open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ilghazi

**Najm ad-Din Il Ghazi ibn Ortoq** ili **Najm ad-Din Ilghazi ibn Artuq** (? - 8. novembar 1122) bio je turski velikaš iz dinastije Artukida koji je od 1107. do smrti vladao Mardinom, a od 1118. i Alepom.

Rodio se kao sin Artuka, osnivača dinastije. Njega i brata Sökmena je Tutuš I, seldžučki emir Damaska, ga je postavio za guvernera Jeruzalema. Godine 1096. su se braća nakon Tutuševe smrti upleli u sukob za vlast na Levantu - ispočetka se stavio na stranu Dukaka iz Damaska protiv Ridvana od Alepa. Svađa s Dukakom je dovela do njegovog kraćeg utamničenja, a ubrzo nakon toga su Fatimidi na čelu s vezirom Al-Afdal Shahanshahom zauzeli Jeruzalem 1098. Zbog toga se povukao u oblast Al-Jazira na sjeveru Mezopotamije, gdje su njegova braća ranije imali uporište. Ušao je u službu seldžučkog sultana Mahmuda I koji mu je u Bagdadu povjerio nadzor nad abasidskim kalifom. 

Godine 1104. mu je brat umro, te je Ilgazi otpušten iz Bagdada i postao poglavar porodice Artukida. Zahvaljujući tome je 1107/8. preuzeo Mardin od Sökmenovog sina Ibrahima. Odatle je nastojao proširiti svoju vlast kroz niz kratkotrajnih saveza s lokalnim seldžučkim velikašima i emirima u Siriji, a nije se ustručavao surađivati ni s križarskim državama. Jedan od primjera je bio pomoć križarima protiv seldžučkog pohoda koji će dovesti do bitke kod Sarmina 1115.

Najkorisnijim se, međutim, pokazao savez sa Ibn al-Khashshabom, radikalnim šijitskim kadijom Alepa, koji se zalagao za džihad protiv križara. Uz njegovu pomoć je 1118. zavladao Alepom. Sljedeće je godine poduzeo pohod protiv Kneževine Antiohije koji je doveo do bitke na Ager Sanguinisu gdje je vojska Rogera od Salerna uništena gotovo do posljednjeg čovjeka. Jedna od najimpresivnijih pobjeda islamske vojske tadašnjeg doba, međutim, nije iskorištena kako bi se Kneževina Antiohija dokrajčila, a što muslimanski kroničari obično tumače Ilgazijevoj prevelikoj sklonosti alkoholu i nemogućnošću održavanja discipline; takve navode je potvrdio i Walter Kancelar, jedan od rijetkih preživjelih križara koji je kao zarobljenik neko vrijeme proveo u Ilgazijevom logoru. Za samo dva mjeseca je Ilgazi prisiljen odustati od pohoda nakon što je s jeruzalemskim kraljem Balduinom II vodio krvavu i taktički neodlučenu bitku kod Haba.

Dvije godine kasnije je Ilgazi sklopio mir sa križarskim državama te se okrenuo na sjever i komandirao u velikom seldžučkom pohodu na Gruziju protiv kralja Davida IV. On je završio katastrofalnim porazom u bitci kod Didgorija zahvaljujući kojoj su Seldžuci izgubili Tbilisi.

Ilgazi je taj fijasko preživio i djelomično se iskupio 1122. godine kada je uspio zarobiti križarskog grofa Joscelina I od Edese. Iste godine je umro.
Bojko Borisov

**Bojko "Буци симитлийската булка" Metodijev Borisov** (; 13. juna 1959) je bugarski desničarski političar koji je od 2009. do 2013. vršio dužnost premijera Bugarske.

Pre ulaska u politiku je bio dugogogišnji takmičar i trener karatea, a također je radio kao instruktor u policijskim školama za komunističkog režima. Posle pada komunističkog režima je osnovao privatnu zaštitarsku kompaniju i služio kao telohranitelj političara kao što su Todor Živkov i Simeon II. Potonjem se pridružio kada je kandidat njegove stranke Nacionalni pokret Simeon II 2005. izabran u Narodnom sobranje. Iste godine se kao nezavisni kandidat takmičio i bio izabran za gradonačelnika Sofije, na koji položaj je formalno stupio 8. novembra 2005. 

Borisov je kao gradonačelnik izgradio reputaciju zalaganjem za red i zakon i "čvrstorukaške" metode obračuna sa organizovanim kriminalom. Godine 2006. je osnovao stranku GERB s kojom je 2007. pobedio na prvim bugarskim izborima za Evropski parlament, a 2009. i na parlamentarnim izborima nakon kojih je postao 50. predsednik vlade Bugarske.

Mandat mu je obeležila svetska i evropska ekonomska kriza, a Bugarska je ostala najsiromašnija zemlja Evropske unije. Uprkos toga, Bugarska je relativno dobro prošla u usporedbi sa drugim zemljama EU, pre svega zbog nekorištenja evra kao nacionalne valute te bega stranih preduzeća iz susedne ekonomskom i političkom krizom teže pogođene Grčke. Borisov je, međutim, bio predmet kritika zbog nekih autoritarnih tendencija vladavine i stvaranja kulta ličnosti u državnim i njegovoj stranci bliskim medijama. Također je kritikovano inzistiranje na liberalnoj ekonomskoj politici i masovnoj privatizaciji, uključujući penzione fondove, što je oborio bugarski Ustavni sud. 

Među privatizovanim preduzećima su se našle i kompanije za proizvodnju električne energije. Kada su one 2013. naglo podvostručile cene, došlo je do velikih nereda na ulicam Sofije. Borisov je nakon njih najavio ostavku rekavši "da ne želi biti deo vlade pod kojom policija tuče narod".

## Vanjske veze
Notni vrat

Nota (lat. *znak*) je znak za beleženje tonova u linijski sistem.

* Nota se astoji od:

# okrugle ili ovalne '''''notne glave''''' koja se, zavisno od notne vrednosti, može zatamniti.
# uspravne crte, ***notnog vrata*** koji se, zavisno od vrednosti note i njenog mesta u linijskom sistemu, dodaje sa desne ili leve strane notne glave: 
# ***[[Notni barjačić|barjačića]]*** na notnom vratu (ili više njih, zavisno od vrednosti note).

## Notni vrat

Kod manjih notnih vrednosti (počev od polovina note) notnoj glavi se dodaje **notni vrat**.

* **Notni vrat** (, , , ) se piše (*vidi notni primer desno*):

# do note **a<sup>1</sup>** *sa desne strane* notne glave - *nagore*,
# od note **h<sup>1</sup>** pa naviše, *sa leve strane* notne glave - *nadole*.

## Slučajevi u kojima se odstupa od datog pravila

* Ako se note spajaju notnim rebima, onda se odstupa od gornjeg pravila. Naime, položaj notnih crta i rebara diktira veći broj nota u gornjem ili donjem delu linijskog sistemu (*vidi notni primer desno*).
* U slučajevima da se na jednom linijskom sistemu nalaze dva glasa, onda se notne crte za *gornji glas* okreću *naviše*, a za *donji glas - naniže*, bez obzira na položaj nota u linijskom sistemu (*vidi notni primer ispod*).

## Povezano
* Notna vrednost
* Notna glava
* Tonski sistem

## Reference
Gormond od Picquignyja

**Gormond od Picquingnyja** (; također poznat i po imenima *Garmond*, *Gormond*, *Germond*, *Guarmond*, *Waremond* ili *Warimund*; prije 1069 - 1128) bio je latinski patrijarh Jeruzalema od 1118. do smrti.

Rodio se u plemićkoj porodici iz francuske Pikardije, te neko vrijeme bio feudalni gospodar Picquignyja. Imao je suprugu po imenu Béatrix de Daours, a s njom i petoro djece, uključujući sina Gerarda koji će naslijediti njegovo leno.

Dužnost patrijarha u Jeruzalemu je preuzeo nakon smrti svog prethodnika Arnulfa od Chocquesa. Godine 1120. je sazvao Sabor u Nablusu čije su odluke predstavljale svojevrsni konkordat između Crkve u Outremeru i Jeruzalemskog Kraljevstva. Mnogo poznatija je bila odluka da se odobri rad grupe vitezova na čelu sa Hugues de Payensom koji će kasnije postati poznati kao templari. Godine 1123. je pak njegovim posredovanjem sklopljen sporazum o vojnom savezu između Jeruzalemskog Kraljevstva i Republike Venecije koji je po njemu dobio ime *[[Pactum Warmundi]]*. Sačuvana je i njegova koresponedncija sa španskim historičarem Diegom Gelmirezom, nadbiskupom Santiaga de Compostele. Gormond, koji je u kronikama opisan kao dobar i vjeran prijatelj kralja Balduina II je umro 1128.
Romain od Le Puya

**Romain od Le Puya** (Roman; ; ) bio je francuski vitez i učesnik Prvog križarskog rata, koji je, prema nekim izvorima od 1128. do 1126. služio u ime jeruzalemskog kralja služio kao gospodar Oultrejordaina (Transjordanije). Prvi put se navodi kao pratitelj papskog legata Adhemara od Le Puya kome je najvjerojatnije bio rođak. Prema nekim izvorima ga je kralj Balduin II na to mjesto imenovao 1128. Oko godine 1134. je sudjelovao u ustanku Huguesa II od Jaffe zbog čega ga je kralj Fulk protjerao i dao njegove posjede Paganu Batleru.
Cantref

__NOTOC__

**Cantref** () je bila upravna jedinica u srednjovjekovnog Walesu, koja je posebnu važnost imala za provođenje velških zakona. Naziv "cantref" dolazi od riječi "*Cant*" ("stotina") i "*tref*" ("gradić" u suvremenom velškom, dok je u srednjem vijeku označavala bitno manja naselja). Sva zemlja u Walesu se dijelila na cantrefe koji su se potom dijelili na manje cymydau (commotes). Koliko je ta podjela bila čvrsta, svjedoči i da se po njoj dijele današnji lokalni dijalekti velškog. Svaki cantref je imao vlastiti sud, čiji bi članovi obično činili "*uchelwyr*", glavni zemljoposjednici, a predsjedao kralj ako bi se po progodi našao u cantrefu. 

## Cantrefi Walesa

### Deheubarth
* Penweddig
* Is Aeron
* Uwch Aeron
* Cemais
* Pebidiog
* Rhos
* Deugleddyf
* Penfro
* Cantref Gwarthaf
* Emlyn
* Y Cantref Mawr
* Y Cantref Bychan
* Eginog

### [[Kraljevina Gwynedd]]
* Arllechwedd
* Cemais
* Aberffraw
* Rhosyr
* Arfon
* Arllechwedd
* Llŷn
* Dunoding
* Rhos
* Rhufoniog
* Dyffryn Clwyd
* Tegeingl

### Powys
* Maelor
* Penllyn
* Swydd y Waun
* Arwystli
* Mochnant
* Cyfeiliog
* Caereinion
* Mechain
* Cedewain

### [[Rhwng Gwy a Hafren]]
* Gwrtheyrnion
* Elfael
* Maelienydd
* Buellt

### Morgannwg
* Gorfynydd
* Gwynllwg
* Gŵyr
* Penychen
* Senghenydd

### Gwent
* Gwent Is coed
* Gwent Uwch-Coed

## Povezano
* Ergyng
* Hundred (upravna jedinica)

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
*
Banjani

**Banjani** mogu biti:

*Banjani (pleme), pleme u Crnoj Gori u Staroj Hercegovini

ili:

*Banjani (Ub), naselje u Srbiji, u opštini Ub
*Banjani (Sokolac), naselje u Bosni i Hercegovini, u opštini Sokolac
*Banjani (Bosanska Krupa), naselje u Bosni i Hercegovini, u opštini Bosanska Krupa
*Banjani (Čučer-Sandevo), naselje u Severnoj Makedoniji, u opštini Čučer-Sandevo

:ili:

*Gornji Banjani, naselje u Srbiji, u opštini Gornji Milanovac
*Donji Banjani, naselje u Srbiji, u opštini Ljig
Joscelin I od Edese

**Joscelin od Courtenaya** (), poznatiji kao **Joscelin I** (? - 1131) bio je križarski vođa i feudalni gospodar koji je od 1115. vladao Galilejom, Turbesselom te kao grof Edese od 1118. do smrti. Smatra se jednim od najistaknutijih križarskih vladara, čija je vojnička sposobnost omogućila opstanak Edesi kao najugroženijoj od svih križarskih država. 

U Svetu zemlju je došao za vrijeme Križarskog rata 1101. godine te je ušao u službu svog rođaka, grofa Balduina od Edese. Godine 1104. je bio zarobljen u bitci kod Harrana, ali mu je kasnije otkupljena sloboda. Balduin mu je oko 1113. dao Turbessel, ali se s njime posvađao te mu je oduzeta; bijesni Joscelin je otišao u Jeruzalemsko Kraljevstvo gdje mu je Balduin I dao Galileju.

Kada je 1118. Balduin I umro, Joscelin se smjesta pomirio sa svojim rođakom i podržao njegov izbor za jeruzalemskog kralja. Balduin od Edese je tako postao kralj Balduin II, a za nagradu je Joscelin postao grof Edese. Zajedno su se borili protiv lokalnih muslimanskih velikaša, a 1123. su zajedno zarobljeni. Obojica su izbavljeni u prepadu koji su izveli njihovi armenski saveznici prerušeni u trgovce. Godine 1125. je Joscelin sudjelovao u križarskoj pobjedi u bitci kod Azaza.

Godine 1131. je prilikom opsade zamka nedaleko od Alepa teško ozlijeđen kada je pod njim kolabirao saperski tunel. Nedugo potom je, čuvši kako danišmendski emir Ghazi nastoji zauzeti tvrđavu Kaysun naredio da ga u nosiljci nose ispred vojske koja se Danišmendima trebala suprostaviti. Ghazi je, čuvši za to, odustao od opsade. Joscelin je nedugo potom umro.

## Literatura
* Runciman, Steven. *A History of the Crusades: Vols. I-II*. Cambridge University Press 1951
Lori (marz)

**Marz Lori** () predstavlja jednu od 11 administrativnih jedinica u Republici Jermeniji, odnosno jedan od 10 marzeva.

Nalazi se u severnom delu zemlje, uz granicu sa Gruzijom. Na istoku je omeđena teritorijom marza Tavuš, na jugu su Kotajk i Aragacotn, a na zapadu Širak. Sa površinom od 3.789&nbsp;km² treća je po površini administrativna celina Jermenije (iza Geharkunika i Sjunika). Na teritoriji ovog marza je 2010. živelo 281.000 stanovnika.

Administrativni centar marza je grad Vanadzor, a veći gradovi su jopš i Stepanavan i Spitak.

U ovoj oblasti se nalaze manastiri Sanajin i Ahpat koji su na listi Uneskove svetske baštine te manastir-tvrđava Ahtala iz X veka.

## Vanjske veze
* Podaci o marzu Lori na sajtu Ministarstva urbanizma Jermenije 
* Turistički vodič kroz Lori
* Spisak kulturno-istorijskih spomenika u Lori marzu
* Sakralni objekti u Loriju
* Regionalni turizam/Lori
Studio Ghibli

je japanski anime filmski studio sa sjedištem u Koganeiju, četvrti Tokija. Studio je stekao slavu po anime filmovima 1990-ima i 2000-ima, a osnovan je u lipnju 1985. nakon uspjeha anime filma *[[Nausicaä of the Valley of the Wind|Nausikaja iz vjetrovite doline]]*, uz kapital Tokuma Shotena. Osnovali su ga Hayao Miyazaki, Isao Takahata, Toshio Suzuki i Yasuyoshi Tokuma. Logo studija je mačkoliko biće Totoro, iz Miyazakijeva anime filma *[[My Neighbor Totoro|Moj susjed Totoro]]*. Sam naziv, "Ghibli", znači "topli vjetar koji puše kroz Saharu". Taj su naziv koristili talijanski avioni izviđači tijekom Drugog svjetskog rata. Miyazaki, koji voli avione i Italiju, je nazvao studio po njima.

Studio Ghibli je do 2013. proizveo sedamnaest dugometražnih filmova, počevši od *[[Castle in the Sky|Dvorca na nebu]]* 1986. Usljedili su *[[Grave of the Fireflies|Groblje krijesnica]]* (1988.), *[[My Neighbor Totoro|Moj susjed Totoro]]* (1988.), *[[Kiki's Delivery Service|Dostavna služba dobre vještice Kiki]]* (1989.), *[[Only Yesterday (film, 1991)|Only Yesterday]]* (1991.), *[[Porco Rosso]]* (1992.), *[[Pom Poko]]* (1994.), *[[Whisper of the Heart (film)|Šaptaj srca]]* (1995.), *[[Princess Mononoke|Princeza Mononoke]]* (1997.), *[[My Neighbors the Yamadas|Moji susjedi, Yamade]]* (1999.), *[[Spirited Away|Avanture male Chihiro]]* (2001.), *[[The Cat Returns|Povratak mačke]]* (2002), *[[Howl's Moving Castle (film)|Howlov pokretni dvorac]]* (2004.), *[[Tales from Earthsea (film)|Tales from Earthsea]]* (2006.), *[[Ponyo]]* (2008.), *[[Arrietty]]* (2010.), i *[[From Up on Poppy Hill]]* (2011.). Šestnaest filmova je bilo kritički i komercijalni uspjeh, uz iznimku *Tales from Earthsea*, koji je bio komercijalni uspjeh, ali nije bio osobito hvaljen. Studio je proizveo i nekoliko kratkometražnih filmova i TV reklama, kao i *[[Ocean Waves (film)|Oceanske valove]]*, TV anime film. Osam filmova studija se 2013. nalazilo na popisu 15 najkomercijalnijih anime filmova Japana, a najviše je zaradio *Avanture male Chihiro*, preko 264 milijuna $ diljem svijeta.

Mnogi anime filmovi Ghiblija su osvojili i nagrade u slavnom časopisu *Animage*, koji sastavlja popise najboljih animea svake godine. 2002., *Avanture male Chihiro* je osvojio nagrade Zlatnog medvjeda, Oscara za najbolji animirani film.

## Reference

## Vanjske veze

* Ghibli online
* Fan page
Oultrejordain

**Oultrejordain** (na francuskom doslovno "Prekojordanje"), formalno **Gospodstvo Oultrejordain** ili, rjeđe, **[[Transjordanija]]**, je izraz koji se u vrijeme križarskih ratova koristio za teritorije pod kontrolom križara istočno od rijeke Jordan.

Područje koje je u biblijska vremena obuhvaćalo zemlje Edom i Moab, su prije Prvog križarskog rata kontrolirali Fatimidi. Bilo je to relativno pustinjsko, slabo naseljeno područje s nedefiniranim granicama, ali blizu važnih trgovačkih i hodočasničkih ruta između Sirije i Arabije. Jeruzalemski kralj Balduin I je na njega počeo slati ekspedicije još 1100. ali je konačna kontrola uspostavljena tek s izgradnjom strateškog zamka Montreal. Godine 1118. je uprava povjerena Romanu od Le Puya, ali je tek 1126. Pagan Vinar dobio feudalnu titulu "gospodar" (). Novi entitet je bio u vazalnom odnosu prema jeruzalemskim kraljevima, sve do Raynalda od Chatillona koji je počeo iskazivati sve veću samovolju, ali i agresivnost prema muslimanskim hodočasnicima. To je Saladin iskoristio kao izgovor za invaziju koja će dovesti do bitke kod Hatina i pada Jeruzalema 1187. Pojedine križarska uporišta u Outlejordainu su se održala još dvije godine kasnije.

Poslije toga su titulu gospodara Outlejordaina pojedini evropski feudalci simbolički koristili sve do 14. vijeka.

## Gospodari Oultrejordaina

* Roman od Le Puya (o. 1118&ndash;1126)
* Pagan Vinar (1126&ndash;1147)
* Maurice od Transjordana (1147&ndash;1161)
* Philippe od Millya (1161&ndash;1168) i njegova supruga Isabella, kćer Mauricea
** Stephanie de Milly, kćer i nasljednica, u čije ime su vladali muževi:
* Onfroy III od Torona (1168&ndash;1173), prvi muž Stephanie
* Miles od Plancyja (1173&ndash;1174), drugi muž Stephanie
* Raynald od Châtillona (1176&ndash;1187), treći muž Stephanie.
* Onfroy IV od Torona (1187&ndash;1197), sin Stephanie iz braka za Onforya III, titularni knez Oultrejordain, gospodar Torona
* Alice od Armenije (1197&ndash;1199?), nećaka Onfroya IV od Torona

## Literatura
* John L. La Monte, *Feudal Monarchy in the Latin Kingdom of Jerusalem, 1100-1291*. The Medieval Academy of America, 1932. 
* Jonathan Riley-Smith, *The Feudal Nobility and the Kingdom of Jerusalem, 1174-1277*. The Macmillan Press, 1973. 
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, Vol. II: The Kingdom of Jerusalem and the Frankish East, 1100-1187*. Cambridge University Press, 1952.
* Steven Tibble, *Monarchy and Lordships in the Latin Kingdom of Jerusalem, 1099-1291*. Clarendon Press, 1989.

## Povezano
* Outremer
Kipčaci u Gruziji

Kipčaci, i u manjoj mjeri Kumani su imali važnu ulogu u historiji srednjovjekovne Gruzije, prije svega kao izvor ljudstva, ali i političke stabilnosti, koja je omogućila gruzijskim kraljevima da u 12. i 13. vijeku očuvaju nezavisnost svoje države.

Kontakti između nomadskih Kipčaka koji su kao nomadi živjeli u stepama današnje Rusije i Gruzijaca na Kavkazu su postojali i ranije, ali je prvi koji ih je masovno angažirao bio kralj David IV "Graditelj, nastojeći otkloniti opasnost od Turaka Seldžuka koji su zauzeli velike dijelove Gruzije, i izazvali depopulaciju njenog ostatka. Prema navodima gruzijskih kronika, David je znao za borbenu vrijednost Kipčaka te je svog izaslanika Giorgija od Čkondidija poslao na dvor kipčačkog kana Otroka. On je ugovorio ne samo brak Davida s kanovom kćerkom, nego i doseljavanje 40.000 Kipčaka s porodicama u Gruziju. U zamjenu za zemlju, Kipčaci su se obavezali boriti za kralja Davida. Taj se potez pokazao korisnim već 1121. kada su Kipčaci pomogli da odlučno porazi Seldžuke u bitci kod Didgorija te zauzme Tbilisi i mnoga druga gruzijska područja izgubljena prethodnih vijekova.

Veliki broj Kipčaka je nakon tih događaja ostao u Gruziji, prešao na pravoslavlje, a s vremenom ušao i u državnu upravu, čime je sprečavao intrige između tradicionalnih gruzijskih plemićkih klanova. Otpor gruzijske aristokracije prema toj politici je prisilio kraljicu Tamar da otpusti Kipčake iz državne uprave. Zbog toga je odanost Kipčaka počela slabiti, te je u 13. vijeku dio njih prešao na stranu Horezma, a potom i Mongola. Tada počinju nestajati iz gruzijskih zapisa.

## Literatura

* Anchabadze, G.Z. (1980), *The Qipchaks in Georgia*. — “Problems of Modern Study of Turks”. Alma-Ata (a publication in Russian)
* Chkhataraishvili, K. (1986), *The Kipchak Resettlement in Georgia 1118*, in: Georgian Soviet Encyclopedia (*Encyclopaedia Georgiana*), Tbilisi (in Georgian) 
* Golden, PB (1984), *Cumanica I: the Quipchaqs in Georgia*, Archivum Eurasiae Mediiaevi 4: 45-87
* Kirzioglu, MF (1992), *The Qipchaks in the Upper Valley of the Kura River*, Ankara (in Turkish)
* Rapp, SH (2003), *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, Peeters Bvba 
* Suny, RG (1994), *The Making of the Georgian Nation: 2nd edition*, Indiana University Press, 
* Wink, Andre (2001), *Nomads in the Sedentary World*, Routledge (UK)
Protest (razvrstavanje)

**Protest** može značiti:

* Protest, naziv za energični javni prigovor
* Protestna pjesma, žanr pop muzike, - popularan 1960-ih
* Protest (film), britanski film iz 1966.
* Protest (pravo), termin iz građanskog prava
Olegarije

Sveti **Olegarije Bonestruga** (od germanskog *Oldegar*, , , ; 1060 &ndash; 6. mart 1137) bio je biskup Barcelone od 1116. te nadbiskup Tarragone od 1118. do smrti. Poznat je kao bliski prijatelj i suradnik grofa Ramona Berenguera III od Barcelone koga je često pratio na njegovim vojnim pohodima. Olegarije je od strane crkve kanoniziran 1675. a glavno svetište mu je grob u pobočnoj kapeli Krista Lepantskog u barcelonskoj katedrali. Kanonizacija se temeljila na hagiografiji' 'Vitae sancti Ollegarii* iz 14. vijeka, temeljenoj na izgubljenom tekstu iz 12. vijeka koje je sastavio Olegarijev suvremenik iz Barcelone [[Renald Gramatičar]].

== Reference ==


== Literatura ==
<div class="references-small">
* Bishko, Charles Julian. [http://libro.uca.edu/bishko/spr1.htm "The Spanish and Portuguese Reconquest, 1095&ndash;1492".] *A History of the Crusades, vol. 3: The Fourteenth and Fifteenth Centuries*. Harry W. Hazard, ed. Madison: University of Wisconsin Press, 1975.
* Bisson, Thomas N. *The Medieval Crown of Aragon: A Short History*. Oxford: Clarendon Press, 1986. .
* Brodman, James William. [http://libro.uca.edu/charity/charity.htm *Charity and Welfare: Hospitals and the Poor in Medieval Catalonia*.] University of Pennsylvania Press, 1998.
* Fletcher, R. A. [http://links.jstor.org/sici?sici=0080-4401%281987%295%3A37%3C31%3ARACISC%3E2.0.CO%3B2-D "Reconquest and Crusade in Spain, c. 1050&ndash;1150."] *Transactions of the Royal Historical Society*, 5th Ser., *'37** (1987), pp.&nbsp;31&ndash;47.
* Freedman, Paul H. [http://libro.uca.edu/vic/vic.htm ''The Diocese of Vic: Tradition and Regeneration in Medieval Catalonia''.] New Jersey: Rutgers University Press, 1983.
* McCrank, Lawrence J. "The Foundation of the Confraternity of Tarragona by Archbishop Oleguer Bonestruga, 1126&ndash;1129." ''Viator'', **9''' (1978) pp.&nbsp;157&ndash;168.
Saigyo

bio je japanski pjesnik iz kasnog Heian i ranog Kamakura perioda.

Rođen je kao **Satō Norikiyo** (佐藤 義清) u obitelji plemića u blizini Kyota. Kao mladić je neko vrijeme služio kao tjelohranitelj umirovljenog cara Tobe, ali je tu službu napustio kako bi postao budistički redovnik. Često je putovao Japanom kako bi pronašao inspiraciju za svoju poeziju. U njegovo vrijeme se u Japanu zbivala tranzicija moći i uticaja sa dvorskih službenika i birokrata prema ratničkoj klasi samuraja. To, kao i uvjerenje da budizam slabi, se odrazilo u melankolični ton njegovih pjesama. Bio je prijatelj kasnijeg književnog teoretičara Fujiwara no Teike.

## Izvori

## Vanjske veze
* Classical Japanese Database - has some poems by Saigyō in translations and in the original Japanese
* digital 西行庵 
* 山家集の研究
Veliki majstor

**Veliki majstor** (također **veliki meštar**), titula koja se obično koristi za čelnike vjerskih, vojničkih (viteških) redova ili sličnih organizacija (kao Oranjski red). U srednjem vijeku se u nekim slučajevima, kada su redovi poput templara i Livonskih mačonosaca, djelovali kao država u državi, veliki majstor mogao smatrati državnim poglavarom i/li šefom vlade. To se danas očuvalo kod Suverenom Vojničkom Redu Malte.

Slobodni zidari danas titulu "velikog majstora" koriste za čelnike svojih Velikih loža (Velikih orijenata).

Titula danas uglavnom ima počasne konotacije, za što je primjer Red Zlatnog runa čiji su pripadnici evropski plemići.

## Povezano

* veliki majstor (slobodno zidarstvo)
Protest (pravo)

**Protest** (od latinskog glagola: *protestari* = protiviti se) je termin iz građanskog prava, to je službena sudska potvrda da mjenica nije u roku plaćena.

Ili pravničkim jezikom, rečeno, *Protest* je javna isprava, kojom je nadležno tijelo potvrdilo nastupanje barem jedne od činjenica koje zakonitom imaocu mjenice daju pravo mjeničnog regresa i kojom se ujedno svjedoči kako je imalac mjenice poduzeo sve propisane za to potrebne radnje. Ako mjenični ovlaštenik podnese mjenicu na akcept, a trasat odbije akceptirati mjenicu ili je akceptira samo djelomično ili propusti datirati mjenicu koja dospijeva na određeno vrijeme po viđenju, ili ako trasat o dospijeću ne isplati čitavu mjeničnu svotu, mjenični ovlaštenik ima pravo podići - *protest* odnosno zahtijevati od nadležnog tijela da potvrdi postojanje činjenice - koja se stvarno dogodila. 
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Protest'' na portalu Limun
Knut Lavard

**Knut Lavard** (; 12. mart 1096 &ndash; 7. januar 1131) bio je danski princ poznat kao prvi vojvoda Schleswiga, odnosno prvi granični princ koji je bio istovremeno vazal danskih i njemačkih vladara, stvorivši tako viševjekovni spor oko Južnog Jyllanda. Knut Lavard je također poznat kao predak loze Valdemarskih (*Valdemarerne*) kraljeva.

Rodio se kao jedini zakoniti sin kralja Erika I Svedobrog i kraljice Boedil Thurgotsdatter. Oba roditelja je izgubio na njihovom hodočašću u Svetu zemlju 1103. S obzirom da je bio dijete, plemićka skupština je za novog kralja izabrala njegovog strica Nielsa. Godine 1115. mu je Niels dao Vojvodstvo Schleswig i grofovsku titulu (*jarl af Sønderjyll*') i zadatak da suzbija napade slavenskih Bodriča na južnu Dansku. U tome se pokazao izuzetno uspješan, spriječivši Bodriče ne samo u napadu na Dansku, nego i na Sveto Rimsko Carstvo. Brzo se povezao sa carem Lotarom III i počeo koristiti vojvodsku titulu (*Hertug af Slesvig*).

Historičari navode kako je Knut stekao ogromnu popularnost u Danskoj, dijelom zbog nastojanja u domovinu iz Njemačke uveze ideale viteštva, a dijelom i svojim privlačnim fizičkim izgledom. Bio je oženjen za kijevsku princezu Ingeborg, kćer kneza Mstislava I, s kojom će imati četvoro djece, među kojima buduću norvešku kraljicu Christinu i budućeg danskog kralja Valdemara I.

Dio Danaca je, zbog bliskosti s njemačkim vladarom, u Knutu vidio opasnost po nezavisnost zemlje. Erik, a prije svega njegov sin Magnus Jaki su u njemu vidjeli opasnost po svoje prijestolje. 7. januara 1131. je Knut mučki ubijen u šumi Haraldstedt. Naručitelj ubistva se nikada nije precizno otkrio, iako su bijesni Knutovi pristaše upirali prstom na Magnusa Jakog. To je izazvalo dugotrajni građanski rat koji će završiti 1157. godine dolaskom na prijestolje Valdemara. On je poslije uspješno izlobirao da mu se otac (ubijen kada je on još bio u majčinoj utrobi) proglasi svecem.

## Preci



## Reference

## Literatura
* 
* Attwater, Donald and Catherine Rachel John (1993) *The Penguin Dictionary of Saints*. 3rd edition. (New York: Penguin Books) 
* Mortensen, Lars Boje (2006) *The Making of Christian Myths in the Periphery of Latin Christendom (Ca. 1000-1300)* (Museum Tusculanum Press) 

## Vanjske veze
* Knut Lavards Kapel 
* St Knud Lavard Church
* Sannt Knud Lavard School 
* Crucifix for Knud Lavard 

|-
Rufaije

**Rifai** ili **Rifa'i**, takođšer **Rifa'iyya** ili **Rifa'iya**) (arapski, الرفاعية) je sufistički vjerski red (tarikat) koji je ime dobio po svom osnivaču Ahmed ar-Rifa'iju. Njegovi pripadnici se zovu **rufaije** ili **rifaije**. 

Red je osnovan u močvarama Donjeg Iraka između Vasita i Basre. Najveću popularnost je uživao do 15. vijeka, nakon čega je primat prepustio kadirijama. Danas je posebno uticajan u Kairu. 

Najajpoznatija karaktersitika rifaije je njihov način praktikovanja slavljenja Boga (Zikra), prilikom kojeg oni probadaju svoje lice iglama, a često njihov zikr uključuje i igre sa vatrom. 

Rufaije djeluju i na području bivše Jugoslavije, a u BiH je najpoznatija tekija džamija Mimar Sinan. Jedan od najpoznatijih bosanskohercegovačkih rufaija je bio Mustafa Karkin. 

## Izvori

## Vanjske veze
* Bosworth, C.E. "Rifa'iyya." *Encyclopedia of Islam, Second Edition*(2010). *Brill Online*. Web. 1 April 2010.
* Margoliouth, D.S. "al-Rifa'i b. 'Ali, Abu 'l-Abbas." *Encyclopedia of Islam, Second
Edition*(2010). *Brill Online*. Web. 1 April 2010.
* Trimingham, J. Spencer. *The Sufi Orders in Islam.* New York: Oxford U, 1973.
* International Rifai Dervish Order - rifai.org
* Website of a Rifai Qadiri group 
* Ahmed er Rifai - Rifai Dervishes www.rifai.org
* http://www.jabalalqaf.org
Christina Knutsdatter

**Christina Knutsdatter od Danske**, u Norveškoj poznata kao **Kristin Knutsdotter**, (o. 1118 – iza 1139) bila je danska princeza i norveška kraljica, odnosno supruga kralja Magbnusa IV. 

Christina je bila dijete danskog princa Knuta Lavarda i kijevske princeze Ingeborg. Brak za Magnusa je uredila njena tetka Malmfred, bivša kraljica Norveške i bivša pomajka of Magnusa, koja je istovremeno bila supruga Christininog strica princa Erika. Christine se vjerila 1131, a brak je sklopljen 1132/33.

Njen suprug Magnus je podržavao borbu njenog oca Knuta i strica Erika protiv kralja Nielsa od Danske. Godine 1133. su se Erik i Malmfrid iz Danske sklonili u Norvešku kod Magnusa. Kada je Christine doznala da ih Magnus planira izdati, Christine ih je upozorila na opasnost. Erik i Malmfrid su pobjegli s dvora i sklonili se kod suparničkog kralja Haralda IV. Magnus se tada rastavio od Christine.

## Preci



## Literatura
* Alf Henrikson: *Dansk historia* (Danish history) (1989) (Swedish)
* Sven Rosborn (In Swedish): *När hände vad i Nordens historia* (When did what happen in the historiy of the Nordic countries) (1997)
* Edvard Bull. »Magnus Blinde» I: *Norsk biografisk leksikon*, 1. utg. Bd 9. 1938
* Nils Petter Thuesen. »Magnus 4 Sigurdsson Blinde» I: *Norsk biografisk leksikon*, 2. utg. Bd 6. 2003.
* Knut Helle. *Aschehougs Norgeshistorie. Bd 3. Under kirke og kongemakt*. 1995
Azaz

**Azaz** ( / ALA-LC: *A‘azāz*) je gradić u Siriji, smješten oko 30 km sjeverozapadno od Alepa. Nalazi se u neposrednoj blizini današnje granice s Turskom, a poznat je kao poprište bitke kod Azaza u kojoj su križari 1125. nanijele poraz Turcima Seldžucima.

Grad je poznat i po tome što su u ljeto 2012. godine, za vrijeme građanskog rata njime ovladali pobunjenici nakon višemjesečnih borbi. sa snagama vjernim predsjedniku Bašaru al-Asadu.

## Izvori

* Smail, R. C. *Crusading Warfare 1097-1193.* New York: Barnes & Noble Books, (1956) 1995.
Antipapa Grgur VIII

**Grgur VIII** (pravim imenom **Maurice Bourdin**; ; ? - 1137) bio je katolički antipapa koji je stolovao od 1118. do 1121. godine. 

Bio je rodom iz francuske pokrajine Limousin, a obrazovao se u Opatiji Cluny. Od 1099. je biskup u portugalskoj Coimbri, a od 1111. je nadbiskup Brage. Blisko je surađivao sa svojim zemljakom, grofom Henriqueom od Burgundije koji je Portugalom upravljao kao lenom stečenim od svojih leonskih sizerena. Sukob sa Bernardom de Sediracom, nadbiskupom Toleda i Primasom Španjolske je doveo do njegovog opozivanja u Rim gdje je morao odgovarati na razne optužbe pred papom Paskalom II. Međutim, brzo je stekao naklonost pape koji ga je učinio svojim bliskim suradnikom.

Godine 1117. je rimsko-njemački vladar Heinrich V, u jednoj od posljednjih eskalacija Borbe za investituru sa vojskom došao u Italiju kako bi izvršio pritisak na Paskala II. Papa i kurija su pobjegli u Benevento, a u Maurice Bourdin je ostao, prešao na Heinrichovu stranu i 23. marta 1117. ga okrunio za cara. Paskal je na to reagirao ekskomunikacijom Heinricha i Mauricea.

Paskal je umro u januaru sljedeće godine, te je za njegovog nasljednika izabran Gelazije II. Heinrich je ponovno došao u Rim, ali ga je Gelazije odbio sresti i pobjegao u Gaetu. U znak odmazde zbog takvog javnog poniženja, Heinrich je preko svojih pristaša među kardinalima dao izabrati Mauricea kao novog papu 10. marta 1118. Gelazije je na to odgovorio odlaskom u Kapuu gdje je 7. aprila ponovio ukaz ekskomunikaciji Heinricha i Mauricea.

Grgur je ostao stolovati u Rimu, ali je odlazak njegovog carskog zaštitnika na sjever oslabio njegov položaj, a još više Heinrichova spremnost na kompromis s novim papom Kalistom II. Kalist je uz podršku lokalnog stanovništva i normanskih vitezova natjerao Grgura da se povuče u Sutri gdje je u aprilu 1121. zarobljen. Odatle je premještan iz samostana u samostan sve dok nije umro u Opatiji Trinità della Cava kraj Salerna 1137. U međuvremenu je Kalist Konkordatom iz Wormsa 1122. okončao borbe za investituru.
Heinrich Gordi

**Heinrich Gordi** (; o. 1108 &nbsp;– 20. oktobar 1139) bio je njemački plemić i feudalni magnat iz kuće porodice Welf koji je od 1126. vladao kao vojvoda Bavarske (**Heinrich&nbsp;X**) te od 1137. do smrti kao vojvoda Saksonije (**Heinrich&nbsp;II**) i markgrof Toskane.

Rodio se kao dijete bavarskog vojvode Heinricha Crnog i Wulfhilde, kćeri saksonskog vojvode Magnusa. Preko majke je postao nasljednik dinastije Billung. Naslijedio je brojne posjede u Saksoniji, Švapskoj i Bavarskoj koje je dijelio s mlađim bratom Welfom. 

Kada je 1125. smrću Heinricha V izumrla Salijska dinastija, održan je izbor novog njemačkog kralja gdje je upravo Heinrich svojom moći i uticajem donio krunu saksonskom vojvodi Lotaru od Süpplingenburga. U znak zahvalnosti je Lotar 1127. za njega udao svoju kćer Gertrude i obećao mu nasljedstvo svojih posjeda. Heinrich je vjerno kralja služio u njegovom ratu protiv braće Hohenstaufen - švapskog vojvode Friedricha II (za koga je bila udana Heinrichova sestra Judith) i frankonijskog vojvode Konrada - koji je uspješno završen 1133. Potom je pratio Lotara na pohodu u Italiju gdje se istakao vojničkim sposobnostima i za nagradu dobio Toskanu

Kada je Lotar 1137. umro, Heinrich je od njega naslijedio Saksoniju, ali isto tako postao jedan od najizglednijih kandidata za novog kralja. Izborne knezove je, međutim, odbio svojim nedostatkom diplomatskih vještina te je kraljem postao Konrad. On je od Heinricha nastojao ishoditi da preda jednu od dva vojvodstva - Bavarsku ili Saksoniju. Kada je Heinrich to odbio učiniti, u julu 1138. mu je formalno oduzeta Saksonija. Do godine 1139. je Heinrich, međutim, uspio očistiti Saksoniju od Konradovih pristaša; prilikom pohoda na Bavarsku je iznenada umro.
Magnus IV od Norveške

**Magnus IV Sigurdsson** (o. 1115 – 12. novembar 1139), također poznat kao **Magnus Slijepi** () bio je kralj Norveške koji je vladao u dva navrata - od 1130. do 1135. te od 1137. do smrti.

Rodio se kao sin kralja Sigurda I Križara i njegove ljubavnice Borghild Olavsdotter. Nakon očeve smrti 1130. je bio prisiljen podijeliti vlast sa svojim navodnim stricem Haraldom Gilleom. Nakon višegodišnjih temeljitih priprema je otpočeo rat protiv Haralda, koji je 9. augusta 1134. teško poražen i prisiljen bježati u Dansku. Nakon toga je raspustio vojsku i krenuo prezimiti u Bergen. Harald je to iskoristio kako bi okupio novu vojsku i na prepad zarobio Magnusa kome je nakon toga odrezana noga, te je kastriran, oslijepljen.

Magnus je nakon toga poslan u samostan Nidarholm, ali je priliku za njegov povratak na vlast dalo ubistvo Haralda od strane još jednog kraljevskog pretendenta Sigurda Slembea 1136. Sigurd je nastojao legitimirati sebe tako što je Magnusa vratio iz samostana i proglasio su-kraljem. Protiv obojice je rat pokrenuo Haraldov sin Inge, koji se proglasio za novog kralja pod imenom "Inge I". Magnus je poražen od Ingea u bitci kod Minnea te prisiljen bježati u Dansku. Nakon neuspjelog pokušaja da se vrati uz pomoć danskog kralja Erika Emunea ponovno se pridružio Sigurd Slembeu. Njihove snage su se kod Holmengraa sudarile s vojskom Ingea i njegovog polubrata Sigurda II. Tada je Magnus poginuo.

Njegova vladavina je označila početak ere građanskog rata u Norveškoj koja će trajati sve do 1240.

## Preci



## Izvori


## Vanjske veze

* The saga of Magnus the Blinde and Harald Gille 
* The saga of the sons of Harald Gille
Eudes II od Burgundije

**Eudes II od Burgundije** (*Odo*; 1118 – 27. jun ili 27. septembar 1162) bio je vojvoda Burgundije od 1143. do smrti.

Eudes je bio najstariji sin vojvode Hugues II i Matilde de Turenne. Bio je oženjen za Marie de Champagne, kćer grofa Thibauda od Šampanje i Matilede od Koruške. Imali su troje djece:
* Alix (1146–1192), godine 1164. se udala za Archambauda († 1169), sina Archambauda VII († 1171), gospodara Bourbona
* Hugues III (1148–1192), njegov nasljednik
* Mahaut († 1202), udana za grofa Roberta IV od Auvergnea

## Vanjske veze
* Medieval Lands Project on Eudes II, Duke of Burgundy

{{Lifetime|1118|1162|Eudes 02, Burgundija§§
Nur ad-Din

**Nur ad-Din** (februar 1118 &ndash; 15. maj 1174), također poznat kao **Nur ed-Din** ili **Nur al-Din** (,  / ISO 233:  / ), puno ime *Nur ad-Din Abu al-Qasim Mahmud ibn Imad ad-Din Zangi*, bio je turski velikaš iz Zengidske dinastije koji je u ime Seldužčke dinastzije vladao Sirijom od 1146. do 1174.

Vladavinu mu je obilježila borba protiv križara pri čemu je nastavio politiku svog oca Zengija. Ispočetka je vladao samo Alepom, ali se iskazao kao sposoban vojskovođa. Godine 1149. je u bitci kod Inaba teško porazio vojsku antiohijskog kneza Raymonda koji je tom prilikom poginuo, a potom je njegovu glavu poslao kalifu u Bagdad. Uspješno se othrvao Drugom križarskom pohodu, a godine 1154. preuzeo vlast nad Damaskom čime je cijela Sirija postala ujedinjena pod njegovom vlašću. 1169. je svojom intervencijom zaustavio križarsku invaziju Egipta i stvorio uvjete za stvaranje saveza Egipta i Sirije s kojim će njegov nasljednik Saladin osloboditi Jeruzalem od križarske vlasti.

## Izvori

## Literatura
* *The Damascus Chronicle of the Crusades, Extracted and Translated from the Chronicle of [[Ibn al-Qalanisi]]*. H.A.R. Gibb, 1932 (reprint, Dover Publications, 2002)
* William of Tyre, *A History of Deeds Done Beyond the Sea*, trans. E.A. Babcock and A.C. Krey. Columbia University Press, 1943
* 
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, vol. II: The Kingdom of Jerusalem*. Cambridge University Press, 1952
Taira no Kiyomori

bio je japanski vojskovođa i političar iz vremena kasnog Heian perioda, poznat kao osnivač prve vlade pod hegemonijom samuraja u historiji Japana.

Otac mu je bio Taira no Tadamori nakon čije je smrti 1153. godine Kiyomori preuzeo vlast nad klanom Taira. Godine 1156. su on i Minamoto no Yoshitomo, vođa klana Minamoto, ugušili Hōgen ustanak. To ih je učinilo glavnim samurajskim vođama, ali i ljutim suparnicima. Tri godine kasnije, za vrijeme Heiji ustanka, Taira je pobijedio Yoshitomoa koji je tada poginuo, a Taira postao najjači klan. Međutim, Kiyomori se iskazao kao milosrdan prema Yoshitomovim sinovima Yoritomou, Noriyoriju i Yoshitsuneu što će kasnije njegov klan skupo koštati. 

Godine 1167. je postao *[[Daijō Daijin]]*, glavni ministar i de facto administrator carske vlade. To je izazvalo gnušanje među dvorjanima i službenicima iz tradicionalnih plemićkih kuća. Godine 1171. je Kiyomori uredo brak između cara Takakure i svoje kćeri Taira no Tokuko. Godine 1178. se rodio prvi sin, princ Tokihito. Sljedeće godine 1179. Kiyomori je organizirao coup d'etat i natjerao sve svoje suparnike da napuste dvor, napunio ispražnjene položaje svojim rođacima i zatvorio cara Go-Shirakawu. Konačno je 1180. Kiyomori nbatjerao cara Takakur da abdciria nakon čega je princ Tokihito postao car Antoku. 

Tako nagli porast bogatstva i moći klana Taira je izazvao negativne reakcije čak i među njegovim dotadašnjim saveznicima. Princ Mochihito, brat cara Takakure je pozvao pripadnike klana Minamoto na ustanak, što je sredinom 1180. označilo početak Genpei rata. Kiyomori je umro rano početkom sljedeće godine, ostavivši svom sinu Munemoriju vođenje klana koji će biti uništen godine 1185. Prema legendi je na samrti imao tako visoku groznicu da se svatko u njegovoj blizini opekao, te mu se tijelo nakon smrti moralo hladiti nekoliko sati.
Formalni čin otpada od Katoličke Crkve

**Formalni čin otpada od Katoličke Crkve** (lat. *actus formalis defectionis ab Ecclesia catholica*) bio je izvana potvrđeni pravni čin istupa iz Katoličke Crkve, koji je bio priznat između 1983. i 2009. u Zakoniku kanonskog prava s odgovarajućim pravnim učincima pobrojanim u kanonima 1086., 1117. i 1124. Koncept "formalnog" čina otpada bio je uži od onog "notornog" (javno znanog) otpada priznatog Zakonikom kanonskog prava iz 1917. te još uvijek uži od koncepta otpada "*de facto*". Godine 2006. Papinsko vijeće za zakonodavne tekstove specificiralo je u čemu se sastoji formalni čin otpada od Katoličke Crkve. Godine 2009. svi spomeni formalnog čina otpada od Katoličke Crkve i bilo kojih pravnih učinaka proisteklih iz njega uklonjeni su iz Zakonika.

## Procedura od 2006. do 2009.
Od 1983. do 2006. godine Katolička Crkva u Njemačkoj i nekim zemljama smatrala je formalni čin otpada od Katoličke Crkve izjavom koju je netko obznanio civilnim vlastima u svrhu izbjegavanja dodatnog poreza koji tradicionalno ubire država za dobrobit bilo koje Crkve čiji je dotični porezni obveznik član. Crkva je u tim zemljama ljude koji su dali takvu izjavu svrstala među one kojima se uskraćuju povlastice članstva u Crkvi kao što je crkveno sklapanje braka.

## Povezano
* popis bivših rimokatolika

## Referencije

## Vanjske veze

### Službeni dokumenti
* Tumačenje Svete Stolice o predmetu 13. ožujka 2006.
* Engleski prijevod ''Omnium in mentem'' s uklanjanjem formalnog čina otpada iz Zakonika kanonskog prava
* Ukidanje postupka
Gertrude od Süpplingenburga

**Gertrude od Süpplingenburga** (18. april 1115 – 18. april 1143) bila je njemačka plemkinja iz dinastije Süpplingenburg koja je zahvaljujući dva braka s feudalnim magnatima neko vrijeme bila markgrofica Austrije i Toskane, odnosno vojvotkinja Saksonije i Bavarske.

Rodila se kao kćer jedinica saksonskog vojvode Lotara od Süpplingenburga i njegove supruge Richenze od Northeima. Nakon što joj je otac 1125. izabran za novog njemačkog kralja, u znak zahvalnosti za podršku ju je 29. maja 1127. udao za bavarskog vojvodu Heinricha X Gordog. Zajedno s njim je imala sina koji će postati poznat kao Heinrich Lav.

Nakon Heinrichove smrti 1139. se Gertrud udala ponovno - 1. maja 1142. godine za markgrofa Heinricha II od Austrije. Umrla je na svoj 28. rođen. Heinrich se kasnije oženio za Teodoru Komnenu.

|-

|-

|-

|-

|-
Jezera (Tisno)

**Jezera** je naselje na otoku Murter od 960 stanovnika, u šibenskom arhipelagu.

## Geografija
Jezera leže na jugoistoku tog malog otoka, u uvali oblika potkove. Udaljena su svega 2 km od općinskog središta Tisno i oko 28 km od Šibenika.

Naselje je dobilo ime - zbog 2 povremene bare (jezera), pored mjesta. Blato (ili Jezero) isušeno je zbog malarije - početkom 20. vijeka, dok drugo - Lokva, postoji i danas za kišne sezone.

## Historija
Najstariji stanovnici Jezera bili su Liburni, o tome svjedoče ostatci dva groba u uvali Podjasenovac, i gradina - Pudarica, iznad uvale Murtar (2 km južno od mjesta), za koju se predpostavlja da je bila neka vrst stražarnice.

Najstariji trag postojanja Jezera od vremena Slavenskog doseljavanja na otok je iz 1298. godine.  
Broj stanovnika Jezera rastao je kako je jačao osmanski pritisak na zadarsko zaleđe.
Najstariji dio Jezera; Selo i Košuluk udaljeni su 500 m od mora, jer su se stanovnici sve do kraja 18. vijeka bojali gusarskih napada, tek od tad počeli su graditi kuće uz more.

## Spomenici i znamenitosti
U centru mjesta nalazi se barokna crkva - Gospa od Zdravlja iz 1722. sa zvonikom, visokim 32 m. 

## Privreda
Jezera je nekad bila težačko ribarsko mjesto, razvijenog maslinarstva i ovčarstva, poznato po svojim ribarima, koji su 1922. osnovali ribarsku zadrugu. 

U novije vrijeme je turizam je najznačajnija privredna grana mjesta, gostima smještaj nudi autokamp Jezera-Lovišća i privatni iznajmljivači. U Jezerima se nalazi i mala ACI marina. 

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Jezera'' na portalu Turistička zajednica mjesta Jezera
Gualdim Pais

Dom **Gualdim Pais** (1118–1195), bio je portugalski vojskovođa poznat kao jedan od vitezova kralja Afonso Henriquesa, križar, veliki majstor templara i osnivač grada Tomar.
Deizam

**Deizam** znači vjerovanje u postojanje Boga, u racionalnom smislu, bez vezanja za ijednu od trenutnih religija. Deisti ne vjeruju da se Bog prikazao čovjeku kroz riječi iz Biblije, Kur'ana i ostalih knjiga. Deisti se ne slažu sa vjerovanjima ateista da Bog ne postoji. Riječ *deizam* potiče od latinske riječi *Deus* što znači Bog. 

Na samom početku, na deizam se gledalo kao na jednu vrstu radikalnog kršćanstva koje nije vjerovalo u čuda, pojave i Bibliju. U kasnim godinama 20. stoljeća, deizam se ne asocira sa kršćanstvom niti i jednom drugom religijom. 

Deisti vjeruju u sljedeće stvari i principe:
* Bog je napravio svemir i sve u njemu, navio ga kao sat i distancirao se od njega.
* Bog se ne prikazuje niti je postojao u ljudskoj formi
* Čovjek se ne može približiti Bogu ni kroz jednu religiju ili rituale
* Bog nema odabrani narod
* Čuda se ne događaju

Trenutno ne postoji nijedno aktivno mjesto za molitvu niti bilo kakva hijerarhija ili organizacija deista.

## Vanjske veze

* Deizam
Système de la nature

***Sustav prirode, ili Zakoni fizičkog i moralnog svijeta*** (franc. *Système de la nature, ou Des loix du monde physique et du monde moral*), filozofsko djelo Paula Henrija Thiryja, barona d'Holbacha (1723.–1789.). Izvorno je objavljeno pod imenom Jeana-Baptistea de Mirabauda, umrlog člana Francuske akademije znanosti. D'Holbach je ovu knjigu napisao i objavio &ndash; vjerojatno uz pomoć Diderota, ali uz potporu Jacquesa-Andréa Naigeona &ndash; anonimno 1770. godine, opisujući svemir u pojmovima principâ filozofskog materijalizma: um je identificiran s mozgom, ne postoji "duša" bez živućeg tijela, svijet se ravna striktnim determinističkim zakonima, slobodna volja jest iluzija, ne postoje konačni uzroci, a što god se događa zbiva se zato što to neumoljivo mora. Najpoznatije jest to da djelo eksplicitno niječe egzistenciju Boga, tvrdeći da je vjerovanje u više biće proizvod straha, nedostatka razumijevanja i antropomorfizma.

Iako sâm nije bio znanstvenik, d'Holbach je bio znanstveno pismen i pokušao je razviti svoju filozofiju u skladu s poznatim činjenicama o prirodi i znanstvenim spoznajama toga vremena navodeći, primjerice, eksperimente Johna Needhama kao dokaz da se život mogao autonomno razviti bez intervencije božanstva. Njegova filozofija čini kritičnu razliku između mitologije kao više ili manje dobroćudna načina uspostavljanja zakonski uređene misli o društvu, prirodi i njihovim moćima na mase, i teologije. Teologija je naprotiv, kada se ona razdvaja od mitologije podiže moć prirode iznad prirode same i stoga otuđuje ovo dvoje (tj. "prirodu", sve što zaista postoji, od njezine moći, sada personificirane u biću izvan prirode), pogubna sila u ljudskim poslovima bez premca.

Knjiga je u svoje vrijeme bila smatrana ekstremno radikalnom, a popis ljudi koji su pisali pobijanja djela bio je podugačak. Rimokatolička crkva imala je svojeg nadasve istaknutog teologa Nicolasa-Sylvestra Bergiera koji je napisao pobijanje naslovljeno *[[Examen du matérialisme]]* ("Razmatranje materijalizma"). Voltaire je također dohvatio svoje pero radi pobijanja filozofije *Systèma* u članku "Dieu" u svojem *[[Dictionnaire philosophique]]u*, a Fridrik Veliki također je sastavio odgovor na nj. Njegovi su principi sažeto prikazani u popularnijem obliku u d'Holbachovu *Bon Sens, ou idées naturelles opposees aux idées surnaturelles*.

## Sažetak

## Izvori

## Vanjske veze
* The System of Nature--engleski prijevod
* ''The System of Nature, Volume 1'' pri projektu Gutenbergu
* ''The System of Nature, Volume 2'' pri projektu Gutenbergu
Carinik

**Carinik** (od car = onaj koji skuplja za cara) je službenik koji radi na granici i naplaćuje dažbine na uvoz robe u svoju zemlju, u skladu sa carinskim propisima te zemlje.
## Historija
Carinik je jedno od najstarijih zanimanja na svijetu, koje se spominje već u Bibliji. Izgleda da su se carinici pojavili sa prvim gradovima-državama, dakle gdje god je postojalo uređeno društvo, bilo je i carinika. Carinici su još od Antike bili nepopularni članovi društva, jer su po nalogu vlastodržaca ubirali poreze i druga obavezna davanja. U srednjem vijeku su uz carinike, pravo i obavezu da naplaćuju i prikupljaju poreze i druge namete imali i mlinari, pekari i druge zanatlije.
## Carinici danas
Danas su carinici u većini zemalja državni službenici, koji rade na graničnim prijelazima, i kontroliraju promet ljudi i roba preko svog prijelaza. I u skladu sa propisima svoje zemlje, naplaćuju dažbine na svaku uveženu robu (u pojedinim zemljama i na izveženu). Također paze da se u njihovu zemlju ne uvozi roba, koja je po zakonima njihove zemlje zabranjena. Time oni u ime države štite ekonomiju vlastite države, i pune budžet, pa na taj način i reguliraju trgovinsku razmjenu sa inozemstvom. 
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Carinici'' na portalu Vodič kroz zanimanja