mrmić

**Marjan Mrmić** (Sisak, 6. svibnja 1965.), bivši hrvatski reprezentativni nogometni vratar, danas trener vratara u Varteksu iz Varaždina.

Započeo je braniti u NK Željezničar Sunja, gdje je prošao juniorski staž i debitirao za seniorsku momčad. 1983. prelazi u NK Mladost Petrinja. U ljeto 1988. prešao je u tadašnji "Dinamo", kasniju "Cibaliu" iz Vinkovaca. Iz "Cibalije" je u ljeto 1993. preselio je u redove Varteksa, a 1996. prvi put u inozemstvo. Od 1996. do 1998. nastupao je za turski Bešiktaš, da bi se potom opet vratio u Varaždin. Također je zabilježio kratku epizodu u belgijskom Charleroi, no, ubrzo se opet vratio u Varteks gdje je završio karijeru i počeo trenirati vratare varaždinskog prvoligaša.

Za reprezentaciju je nastupao od 1995. do 1999., ali je uvijek bio rezerva prvom vrataru Draženu Ladiću. Ipak, uspio je sakupiti 14 nastupa za prvu momčad. Debi mu je bio u lipnju 1995. protiv Ukrajine, u kvalifikacijama za EURO 96. Na Europskoj je smotri 96. ipak nastupio jednom. Protiv Portugala u porazu 3:0, no, tada je igrala praktički rezervna momčad kako bi se oni važniji igrači odmorili za četvrtfinale i Njemačku. U kvalifikacijama za SP 1998. nastupio je 3 puta, a na samom natjecanju niti jednom. Iz tog razdoblja nosi brončanu medalju.

Kao član reprezentacije 1998. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

Od reprezentativnog se dresa oprostio listopada 1999. razočaran jer se reprezentacija nije uspijela plasirati na EURO 2000.
Po dolasku Slavena Bilića za izbornika reprezentacije, Mrmić je postavljen za trenera vratara.
Sveti Kvirin Sisački

**Sveti Kvirin Sisački** (- † Sambotel, Mađarska 4. lipnja 303.), svetac rimokatoličke Crkve, biskup u Sisciji, mučenik, zaštitnik Siska, Krka, Krčke i Sisačke biskupije.

Bio je biskup u Sisciji, današnji Sisak. Za vrijeme progona cara Dioklecijana i podcara Galerija, sklonio se iz Siscije, ali je uskoro uhićen i odveden u Sabarij, današnji Sambotel u Mađarskoj, gdje ga je namjesnik Amnecij, pokušao nagovoriti da se odrekne svoje kršćanske vjere. Kad je Kvirin , odlučno odbio, namjesnik ga je osudio na smrt. Vezali su mu mlinski kamen o vrat i s mosta ga bacili u rijeku Sibaris ( mađ. grad Đunđuš). Tada se dogodilo čudo. Biskup je ostao na vodi i hrabrio svoje vjernike da se ne boje. Rekao im je: ”Sad tek u pravom smislu izvršujem svoju svećeničku službu, kad ću samoga sebe prinijeti za žrtvu Bogu.” Pomolio se i onda potonuo. Kršćani su pronašli njegovo tijelo i časno ga pokopali. Kasnije je nad grobom sagrađena bazilika. 

Kvirina spominje “Jeronimov martirologij”, a Venancije Fortunat u VI. st. pjeva o njegovom mučeništvu. Kvirinovo je ime zapisano i u “Rimskom martirologiju”.
Za vrijeme provale Huna, kršćani su preko Zadra i Ancone, prenijeli njegove relikvije u Rim, u katakombe uz crkvu sv. Sebastijana. Godine 1140. prenesene su u crkvu Majke Božje preko Tibera, gdje su i danas.

Do provale Turaka na teritoriju nekadašnje Sisačke biskupije, posvećene mu su četiri župe u Hrastovici, Boviću, Smerkoviću i Dobretinu.
Selo u blizini Gvozda nosi ime Kvirin. Povjesničari bilježe da su građani Siska, pobjedu nad Turcima 1593. pripisali zagovoru sv. Kvirina. 
Zagrebački biskup Petar 1627. naziva sv.Kvirina “prvim zagrebačkim biskupom” jer se Zagrebačka biskupija smatra nasljednicom nekadašnje Sisačke biskupije. U sakristiji zagrebačke katedrale postoji fresko-slika iz XIII. st. na kojoj je sv. Kvirin.

Misionar Drago Balvanović, pronašao je u Limi, glavnom gradu Perua, u  misalu "De la vida cristiana" iz 1973. misu na čast sv. Kvirina Sisačkog. 

Iz 1653.  spominje se kapela sv. Kvirina u Sisku. Novi oltar je postavljen 1699. Jako je  oštećena u kolovozu 1945. u bombardiranju. Konačno je 4. lipnja 1993. osnovana u Sisku, nova Župa sv. Kvirina i nova župna crkva sa zvonikom i župnim dvorom. 

Gradsko poglavarstvo Siska proglasilo je 31. ožujka 1994. sv. Kvirina zaštitnikom grada, a njegov blagdan (4. lipnja) “Danom grada Siska.” 
U Sisku postoji radio-postaja Quirinus (rimski oblik njegova imena).

Spomendan Svetog Kvirina slavi se u Zagrebačkoj nadbiskupiji, Krčka biskupija slavi Svetog Kvirina kao svojeg glavnog zaštitnika.

## Izvori
Miroslav Kirin

**Miroslav Kirin** (Sisak, 1965.), hrvatski književnik i pjesnik.

Školovao se u Petrinji i Zagrebu, gdje je na Filozofskom fakultetu diplomirao engleski jezik i književnost i komparativnu književnost. Piše i objavljuje poeziju, prozu i prijevode s engleskog jezika. 
Objavio je šest knjiga poezije: *Od nje do vječnosti* (1989. Goranovo proljeće, nagrada  Goran za mlade pjesnike), *Tantalon* (1998. Meandar), *Zukva* (Vuković & Runjić, 2004.), *Iza renesanse* (Matica hrvatska Sisak, 2004.), *Jalozi* (Vuković & Runjić, Zagreb, 2006.), *Zbiljka* (Vuković & Runjić, Zagreb, 2009.). 
Objavio je također i autobiografsku proznu knjigu  *Album* (Vuković & Runjić, Zagreb, 2001.) za koju je dobio Nagradu Jutarnjeg lista za najbolju proznu knjigu u 2001. godini.
Pavle Radić

**Pavle (Pavao) Radić** (Trebarjevo Desno, 10. siječnja 1880. - Beograd, 20. lipnja 1928.), bio je hrvatski političar.

## Biografija
Pavle Radić rodio se u Trebarjevu Desnom 1880. godine. Nećak je dr. Antuna i Stjepana Radića. Školovao se u Zagrebu i Pragu. Nakon završene trgovačke škole u Pragu službovao je u Hrvatskoj dvije godine kao pomoćni učitelj, a zatim se bavio zadrugarstvom. Prihvatio je političke ideje svojih stričeva Antuna i Stjepana Radića i pridružio se njihovoj stranci, Hrvatskoj pučkoj seljačkoj stranci, te poslije postao i članom njenog vodstva.

Kao kandidat Hrvatske republikanske seljačke stranke (HRSS) prvi je put izabran u Narodnu skupštinu Kraljevine SHS 1923. godine u banjolučkom okrugu. Ponovno je biran za narodnoga zastupnika 1925. i 1927. godine. Zamjenjivao je Stjepana Radića u vođenju strankom za vrijeme njegovog jednogodišnjeg boravka u inozemstvu 1923.-1924. godine, a zatim i dok se Stjepan Radić nalazio u zatvoru, 1925. godine. Po uputi Stjepana Radića čita u Narodnoj skupštini, 27. ožujka 1925. godine, izjavu kojom stranka prihvaća Vidovdanski ustav i monarhiju. Nakon dogovora HSS-a i Radikalne stranke, ulazi u Vladu 1925.-1926. godine kao ministar agrarne reforme. Nakon prijelaza HSS-e u oporbu radi kao ravnatelj Saveza hrvatskih seljačkih zadruga.

### Smrt
Pavle Radić ubijen je u atentatu u beogradskoj Narodnoj skupštini 20. lipnja 1928. godine. Tada je radikalski zastupnik Puniša Račić iz pištolja pucao na zastupnike HSS-a ubivši Pavla Radića i Đuru Basaričeka, ranivši Ivana Pernara i Ivana Granđu te teško ranivši Stjepana Radića koji od posljedica atentata umire u Zagrebu, 8. kolovoza 1928. godine. 

Ubijeni Pavle Radić i Đuro Basariček iz Beograda u Zagreb dovezeni su 22. lipnja 1928. godine i njihovi su lijesovi bili izloženi u Hrvatskom seljačkom domu na Zrinjevcu a sljedećega dana, 23. lipnja 1928. godine, bio je posmrtni ispraćaj i pokop.

Sahranjen je u *Arkadama* na zagrebačkome groblju Mirogoju u zajedničkoj grobnici uz Đuru Basaričeka, u koju su kasnije sahranjeni Stjepan Radić i Josip Predavec (ubijen 14. srpnja 1933. godine u zasjedi kod Dugog Sela) te 1953. godine Ivan Granđa.

## Literatura
* *[[Hrvatski leksikon]]*, Zagreb, 1996.
* *[[Opća enciklopedija JLZ]]*, 6. svezak,  Zagreb, 1980.

## Napomene
Pavle je sin njihovoga najstarijeg brata Andrije.

## Reference
Marijan Vlak

**Marijan Vlak** (Petrinja, 23. listopada 1955.) je hrvatski nogometni trener, te bivši vratar, a od 2012. godine i voditelj škole nogometnih vratara "Marijan Vlak".

## Igračka karijera
Marijan Vlak počeo je igrati nogomet u petrinjskom nogometnom klubu Mladost kao jedaneastogodišnjak. Zatim je bio vratar juniorske momčadi Mladosti, a nedugo potom i vratar prve momčadi. Kao vratar branio je zatim od 1973. do 1988. godine za Dinamo Zagreb (s kojim je bio član trofejne generacije iz 1982. godine), i Segestu iz Siska (1988.). Sa zagrebačkim Dinamom osvojio je Prvenstvo Jugoslavije (1981./82.) i Kup maršala Tita 1983. godine. Prije prestanka aktivnog igranja branio je još 1988. godine za sisačku Segestu.

## Trenerska karijera

### Klub
Trenerskim poslom započeo se baviti 1997. godine, nakon što je na klupi Dinama naslijedio Otta Barića, te je vodio Dinamo u legendarnoj pobjedi od 5:0 protiv beogradskog Partizana. No, iduće sezone je smijenjen, te je nakon toga vodio Slaven Belupo i mađarski Ferencvaros, a 1999. godine opet se je vratio u Dinamo. Iduće sezone opet je smijenjen, te je opet izabran za trenera Dinama 2002. godine. Godine 2004. vodio je slovačku Žilinu, a 2006. godine se vraća u Mađarsku, u Videoton. Od početka sezone 2008./09. vraća se u Dinamo kao prvi pomoćnik Branka Ivankovića, da bi 24. studenoga 2008. po četvrti put zasjeo na klupu Dinama, no ponovno je smijenjen u ožujku 2009. godine. U kolovozu 2011. preuzima Vasas SC. Vasasa je preuzeo na posljednjem mjestu, koji je u tom trenutku imao samo jedan osvojeni bod, a na kraju polusezone 2011./12. ostavio ga je u sredini tablice. Vasasa je ponovno preuzeo 10. travnja 2012. godine i trenirao ga do 30. lipnja iste godine.

### Reprezentacija
Bio je član stručnog stožera hrvatske nogometne reprezentacije od 1994. do 2002. godine te jedno vrijeme reprezentativni trener vratara (2004.).

## Športsko administrativna karijera
Marijan Vlak bio je športski direktor Kamen Ingrada (2002. - 2004.) i športski direktor u NK Lučko.

## Priznanja
### Igrač
#### Individualna
* Godine 2010. proglašen za nogometaša stoljeća u Petrinji. 
#### Klupska
**[[GNK Dinamo Zagreb|Dinamo Zagreb]]**
* Prvak Jugoslavije **(1) :** 1981./82.
* Kup maršala Tita **(1) :** 1983.

### Trener
**[[GNK Dinamo Zagreb|Dinamo Zagreb]]**
* Prvak Hrvatske **(1) :** 1999./00.
* Hrvatski nogometni kup **(1) :** 2002.

## Izvori

## Vanjske veze
* Vratarska škola i agencija Marijan Vlak
KHL Sisak

**Klub hokeja na ledu Sisak**, prethodno **Hokejaški klub Sisak**http://www.sisak.info/?p=10023846, klub je u hokeju na ledu iz Siska. Hokej se igra na klizalištu »Zibel«, u okviru istoimenog sportsko-rekreacijskog centra.

## Historija
U Sisku je 1930. prvi put igran hokej na ledu, a u 1934. je u sklopu Športskog društva »Slavija« osnovan i klub hokeja na ledu. U sezoni 1938./39. klub je sudjelovao u jugoslavenskoj ligi, u Hrvatskoj diviziji sa timovima iz Zagreba, Karlovca i Varaždina .

U SFRJ hokej se nastavio razvijati, osobito uz podršku INA-e. Tako je INA-Sisak više puta osvajala prvo mjesto u drugoj ligi državnog prvenstva, te nastupala u prvoj ligi. Klub je promijenio ime u HK Sisak 2009, a u KHL Sisak 2010.

## Izvori i referencije

## Vanjske veze
* Eurohockey.net Club Info
Josip Marković

**Josip Marković** (Sisak, 16. veljače 1874. – Pariz, 31. siječnja 1969.), hrvatski arhitekt.

Uz arhitekte Stjepana Podhorskog, Vjekoslava Bastla i Viktora Kovačića Marković je jedan od utemeljitelja hrvatske moderne arhitekture. Spletom okolnosti postao je i dijelom mitske priče čiji su glavni protagonisti njegova kćerka Dora Maar (Teodora Marković) i slavni slikar Pablo Picasso.

## Biografija

## Obrazovanje
Josip Marković rođen je 16. veljače 1874. godine u Sisku. Nakon završene pučke i građanske škole odlazi iz Siska u Zagreb gdje se upisuje u Obrtnu i Graditeljsku školu. Godine 1892. zajedno s Bastlom i Podhorskim polaznik je prvog naraštaja Arhitektonskog odsjeka pri graditeljskoj školi, koji će polaziti do 1896. Odmah po završetku škole s  titulom građevnog tehničara odlazi u Pariz gdje upisuje École des Beaux Artis. Studij je uz velike materijalne teškoće uspio završiti 1900. U isto vrijeme na glasovitoj pariškoj svjetskoj izložbi autor je Bosansko- hercegovačkog paviljona. Tijekom školovanja u Parizu piše kritička pisma koja će u Zagrebu biti objavljivana u „Trgovačkom i obrtnom svijetu“. Riječ je o prvim modernim kritičko-teoretskim osvrtima na temu moderne arhitekture u nas kao prologu skorom nastupu Viktora Kovačića.

## Poduzetništvo
Nakon završenog školovanja od 1901. do 1905. godine djeluje kao samostalni građevni poduzetnik na relaciji Pariz-Zagreb. U to vrijeme ostvariti će u Zagrebu plodnu suradnju s Viktorom Kovačićem s kojim radi projekte za arhitektonsko-građevno poduzeće Pilar & Mally & Bauda. U to vrijeme Marković je prisutan i na nekoliko zagrebačkih natječaja - na natječaju za Trgovačko obrtničku komoru i muzej na Mažuranićevom trgu, a potom i na natječaju za Hipotekarnu banku. Godine 1903. na Trsatu se vjenčao s Francuskinjom Louisom Julijom Isevoisin koja će mu nekoliko godina poslije roditi kćer Doru Maar (1907.- 1997.).

Godine 1905. odlazi u Sjevernu i Južnu Ameriku, a od 1906. nastanjuje se u Buenos Airesu. Ondje će Marković realizirati nekoliko značajnih objekata: spomenik austrougarskim doseljenicima, palaču brodarske kompanije Mihanovich, zgradu austrougarskog veleposlanstva, župni ured crkve sv. Ante Padovanskog (Villa Devoto) i još nekoliko poslovnih zgrada. No njegovo najznačajnije ostvarenje biti će turistički arhitektonski kompleks El Real de San Carlos u Coloniji del Sacramento u Urugvaju (1910.). Kompleksom dominira reprezentativno borilište bikova kapaciteta 10000. gledatelja. Unutar kompleksa bio je također izgrađen i hotel s sportskim terenima.

Godine 1926. Marković se vraća u Pariz, gdje se posvećuje diplomatskom životu. Više nije nikada bio aktivan kao arhitekt.

Marković je umro 31. siječnja 1969. godine u Parizu.
Vaterpolski klub Siscia

**Vaterpolski klub Siscia** je vaterpolski klub iz Siska.

Klupsko je sjedište na adresi *Ljudevita Gaja 17*, Sisak.

Klub je osnovan 14. travnja 1995. godine. 
Inicijator osnivanja kluba je **Marijan Mihanović**, profesor TZK, bivši vaterpolist i umirovljeni satnik HV-a (pripadnik 2. gbr. Gromovi). On je i prvi trener kluba. Suosnivači: prof. Marijan Kos.

Osnivanju je uvelike pomogao **Đuro Brodarac** koji je dao i konačno odobrenje ovom projektu.

Prvi predsjednik kluba je **Željko Đeverlija**, a tajnica **Žaklina Anđelić**.

Prvi članovi Upravnoga odbora bili su: Mato Jajčinović, Damir Borić, Ivica Čudina, Marijan Mihanović i Željko Đeverlija.
Prvi predsjednik Upravnog odbora: Željko Đeverlija, a prvi dopredsjednici: Davorka Jakir i Damir Borić.

**Prva utakmica Siscije** odigrana je u kategoriji mlađih kadeta 1. srpnja 1996. godine na ŠRC Mladost (Zagreb) protiv Medveščaka (rezultat: 3-20).

**Prvo prvenstvo RH i službena vaterpolska utakmica na bazenu u Sisku** odigrana je u kategoriji kadeta (do 14 god.) 5. - 7. srpnja 1996. god.

Tom su prigodom kadeti Siscije odigrali prvu službenu utakmicu kluba na domaćem plivalištu protiv Mladosti (rezultat: 2-29.)

Najpoznatije ime ovog kluba je dr. Dinko Lavrnja koji je u klubu prošao kao igrač kroz sve dobne kategorije nakon čega postaje vaterpolski sudac. 
dr. Dinko Lavrnja i danas živi u Sisku gdje radi kao oralni kirurg te je i dalje aktivni sudac 1.HVL.

## Klupski uspjesi

## Izvori
*Sisak Tragedija potresla VK Sisciju, 28. srpnja 2009.
Marijan Cvetković

**Marijan Cvetković** (Sisak, 13. listopada 1920. - Zagreb, 12. rujna 1990.), hrvatski i jugoslavenski politički radnik i predsjednik Predsjedništva Socijalističke Republike Hrvatske od 1982. do 10. svibnja 1983.

Kao gimnazijalac, isključivan je iz srednjih škola i hvatan zbog komunističkih aktivnosti. Član je SKOJ-a od 1935., a član KPH od 1938. Jedan je od organizatora osnivanja prvog sisačkog partizanskog odreda. Nakon oslobođenja obavlja razne političke funkcije na području SRH. Prva služba poslje oslobođenja bila je služba načelnika OZNE za grad Zagreb. Bio je i potpredsjednik Skupštine SFRJ.

Odlikovan je Ordenom narodnog heroja Jugoslavije.

## Izvori
Crveno jezero

**Crveno jezero** je krška jama ispunjena vodom u blizini Imotskog. Hrvatski speleološki savez je 1998. organizirao međunarodnu speleoronilačku ekspediciju, prilikom koje je precizno izmjerena visinska razlika od 528 metara, a dubina jezera od čak 287 metar te bi to, prema nekim podacima, bilo najdublje jezero u Europi.

Jezero je nastalo urušavanjem svoda iznad jame. Postoji legenda o Gavanovim dvorima prema kojoj su u davnoj prošlosti iznad jezera postojali dvori koji su propali u zemlju te je na tom mjestu nastalo jezero. Ime mu dolazi od crvenih stijena na rubu jezera.

28. rujna 2013. napravljena su nova mjerenja podmornicom u kojima je utvrđena dubina od 255 metara. Napravljena su snimanja podmornicom, pri čemu je presjek rađen svakih 10 metara s njom ucrtali dubinu. Snimanja se omogućiti izradu potpune 3D represija ove jame.

## Izvori

## Vanjske veze

*Grad Imotski
Antonio Hrnčević

**Antonio Hrnčević** (Sisak, 7. lipnja 1984.) je hrvatski nogometaš koji nastupa trenutačno za sisačku Segestu.

Karijeru je počeo u Segesti iz Siska pa nastavio igrat u NK Ogulinu, Osijeku, zaprešičkom Interu, Vinogradaru i NK Radniku iz Sesveta. U sezoni 2008./09. pod Lončarevićem je u momčadi, no dolaskom Steinbrücknera gubi svoj status. Nakon isteka ugovora napušta Osijek te nastavlja u klubovima zagrebačkog prstena. U ljeto 2013. se vraća u matični klub Segestu.

Prema transfermarktu vrijedi 300.000 € te igra na poziciji *napadača*.

## Vanjske veze
* Antonio Hrnčević na hnl-statistika.com
Slavko Striegl

**Slavoljub (Slavo) Striegl** (Sisak, 9. rujna 1919. &mdash; Sisak, 24. veljača 2014.), hrvatski akademski slikar.

## Školovanje
Umjetničku akademiju u Zagrebu završio je 1944. godine. Najprije je studirao u klasi M. Tartaglie, zatim kod V. Becića a školovanje završava u klasi Z. Šulentića.

Najveći broj njegovih radova čine crteži, akvareli, ulja na platnu i ulja na staklu. Za crkvu Uzišenja sv. Križa u Sisku izradio je *Križni put*, 14 postaja ulja na platnu, te velika platna sv. Kvirina i blaženog Alojzija Stepinca.
Vanda Vujanić

**Vanda Vujanić** (13. kolovoza 1971.), hrvatska je kazališna, televizijska i filmska glumica.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Bitange i princeze" kao klijentica (2007.)

### Filmske uloge
* "Crvena prašina" kao Julija (1999.)
* "Kavica" (1998.)
* "Puška za uspavljivanje" kao basistica (1997.)
* "Večer u đačkom domu" (1993.)

### Sinkronizacija
* "Princeza i žabac" kao Eudora (2009.)

## Vanjske veze
*
*Stranica na Kazalište-Trešnja.hr
Zrinka Tamburašev

**Zrinka Tamburašev** (Sisak, 1921. – Zagreb, 25. travnja 2003.), bila je hrvatska kemičarka.

Studirala je u Zagrebu na Tehničkom fakultetu. Diplomirala je na kemijskom odsjeku 1948. godine.
9 godina poslije se zaposlila u PLIVI. Radila je kao znanstvenica istraživačkog instituta tvrtke Pliva. Uvelike je pridonijela razvitku svog poduzeća na području biotehnologije, biokemije i mikrobiologije.

Bila je poznata kao jednom od četvero izumitelja svjetski slavnog antibiotika azitromicina (sumameda). Godine 1980. ga je patentirala. Zahvaljujući radu nje i njenih kolega je PLIVA imala vlastiti antibiotik, kao jedna od rijetkih tvrtki na svijetu.

Više je puta dobila nagrade za svoje racionalizacije i inovacije. Među ostalim, za to što je uspjela izolirati antibiotik oksitetraciklin je dobila Nagradu grada Zagreba.

## Izvor
*(H.): Umrla Zrinka Tamburašev, jedna od izumitelja "sumameda", Slobodna Dalmacija, 26. travnja 2003., str. 8.
Grga Tuškan

**Grga Tuškan** (Ladvenjak, Karlovac, 1845. – Sisak, 21. veljače 1923.), hrvatski političar

Rođen je u siromašnoj seljačkoj obitelji. Pučku školu pohađao je u rodnom mjestu, a gimnaziju u Karlovcu. Potom je pohađao Pravoslovnu akademiju u Zagrebu, a doktorat prava stekao je u Grazu. Nakon toga se posvetio sudstvu i 1873. stupio u praksu kod sudbenog stola u Zagrebu, no nakon samo nekoliko mjeseci prešao je kao odvjetnički perovođa u odvjetničku kancelariju dr. Lavoslava Šrama. Ban Ivan Mažuranić mu je ponudio mjesto vladina tajnika, ali je Tuškan, želeći biti slobodan i nezavisan, odlučio 1877. otvoriti odvjetnički ured u Sisku. 

Kao član Stranke prava na izborima za Hrvatski sabor kandidira se u Sisku i biva izabran nakon nekoliko pokušaja. Nakon razlaza pravaša, izražavao je netrpeljivost spram Čistoj stranci prava i slijedom toga pristupa domovinašima, čiji je kasnije bio i predsjednik. Kasnije prihvaća politiku novoga kursa, što će uslijediti nakon događaja vezanih za narodni pokret protiv bana Khuena 1903./1904., kad njegova nova Hrvatska stranka prava pristupa Hrvatsko-srpskoj koaliciji.

Bio je najznačajniji i vjerojatno najutjecajniji političar u Sisku u drugoj polovini 19. i prvoj polovini 20. stoljeća. Bio je član sisačke lože slobodnih zidara. Najpoznatiji je po svjedočenju o tjelesnom obračunu zastupnika Josipa Gržanića s banom Khuenom Héderváryjem u Saboru, povodom t.zv. arhivske afere (poznati "saborski vritnjak", 5. listopada 1885.), kada je u istražnome zatvoru (10. listopada 1885.) izjavio: "Ja držim da je udaren preuzvišeni g. ban nogom..." Budući da je vlast htjela zataškati takvu "sramotu", okrivljen je za klevetu te mu se oduzima titula doktora prava i zabranjuje odvjetnički rad, kao i Davidu Starčeviću, a obojica su osuđeni i na šest mjeseci zatvora. Tim više je neobično što je kasnije bio u domovinašima i pravaškim frakcijama koje su podupirale Khuena i vladajući režim te je eklatantan primjer konvertitstva i nestalnosti hrvatskih političara i politike.

## Literatura

* *Grga Tuškan – povijest pravaštva u Sisku* (katalog izložbe), Gradski muzej Sisak, Sisak, 2000.
Kata Dumbović

**Kata Dumbović - Mamica**, rođena **Kovačić** (Lukovac, kraj Siska, 1903. — Zagreb, 14. srpnja 1941.) bila je sudionica Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Rođena je 1903. godine u selu Lukovcu kraj Siska, u siromašne seljačkoj obitelji. Tijekom Prvog svjetskog rata poginuo joj je otac, a majka je ostala sa šestoro male djece i starom bakom. Da bi se smanjio broj članova obitelji, majka je Katu udala kao šesnaestogodišnjakinju.

Poslije nekoliko godina, brak se raspao i Kata je otišla od kuće. Privremeno se sklonila kod tete, a zatim je, 1924. godine, otišla u Zagreb, gdje se zaposlila kao kućna pomoćnica. Kasnije se uključila u rad Ujedinjenih radničkih sindikata Jugoslavije. Tu je upoznala krojačkog radnika Matu Dumbovića, za kojeg se poslije udala.

Sudjelovala je u štrajkovima i drugim akcijama zagrebačkih radnika. Živjela je na Trešnjevki. Od milja su je zvali „Mamica“. Godine 1938., postala je članica Komunističke partije Jugoslavije.

Početkom 1940. godine, bila je izabrana za članicu Rajonskog komiteta KPH Trešnjevka u Zagrebu. Osim rada u Rajonskom komitetu, obavljala je i druge važne poslove. Prenosila je ilegalni partijski materijal i ostalo. Aktivno je sudjelovala u organiziranju rada Pete zemaljske konferencije KPJ, održane u listopadu 1940. godine u Zagrebu.

Poslije okupacije Jugoslavije i proglašenja Nezavisne Države Hrvatske 1941. godine, Kata je ostala u Zagrebu. Tijekom lipnja 1941. godine, u masovnim hapšenjima komunista, i Kata je bila uhićena. Unatoč mučenju na saslušavanju, nije ništa priznala, pa je puštena zbog nedostatka dokaza.

Mjesni komitet KPH za Zagreb je, srpnja 1941. godine, organizirao akciju oslobađanja zatvorenika iz ustaškog logora Kerestinca. U Kerestincu su tada bili zatvoreni Ognjen Prica, Božidar Adžija, Otokar Keršovani, August Cesarec, kao i mnogi drugi komunisti, među kojima i Katin muž, Mato Dumbović. Akcija je bila izvedena u noći sa 13. na 14. srpnja, ali je bila neuspješna i Kata je u njoj poginula.

Ukazom Prezidija Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. prosinca 1951. godine, proglašena je za narodnog heroja.

## Literatura
*Životopis na Portalu Narodni heroji Jugoslavije
**Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost“, Beograd 1975. godina.
**Heroine Jugoslavije*. „Spektar“, Zagreb 1980. godina.
Nikola Fugger

**Nikola Fugger** (Sisak, 2. lipnja 1877. - Zemun, 19. rujna 1942.) je hrvatski domoljub, pravnik, političar.

Rođen je u graničarskoj obitelji, otac mu je bio Nijemac. Osnovnu školu pohađao je u Sisku, u Vinkovcima gimnaziju, a pravo je studirao u Zagrebu. Utamničen je zbog toga što je 14. listopada 1895. prosvjedno zapalio mađarsku zastavu zajedno sa Stjepanom Radićem. Kad je odslužio kaznu, kao i drugi optuženici, studij prava nastavio je u Pragu, na nagovor Stjepana Radića. Pravo je doktorirao u Zagrebu, u nepovoljnim okolnostima zadnjih godina Khuenova režima. Posao je našao u Zemunu gdje je do pred Drugi svjetski rat obnašao visoke gradske dužnosti. Autorom je većeg broja zakona u Hrvatskoj i Kraljevini Jugoslaviji, a bili su iz područja prava, mjesne samouprave i financiranja. Pisao je za stručne časopise iz tih područja. Zadnje je godine života proveo u Zemunu, gdje je umro ratne 1942. godine.

Vidi Franjo Fugger.

Literatura:

*http://povijest.net/v5/zivotpis/hr-zivotopisi/2011/nikola-fugger/  Hrvatski povijesni portal, Autor : Josip Šarčević dana 01.6.2011. 

http://imehrvatsko.net/profile/nikola_fugger
Josip Prša

**Josip Prša** (Obrež Zelinski, 1922. — Kalnik, rujan 1943.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Rođen je 1922. godine u Obrežu Zelinskom, u siromašnoj obitelji. Do 1941. godine bavio se poljodjelstvom. Dok je još bio dijete, roditelji su mu se doselili u selo Gredu kod Siska. Imao je mnogo braće i sestara, te je od rane mladosti morao raditi kao seoski nadničar.

Član Saveza komunističke omladine Jugoslavije postao je 1939. godine. Uskoro je postao tajnik skojevske skupine u svome selu, a postao je i članom Općinskog komiteta SKOJ-a u Selima. Sudjelovao je i u radu Okružne konferencije SKOJ-a u blizini Siska 1940. godine. Iste godine postao je član Komunističke partije Jugoslavije.

Nakon početka rata, narodnooslobodilačkom pokretu priključio se u kolovozu 1941. godine. U prvim danima borbe, njegovom zaslugom u partizane je otišlo preko 150 boraca iz sela Grede. Nakon formiranja Banijske proleterske čete, ušao je u njen sastav. Kada je četa rasformirana, bio je postavljen za političkog komesara Prvog bataljuna Kalničkog partizanskog odreda. Kada je taj bataljun prešao u sastav Šesnaeste omladinske brigade „Joža Vlahović“, Prša je bio postavljen za zamjenika komesara te brigade. Godine 1943., bio je upućen, na poziv Okružnog komiteta KPH Varaždin, na mjesto tajnika Kotarskog komiteta KPH za Novi Marof.

Poginuo je početkom rujna 1943. godine u selu Kalniku, u borbi protiv ustaša. Za vrijeme rata su mu poginula trojica braće, a otac mu je bio ubijen u logoru Jasenovcu.

Ukazom predsjednika Federativne Narodne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita, 27. srpnja 1953. godine, proglašen je narodnim herojem.

## Izvori
Kristina Ikić Baniček

**Kristina Ikić Baniček** (Sisak, 22. rujna 1975.) hrvatska je političarka i gradonačelnica grada Siska. Živi u Sisku i članica je Socijaldemokratske partije Hrvatske.

## Biografija
Rođena je 22. rujna 1975. u Sisku gdje je završila osnovnu školu i gimnaziju. Na Hrvatskim studijima Sveučilišta u Zagrebu diplomirala je kroatologiju i sociologiju. Od 2002. godine radi u Hrvatskom centru za razminiranje kao savjetnica za fondove Europske unije.

U SDP je pristupila 1998. godine preko Foruma mladih SDP-a, a od 1999. sudjeluje u radu sisačke organizacije SDP-a.

Od 2001. do 2005. bila je vijećnica u Županijskoj skupštini Sisačko-moslavačke županije, a od 2005. u dva je mandata bila izabrana za vijećnicu u Gradskom vijeću Siska. U drugom mandatu bila je i predsjednica Kluba vijećnika SDP-a.
Za predsjednicu sisačke Gradske organizacije SDP-a izabrana je 30. siječnja 2010.

Na lokalnim izborima 2013. godine kandidarala se za gradonačelnicu kao kandidat SDP-a, HNS-a i HSU-a, te je, prema privremenim rezultatima Državnog izbornog povjerenstva u prvom krugu osvojila 36,91% glasova, dok je ispred nje bio dotadašnji gradonačelnik Siska Dinko Pintarić s 40,08% glasova. U drugom je izbornom krugu pobijedila s 51,12% glasova ispred Dinka Pintarića koji je osvojio 46,10% glasova.

## Reference
Lojzo Butorac

**Lojzo Butorac** (4. veljače 1924., Djedina Rijeka, Ruševo), hrvatski crkveni glazbenik i crkveni pisac i građevinski inženjer. Brat je svećenika icrkvenog povjesničara Josipa Butorca. Djeluje pri katedralnoj župi Uzvišenja Svetog Križa iz Siska.

Lojzo je osmo od devetero djece u roditelja Antuna i Franciske rođene Svoboda, koji su imali devetero djece. Sa šest godina ostao je bez oca. Kao osnovnoškolac postao je redoviti ministrant. Kad su 1935. križarske organizacije osnovane u njegovoj župi, uključio se u male križare. Studirao je u Zagrebu. Diplomirao je građevinu. 1955. preselio se u Sisak gdje je ostao živjeti.

Nadbiskup Franjo Kuharić 1988. godine imenovao je Buturca članom Pastoralnog vijeća Zagrebačke nadbiskupije. Imenovan je na prijedlog triju dekanata Gorskog arhiđakonata. Budući da nije bilo dovoljno školovanih vjeroučitelja, Buturac je preuzeo na sebe i predavanje vjeronauka u jednoj sisačkoj školi. To je bilo u školskoj godini 1992/93. Buturac je po mandatu nadbiskupa Kuharića. 2000-ih je izabran u župno pastoralno vijeće svoje župe, uskoro i u Župno ekonomsko vijeće. Kod župnika je radio sve uredske poslove, kojom prilikom je i dopunio župnu spomenicu od 1964. do 2004. godine.

Znanje diplomiranoga građevinskog inženjera stavio je na raspolaganje svim župama i samostanima. Kao građevinar u svoje slobodno vrijeme bio im je na usluzi. Osobito se angažirao u Galdovu. U Galdovu je unutar desetljeća napravio izvedbene projekte za sve izgrađeno i skoro svaki dan bio je s radnicima na gradilištu. Drugo poznato mjesto za koje je izradio izvedbene projekte jest sisački Zeleni brijeg, tj. centar Svetog Kvirina.

Bio je stalni orguljaš u župi Pohoda BDM u Sisku gdje je djelovao 35 godina (l961.-1996.). I  danas svira kod mise subotom u Domu umirovljenika te nedjeljom u filijalnoj kapeli Svetoga Ivana u Topolovcu.

Objavio je 14 knjiga i 523 članka. Članke je objavio u Glasu Koncila, HK Reviji Marulić, kalendaru Danici, Križu ljubavi, IKI, Tkalčiću, lokalnim listovima.(„Bibliografija radova Lojze Buturca“, Narodna knjižnica u Sisku, 2009.) Od knjiga se ističu župne monografije „Stoljeća župe sv. Križa u Sisku“ i „Osam stoljeća župe Gore“.

Sisački biskup mons. Vlado Košić dodijelio je Butorcu najveće priznanje koje može dobiti vjernik laik katoličke Crkve priznanje "Za Crkvu i Prvosvećenika".

## Literatura
*Veliko priznanje za Lojzu Butorca. Napisao: dpreradus. 8. prosinca 2011. Sisak.info
Zvonimir Boban

**Zvonimir Boban** (Imotski, 8. listopada 1968.), hrvatski nogometaš

Legendarni kapetan i igrač hrvatske nogometne reprezentacije. Igrao je u sredini terena, u dresu s brojem 10. Uz Roberta Prosinečkog i Aljošu Asanovića Boban je najbolji vezni igrač kojeg je Hrvatska ikad imala. 1987. nastupa na U-20 Svjetskom prvenstvu u Čileu gdje osvaja zlato, a upravo je u finalu izveo posljednji jedanaesterac u seriji koji je odlučio pobjednika. Dvostruki je dobitnik Državne nagrade za šport "Franjo Bučar" kao član reprezentacije 1998. i osobno 2002.

## Klupska karijera

Igrao za klubove: 
* Dinamo Zagreb (1985.-1991.), 
* AC Milan (1991.-2002.), 
* A.S. Bari (1991.-1992.),
* Celta Vigo (2001.-2002.).

Većinu klupske karijere proveo je u AC Milanu, s kojim je 1994. godine postao prvak UEFA-ine Lige prvaka, te je također osvojio 4 naslova prvaka Italije. Zbog svog iznimnog doprinosa u uspjesima AC Milana, proglašen je najboljim stranim igračem u povijesti kluba. Veliku popularnost i nogometnu veličinu Zvonimira Bobana, najbolje pokazuje veličanstveni, vjerojatno i najveći, oproštaj od nogometa  7. listopada 2002. na Maksimiru, kada je Boban okupio mnoge nogometne legende, a prepun stadion uzvikivao njegovo ime.

## Reprezentativna karijera

Član jugoslavenske i hrvatske nogometne reprezentacije za koju je nastupio 51 utakmicu i postigao 12 golova.

Drugi najbolji igrač (iza Roberta Prosinečkog) juniorskog svjetskog nogometnog prvenstva u Čileu.

Vodio vatrene kao kapetan na EP u Engleskoj 1996.. i do trećeg mjesta na SP 1998. u Francuskoj.

## Zanimljivosti

Nije prošao zahtjeve Hajdukovih skauta - nije im kao igrač puno obećavao i "imao je pretanke noge".

Poznat po "domoljubnom" skok-udarcu na jugo-milicajca, braneći Dinamova navijača od premlaćivanja, dok su u isto vrijeme navijači Crvene zvezde nekažnjeno divljali po stadionu na Maksimiru. Uz Bobana Dinamove su navijače skočili braniti Vjekoslav Škrinjar i Josip Kuže.

Hrvatski radijski športski komentator Ivo Tomić ga je u svojim prijenosima nazivao "zagrebački nogometni ban Zvone Boban" (nakon što se koncem 1980-ih smjelo više govoriti o banu Jelačiću).

## Reference
Ante Vican

**Ante Vican** (Vinjani Gornji, 11. lipnja 1926. - Grude, 21. ožujka 2014.), hrvatski filmski i kazališni glumac, rođen u Vinjanima Gornjim, općina Imotski, Hrvatska. Osim što je bio glumac, bio je pisac kazališnih komada i kazališni redatelj. Režirao je i mjuzikle s pjevanjem i baletom.

## Biografija
Rodio se je u Vinjanima Gornjim kod Imotskog 11. lipnja 1926. godine. Prvi je hrvatski glumac koji je završio Akademiju dramskih umjetnosti u Zagrebu. Upisan je kao student br. 2, jer se nije izdavao broj jedan.

Živio je i radio u Mostaru kao kazališni glumac. Profesionalni rad kazališnog glumca u svezi mu je s Narodnim kazalištem ("Narodnim pozorištem") u Mostaru. 1994. je bio jednim od suosnivača Hrvatskog narodnog kazališta u Mostaru, zajedno sa svojom suprugom Danom Kurbalijom koja je također bila dugogodišnja glumicom mostarskog kazališta.

Bio je redovnim članom Hrvatskog društva za znanost i umjetnost BiH.

Umro je 2014. u staračkom domu u Grudama. Bit će pokopan u rodnim Vinjanima.

## Nagrade

* Dobitnik je Zlatne arene za sporednu mušku ulogu u filmu Zrinka Ogreste "Crvena prašina". Glumu završio u Zagrebu kao prvi diplomirani glumac s diplomom pod rednim brojem 2 jer se broj 1 ne izdaje.
* Nagrada Zlatni smijeh Satiričkog kazališta Jazavac u Zagrebu.
* 27. julska nagradom BiH za životno djelo.
* Zlatni prsten revije Svijet iz Sarajeva
* Nagrada 14. februar grada Mostara za mjuzikl s pjevanjem i baletom Magareći kvartet.
* više od trideset nagrada za glumačka ostvarenja na kazališnim festivalima u Jajcu i Brčkom

## Uloge
Glumio u brojnim predstavama, serijama i filmovima. 
Od filmova i serija spomenimo:

*Crvena prašina
*Naše malo misto
*Nova doba
*Mliječni put
*Maršal
*Magareće godine
*Bravo maestro
*Čovik i po
*Ljubav i poneka psovka
*Gruntovčani

Ante Vican je unatoč velikoj životnoj dobi bio u kalkulacijama hrvatskih redatelja za snimanje filmova. Antun Vrdoljak namjeravao je 2014. Anti Vicanu ponuditi ulogu u filmu o generalu Anti Gotovini, u kojoj bi odigrao ulogu jednog hrvatskog starog emigranta.

### Kazališni komadi
Kazališni komadi koje je napisao i režirao.

* mjuzikl s pjevanjem i baletom Magareći kvartet 
* Para bunci, bunci, bum
* Život i smrt Sokrata 
* adaptirao je Hasanaginicu po dramama istog imena koje su napisali Milan Ogrizović i Aleksa Šantić
* Gospodine, u Tebi je moja nada (djelo je o suđenju zagrebačkom nadbiskupu Alojziju Stepincu)

## Izvori
* Braco Ćosić: Umro glumac Ante Vican , HR - Radio Split, 21. ožujka 2014.
* bljesak.info: Preminuo glumac Ante Vican , bljesak.info, 22. ožujka 2014.
NK Imotski

**NK Imotski** je nogometni klub iz Imotskog.

## Historija

Nogometni klub Imotski je osnovan na Uskrs, 31. ožujka 1991. godine, na dan pogibije Josipa Jovića na Plitvicama. Prvi predsjednik kluba bio je Ante Đuka - Kris.  Ipak, klub je sljedbenik Mladosti iz Prološca osnovane 1974. godine, kasnije nazvane Imotska krajina. Imotski je s Imotskom krajinom u sezoni 2001./2002. zamijenio trećeligaški rang natjecanja drugoligaškim, jer Proložani nisu imali dovoljno novca za taj nivo natjecanja.

Najteže je bilo upravo 2002. godine, za opstanak u 2. HNL, kada je klub uspio, nakon sto je Marinko Boban preuzeo klub, u 15 kola sustići prednost Žminja od 14 bodova.

U sezoni 2011./2012. klub je ostvario najviši plasman u povijesti, 5. mjesto u 2. HNL. Sezonu kasnije klub je ispao u 3. HNL - Jug, ali je i osvojio županijski kup, te se kvalificirao u pretkolo Hrvatskog nogometnog kupa.

## Stadion

Gospin dolac naziv je dobio po zavjetnoj crkvici Gospe od Anđela koja se nalazi u njegovoj blizini. Nalazi se u vrtači podno imotske kule Topane, s koje se nakon oslobođenja od Turaka dometom topa određivala granica između Hrvatske, u to vrijeme u okviru Habsburške monarhije, i Osmanlijskog Carstva.Po prvobitnim je planovima trebao biti izgrađen za potrebe Mediteranskih igara u Splitu 1979. godine, ali gradnja je počela tek 1987. i trajala je dvije godine. Specifično zdanje kapaciteta je tri tisuće sjedaćih, te oko tisuću stajaćih mjesta.

## Grb

Grb NK Imotskog sastoji se od hrvatske šahovince unutar koje se nalazi Topana, koja asocira na grad Imotski. Šahovnica i Topana su obavijeni bijelom kružnicom u kojoj piše nogometni klub Imotski.

## Športska oprema

Igrači Nogometnog Kluba Imotski nose bijele (glavne tj. domaće) dresove marke Kappa. Na poleđini dresova pišu brojke igrača crnim slovima. Hlačice su također bijele boje, na lijevoj nogavici je znak marke Kappa a na desnoj broj igrača (isti kao na majici).

Gostujući dresovi (ponekad ih se koristi i doma) nogometnog kluba Imotski su marke Kappa. Gornji dio je cijeli crven. S prijeda dres na sebi nema nikakvih natpisa, dok na poleđini se nalaze brojevi igrača napisani bijelom bojom. Hlačice su bijele boje na kojima nepiše ništa.

## Navijači

Navijači nogometnog kluba Imotski su *Galantari*. Naziv su dobili po Matanu i ostalim galantarima iz popularne serije "Prosjaci i sinovi". Već desetak godina prate klub, a od lipnja  su službeno organizirani kao Udruga građana, na čelu s predsjednikom Markom Popićem.

## Poznati igrači
*Romano Obilinović
*Sandro Tomić (potpisao za klub 2008.)
*Ante Rebić
*Petar Šuto
*Ante Aračić
*Dalibor Mandarić
*Marko Zelenika
*Danijel Rašić
*Tomislav Duka
*Božo Mikulić

## Poznati treneri
Poznati igrači i treneri koji su bili trenerima u NK Imotskom.
*Vjeran Simunić
*Ivo Ištuk
*Davor Mladina
*Stanko Mršić
*Anel Karabeg

## Izvori i referencije

## Vanjske veze

* Službene stranice NK Imotski
* Službena stranica GZG-a
Silvija Talaja

**Silvija Talaja** (Imotski, 14. siječnja 1978.), je bivša hrvatska tenisačica.

## Karijera
Godine 1991. debitirala je na ITF turniru u Beogradu. Svoj prvi ITF naslov osvojila je 1996. godine u Makarskoj. Iste godine igra i svoje prvo WTA finale (Bol Open u Bolu na Braču), gdje je izgubila od Pizzichini.

Na Grand Slam turnirima debitira 1997. godine na Australian Openu, a svoju prvu pobjedu na *Grand Slamu* zabilježila je na Roland Garrosu iste godine. Ozljeda ramena nakon US Opena udaljila je je od tenisa do kraja godine. Godine 1998. od značajnijih rezultata zabilježila je samo polufinala Bola i Pattaye. Godine 1999. igra isključivo na WTA turnirima. Igrala je finale Hertogenboscha (izgubila od Brandi u 3 seta) i Portschacha (poraz od Habsudove). Kao 82. tenisačica svijeta, te godine postaje prvi hrvatski teniski reket. Godine 2000. osvojila je svoj prvi WTA turnir. Bio je to Gold Coast. Iste godine osvaja i Strasbourgi probija se među prvih 20 igračica svijeta.

2001. godine, osim polufinala Porta i četvrtfinala Gold Coasta nije imala zapaženijih nastupa. Nakon što je izbivala sa terena 7 mjeseci, u veljači 2002. godine vraća se u Top 100. Igrala je polufinale Aucklanda i četvrtfinala Memphisa. Nakon turnira u Varšavi, gdje je izborila polufinale, nije zabilježila pobjedu u sljedećih 10 susreta. Sve do turnira u Tokiu, kada je na putu do finala pobjedila i prvu nositeljicu, Japanku Sugiyamu. Godinu je upotpunila finalom parova u Varšavi na kojem je nastupala s Kulikovskajom. Godine 2003. igrala je četvrtfinala Hyderabada, Estorila, Bola i Helsinkija. U paru sa Perebiynis osvaja turnir u Sopotu i igra finale u Helsinkiju.

U 2004. godini zabilježila je četvrtfinale Seoula, 3. kolo Indian Wellsa i Roland Garrosa, te tri polufinala u parovima. Četvrto finale u karijeri u parovima igra 2005. godine sa Domachowskom na WTA turniru u Pattayi. Zapaženijih rezultata u singlu iste godine nije imala.

## Osvojeni turniri
### Pojedinačno

### Parovi

## Vanjske veze
* WTA profil
Modro jezero

**Modro jezero** jedno je od najljepših krških jezera u Hrvatskoj.

Razina njegove vode tijekom godine znatno oscilira tako da nisu rijetke godine kada potpuno presuši. U posljednjih deset godina ovo je četvrto presušenje (2011,2017,2020. i 2021.) Presušeno dno je 2021. god. pokazalo brojne promjene. U prvom redu to je urušavanje dijela njegovog dna s istočne, takozvane Bazaranske strane gdje su se stvorili novi izvori, odnosno uvori.

U tim slučajevima na njegovu dnu igra se nogomet. Tijekom ljetnih mjeseci uglavnom ima dovoljno vode za kupanje, a nije rijetkost ni da se igraju različiti vodeni sportovi. Posebna briga vodi se o kvaliteti vode i urednosti plaža. Postoji legenda o postanku ovog jezera zvana Gavanovi dvori.
## Reference

## Vanjske veze
* Imotski.net 
## Povezano
* Crveno jezero