open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Bigamist (razvrstavanje)

**The Bigamist** (na engleskom "bigamist") može označavati:

*''The Bigamist'' (film, 1921), britanski nijemi film iz 1921. godine, rež. Guy Newall
*''The Bigamist'' (film, 1953), američki igrani film iz 1953. godine, rež. Ida Lupino
**[[Il bigamo]]*, italijanska filmska komedija iz 1956. godine, rež. Luciano Emmer, ul. Marcello Mastroianni, u svijetu distribuiran pod naslovom *The Bigamist*
Zora Miljuš

**Zora Miljuš** (1900-1938) je bila istaknuta srpska revolucionarka i komunistkinja.

Zora Miljuš je bila poznata levičarska aktivistkinja u Beogradu. Bila je članica KPJ od osnivanja 1919. godine.

Zbog progona policije emigrirala je u Beč, a 1935. godine preselila se u Moskvu. Radila je u izdavačkom preduzeću Kominterne "Strani radnik" čiji je urednik jedno vreme bio njen muž Simo Miljuš, jedan od osnivača KPJ.

1938. godine je zajedno sa svojim mužem uhapšena tokom Velike čistke u Moskvi, a uskoro na osnovu isfabrikovanih optužbi oboje likvidirani.

Marta 1939. godine Josip Broz ju je, zajedno sa mužem Simom i drugim istaknutim komunistima, proglasio "destruktivnim elementom" i isključio iz KPJ tokom Velike čistke.

Miroslav Krleža je, zajedno sa drugim ubijenima, žali u svom dnevniku. Posle Staljinove smrti je rehabilitovana u SSSR-u.

## Izvori

## Povezano
* Komunistička partija Jugoslavije
* KPJ tokom Velike čistke
Ivan Korski

**Ivan Korski** je bio istaknuti jugoslovenski revolucionar i komunista.

Rođen je 1912. u Garešnici (ili Hrastovcu). Po zanimanju je bio inžinjer. Bio je član KPJ od 1929.

1939. godine Josip Broz ga je, zajedno sa drugim vođama KPJ, isključio iz Partije tokom Velike čistke.

31. maja 1941. je uhapšen u okupiranom Zagrebu. 9. srpnja 1941. godine ustaše su streljele Ivana Korskog u logoru Kerestinec zajedno sa još deset komunista i intelektualaca (Otokar Keršovani, Božidar Adžija, Ognjen Prica i ostali) za odmazdu ubistva Ljudevita Tiljka, šefa policijskog antikominističkog odjela u Zagrebu.

## Izvori

## Povezano
* Komunistička partija Jugoslavije
* KPJ tokom Velike čistke
The Naked Spur

***The Naked Spur*** () je američki vestern film snimljen 1953. u režiji Anthonyja Manna. Protagonist, koga tumači James Stewart, je lovac na ucjene koji u divljini nastoji uhvatiti odbjeglog ubicu (koga glumi Robert Ryan) te novcem od nagrade vratiti farmu koju je izgubio u građanskom ratu. Radnja prikazuje kako se prilikom potrage prisiljen udružiti sa rudarskim prospektorom (koga glumi Millard Mitchell) i odbjeglim oficirom (koga glumi Ralph Meeker), te kako će njihovo partnerstvo na iskušenje staviti brojne opasnosti, poteškoće, ali i pohlepa. *The Naked Spur,* koji je gotovo u potpunosti snimljen na terenu umjesto u studiju, se smatra još jednom od uspješnih suradnji između Manna i Stewarta, koji je nastavio glumačku transformaciju od "besprijekornog" mladića u grubog i moralno ambivalentnog akcijskog junaka. Kritičari su kasnije hvalili i ekonomičnost likova i radnje, ali i ulogu Roberta Ryana, koji je nakon toga također nastavio surađivati sa Mannom.

## Uloge
* James Stewart ... Howard Kemp
* Janet Leigh ... Lina Patch
* Robert Ryan ... Ben Vandergroat
* Ralph Meeker ... Roy Anderson
* Millard Mitchell ... Jesse Tate

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* 
*
Les Vacances de monsieur Hulot

***Les Vacances de monsieur Hulot*** () je francuska crno-bijela filmska komedija snimljena u režiji Jacquesa Tatija i premijerno prikazana 1953. godine, poznata kao prva iz ciklusa o Monsieur Hulotu. Naslovni protagonist, koga tumači sam Tati, je sredovječni čovjek koji dolazi godišnji odmor provesti u primorskom gradu te pri tome zapada u niz komičnih pustolovina, najviše uzrokovanih njegovim neshvaćanjem moderne tehnologije. *Les Vacances* se dvije godine snimao u gradiću Saint-Marc-sur-Mer, nedaleko od luke Saint-Nazaire na atlantskoj obali. U njemu je Tati koristio humor, ali epizodnu strukturu naracije, kako bi na humoristički način prikazao francusko društvo svog vremena, često uz klišejizirani prikaz gojaznih kapitalista i pretencioznih marksističkih intelektualaca. Za film je karakteristično da u njemu gotovo da nema dijaloga; sam Tati je kasnije priznao da je inspiraciju pronašao u Chaplinovim nijemim komedijama, odnosno liku skitnice Charlota. Film se, međutim, izuzetno dopao francuskoj publici i postigao veliki komercijalni uspjeh. Kasnije su ga hvalili kritičari te se smatra jednim od najuspješnijih ostvarenja francuske kinematografije 20. vijeka.

## Vanjske veze
*
*
* Monsieur Hulot and Time, essay by Andre Bazin, translated by Bert Cardullo
*Criterion Collection essay by David Ehrenstein 
*Roger Ebert's Review of Mr. Hulot's Holiday 
*In Search of Monsieur Hulot's Holiday - article from The Guardian about staying in the Hotel de la Plage
Komunistički univerzitet nacionalnih manjina Zapada

**Komunistički univerzitet nacionalnih manjina Zapada** (), skraćeno **KUNMZ**, je bila partijska škola u Moskvi, za izobrazbu komunističkih funkcionara koji su radili na Zapadu.

## Historija

Univerzitet je osnovan odlukom Saveta narodnih komesara 28. novembra 1921. godine u Moskvi, prvobitno u svrhu obrazovanja partijskih kadrova iz zapadnih regiona Rusije i Povolških Nemaca.

Od 1926. godine na Univerzitetu je otvoren poseban Jugoslavenski sektor na čelu sa svojim upraviteljem.

U periodu od 1929. do 1930. godine na Univerzitet su počeli pristizati pripadnici komunističkih partija iz Centralne Evrope, Skandinavije, Balkana i Italije. Univerzitet je uskoro prilagođen da bude internacionalna škola i za obrazovanje kadrova iz ostalih komunističkih partija Evrope, kako bi se prikazao duh „bratskih komunističkih partija“. Program obrazovanja je u proseku trajao od dve do tri godine. Nakon završetka obrazovanja, strani kadrovi bi odlazili natrag u svoje zemlje.

Prvi rektor Univeziteta bio je Julijan Marhlevski. Kroz školovanje u Univerzitetu prošlo je nekoliko hiljada partijskih radnika različite nacionalnosti. KUNMZ je ukinut 7. i 8. maja 1936. godine odlukom Izvršnog komiteta Kominterne.

## Jugoslovenska sekcija
Na KUNMZ-u je među ostalima postojao i Jugoslovenski sektor. Mnogi članovi Komunističke partije Jugoslavije su krajem 20-ih i za vreme 30-ih godina pohađali predavanja na Univerzitetu.

### Predavači

Neki od predavača na Jugoslovenskom sektoru bili su:
* Ante Ciliga
* Malina Popivanova
* Grgur Vujović
* Jovan Mališić
* Kamilo Horvatin
* Božidar Maslarić
* Vladimir Ćopić
* Bracan Bracanović
* Vlajko Begović
* Ivan Regent
* Roman Filipčev
* Rudolf Hercigonja
* Edvard Kardelj
* Josip Broz 

### Upravnici

Neki od upravitelja jugoslovenskog sektora bili su:
* Ivan Krndelj
* Nikola Kovačević
* Bracan Bracanović
* Roman Filipčev

### Studenti

Neki od studenata bili su:
* Stanko Dragić
* Mustafa Dedić
* Karlo Mrazović
* Vilim Horvaj
* Svetislav Stefanović Ćeća
* Franjo Ogulinac Seljo
* Božidar Maslarić
* Rista Samardžić
* Anka Butorac
* Barica Debeljak
* Miha Marinko
* Nikola Kovačević
* Jovan Veselinov

## Odlazak na KUNMZ

Za jugoslovenske studente bilo je veoma teško, u nekim slučajevima gotovo nemoguće stići na KUNMZ. O slanju ljudi na studije i poteškoćama u vezi s tim piše tadašnji sekretar CK KPJ Milan Gorkić iz Beča partijskom predstavniku CK KPJ Vladimiru Ćopiću u Moskvi u sječnju 1935. godine:

## Reference

## Povezano
* Međunarodna lenjinska škola
* Jugoslovenska politička emigracija u SSSR
Lucija Bauer

**Anna Koenig** ili **Elza Johana Kenig** (poznata i pod pseudonimom **Lucija Bauer**; streljana 1937) bila je nemačka komunistkinja, jedna od supruga Josipa Broza Tita.

## Biografija

Anna Koenig je bila nemačka komunistkinja, udata za Ernsta Volvebera, visokog funkcionera komunističke omladine Nemačke, koga je Hitler po dolasku na vlast osudio na 15 godina robije. Nakon hapšenja muža, brigu o njoj je preuzela Crvena pomoć i sklonila je u Moskvu.
Elza Kenig je bila Nemica koja je živela u Moskvi pod pseudonimom Lucija Bauer. Udala se za jugoslovenskog komunistu Josipa Broza u Moskvi oktobra 1936. godine.

U Moskvi je upoznala "Valtera" (Josipa Broza), za koga se udala. Anna Koenig također je radila za Kominternu kao Tito, a tajno ime joj je bilo Elza Lucija Bauer. Bila je gotovo 22 godine mlađa od Tita. U ruskom arhivu je pronađen njihov venčani list iz oktobra 1936, pisan ćirilicom, na kome su ispisana njihova lažna imena - Friedrich Walter i Lucija Bauer.

Istog meseca, oktobra 1936. godine, Tito je "otišao na ilegalan rad u Jugoslaviju". U svom odsustvu joj je slao topla ljubavna pisma uveravajući je da je ljubav njegovog života.

## Streljanje

Njihov brak je trajao samo godinu dana. Lucija je 1937. godine, u jeku Velike čistke, optužena da špijunira za Gestapo i uhapšena 20. oktobra 1937. godine. Streljana je, nakon saslušanja, 29. decembra 1937. godine.

Po dolasku u Moskvu 24. kolovoza 1938. godine Broz je saznao da su uhićene kao imperijalistički špijuni njegova bivša supruga Pelagija Belousova i tadašnja supruga Lucia Bauer, koja je već bila streljana. 27. rujna 1938. Tito funkcionerima Kominterne Dimitrovu i Manuilskom piše da se »*osjeća krivim što zbog nedostatka budnosti nije primijetio izdajničke postupke svojih supruga*.« Broz je Kominterni da pismenu izjavu u kojoj denuncira svoje dve žene - za Pelagiju je napisao da je nemoralna osoba i da mrzi svoga sina Žarka, a za Anu da je bila politički naivna i nerazvijena, te da je to velika mrlja na njegovom partijskom radu.

## Rehabilitacija

Njen prvi muž Ernst preživeo je logore i Drugi svetski rat, postao ministar državne kontrole Istočne Nemačke i na njegovu molbu Lucija je u Moskvi rehabilitovana početkom 1958. godine.

## Povezano
* Pelagija Belousova
* KPJ tokom Velike čistke

## Izvori
Nikola VI. Zrinski

**Nikola VI. Zrinski** (na mađarskom: *Zrínyi VI. Miklós*), (Čakovec, oko 1570. – Čakovec, 24. ožujka 1625.), hrvatski velikaš iz obitelji Zrinski.

## Život

Nikola VI. Zrinski bio je sin Jurja IV. Zrinskog, glavnog kraljevskog rizničara, a unuk Nikole Šubića Zrinskog, sigetskog junaka. Njegov mlađi brat Juraj V. bio je hrvatski ban.

Boraveći pretežno na svom posjedu u Čakovcu, Nikola je živio u vrijeme kad su Turci-Osmanlije okupirali velik dio tadašnje Hrvatske, kao i susjedne Ugarske. Obnašao je visoku dužnost glavnog kapetana Zadunavlja (Transdanubije), dijela ondašnje Ugarske koji se nalazio na desnoj obali Dunava, odnosno zapadno i južno od te rijeke. Na tu je funkciju imenovan godine 1608.

Nakon smrti oca 1603. godine naslijedio je njegove znatne posjede diljem tadašnje, ratovima s Turcima već jako osakaćene Hrvatske, svedene na „ostatke ostataka“. U njegovom vlasništvu bili su Međimurje na sjeveru, zatim Vrbovec, Rakovec, Lonjica i Božjakovina u Prigorju, Medvedgrad, Šestine, Lukavec i Brezovica u okolici Zagreba, Ozalj, Ribnik, Dubovac i još neka imanja na području Karlovca, Brod na Kupi, Čabar, Gerovo i niz manjih posjeda u Gorskom kotaru, te Bakar, Grobnik, Hreljin, Grižane, Kraljevica i drugi posjedi na jadranskoj obali i zaleđu. Na tim posjedima bilo je ukupno oko trideset većih ili manjih utvrda koje su ih štitile i branile.

U Nikolinom braku s ugarskom groficom Anom Nádasdy nije bilo djece, pa je, kad je Nikola 1625. godine umro, sva imanja koja je posjedovao, prvo naslijedio njegov brat Juraj V., a nakon Jurajeve iznenadne smrti krajem 1626. godine njegovi, tada malodobni, nećaci Nikola VII. i Petar, kasniji znameniti hrvatski banovi.

## Povezano

* Knezovi Zrinski
* Juraj IV. Zrinski
* Stari grad Čakovec

## Vanjske veze

*Nikola – nasljednik i vjerski sljedbenik svog oca Jurja IV. Zrinskog 
*Nikola – vlasnik Grobnika
Sveta Jelena (Međimurje)

**Sveta Jelena** je lokalitet u Međimurju, najsjevernijem hrvatskom kraju.

Nekad zasebno naselje, Sveta Jelena se danas nalazi u sklopu naselja i općine Šenkovca, u središnjem dijelu Međimurske županije, udaljena oko dva kilometra sjeverno od grada Čakovca. Lokalitet je poznat po tome što se u njemu nekad nalazio istoimeni pavlinski samostan s pratećim objektima, od kojih je danas ostala samo kapela, mjesto gdje su u 16. i 17. stoljeću pokapani članovi velikaške obitelji Zrinski.

Samostan je 27. kolovoza 1376. godine osnovao hrvatski ban Stjepan II. Lacković, a bio je u početku posvećen Uznesenju blažene djevice Marije i Svim svetima. Kasnije su tim lokalitetom u duljim razdobljima upravljale plemićke obitelji Zrinski, Althan i Knežević. Ukinućem pavlinskog reda 7. veljače 1786. godine od strane austrijskog cara i hrvatsko-ugarskog kralja Josipa II. Habsburgovca, pavlini odlaze iz Svete Jelene.

Tijekom stoljeća samostanski kompleks je doživio brojne rekonstrukcije, stradavajući u požarima i potresima. Veliki potres 1880. godine uništio je objekte skoro u potpunosti. U novije vrijeme vrše se arheološka iskapanja i istraživanja ovog za hrvatsku povijest značajnog lokaliteta.

## Galerija

Datoteka:Sveta Jelena (Croatia) - Pavlinski samostan.JPG|Svetojelenski pavlinski samostan u 18.st. - danas samo u temeljima 
Datoteka:Sveta Jelena (Croatia) - ostaci samostana i kapela.jpg|Ostaci temelja nekadašnjeg pavlinskog samostana i preostala kapela
Datoteka:Sveta Jelena (Croatia), kapela - jug.jpg|Svetojelenska kapela - južna strana 
Datoteka:Sveta Jelena (Croatia), kapela - ulaz.jpg|Ulaz u kapelu 
Datoteka:Sveta Jelena (Croatia), kapela - južni zid.jpg|Unutrašnjost kapele - južni zid 
Datoteka:Sveta Jelena (Croatia), kapela - freske.jpg|Freske 


## Izvori

*Povijest Pavlinskog samostana u Sv. Jeleni
*Kapela sv. Jelene 

## Vanjske veze

*Samostanski kompleks u Sv. Jeleni 
*Unutrašnjost kapele
Juraj V. Zrinski

**Juraj V. Zrinski** (na mađarskom: Zrínyi György; Čakovec, 31. siječnja 1599. – Požun, 28. prosinca 1626.), hrvatski ban i vojskovođa.

## Život
Grof Juraj V. Zrinski bio je hrvatski ban od godine 1622. do svoje smrti 1626. Bio je sin Jurja Zrinskog IV. (koji je godine 1574. u Nedelišću dao tiskati poznatu knjigu "Decretum tripartitum") i grofice Sofije Zrinski rođ. Stubenberg. 

Slavni Jurajev djed Nikola Šubić Zrinski Sigetski poginuo je junački braneći mađarsku tvrđavu Siget od turskog napada.

U ranoj mladosti odgojen u protestantskoj (luteranskoj) vjeri, Juraj je kasnije prešao na katoličanstvo te protjerao protestantske propovjednike, obnovivši katoličke župe. Najviše je boravio u Ozlju, a od 1625. godine, kada mu je umro stariji brat Nikola VI., trajno se preselio na svoj posjed u Međimurju, u utvrđeni dvorac Čakovec.

Dana 15. studenog 1622. godine Juraj Zrinski imenovan je hrvatskim banom. U svoje vrijeme bio je poznat kao hrabar i neustrašiv ratnik, ali i po tome što je bio nadmen i imao britak jezik. Osobito se proslavio u bitki s Turcima kod Palanke, a poznati su njegovi uspješni vojni pohodi 1624. godine na Kostajnicu i Jasenovac, gdje je zadao teške poraze Osmanlijama.

Bio je oženjen groficom Magdalenom Széchy i imao dva sina, Nikolu VII. i Petra, koji su kasnije postali istaknuti hrvatski banovi i obojica umrli nasilnom smrću, cijeli se život boreći za Hrvatsku.

Juraj je umro u vojnom taboru u Požunu (današnja Bratislava u Slovačkoj), gdje je sudjelovao sa svojom postrojbom u Tridesetogodišnjem ratu. Povijesni izvori govore da je bio otrovan po nalogu austrijskog carskog generala Albrechta von Wallensteina, nakon što je došlo do njihovog verbalnog sukoba. Pokopan je u obiteljskoj grobnici Zrinskih u kompleksu pavlinskog samostana u Svetoj Jeleni, lokalitetu udaljenom dva kilometra sjeverno od Čakovca.

## Vanjske veze

* Jurjeve bitke s Turcima
Gisingovci

**Gisingovci** (njem. *Güssing*, mađ. *Kőszegi*), velikaška obitelj njemačkog podrijetla. Ime su dobili po brdu Güssing u blizini kojega je predak nepoznata imena imao utvrdu. Uspon su doživjeli od sredine 13. do sredine 14. stoljeća.

## Historija

Gisingovci su bili ogranak njemačkog roda Héder, čiji su preci, njemački vitezovi *Wolfer* i *Héder* doselili u Ugarsku sredinom 12. stoljeća. Na vrhunci moći imali su vlast na području čitave jugozapadne Ugarske, a u Hrvatskoj su većinu posjeda imali u Križevačkoj županiji. Najvažnije središte u Hrvatskoj bila im je Koprivnica.

Prvi član obitelji koji je stekao posjede južno od rijeke Drave bio je Henrik II., Ugarski Palatin (1260–67), pa ban cijele Slavonije (1267.–1270. i 1273.–1274). Henrikovi sinovi su također obnašali istaknute dužnosti u kraljevstvu. Ivan (u. 1308) je bio palatin (1281–82., 1302–07) i ban cijele Slavonije (1275–77., 1284., 1295., 1299), Nikola (spominje se 1264–99), palatin (1275–76., 1284–86) i ban cijele Slavonije (1278., 1279., 1281., 1287., 1290–94), Henrik ban cijele Slavonije (1277., 1290–94., 1301–09), a Petar veszprémski biskup (1275–89).

Od sredini 70-ih godina 13. stoljeća sukobljavali su se u Slavoniji s moćnom velikaškom obitelji, Babonićima. Godine 1278., mirom u Dubici, prepuštaju Babonićima županije Pset, Goru, Gaj, Drežnik i Novigrad. Međutim, ponovno je izbio rat između Gisingovaca i Babonića izbija te opet 1280. godine sklapaju mir u Ozlju.

U dinastičkim borbama nakon pogibije Ladislava IV. Kumanca († 1290.) kolebali su se između novoga kralja Andrije III. Mlečanina i Anžuvinaca. God. 1292. čak su zarobili kralja Andriju III. te ga oslobodili tek kada je platio veliku otkupninu i dao taoce.

Godine 1308. konačno su pristali uz Karla I. Roberta (1301.-1342.) te sudjelovali na saboru koji ga je priznao kraljem. Nastojanje Karla I. Roberta da slomi moć oligarhijskih obitelji, dovelo je na kraju do sloma njihove moći, kada ih je 1339. porazio ban Mikac Mihaljević. Nikolini nasljednici držali su u svom posjedu Ludbreg sve do polovice 15. stoljeća.

## Napomene

## Vanjske veze

* Gisingovci - Hrvatska opća enciklopedija 
* Gisingovci - Hrvatski biografski leksikon   
* Gisingovci - Proleksis enciklopedija
Građansko procesno pravo

**Građansko procesno pravo** je sustav pravnih pravila kojima se uređuje sudsko ostvarivanje zaštite prava koja proistječu iz određenih građanskopravnih odnosa. Pravilima građanskog procesnog prava uređuje se struktura građanskog sudskog postupka te položaj, aktivnosti i uzajamni odnosi procesnih subjekata. 

Građansko procesno pravo se dijeli na: 
* **parnično**, 
* **izvanparnično**.

## Građansko parnično procesno pravo
Građanski parnični postupak je opća, redovna i osnovna metoda zaštite ugroženih ili povrijeđenih subjektivnih građanskih prava, a koju pružaju državni sudovi (za razliku od arbitražnog postupka gdje arbitražni sud ovlaštenje za postupanje crpi iz sporazuma stranaka o podvrgavanju svojih sporova arbitraži).

## Građansko izvanparnično procesno pravo
Izvanparnični postupak se definira se negativno. To je svaki postupak koji nije parnični. Stoga je na zakonodavcu da propisom odredi da li će se neki postupak biti parnični ili izvanparnični.
## Izvori

## Poveznice
* Kazneno procesno pravo
Edfu

**Edfu** (što se danas piše i kao *Idfu*, a u davnini se pisalo kao *Behdet*) je egipatski grad na obali rijeke Nil imeđu Esnae i Asuana sa populacijom od oko 60.000 ljudi. U gradu se nalazi ptolomejski hram boga Horusa i antičko naselje Tell Edfu. Oko 5&nbsp;km sjeverno od Edfua nalaze se i ostaci drevnih piramida.
## Hram
Grad je znan po glavnom ptolomejskom hramu, sagrađenom između 237. i 57. pne. Ovo je najočuvaniji hram u Egiptu. Izgrađen je u vrijeme Kleopatre VII. Filopator, zadnje vladarice Egipta, koja je sebe na hramu dala prikazati kao Izidu, a svog sina Cezariona kao Horusa. Svake se godine kip Hator nosio iz Dendere u Edfu tijekom "Proslave lijepog susreta".

## Reference

## Vanjske veze

* ''Tell Edfu Projekt'' (telledfu.org) 
* ''The Edfu Project'' (Rrz.uni-hamburg.de) 
* Fotogalerija Edfu Temple hrama
* Hram u Edfuu (Penso.Altervista.org)
Sinkretizam

**Sinkretizmom** se može smatrati svaki pokušaj spajanja različitih filozofskih ili vjerskih pravaca. Termin se prvenstveno primjenjuje u znanosti i povijesti religije, a upućuje na kompleksni fenomen pojava i pojmova sastavljenih od spajanja različitih vjerskih formi (vidi npr. Manihejstvo). Riječ sinkretizam dolazi od grčkog *συγκρητισμός* (synkretismos), sa značenjam «Kretska koalicija». Termin je prvi put upotrijebljen od Plutarha, on citira primjer Krećana koji su ostavili po strani međusobne različitosti da bi se udružili  zbog opasnosti izvana.  Sinkretizam, kao oblik spajanja različitih religioznih formi, se povjesno može  pratiti još od antičkih doba. U našim vremenima je pojam prisutan zahvaljujući prvenstveno pojavi New Age, unutar koga  je ideal novog doba i novog svijeta zasnovan na sinkretističkim tendencijama. Cao Dai, vijetnamska religija osnovana 1920-ih, ima raznoliku zbirku svetaca, uključujući Karla Marxa i Victora Hugu.

Pojam sinkretizma se koristi također i u drugim kontekstima kad se kombiniraju dvije različite strane.
Kristina Kusovac

**Kristina Kusovac Nina** (1902. - ?) je bila istaknuta jugoslovenska revolucionarka i komunistkinja.

Članica KPJ je od 1930. godine. Početkom 1932. godine je emigrirala u Beč, potom u Berlin i najzad u Moskvu. Kristina Kusovac je tridesetih godina radila u Kominterni.

Od 1936. godine je u Parizu na radu u aparatu KPJ. Bila je sekretarica Milana Gorkića. Navodno je bila saradnica sovjetske tajne policije NKVD; iz Moskve su još šifrovanim pismom javili kad je uhapšen Gorkić.

1939. godine Josip Broz ju je, zajedno sa mužem Labudom i drugim vođama KPJ, isključio iz Partije tokom Velike čistke.

1948. je zatvorena na Goli otok.

## Povezano
* Komunistička partija Jugoslavije
* KPJ tokom Velike čistke

## Izvori
The Concise Encyclopedia of Islam

:*Ne zamijeniti sa [[Concise Encyclopaedia of Islam]] od H. A. R. Gibba i J. H. Kramersa, [[A Concise Encyclopedia of Islam]] od G. D. Newbyja ili [[Encyclopaedia of Islam#Drugo izdanje (EI2)|Encyclopaedia of Islam: New Edition]]*

***The Concise Encyclopedia of Islam*** () je enciklopedija o islamskom svijetu na engleskom jeziku čiji je autor američki naučnik C. Glassé školovan na Univerzitetu Columbia. Knjiga sadrži 1300 članaka o vjerovanjima, ritualima, praksama, molitvi, političkim pokretima, duhovnim i političkim vođama, umjetnosti, arhitekturi, sektama, pravu, socijalnim institucijama, historiji, etnografiji, nacijama, državama, jezicima, nauci, važnijim gradovima i obrazovnim institucijama. Enciklopediju su izvorno 1989. izdali nakladnici Stacey International iz Ujedinjenog Kraljevstva i Harper & Row iz Sjedinjenih Država, doživjela je reizdanje dvije godine kasnije, a američki nakladnik preštampao ju je i na desetu obljetnicu prvog izdanja. Godine 2001. knjiga je ponovo štampana i u Ujedinjenom Kraljevstvu, dok je u Sjedinjenim Državama izdana od strane novog nakladnika AltaMira Press (Rowman & Littlefield) u prerađenoj verziji i pod novim imenom – ***The New Encyclopedia of Islam*** (). Nova verzija u Sjedinjenim Državama preštampana je 2002., 2008. i 2013., a Stacey Int. štampao ju je 2008. pod starim imenom. Godine 2006., u nakladi bosanskohercegovačkog Librisa i angažmanom F. Pašanovića, izdan je prijevod naslovljen ***Enciklopedija Islama*** na bosanskom standardu srpskohrvatskog jezika što predstavlja drugo djelo takve vrste na Balkanu nakon *[[Leksikon islama|Leksikona islama]]* (od N. Smailagića, 1990.). Izdanje prijevoda razlikuje se od originala u više aspekata, npr. izbačeni su predgovor profesora Hustona Smitha i razne izvorne karte i tabele, dok je uključen velik broj ilustracija iz Bosne i Hercegovine među kojima se neke pojavljuju i više puta. Prijevod sadrži i dodatne fusnote kako bi se čitatelje upozorilo na zastarjele političke informacije ili da određeni islamski rituali nisu u skladu s lokalno prevladavajućim hanefijskim mezhebom. Kritike na prijevod upućene su i zbog skraćivanja određenih članaka, te zbog nedosljednog prevođenja arapskih, turskih i perzijskih termina.

## Veze
* Islamistika

## Izvori

## Vanjske veze
*  ''The Concise Encyclopaedia of Islam''  (3. izd.) na stranicama nakladnika Stacey International
*  ''The Concise Encyclopedia of Islam'' na Good Reads
Minija (mitologija)

**Minija** () bio je, u grčkoj mitologiji, legendarni osnivač grada Orhomena u Beotiji. Budući da se Minija smatrao pretkom Minijaca, nekoliko genealogija, prema klasičaru H. J. Roseu, kreće od njega kao polazne tačke. Postoji nekoliko predanja o tome ko su bili Minijini roditelji; prema jednom izvoru, smatralo se da mu je otac bio Orhomen, a majka Hermipa, ali da mu je istinski otac bio Posejdon; drugi izvor naziva ga sinom Posejdona i Kaliroje; razni drugi izvori kao Minijinog oca navode Hrisa (sina Posejdona i Hrisogenije, kćeri Almove), Aresa, Aleja i Eteokla.

Minijina žena bila je Eurijanasa, Eurijala, Tritogenija (kći Eolova), Klitodora ili Fanosira (kći Peonova). Eurijanasa ili Klitodora rodila mu je kćerku Klimenu (koja se ponekad zove i Periklimena), koja će kasnije Filaku ili Kefalu roditi Ifikla. U nekim se izvorima navodi i da je Klitodora Miniju rodila Presbona i Eteoklimenu, odnosno da mu je Fanosira rodila Orhomena, Diohtonda i Atamanta. Među druom Minijinom decom spominju se Kiparis, osnivač Antikire, i tri kćerke poznate kao Minijade.

Prema Apoloniju Rođaninu i Pausaniji, Minija je bio prvi kralj u grčkoj istoriji koji je podigao riznicu, čije su ruševine još postojale u Pausanijino vreme (2. vek nove ere); radilo se verovatno o grobnici u obliku tolosa.

Od epa pod naslovom *[[Minijada (ep)|Minijada]]*, koji je pripadao grčkom epskom ciklusu, sačuvani su samo oskudni fragmenti, koji ne bacaju nikakvo svetlo na Minijin lik.

## Reference

## Izvori
* 
* 
*
Stranka

**Stranka** može biti:
* politička stranka
* , naselje u okrugu Mělník, Češka.

## Povezano
* Partija, razvrstavanje
Pickup on South Street

***Pickup on South Street*** () je američki crno-bijeli filmski triler snimljen 1953. u režiji Samuela Fullera. Protagonist, čiji lik tumači Richard Widmark, je profesionalni džepar koji tokom krađe novčanika dođe u posjed mikrofilma sa državnim tajnama, a koji žele vratiti i američka vlada i komunistički špijuni. Radnja prikazuje kako ga komunisti uz pomoć bivše prostitutke (čiji lik tumači Jean Peters) pokušavaju nagovoriti da im preda mikrofilm , ali se ona zaljubi u njega, a što dovodi do nasilnih posljedica. Originalni scenario je za temu imao ljubavnu vezu između kriminalca i braniteljice koja ga je zastupala na sudu, ali je Fuller, kada je dobio projekt, odlučio preraditi u priču s motivima tada aktualnog Hladnog rata, odnosno antikomunističke histerije u američkoj javnosti. Za glavnu žensku ulogu su se, pak, natjecale neke od najvećih tadašnjih hollywoodskih zvijezda, kao Betty Grable i Marilyn Monroe, ali se Fuller na kraju odlučio na relativno nepoznatu Peters, kojoj je to kasnije postao jedan od najboljih nastupa u karijeri. Tokom snimanja je scenario, zbog za tadašnje standarde neuobičajeno velikih količina nasilja, ali i scena implicitne seksualnosti, morao biti prerađivan kako bi se uskladio sa tadašnjim strogim cenzorskim kodeksom. Fulleru i šefu studija Darylu F. Zanucku je, pak, primjedbe na "nepatriotski" sadržaj iznio direktor FBI J. Edgar Hoover, ali je Zanuck odlučio podržati Fullera i jednostavno "izbrisati" sve reference na FBI iz filma. Kada je nedugo potom distribuiran u Francuskoj i Zapadnoj Njemačkoj, tamošnje verzije su u sinkroniziranim dijalozima izbacili sve reference na komunizam i negativce "prekrstile" u "obične" trgovce drogom.

Tadašnjim američkim kritičarima se film nije pretjerano dopao, prije svega zbog nasilja, ali i moralno problematičnog protagonista. Tek kasnije je *Pickup on South Street* stekao reputaciju jednog od najkvalitetnijih ostvarenja žanra. Česte su špekulacije o tome da je poslužio kao inspiracija za mnogo poznatiji film *[[Džepar (film)|Džepar]]* francuskog režisera Roberta Bressona.

## Uloge
* Richard Widmark ... Skip McCoy
* Jean Peters ... Candy
* Thelma Ritter ... Moe
* Murvyn Vye ... Kapetan Dan Tiger
* Richard Kiley ... Joey
* Willis Bouchey ... Zara
* Milburn Stone ... Winoki

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* ''Pickup on South Street'' essay by Luc Sante at The Criterion Collection
*
Pezinok

**Pezinok** (mađarski: *Bazin*, njemački: *Bösing*) grad je u Bratislavskom kraju u zapadnoj Slovačkoj. Upravno je središte Okruga Pezinok.

## Geografija
Pezinok leži na nadmorskoj visini od 152 metra i pokriva područje od 72,555&nbsp;km². Nalazi se u Podunavskoj nizini u podnožju Malih Karpata, oko 20&nbsp;km sjeveroistočno od Bratislave i 30&nbsp;km sjeveroistočno od Trnave.

## Historija
Od druge polovice 10. stoljeća do 1918. godine Pezinok je bio u sastavu Kraljevine Ugarske. Pezinok ili barem njegova okolica prvi put se spominju 1208. godine pod nazivom "terra Bozin". Tokom sljedećih nekoliko stoljeća grad je promijenjen iz rudarskog u vinogradarski grada. Status slobodnog kraljevskog grada dobio je 14. lipnja 1647. godine. Pezinok je imao najljepšu era bogatstva i prosperiteta u 17. i 18. stoljeću, kada je bilo i jedan od najbogatijih gradova u Kraljevini Ugarskoj. Njegova blaga bila su zasnovana na proizvodnji kvalitetnih vina. U 19. stoljeću grad se počeo polako industrijalizirati a sa ostatkom zemlje povezan je željeznicom. Nakon raspada Austro-Ugarske grad je postao dio nove države Čehoslovačke. U prvoj polovici 20. stoljeća proizvodnja vina je bila u opadanju što je prisililo mnoge stanovnike na emigraciju. Nakon Drugog svjetskog rata proizvodnja vina je opet bila u usponu.

## Stanovništvo

Po popisu stanovništva iz 2001. godine grad je brojao 21.082 stanovnika..

### Etnički sastav
* Slovaci - 96,51%
* Česi - 1,21%
* Mađari - 0,52%

### Religija
* rimokatolici - 64,83%
* ateisti - 21,02%  
* protestanti - 8,22%

## Gradovi prijatelji
*  Mosonmagyaróvár, Mađarska
*  Neusiedl am See, Austrija
*  Mladá Boleslav, Češka
*  Izola, Slovenija

## Značajne osobe
*Richard Réti , čehoslovački šahist

## Izvor

## Vanjske veze
* Službena stranica grada
Jean Peters

**Elizabeth Jane Peters** (15. oktobar 1926 - 13. oktobar 2000) bila je američka filmska glumica, poznata kao jedna od perspektivnih hollywoodskih zvijezda početka 1950-ih, ali i po tome što je karijeru na samom vrhuncu prekinula kako bi postala druga (a po nekim navodima treća) supruga ekscentričnog tajkuna Howarda Hughesa. Poslije razvoda sa Hughesom je povremeno nastupala na televiziji.

## Filmografija

## Vanjske veze

*
*"Jean Peters biography", Guardian Unlimited Film
*Reviews of Jean Peters movies, Channel 4 Film
*Jean Peters, Allmovie
*
Mali Karpati

**Mali Karpati** (slovački: *Malé Karpaty*, njemački: *Kleinen Karpaten*) je  planinski lanac iz Karpatske skupine koji se prostire u zapadnoj Slovačkoj od Bratislave do Novog Mesta nad Vahom duljine oko 100km. Samo mali dio planine zvan *Hundsheimer Berge* (ili  *Hainburger Berge*)  se nalazi u sjeveroistočnoj Austriji.

Mali Karpati su omeđeni rijekama Dunav na jugu, Morava na zapadu, Váh na istoku i rijeka Myjava koja dijeli Male od Bijelih Karpata.

Najviši vrh Malih Karpata je Záruby visok 768 metara.

Gradovi na Malim Karpatima su Bratislava, Pezinok,  Modra i Nové Mesto nad Váhom.

## Podijela
Od juga prema sjeveru

* Devín Carpathians (Bratislava)
* Pezinské Karpaty (od Bratislave do sela Buková na sjeveru)
* Brezovské Karpaty (od Bukove do sela Prašníkom)
* Čachtické Karpaty (od Prašníkom do grada Novo Mestom nad Váhom)
Madame de...

***Madame de...*** je francusko-italijanski crno-bijeli film snimljen 1953. u režiji Maxa Ophülsa. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana francuske spisateljice Louise de Vilmorin. Radnja je smještena na prijelaz iz 19. u 20. vijek, a naslovna protagonistica, koju tumači Danielle Darrieux, je supruga generala (koga tumači Charles Boyeur), koja, nastojeći sakriti vlastite dugove proda svoje skupocjene naušnice, koje, pak, sticajem okolnosti, završe kod suprugove ljubavnice. Kritičari su primijetili kako se *Madame de...* u velikoj mjeri naslanja na Ophülsov raniji film La Ronde, odnosno sa njim dijeli temu i narativnu strukturu. S druge strane je Darrieux dobila velike pohvale za naslovnu ulogu, te se *Madame de...* smatra jednim od najboljih ostvarenja u Ophülsovoj filmografiji.

## Uloge
*Charles Boyer ... Général André de...
*Danielle Darrieux ... Comtesse Louise de...
*Vittorio De Sica ... Baron Fabrizio Donati
*Jean Debucourt ... Monsieur Rémy
*Jean Galland ... Monsieur de Bernac
*Mireille Perrey ... La Nourrice
*Paul Azaïs ... Le premier cocher
*Josselin
*Hubert Noël ... Henri de Maleville
*Lia Di Leo ... Lola

## Vanjske veze
* "Max Ophuls's Movie of Matchless Elegance" David Mermelstein, *[[The Wall Street Journal]]*, 7 August 2010
* 
* 
* DVD beaver review
Ugetsu monogatari

je zbirka devet fantastičnih priča japanskog književnika Uede Akinarija, prvi put objavljenih 1776. Priče se temelje na japanskom folkloru, odnosno kineskim pričama o duhovima, iako je Akihara u njima koristio brojne reference na ličnosti i događaje iz suvremenog Japana, odnosno japanske historije. Često se navodi kao jedno od najznačajnijih djela japanske književnosti 18. vijeka, odnosno Edo perioda.

Godine 1953. su dvije priče iz zbirke poslužile kao podloga za *[[Ugetsu]]*, znameniti film Kenjija Mizoguchija.
Ugetsu

je japanski crno-bijeli film snimljen 1953. u režiji Kenjija Mizoguchija, a koji se smatra najboljim ostvarenjem njegove filmografije, odnosno jednim od najznačajnijih u historiji japanske i svjetske kinematografije.

Po žanru predstavlja kombinaciju *[[jidaigeki]]* i fantastičnog filma,  a scenario se temelji na istoimenoj zbirci Uede Akinarija. Radnja je smještena u provinciju Omi u vrijeme Azuchi-Momoyama perioda na kraju 16. vijeka. Protagonisti - koje tumače Masayuki Mori i Eitaro Ozawa - su dva skromna seljaka, koja usprkos građanskom ratu koji bjesni oko njih nastoje steći slavu i bogatstvo, jedan kao trgovac i drugi kao samuraj, a što će dovesti do tragičnih posljedica po njihove supruge i navući bijes duhova.

Mizoguchi je *Ugetsu* snimio potaknut uspjehom svom prethodnog filma *[[Život Oharu]]*, ali i nastojanjem da što potpunije prikaže posljedice rata po stanovništvo. Njegov direktor fotografije Kazuo Miyagawa je, pak, jedini put u karijeri dobio pohvale za svoj rad od strane režisera poznatog po svom perfekcionizmu. Nakon premijere, *Ugetsu* nije imao neki zapaženi uspjeh u Japanu, ali je zato brzo osvojio strane kritičare. Mizoguchi je zbog njega dobio poziv na venecijansku Mostru i prvi put u životu napustio Japan. Na festivalu je dobio Srebrni lav, ali je propustio ceremoniju, uvjeren da će izgubiti; umjesto toga je sve vrijeme proveo u hotelskoj sobi moleći se svitku s  likom Nićirena.

Godine 1962. i 1972. je ušao u prestižni izbor najboljih filmova svih vremena prema anketi časopisa *[[Sight & Sound]]*.

## Uloge
*Machiko Kyō ... Gospa Wakasa
*Mitsuko Mito ... Ohama
*Kinuyo Tanaka ... Miyagi
*Masayuki Mori ... Genjurō
*Eitaro Ozawa ... Tōbei (navaden Sakae Ozawa)
*Ikio Sawamura ... Genichi
*Kikue Mōri ... Ukon, njegovateljica Gospe Wakasa
*Ryōsuke Kagawa ... Upravnik sela
*Eigoro Onoe ... Vitez
*Saburo Date ... Vazal
* Sugisaku Aoyama ... Stari svećenik
*Reiko Kongo ... Starica u bordelu
*Shozo Nanbu ... Šintoistički svećenik
*Ichirō Amano ... Lađar
*Kichijirō Ueda ... Vlasnik trgovine
*Teruko Omi ... Prostitutka
*Keiko Koyanagi ... Prostitutka
*Mitsusaburō Ramon ... Kapetan Tambinih vojnika
*Jun Fujikawa ... Izgubljeni vojnik
*Ryuuji Fukui ... Izgubljeni vojnik
*Masayoshi Kikuno ... Vojnik
*Hajime Koshikawa		
*Sugisaka Koyama ... Vrhovni svećenik
*Ryuzaburo Mitsuoka ... Vojnik
*Koji Murata		
*Fumihiko Yokoyama

## Izvori

### Literatura
* 
* 

## Vanjske veze
* 
* 
*
Nichiren

**Nićiren** (; 1222 — 1282) je bio japanski budistički monah i verski reformator iz 13. veka. Smatra se osnivačem škole ničirenskog budizma.

## Život

Ničiren je rođen u ribarskom selu Kominato u provinciji Ava (današnja prefektura Čiba). Mladost je proveo u potrazi za istinskim budističkim učenjem. Zgrožen iskvarenošću budističke hijerarhije, raskolima među budističkim sektama i rastrojstvom u zemlji, u tridesetoj godini zaključio je da je istinski budizam utelovljen u Lotosovoj sutri (Sadharma-pudarika sutra). Javno je optužio honen i džodo budizam, da bi kasnije napao i ostale sekte - konzervativni formalizam škole ritsua i novouvedenu meditativnu školu zena. Pozvao je vladu da suzbije lažna učenja, i da ih preobrati u jedinstvenu istinu Lotosa. Propovedao je po hramovima i trgovima sa žarom pravog posvećenika. Proganjan, izložen napadima gomile, proterivan, trpeo je studen i glad, ali ga je održavao osećaj misije. Još za života je privukao veliki broj sledbenika.

## Učenje

U njegovom učenju ističu se tri bitne stavke: 
* Izgovaranje imena Lotosove sutra „Namu-Mjoho-renge-kjo“ („Poklonjenje Lotosu Savršene Istine“) ima mantričku moć. Meditacija na ovu formulu i njeno prosto ponavljanje dovoljni su za postizanje prosvetljenja. 
* Likovno i simboličko predstavljanje vrhovnog bića, Bude, u njegovom metafizičkom entitetu, svojstvenom svakom biću, jedinstvenost Budine prirode i njegovih neiscrpnih manifestacija. 
* Potreba za uspostavljanjem svetog središta, centralnog sedišta univerzalnog budizma, koje treba da vlada svetom tokom narednih stoleća.

Ničirenovo učenje, čija je namera bila da objedini budizam, podstaklo je stvaranje najzagriženijih japanskih budističkih sekti, koje su se održale do današnjih dana.

## Reference

## Vanjske veze
476 A.D. Prvo poglavlje: Zadnje svjetlo ovna

## 476 A.D. Prvo poglavlje: Zadnje svjetlo ovna

Također poznat kao 476 A.D. Chapter One: The Last Light of Aries je američki cjelovečerni film snimljen 2013. o samom padu rimskog carstva.
Radi se o prvom djelu priče o padu zapadnorimskog carstava, između 451-476 A.D. Od kojeg se drugi cjelovečerni film, ili drugi nastavak zove "476 A.D. Chapter Two" The Dawning of the Age of Pisces", ili "476 A.D. Drugo poglavlje: Svitanje ere riba".

## O filmu
Režija i scenario: Ivan Pavletić
Uloge: James Russell, Spencer Kane, Ivan Pavletić, Piotr Gzowski i Igor Galo 
Dražave proizvodnje: SAD, Hrvatska, Italija
Tematika: Povjesna drama
Trajanje: 76 minuta
Produkcija: Artisk, Inc.
Godina proizvodnje: 2013.
Jezik: Engleski

Sinopsis: Nakon pobjede nad Atilom Bičem Božjim, 451 A.D. Rimski general Flavije Aecije, sa svojom političkom snagom postaje prijetnja senatu i rimskom caru Valentiniju III, koji ga daje pogubiti. Nakon toga, rimsko carstvo ulazi u posljednje dvije dekade propasti, što dovodi i do samoga kraja carstva 476 A.D.

## Vanjske veze
*
Nové Mesto nad Váhom

**Nové Mesto nad Váhom** (, , ) je grad u zapadnoj Slovačkoj u Trenčinskom kraju. Grad je upravno središte Okruga Nové Mesto nad Váhom.

## Geografija
Grad je smješten na sjevernom rubu podunavskih brda u podnožju sjeverne strane Malih Karpata na rijeci Vah. Ostale planine u blizini grada su Bijeli Karpati i Povaški Inovec. Nalazi se 27&nbsp;km od Trenčína i 95&nbsp;km od Bratislave.

## Historija
Područje današnjega grada neseljeno je još od prapovijesti, otkriveno je i nekoliko artefakata iz kamenog i brončanog doba. U dijelu grada zvan *Mnešice* otkriveno je prapovijesno naselje.

Prvi pisani zapis o Novom Mestu na Vahom je iz 1253. godine kada je kralj Bela IV. dao lojalnost gradu tijekom mongolske invazije. Industrija se počela razvijati u 19. stoljeću i bila je uglavnom usmjerena na preradu poljoprivrednih proizvoda.

## Stanovništvo

Po popisu stanovništva iz 2021. godine grad je imao 19.644 stanovnika. Po popisu stanovništva u gradu živi najviše Slovaka.
*Slovaci 91,9%
*Česi 1,3%
*Romi 0,2%

Prema  vjeroispovijesti najviše ima rimokatolika 42,9%, ateista  35,9%,  a luterana 10,7% .

## Izvor

## Vanjske veze
* 
*
Tokijska priča

je japanski crno-bijeli film snimljen 1953. u režiji Yasujiroa Ozua, a koji se smatra najboljim djelom njegove filmografije, odnosno jednim od najznačajnijih filmskih ostvarenja 20. vijeka.

Po žanru je drama, a protagonisti, koje tumače Chishū Ryū i Chieko Higashiyama su ostarjeli bračni par iz provincije koji dolazi u Tokyo posjetiti svoju odraslu djecu. Radnja prikazuje kako ona, zaokupljena svojim svakodnevnim životima, za njih ne pokazuju dovoljno brige, za razliku od bivše snahe (čiji lik tumači Setsuko Hara), a kojoj je muž poginuo u ratu. *Tokijska priča* se isticala elegičnim tonom, odmjerenim i nenametljivim stilom; scenarist Kogo Noda, je, pak, priznao da mu je kao inspiracija poslužio klasični hollywoodski film *[[Make Way for Tomorrow]]* iz 1937. godine. Usprkos toga je stekao veliki ugled, te je 1992. ušao u prestižni izbor najboljih filmova svih vremena prema anketi časopisa *[[Sight & Sound]]*.

Godine 2013. je snimljen remake pod naslovom *[[Tokijska porodica]]* u režiji Yojija Yamade.

## Uloge
* Chishū Ryū ... Shūkichi Hirayama
* Chieko Higashiyama ... Tomi Hirayama
* Setsuko Hara ... Noriko Hirayama
* Haruko Sugimura ... Shige Kaneko
* Sō Yamamura ... Kōichi Hirayama
* Kuniko Miyake ... Fumiko Hirayama
* Kyōko Kagawa ... Kyōko Hirayama
* Eijirō Tōno ... Sanpei Numata
* Nobuo Nakamura ... Kurazō Kaneko
* Shirō Ōsaka ... Keizō Hirayama
* Hisao Toake ... Osamu Hattori
* Teruko Nagaoka ... Yone Hattori
* Mutsuko Sakura ... mušterija u restoranu Oden 
* Toyo Takahashi ... susjed Shūkichija Hirayame (naveden kao Toyoko Takahashi)
* Tōru Abe ... zaposlenik željeznice
* Sachiko Mitani ... Norikin susjed
* Zen Murase ... Minoru Hirayama, Kōichijev sin
* Mitsuhiro Mori ... Isamu Hirayama, Kōichijev sin
* Junko Anami ... pomoćnica u kozmetičkom salonu
* Ryōko Mizuki ... mušterija u salonu
* Yoshiko Togawa ... mušterija u salonu
* Kazuhiro Itokawa ... student 
* Keijirō Morozumi ... policijski agent
* Tsutomu Nijima ... šef u Norikinom uredu
* Shōzō Suzuki ... Norikin kolega
* Yoshiko Tashiro ... hotelska sobarica
* Haruko Chichibu ... hotelska sobarica
* Takashi Miki ... pjevač
* Binnosuke Nagao ... ljekar kod Onomichija

## Reference

## Literatura
*

## Vanjske veze

* 
*
Aprilski plenum CK KPJ (1936)

**Aprilski plenum CK KPJ** je održan u travnju 1936. godine. Na njemu su došli do izražaja sukobi u vrhu KPJ. Tzv. "ljevičari" su istupili protiv Gorkića, smatrajući ga ambicioznim karijeristom koji je izgubio svaku vezu sa zemljom.

Travanjski plenum nije bio unaprijed odobren od Kominterne, kako je to inače bilo običaj. Izvršni komitet Kominterne je kritikovao njegovo održavanje kao i stavove koji su na njemu zauzeti, nakon čega je smenjeno rukovodstvo KPJ.

## Pozadina

Krajem 1935. KPJ doživljava jedan od najtežih udaraca. Jugoslavenskoj policiji uspijeva uhapsiti čak 1.000 komunista! Sekretar Zemaljskog biroa, koji se za razliku od CK KPJ nalazio u zemlji, Đorđe Mitrović je uhapšen u studenome 1935. i provalio partijske organizacije u čitavoj zemlji. Nastao je val hapšenja.

U rukovodstvu KPJ su se, i poslije provala i hapšenja u zemlji, nastavljale svađe, frakcijske borbe. Bio je to već otvoreni sukob u rukovodstvu.

## Tok plenuma

Sukob u rukovodstvu je toliko bio uzeo maha, da se na Aprilskom plenumu 1936. godine u Beču neki članovi CK KPJ nisu međusobno ni pozdravljali.
 
Hrvatski istoričar Ivan Očak navodi da je na plenumu došao do izražaja sukob koji je postojao u rukovodstvu KPJ između Milana Gorkića i Adolfa Muka s jedne strane, i Štefeka Cvijića, Vladimira Ćopića i Karla Hudomala s druge.

Britanska profesorka Phyllis Auty navodi da je Ćopić održavao sastanke CK u aprilu 1936, dok je Gorkić bio u Moskvi.

Na Travanjskom plenumu CK KPJ je formiran novi Politbiro CK KPJ u koji je, između ostalih, ponovo ušao Vladimir Ćopić.

## Posledice

  
Održavanje neprijavljenog plenuma izazvalo je drastičnu reakciju od strane Kominterne. Kominterna je zbog ovoga rasputila CK KPJ. Izvršni komitet Kominterne je sredinom iste godine sazvao savjetovanje rukovodećeg kadra KPJ u Moskvi. Gorkićevi glavni protivnici - Vladimir Ćopić, Karlo Hudomal i Stjepan Cvijić - su uklonjeni iz rukovodstva KPJ, jer je Kominterna procijenila da su oni krivi za travanjski plenum. 9.9. 1936. godine, Kominterna je postavila novi Centralni komitet KPJ, na čelu sa sa Gorkićem kao generalnim sekretarom i Titom kao organizacionim sekretarom.

Neki autori ocenjuju da u toku Velike čistke u KPJ, koja je usledila, "platili su cijenu upra­vo najpozitivniji kadrovi", kao što su bili Blagoje Parović, Vladimir Čopić, Kamilo Horvatin i ostali koji nisu podržavali politiku tadašnjeg sekretara KPJ Gorkića.

## Izvori

## Povezano
* KPJ tokom Velike čistke
Hrvatska stranka (1905)

**Hrvatska stranka** nastala je 1905., u Dalmaciji, spajanjem Narodne (hrvatske) stranke i Stranke prava, što je bila posljedica ujedinjenja Stranke prava i Neovisne narodne stranke u Banskoj Hrvatskoj, 1903. godine, čime je tamo nastala Hrvatska stranka prava.

Prvaci su bili Pero Čingrija, Ante Trumbić i Frano Supilo. Glavni cilj Stranke bilo je zalaganje za politiku novoga kursa,a u programu je stajalo: "Hrvati i Srbi su jedan narod po krvi i jeziku, spojeni nerazdruživo zemljištem, na kojem stanuju..." Time je Hrvatska stranka otvoreno stala na jugoslavensko stajalište, a dr. Ante Trumbić i Fran Supilo odbacili su svaku svezu s izvornim pravaštvom. Poslije se je zalagala za trijalizam i ujedinjenje hrvatskih i slovenskih prostora unutar Monarhije, uz oslon na bečki dvor, što je bila politika Čiste stranke prava u Banskoj Hrvatskoj, dok se je Hrvatska stranka prava više oslanjala na ugarsku vladu, protiv Beča. Pojava austrofilstva je bila posljedica priljeva i primanja članstva Narodne hrvatske stranke u Hrvatsku stranku, što je rezultiralo odvajanjem jedne skupine. To je bilo 28. rujna 1908. kad se od većine bivših pristaša Hrvatske stranke iz iz dubrovačkog i korčulanskog kotara odvojilo i formiralo u Dubrovniku Samostalnu organizacije Hrvatske stranke; Pero Čingrija je bio predsjednikom, Roko Arneri potpredsjednikom, a tajnikom Milorad Medini. Odvajanje ove skupine je bio jednim od razloga sloma politike novog kursa u Dalmaciji.

No za razliku od Čiste stranke prava, političari Hrvatske stranke su ujedno zdušno radili i na mogućemu općem južnoslavenskom ujedinjenju, zajedno sa Srbijom i Crnom Gorom, što se je i ostvarilo. To su također činili i prvaci Hrvatske stranke prava.

Medijsko pokriće te stranke su 1908. godine bile Trumbićeve dnevne novine Velebit, prvi dnevni list na hrvatskom u Splitu uopće.

## Literatura

* Dr. Ivo Perić: *Hrvatska i svijet u XX. stoljeću*, Zagreb, 1995.

## Izvori
Let 1812 kompanije Siberia Airlines

**[[S7 Airlines|Siberia Airlines]] let 1812** je bio let kojim je avion Tupoljev Tu-154 u vlasništvu ruske kompanije Siberia Airlines 4. oktobra 2001. godine trebao prevesti putnike iz Tel Aviva u Izraelu za Novosibirsk u Rusiji. Većina putnika su bili izraelski državljani koji su bili u posjetu rodbini u Rusiji. Tokom leta nad Crnim morem je ruska kontrola leta u Sočiju izgubila kontakt sa aviono oko 13:45 po moskovskom vremenu.  Nedugo nakon toga je pilot armenskog putničkog aviona dojavio o eksploziji u zraku nedaleko od mjesta gdje je izgubljen kontakt. Zbog toga se ispočetka špekuliralo kako je u pitanju teroristički čin, usmjeren bilo protiv Izraela ili Rusije. Nešto kasnije se pojavila hipoteza kako je eksploziju uzrokovao ukrajinski protuavionski projektil S-200 ispaljen sa Krima prilikom vježbi. Nju su kasnije ukrajinske vlasti priznale, ali su ih kasnije nastojale povući, odnosno opovrgnuti nakon što je rodbina žrtava pokrenula parnice za naknadu štete pred ukrajinskim sudovima.

## Povezano
* Aerolinee Itavia let 870 
* Malaysia Airlines let 17

## Reference

## Vanjske veze
*  Investigation. Interstate Aviation Committee.
*Canadian TV