open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Glavoč mrkulj

**Glavoč mrkulj** (lat. *Gobius paganellus*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Kod nas se još naziva i glavoč/glamac kamenjar, porupnjak, noćar, noćnjaš,... Ima izduženo tijelo, široku tupo zaobljenu glavu i debele usne, te velike izbuljene bočno i naprijed okrenute oči. Iznad nosnica ima male izrasline, kojih na svakoj strani može biti 5-6 (izgledaju kao da su jedna). Ima podijeljenu leđnu peraju na dva dijela, a repna peraja mu je zaobljena. Boja tijela mu je u nijansama smeđe, koja može varirati od svijetlo smeđe, preko ljubičasto smeđe, pa čak do tamno smeđe koja se približava crnoj. Vrh prve leđne peraje i bočnih peraja mu se po boji razlikuje od ostatka peraja, naime, bočne peraje imaju vrh mnogo svijetliji od ostatka peraje, skoro bijel, a vrh prve leđne peraje ima žućkastu ili kod većih jedinki narančastu liniju . Mrkulj živi na kamenitom dnu koje je obraslo travom i algama, na malim dubinama, do nekih 15 m, a preferira zatvorenije uvale sa slabijim protokom morske vode. I kod ove vrste mužjak čuva jajašca, a prilikom čuvanja poprima sve tamniju boju. Vrijeme izlijeganja jajašaca je oko 19 dana, što ovisi o temperaturi. Naraste do 12 cm, a hrani se manjim ribama, glavonošcima, crvima, račićima,...Živi oko 10 godina, a osim u moru, mrkulj rado obitava i u bočatim vodama, a ponekad uđe i u potpuno slatku vodu. Hrani se i danju i noću, iako je aktivniji po noći.

## Zanimljivosti
Glavoč mrkulj se u prirodi zna križati s glavočem pločarom (lat. Gobius cobitis), a križanci redovito naslijeđuju osobinu rasta po pločaru, naime narastu dosta veći od mrkulja.

## Rasprostranjenost
Glavoč mrkulj živi u Atlantiku od zapada Škotske pa sve do Senegala. Osim na Atlantiku, obitava i u Sredozemnom moru i Crnom moru. Vjerovatno je kroz Sueski kanal ušao u Crveno more, pa danas i tu obitava.
 
## Izvori

## Linkovi
Glavoč pješčani

**Glavoč pješčani** (lat. *Gobius roulei*) riba je iz porodice glavoča (lat Gobiidae). Neki ga nazivaju p svom latinskom imenu Ruleov glavoč. Ovo je mala ribica koja naraste do najviše 8 cm duljine, živi na većim dubinama 320-385 m a u Mediteranu i na manjim dubinama. O samoj ribi i njenom životu se malo zna, poznato je da su vrat i glava bez ljuštura, a ostatak tijela obrasta. Boja tijela nije potpuno utvrđena, a smatra se da je smeđe boje, bez posebnih oznaka. Rep mu je zaobljen, a gornja peraja podijeljena u dva dijela. Jedan od primjeraka se može vidjeti u zbirci Prirodoslovnog muzeja u Rijeci.

## Rasprostranjenost
Norveški glavoč živi u istočnom Atlantiku jugoistočno od Portugala i u Mediteranu .

## Izvori

## Linkovi
Glavoč pločar

**Glavoč pločar** (lat. *Gobius cobitis*) riba je iz velike porodice glavoča, (lat. Gobiidae). Ovaj glavoč je najveći mediteranski glavoč, a ujedno i najveći glavoč u Jadranu. Naraste do 27 cm duljine i do 0,5 kg težine, što ga čini divom u odnosu na velik broj svojih rođaka. Ima izduljeno tijelo, zaobljen trbuh i tupo zaobljenu gubicu s debelim usnama. Tijelo mu je prekriveno šarama, u nijansama zelene, smeđe, žute i sive, tako da se vrlo dobro prilagođava boji okoline. Obitava na kamenitom terenu, gdje u raznim udubinama i rupama ima zaklon. Odgovara mu i bočata voda te se može naći i na mjestima s izvorima slatke vode . Živi na manjim dubinama, do 10 m, ponekad i u samom plićaku, a hrani se svime što može uhvatiti ili naći, od algi, preko manjih životinjica do otpadaka. Pari se krajem proljeća, kada ženka polaže jajašca na skrovito mjesto, a mužjak ih ostaje čuvati do izlijeganja. Glavoč pločar živi oko 10 godina.

## Zanimljivost
Glavoč pločar se u prirodi zna križati s glavočem mrkuljem (Gobius pagenellus).

## Rasprostranjenost
Glavoč pločar živi u istočnom Atlantiku od južnih djelova Britanije do Maroka, i u Mediteranu i Crnom moru. Prolaskom kroz Sueski kanal nastanio se i u Crvenom moru .

## Izvori

## Vanjske veze
Glavoč plošac

**Glavoč plošac** (lat. *Chromogobius quadrivittatus*) riba je iz porodice glavoča. Ponekad ga nazivaju i maćani glavoč. Naraste do 6,5 cm duljine, a hrani se malim račićima. Tijelo mu je vretenasto, izduženo, prekriveno ljušturama. Glava mu je široka, a gornja usna naglašeno debela. Svijetlo smeđe je boje, a između bočnih peraja, proteže se svijetli pojas, gotovo bijel, u obliku sedla. Sličan takav pojas, samo mnogo manji i slabije naglašen se nalazi i između dvije leđne peraje. Od pojasa pa prema glavi, naglašeno je istočkan tamnijom nijansom smeđe boje. Repna peraja je zaobljena, a vrhovi svih peraja su svijetliji od boje tijela. Glavoč plošac živi u plitkom moru, na malim dubinama, gdje se krije među kamenjem ili nakupinama trave.

## Rasprostranjenost
Glavoč plošac živi samo u Mediteranu i Crnom moru .

## Izvori

## Linkovi
Glavoč Steinitzov

**Glavoč Steinitzov ** (lat. *Gammogobius steinitzi*) riba je iz porodice glavoča. Ovo je mala i nedovoljno ispitana riba, koja je kod nas pronađena 16.10.1998 u jednoj podmorskoj špilji nedaleko od Vrbnika na Krku. Smeđkaste je boje, a na tijelu ima 5 ili 6 tamnih poprečnih pruga koji se izmjenjuju s užim blijedim pojasevima. Uz baze leđnih peraja ima i male tamne točke. Cijelo tijelo, osim glave je prekriveno malim ljuskama. Ovaj glavoč naraste do 3,8 cm duljine. Živi uz samu obalu, na dubinama do 15 m, najčešće u špiljama i zaklonjenim mjestima .

## Rasprostranjenost
Steinitzov glavoč živi samo u Mediteranu, i to na samo nekim lokacijama, osim kod nas je pronađen i u Lionskom zaljevu .

## Izvori

## Linkovi
Opatija Cluny

**Opatiju Cluny ** (*Abbaye de Cluny*) utemeljio je početkom 10. stoljeća akvitanski vojvoda Vilim u Burgundiji za spas duša svoje obitelji i roda. Opatiju je posvetio apostolima i utemeljiteljima rimske crkve sv. Petru i sv. Pavlu. Samostan je povjerio papama koji su mu podigli slavu i prestiž. 

Ovo je bila benediktinska opatija koja je bila poznata po načinu služenja obredne službe i po pjevanju. Samostan su vodili ugledni opati:
* Odon (927.-942.), 
* Maïeul (948.-984.),
* Odilon (994.-1049.),
* Hugo (1049.-1109.),
* Petar Prečasni (1122.-1156.).

Opat Odilon isticao je običaj obilježavanja dana Svih Svetih (2. studenog) kao proslavu svih umrlih vjernika od početka do kraja svijeta. Opat Hugo je animirao europske vladare da donacijama pomognu Clunyu, a klinijevci su počeli posredovati u političkim problemima među europskim vladarima. Za vrijeme opata Huga, Klinijevska opatija postala je bogatija od crkve sv. Petra u Rimu. To bogatstvo je iskorišteno u razvoj arhitekture, gradnju većeg broja crkvenih objekata u romaničkom stilu širom Europe. Cluny je raširio svoju djelatnost širom Europe i dao veliki broj utjecajnih predstavnika. Papa Urban II., koji je 1095. inicirao Prvi križarski rat bio je redovnik iz Clunya. No, Cluny je imao i svoje kritičare. U Odilonovo vrijeme Cluny je ismijavan kao preveličanstven, a sam opat Odilon je nazivan 'kraljem Odilonom od Clunya'.

Povratak iskonskim vrijednostima izvršen je u doba Petra Prečasnog koji je napustio neke od djelatnosti kojima su napuštane ranije postavljene benediktinske osnove samostana. Petar Prečasni je u Clunyu dao utočište teologu Abelardu, kojega je strogi skolastičar Bernard (sv. Bernard) iz Clairvauxa optužio za herezu.

Poslije smrti Petra Prečasnog Cluny slabi. Cluny je uspijevao preživjeti u kasnijim vremenima, pa je i kasnije školovao buduće istaknute djelatnike, poput kardinala Richelieua i Mazarina, ali je bio pod čvrstom stegom francuskih vladara. Svoju propast samostan Cluny doživio je, kao i većina ostalih religijskih objekata takve prirode u Francuskoj u vrijeme francuske građanske revolucije.
Glavoč travaš

**Glavoč travaš** (lat. *Zosterisessor ophiocephalus*) riba je iz porodice glavoča. Spada među najveće glavoče u Jadranskom moru, odnosno po veličini je drugi, odmah iza pločara . Može narasti i do 25 cm duljine i do 0,45 kg težine. Tijelo mu je izduženo, kao i u većine glavoča, s velikom glavom i očima i ustima uokvirenima debelim usnicama. Tijelo mu je išarano nepravilnim šarama, a boje šara su žute, zelene, smeđkaste, maslinaste. Repna peraja mu je zaobljena, a leđna peraja podijeljena u dva dijela. Prsne peraje na gornjem dijelu baze imaju crnu točku, a ista se nalazi i na korijenu repa. Red manjih crnih mrlja se nalazi i po sredini tijela bočno. Živi na malim dubinama, do nekih 30 m, na terenu obraslom travom i algama ili na muljevitom dnu. Hrani se račićima, školjkama i manjim ribama. Voli bočatu i slatku vodu pa je čest na ušćima rijeka i zatvorenim uvalama s izvorima. Živi oko 5 godina, a mrijesti se nakon dvije.

## Rasprostranjenost
Glavoč travaš živi u Mediteranu, Crnom i Azovskom moru.

## Izvori
Autunska katedrala

**Autunska katedrala** (*Cathédrale Saint-Lazare d'Autun*) je rimokatolička katedrala i nacionalni spomenik Francuske u Autunu. Slavna je po klinijevskoj inspiraciji i romaničkim skulpturama koje je isklesao Gislebertus. Predstavlja sjedište biskupa Autuna.

## Vanjske veze

* Location
* Photos of Gislebertus' Capitals, Tympanum & Eve plus a complete set of Zodiac & Monthly Labours Illustrations
Glavoč norveški

**Glavoč norveški** (lat. *Pomatoschistus norvegicus*) riba je iz porodice glavoča (laz. Gobiidae). Naraste do 8 cm duljine, a živi na muljevitom dnu, dalje od obale, na dubinama od 18 – 325 m. Ima zaobljenu repnu peraju, boja tijela mu je žuto smeđa, prozirna, na tijelu ima točkice narančaste ili crvenkaste boje. Odrasli mužjaci imaju tamne 10-12 okomitih bočnih crta. ženke općenito imaju blijeđe boje od mužjaka. Hrani se manjim životinjicama, tj. račičima, crvićima,...

## Zanimljivosti
Norveški glavoč se u prirodi (u Irskom moru) zna križati s Lozanovim glavočem (lat. Pomatoschistus lozanoi).

## Rasprostranjenost
Norveški glavoč živi u Atlantiku, od juga Norveške do juga Sjevernog mora, oko obala Britanije i Irske, kao i u Mediteranu .

## Izvori

## Linkovi
Glavoč uvijeni

**Glavoč uvijeni** (lat. *Gobius couchi*) riba je iz porodice glavoča. Spada u novootkrivene vrste u Jadranskom moru, prvi put je otkriven kod nas 27.08.1996. na području Kvarnera. Živi na malim dubinama, a najčešće u samom plićaku. Teren na kojem živi je mulj i pijesak, nedaleko od zaklona većih stijena. Tijelo mu je vretenasto, izduljeno, glava velika u odnosu na tijelo, gubica tupasta, a oči izbuljene i smještene na vrh glave. Boja mu može biti različita, od smeđe sive do zelenkasto sive. Tijelo mu je prekriveno manjim tamnim točkicama, koje su ispod sredine tijela zlatne boje. Naraste do 7,7 cm, živi oko 6 godina, a hrani se mnogočetinašima, algma, rakovima i školjkašima .

## Rasprostranjenost
Uvijeni glavoč živi u istočnom Atlantiku oko obala Irske i Britanije i zapadnom dijelu Mediterana.

## Izvori

## Linkovi
Klinijevci

**Klinijevski pokret** je reformski pokret katoličke crkve. Nastao je u 10. vijeku u benediktinskom samostanu u Kliniju (Cluny) u Francuskoj (Burgundija). Klinijevci su zahtijevali da se obnovi i povrati poljuljani autoritet crkve, učvrsti crkvena disciplina te da svećenici stiču potrebno obrazovanje. Monasi-klinijevci su osnivali nove samostane koji su postajali žarišta reformnog pokreta. Posebno su se zalagali protiv laičke (svjetovne) investiture, sve učestalije simonije i nepoštivanja celibata (bezbračnog života svećenika).

Nastajanja Klinijevaca naišla su na dobar prijem kod dijela evropskih vladara. Na drugoj strani Klinijevci su naišli na žestok otpor njemačkih kraljeva frankonske dinastije, posebno Henrika IV. To je izazvalo dugogodišnju borbu između papastva i carstva.
Glavoč vitkan

**Glavoč vitkan** (lat. *Gobius strictus*) ili Schmidtov glavoč je riba iz porodice glavoča. Ova ribica naraste najviše do 6,5 cm duljine. Živi na manjim dubinama, do 40 m, na kamenitom terenu. Sivozelene ili sivkaste je boje, sa mnoštvom tamnih mrlja po bokovima. Ima izduženo tijelo, veliku glavu u odnosu na tijelo i velike oči postavljene skoro na vrh glave (malo preme naprijed). Repna peraja mu je zaobljena, a leđna podijeljena u dva dijela.

## Rasprostranjenost
Glavoč vitkan je endemska vrsta u Mediteranu, do sada je pronađen oko Maroka, Baleara i u Jadranu .

## Izvori

## Linkovi
Glavoč zlatac

**Glavoč zlatac** (lat. *Gobius auratus*) riba je iz porodice glavoča. Dugo su vođene rasprave oko imena ove ribe, odnosno oko toga da li postoje dvije vrste koje su slične, a ne i iste. Još i danas postoje određene rasprave oko ovog imena. Naime, u povijesti, dugo vremena je glavoč žutac (lat. *gobius xanthocephalus*) također nosio isto ime, zatim je Juraj Kolombatović ustvrdio da postoje dvije vrste, pa je ovu vrstu nazvao *gobius luteus*, da bi u novijim radovima glavoč zlatac ipak dobio latinski naziv auratus-tj. zlatni. Zlatac je potpuno žut, s zlatnim odsjajem, bez tamnijih mrlja ili dijelova, tijelo mu je prekriveno malim ljuskama, glava i vrat nisu. Naraste po jednim izvorima najmanje 7 cm, a po drugim do 10 cm. Živi na dubinama 15-80 m, na kamenitom i travnatom terenu. 

**Napomena:**
Još uvijek postoji neslaganje i rasprava o mogućnosti postojanja zasebne vrste *Gobius luteus*, kao treće zasebne vrste.

## Rasprostranjenost
Glavoč zlatac živi u Mediteranu, te u Atlantiku oko Španjolske, te otoka Madeire i Kanara .

## Izvori

## Linkovi
Glavoč žutac

**Glavoč žutac** (lat. *Gobius xanthocephalus*) riba je iz porodice glavoča. Dugo su vođene rasprave oko imena ove ribe, odnosno oko toga da li postoje dvije vrste koje su slične, a ne i iste. Dugo se smatralo da je ovo ista riba kao i glavoč zlatac, iako je Kolombatović odavno ustvrdio suprotno. tek nedavno, žutac je postao priznat kao zasebna vrsta. Glava ovog glavoča je zlatno žuta, a tijelo je prozirno smeđe s tamnim točkicama i mrljama, te je prekrivenio malim ljuskama, glava i vrat nisu. Naraste do 10 cm. Živi na dubimnama 15-80 m, na kamenitom i travnatom terenu. 

## Rasprostranjenost
Glavoč žutac živi u Mediteranu, te u Atlantiku oko Španjolske, te otoka Madeire i Kanara .

## Izvori

## Linkovi
Glavočić balearski

**Glavočić balearski** (lat. *Odondebuenia balearica*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste samo do 3,2 cm duljine, a živi na koraljnom dnu, na dubinama od 20-70 m, među koraljima i algama. Duguljastog je tijela crvene boje s okomitim prugama po njemu 

## Rasprostranjenost
Glavočić balearski živi samo u Mediteranu , tj on je endemska vrsta Mediterana .

## Izvori

## Linkovi
Autun

**Oten** () je naseljeno mesto u Francuskoj u regionu Burgonja, u departmanu Saona i Loara. Poznat je po velikoj romaničkoj katedrali iz 12. vijeka.

Po podacima iz 1990. godine broj stanovnika u mestu je bio 17.906, a gustina naseljenosti je iznosila 91 stanovnika/km².

## Gradovi pobratimi
Autunovi gradovi-pobratimi su:
*  Ingelheim am Rhein, Njemačka
*  Stevenage, Ujedinjeno Kraljevstvo
*  Kawagoe, Japan
*  Arévalo, Castile i León, Španija

## Demografija

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Izvor podataka: Insee
* Mape i satelitski snimci:
** Viki izvor za mape'''
** Google maps
** [MSN-ov atlas sveta](http://maps.msn.com/(cgxnej455qpgxeu5vurxtejz)/map.aspx?&lats1=46.95&lons1=4.3&alts1=14&regn1=2)
Glavočić Bathov

**Glavočić Bathov** (lat. *Pomatoschistus bathi*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste samo do 3 cm duljine, a živi na pješčanom dnu, na dubinama do 20 m. Duguljastog je tijela, vretenastog oblika, tupaste glave, zaobljene repne peraje. Boja tijela mu je smeđe siva, slična boji pjeska, sa brojnim tamnijim prugama i mrljama, koje su brojnije kod mužjaka. Hrani se kopepodima i sitnim račićima.

## Rasprostranjenost
Glavočić Bathov živi samo u Mediteranu , tj on je endemska vrsta Mediterana. Rasprostire se od Jadrana do Mramornog mora .

## Izvori

## Linkovi
Glavočić crnobok

**Glavočić crnobok** (lat. *Gobius vittatus*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste samo do 5,8 cm duljine, a živi na koraljnom dnu, na dubinama do 15-85 m , a najčešće na plićem dijelu, do nekih 50 m. Duguljastog je tijela, vretenastog oblika, tupaste glave, zaobljene repne peraje. Boja tijela mu je žućkasto-smeđa, a karakteristična crna pruga mu se proteže po sredini boka cijelom duljinom tijela i koja zauzima otprilike 1/3 bočne površine. Hrani se kopepodima, harpaktikoidima, sitnim račićima, kao i algama.

## Rasprostranjenost
Glavočić crnobok živi samo u Mediteranu , tj. on je endemska vrsta Mediterana. Rasprostire se od Francuske obale Mediterana, pa do Jadrana, uključujući i Egejsko more .

## Izvori

## Linkovi
Glavočić crnotrus

**Glavočić crnotrus ** (lat. *Pomatoschistus canestrinii*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste do 5,5 cm duljine, a živi na pješčanom i muljevitom dnu, i to u zaljevima i na ušćima rijeka. Duguljastog je tijela, vretenastog oblika, tupaste glave, zaobljene repne peraje. Boje je pepeljaste, sa sitnim i brojnim crnim točkicama po tijelu. Hrani se raznim malim beskralješnjacima. Razmnožava se nakon završetka zime, odnosno od ožujka do lipnja, a ženka se mrijesti nekoliko puta u sezoni.

## Rasprostranjenost
Glavočić crnotrus živi samo u Jadranu , tj. on je endemska vrsta Jadrana. Rasprostire se od Sjevernog dijela, pa do ušća Neretve. Naseljen je u jezero Trasimeno u Italiji, gdje danas također obitava..

## Izvori

## Linkovi
Kirnja zlatica

**Kirnja zlatica** (lat. *Epinephelus costae*) kod nas se još naziva i **dugulja** ili **galinjača**. To je riba iz porodice vučica (lat. *Serranidae*). Ova kirnja je najmanja od svih jadranskih vrsta kirnji, naraste tek nešto više od 15 kg i do 140 cm duljine. Živi najčešće na dubinama između 20 i 80 m, a ponekad zna zaći i mnogo dublje, sve do 800 m. Na sjevernom dijelu Jadrana je vrlo rijetka, dok se nešto češće može naći na južnom dijelu. Leđa joj krase naizmjenične tamnije i svijetlije pruge, koje su izraženije kod mladih kirnji i kod spolno zrelih ženki. Mužjaci imaju nepravilnu žućkastozelenu mrlju na leđima. Svi primjerci ove kirnje se rađaju kao ženke, koje dostižu spolnu zrelost pri veličini od oko 30&nbsp;cm. Starenjem i rastom, pri veličini od 60&nbsp;cm jedinke mijenjaju spol i postaju mužjaci. Kao i ostale vučice, i ova vrsta je grabljivac i jede sve što može uloviti, a najčešće su to rakovi, glavonošci i ribe. Živi na skoro svim tipovima terena, a najčešće u blizini kakve kamene gromade gdje ova kirnja može naći zaklon. Ovu kirnju se teško može sresti u akvarijumima jer ne podnosi dobro zatočeništvo.

## Napomena
Za ovu kirnju kao i za sve ostale kirnje tijekom ljeta vrijedi lovostaj, te se ne smije loviti. Najčešći način lova na kirnju zlaticu je udicom, koju halapljivo proguta ili podvodnom puškom na čeku.

## Rasprostranjenost
**Kirnja zlatica** je rasprostranjena na istočnim obalama Atlantika i po cijelom Mediteranu.

## Reference

## Linkovi
Glavočić crveni

**Glavočić crveni** (lat. *Millerigobius macrocephalus*), ili kako se još naziva batoglavčić, je riba iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste do 4,4 cm duljine, a živi u zaljevima i na ušćima rijeka, na kamenitom terenu, između stijena ili ispod njih. Ima sve odlike glavoča, a samo tijelo mu je nešto zdepastije od svoje vrste. Boje je crvenkaste do svijetlo sive, sa 9-11 tamnijih okomitih šara, koje su izraženije kod mlađih primjeraka. Živi na malim dubinama, u samom plićaku, do 4 m.

## Rasprostranjenost
Glavočić crveni živi u Mediteranu , tj. on je endemska vrsta Mediterana. Za sada se zna da obitava u Jadranu, Egejskom moru, Jonskom moru, Tirenskom moru i Ligurijskom moru.

## Izvori

## Linkovi
Glavočić dvotočkaš

**Glavočić dvotočkaš** (lat. *Pomatoschistus pictus*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Njegova podvrsta, **Jadranski glavočić dvotočkaš** (lat. *Pomatoschistus pictus adriaticus*) obitava u Jadranu, a pronađen je i u nekim drugim dijelovima Mediterana. Atlantska podvrsta naraste do 6 cm duljine, a Jadranska je nešto manja i naraste oko centimetar manje. Obitava na pijesku i šljunku, a hrani se raznim malim račićima. Mužjaci su žućkasto smeđe boje s nekoliko dvotočki po boku (obično 5-6), a ženke imaju nešto blijeđe boje. 

## Rasprostranjenost
Obični glavočić dvotočkaš kojeg često imenuju kao *Pomatoschistus pictus pictus (Malm, 1865 )* živi u hladnijim rubnim morima istočnog Atlantika, od Norveške na sjeveru pa do Portugala na jugu. Jadranska podvrsta, s drug strane živi u toplijim morima Mediterana, a postoje naznake i o njnoj rasprostranjenosti i u Atlantiku, od obala Maroka, do Kanarskih otoka .

## Izvori

## Linkovi
Glavočić kaljužar

**Glavočić kaljužar** (lat. *Pomatoschistus marmoratus*) ili kaljužarić, riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 8 cm duljine, a živi većinom na pjeskovitom terenu, u plitkim uvalama ili kanalima, na dubinama do 50 m . Dobro podnosi bočate vode, kao i mjesta s velikim sadržajem soli. Bojom se prilagodio pijesku, te je vrlo dobro kamufliran u svojoj okolini. Ima sve odlike svoje porodice. Hrani se larvama i planktonskim račićima.

## Rasprostranjenost
Glavočić kaljužar živi rubnim morima istočnog Atlantika, od Biskajskog zaljeva na sjeveru pa do Gibraltara na jugu. Glavno stanište mu je Mediteran, uključujući Crno i Azovsko more. Živi i u području Sueskog kanala .

## Izvori

## Linkovi
Glavočić kavkaski

**Glavočić kavkaski** (lat. *Knipowitschia caucasica*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 5,0&nbsp;cm duljine, a živi u samom plićaku, na dubinama do 2 m, na kamenitom terenu, skriven među travom i algama. Hrani se malim račićima i larvama. Po izgledu je sličan svom rođaku vodenjaku (Knipowitschia panizzae), razlikuju se najviše po boji, naime, kavkaski glavočić je tamniji (žuto-smeđe boje), a mužjaci imaju 4-5 okomitih pruga. Dobro podnosi sve vrste vode, od jako slane do slatke, te je stoga prisutan i na neuobičajenim mjestima kao što su jezera (živi i u Vranskom jezeru) ili veće lokve slane vode. Čest je i na ušćima rijeka.

## Rasprostranjenost
Glavočić kavkaski živi samo u Mediteranu, i to u Jadranu, Egejskom, Crnom i u Azovskom moru, te u Kaspijskom jezeru..

## Izvori

## Vanjske veze
Glavočić korčulanski

**Glavočić korčulanski** (lat. *Corcyrogobius liechtensteini*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 2,5 cm (3&nbsp;cm po drugim izvorima) duljine, a živi u pećinama i strmim kamenitim obalama, najčešće na terenima obraslima koraljima  . Prvi put je otkriven kod nas na otoku Korčuli. Tijelo i peraje imaju sve odlike svoje vrste. Sivkaste je boje, sa velikim brojem malih točkica po tijelu.

## Rasprostranjenost
Glavočić korčulanski je endemska vrsta Mediterana, a i tu živi samo na par mjesta i to u Jadranu, te zapadno od Italije u Tirenskom moru, kao i oko Baleara.

## Izvori

## Vanjske veze
Glavočić mreškan

**Glavočić mreškan** (lat. *Buenia affinis*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 3,2 cm duljine, a živi na pješčanom dnu sa manjim kamenjem ispod kojeg može naći zaklon, na dubinama do 25 m . Otkriven je kod nas na Kvarneru. Žućkaste je boje, a ljuske su crno obrubljene.

## Rasprostranjenost
Glavočić mreškan je endemska vrsta Mediterana, a i tu živi samo na par mjesta i to u Jadranu, te zapadno od Italije, a pronađen je i na južnim obalama Francuske..

## Izvori

## Vanjske veze
Glavočić pećinski

**Glavočić pećinski** (lat. *Speleogobius trigloides*) ili kako se još naziva **glavočić od grote** je riba iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste samo do 2,2 cm duljine, a živi na kamenitom dnu u većim ili manjim šupljinama (rupama ili špiljama), na dubinama do 25 m . Do sada je pronađen samo na nekoliko lokacija na Jadranu, i to pored Rovinja, te oko otoka Krk, Prvić i Hvar. Crvenkaste je boje, s kosim crnim prugama po tijelu.

## Rasprostranjenost
Glavočić pećinski je endemska vrsta Jadrana, gdje je do sada pronađen na samo četiri lokacije.

## Izvori

## Vanjske veze
Glavočić pelagični

**Glavočić pelagični** (lat. *Pseudaphya ferreri*) ili kako se još naziva **pučinska mliječ** je riba iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 3,5 cm (4,0&nbsp;cm po drugim izvorima) duljine, a živi nektonski na pučini. U doba mriještenja se okuplja u jatima iznad pjeskovitog terena. Po samom nazivu mliječ, može se zaključiti njegov izgled. Naime, ova vrsta glavoča je prozirna, ružičaste boje, s velikom crnom pjegom trokutnog oblika na početku repa.

## Rasprostranjenost
Glavočić pelagični je endemska vrsta Mediterana, i to njegovog zapadnog dijela i Jadranskog mora.

## Izvori

## Vanjske veze
Glavočić repaš

**Glavočić repaš** (lat. *Lesueurigobius suerii*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 5,0 cm duljine (po drugim izvorima, njegova je veličina čak i do 9&nbsp;cm), a živi na većim dubinama, i do 300 m. Svijetle je boje, s žućkastim i plavkastim područjima. Rep mu je karakterističan, u obliku romba.

## Rasprostranjenost
Glavočić repaš živi na istočnom dijelu Atlantika, i to oko Maroka i Kanarskih otoka, te po cijelom Mediteranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Šumska sirištara

**Šumska sirištara** (takođe i encijan, gencijana; lat. *Gentiana asclepiadea*), je biljka iz porodice lincura (Gentianaceae). Korijen (*radix asclepiadeae*) se koristi u narodnoj medicini. Naseljava planinske rudine, livade, svijetle šume i njihove obode. Veoma je lijepa biljka koja cvjeta krajem ljeta i početkom jeseni i predstavlja ukras planina. Cvjetovi se ujutro, između 8 i 9 sati, otvaraju da bi se između 5 i 6 sati popodne zatvorili.

## Literatura
* Gostuški,R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

## Vanjske veze
* BioNet škola
Matičnjak

**Matičnjak** (pčelinja trava, matočina, pčelinjak, limun trava) ili lat. *Melissa officinalis* je ljekovita biljka iz porodice usnjača (Lamiaceae).

## Opis biljke
Višegodišnja zeljasta biljka sa kratkim rizomom i podzemnim stolonama. Stablo je uspravno, dlakavo ili golo i četvorostrano. Listovi su svjetlozeleni, jajasti sa obodom koji je grubo testerast i raspoređeni su naspramno. Cvjetovi su sakupljeni po 3-10 u pazuhu vršnih listova. Cvjetovi su dvousni bijeli, svjetloljubičasti ili žuti. Biljka miriše na limun.

### Sastav
Matičnjak se koristi u narodnoj i zvaničnoj medicini i to njegovi listovi i eterično ulje. Skupljaju se vršni dijelovi biljke na samom početku cvjetanja, suše se a zatim odvajaju i koriste samo listovi. Listovi sadrže eterično ulje (0,02-0,2%) čiji sadržaj varira ovisno od genetskog potencijala i podneblja na kome biljka raste. Koristi se u obliku čaja, biljnih kapi ili eteričnog ulja.

## Upotreba
Eterično ulje je sedativ i karminativ. Može se koristiti i za vanjsku primjenu protiv reumatizma i neuralgija. Veoma je cijenjeno u parfimerijskoj industriji, a i vrlo je uspješno protiv uboda komaraca. Pored ovih djelovanja matičnjak se koristi kod neuroza želudačno-crijevnog sustava, psihovegetativnih bolesti srca i migrene. Dokazano je i njegovo antimikrobno djelovanje posebno na viruse herpesa.

## Reference

## Literatura
* Gostuški,R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986. 
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998. 
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

## Vanjske veze
* BioNet škola
Jedić

**Jedić** (Aconitum) je rod kritosjemenjača iz porodice ljutića (Ranunculaceae). Obuhvaća preko 250 vrsta zeljastih biljaka. Sve vrste ovog roda poseduju supstance koje ih čine otrovnim za ljude. 

Jedić može izazvati ozbiljne zdravstvene smetnje ili smrt.

## Popis poznatih vrsta
* Aconitum ajanense 
* Aconitum albo-violaceum 
* Aconitum altaicum 
* Aconitum ambiguum 
* Aconitum angusticassidatum 
* Aconitum anthora 
* Aconitum anthoroideum 
* Aconitum apetalum 
* Aconitum axilliflorum 
* Aconitum baburinii 
* Aconitum baicalense 
* Aconitum barbatum 
* Aconitum besserianum 
* Aconitum biflorum 
* Aconitum bucovinense 
* Aconitum burnatii 
* Aconitum carmichaelii' 
* Aconitum charkeviczii 
* Aconitum chasmanthum 
* Aconitum cochleare 
* Aconitum columbianum 
* Aconitum confertiflorum 
* Aconitum consanguineum 
* Aconitum coreanum 
* Aconitum crassifolium 
* Aconitum cymbulatum 
* Aconitum decipiens 
* Aconitum degenii (sin. A. variegatum ssp. paniculatum) 
* Aconitum delphinifolium 
* Aconitum desoulavyi 
* Aconitum ferox 
* Aconitum firmum 
* Aconitum fischeri 
* Aconitum flerovii 
* Aconitum gigas 
* Aconitum gracile (sin. od A. variegatum ssp. variegatum) 
* Aconitum helenae 
* Aconitum hemsleyanum 
* Aconitum hosteanum 
* Aconitum infectum 
* Aconitum jacquinii (sin. od A. anthora) 
* Aconitum jaluense 
* Aconitum jenisseense 
* Aconitum karafutense 
* Aconitum karakolicum 
* Aconitum kirinense 
* Aconitum krylovii 
* Aconitum kunasilense 
* Aconitum kurilense 
* Aconitum kusnezoffii 
* Aconitum kuzenevae 
* Aconitum lamarckii 
* Aconitum lasiostomum 
* Aconitum leucostomum 
* Aconitum longiracemosum 
* Aconitum lycoctonum 
* Aconitum macrorhynchum 
* Aconitum maximum 
* Aconitum miyabei 
* Aconitum moldavicum 
* Aconitum montibaicalense 
* Aconitum nanum 
* Aconitum napellus' 
* Aconitum nasutum 
* Aconitum nemorum 
* Aconitum neosachalinense 
* Aconitum noveboracense 
* Aconitum ochotense 
* Aconitum orientale 
* Aconitum paniculatum 
* Aconitum paradoxum 
* Aconitum pascoi 
* Aconitum pavlovae 
* Aconitum pilipes 
* Aconitum plicatum 
* Aconitum podolicum 
* Aconitum productum 
* Aconitum pseudokusnezowii 
* Aconitum puchonroenicum 
* Aconitum raddeanum 
* Aconitum ranunculoides 
* Aconitum reclinatum 
* Aconitum rogoviczii 
* Aconitum romanicum 
* Aconitum rotundifolium 
* Aconitum rubicundum 
* Aconitum sachalinense 
* Aconitum sajanense 
* Aconitum saxatile 
* Aconitum sczukinii 
* Aconitum septentrionale 
* Aconitum seravschanicum 
* Aconitum sichotense 
* Aconitum smirnovii 
* Aconitum soongaricum 
* Aconitum stoloniferum 
* Aconitum stubendorffii 
* Aconitum subalpinum 
* Aconitum subglandulosum 
* Aconitum subvillosum 
* Aconitum sukaczevii 
* Aconitum taigicola 
* Aconitum talassicum 
* Aconitum tanguticum 
* Aconitum tauricum 
* Aconitum turczaninowii 
* Aconitum umbrosum 
* Aconitum uncinatum 
* Aconitum variegatum 
* Aconitum volubile 
* Aconitum vulparia 
* Aconitum woroschilovii
Glavočić pjeskuljaš

**Glavočić pjeskuljaš** je riba koja ima jako tanko tijelo i svjetlosmeđe je boje. Naraste do 11&nbsp;cm, što je prilična veličina za rod Pomatoschistus . Glava je duga kao četvrtina tijela. Mužjak ima tamnu prugu na prvoj leđnoj peraji i 12 tankih zraka na drugoj. Glavočić pjeskuljaš se hrani rakovima i crvima. Ima velike oči. Velika opasnost mu je industrijsko zagađenje, a u Poljskoj je ugrožena vrsta. 
## Stanište
Kao što mu ime sugerira, najčešće živi u pješčanim ili blatnim područjima od niske obale do dubine 4–200 m, na temperaturi 8&nbsp;°C-24&nbsp;°C.
Najčešće se nalazi u europskim vodama, od Baltika do Mediterana. Nalazi se također u Jadranskom, Baltičkom i Crnom moru. 
Nalazi se na 71 ° do 35 ° sjeverne geografske širine i 11 ° do 34 ° istočne geografske dužine
## Razmnožavanje
Glavočić pjeskuljaš se razmnožava između veljače i svibnja . Ženka polaže jaja pod školjkama i hridima. Okoti se ljeti u plićaku. Mužjak stražari do dva tjedna pokraj jaja. Ličinka je duga do 0,41&nbsp;cm. Životni vijek je 15-18 mjeseci, a može biti i dulji. Najdulji životni vijek je tri godine.

## Skrivanje od neprijatelja
Glavočić pjeskuljaš se jako dobro prilagođava okolišu. Pošto je svjetlosmeđe boje, lako se sakrije u pijesak. Također se skriva u rupe među stijenama.

## Ribolov
Glavočića pjeskuljaša često love u sjevernom Jadranu. 
## Izvori

## Vanjske veze
* FishBase
Glavočić rašljorepić

**Glavočić rašljorepić** (lat. *Pomatoschistus knerii*) ili glavočić Knerov je riba iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 4,0&nbsp;cm duljine, a živi na manjim dubinama, na poljima posidonije .Narančasto - crvenkaste je boje, sa velikom tamnom mrljom na bazi repne peraje. Mužjaci imaju brojne poprečne tamne pruge, a ženke ih imaju samo 3-4 i slabije vidljive. Također, mužjaci imaju tamnu mrlju na bazi prve leđne peraje. Nema zaobljenu repnu peraju kao većina glavoča.

## Rasprostranjenost
Glavočić rašljorepić je endemska vrsta Mediterana, a i tu živi samo na par mjesta i to u Jadranu, te zapadno od Italije.

## Izvori

## Vanjske veze
Jailsamer

**Jaisalmer**  (), poznat i po nadimku "Zlatni grad", je grad u indijskoj državi Rajasthan. Izgrađen je na grebenu od žutog pješčenjaka u čijem se središtu nalazi znamenita Jailsamerska tvrđava. Smješten je u središtu pustinje Thar te ima oko 78.000 stanovnika. Predstavlja upravno središte Distrikta Jaisalmer.

## Izvori

## Vanjske veze

* Genealogy of the ruling chiefs of Jaisalmer
* Jaisalmer, Rajasthan 
* Jaisalmer in Western India 
* The 1911 Edition Encyclopedia
Opatija Thoronet

**Opatija Thoronet** () je bivši cistercitska opatija sagrađena krajem 12. i početkom 13. vijaka, danas obnovljena kao muzej. Smještena je između gradova Draguignan i Brignoles u departmanu Var u Provansi na jugoistoku Francuske. Predstavlja jednu od tri cistercitske opatije - druge dvije su Senanque i Silvacane - s kojima čini "tri sestre Provanse."

Opatija Thoronet se navodi kao jedan od najboljih primjera cistercitskog duha. Čak i akustika crkve nameće disciplinu redovnicima; s obzirom na kamene zidove, koji su stvorili snažnu jeku, redovnici su bili prisiljeni pjevati sporo i u savršenoj harmoniji.

## Vanjske veze

* L'Abbaye du Thoronet sur Abbayes en Provence
* L'architecture du Thoronet
* Visitez l'abbaye du Thoronet en quelques photos 
*  Romanes.com: Le Thoronet Abbey, photos and plan
*  Lucabardello.it: Le Thoronet Abbey, photos and plan
Cisterciti

**Cisterciti** ili lat. *Ordo Cisterciensis* je rimokatolički crkveni red. Osnovali su ga sv. Robert, sv. Alberic i sv. Stjepan (Etienne) Harding, a ne kako se pogrešno misli sv. Bernard, reformiranjem benediktinaca, 1098. godine Citeaux. Najznačajniji doprinos za širenje Reda u Europi dao je sveti Bernard iz Clairvauxa u 12. stoljeću.

Odijelo im se sastoji od bijelog habita i crnog škapulara. Kad sudjeluju u korskoj molitvi i zajedničkoj liturgiji oblače bijelu široku kukulu.

## Cisterciti u Hrvatskoj
U Hrvatsku su došli 1208. godine na poziv hrvatsko-ugarskog kralja Andrije II., te u Topuskom osnovali cistercitsku opatiju. U 13. stoljeću još su osnovane opatije u Kutjevu i u Zagrebu na Dolcu. Sredinom 16. stoljeća cisterciti nestaju iz hrvatskih krajeva.

Od 1982. do 2007. godine cistercitska zajednica, osnovana od cistercitske opatije Wettingen-Mehrerau iz Bregenza u Austriji, postojala je u Jastrebarskom.

Cisterciti se javljaju i u Bačkoj na području Subotičke biskupije. Mađarski povjesničar Istvan Katona smatra da je opatija u Monoštoru bila cistercitska..

## Napomene

 
## Vanjske veze

* Stranice reda cistercita
* Međunarodne stranice cistercita 
* Cisterciti Italije , Certosa di Firenze
* Benediktinske stranice o cistercitima
Abasidski zamak

**Abasidski zamak** ili **Abasidska palača** (*Qasr al-Abbasi*) predstavlja kompleks građevina u Bagdadu izgrađen za vrijeme abasidskog kalifa An-Nasira krajem 12. i početkom 13. vijeka. Dio historičara smatra da je predstavljao kalifovu palaču, dok dio smatra kako su se u njima nalazile medrese, odnosno obrazovne institucije vezane uz *Bait al-Hikmu* (Kuću mudrosti). Taj kompleks predstavlja jednu od rijetkih građevina koje su ostale sačuvane nakon mongolskog osvajanja i pustošenja Bagdada 1258. godine.

## Vanjske veze
* The Abbasid Palace
Monreale

**Monreale** (sicilijanski: ***Murriali***) je gradić i općina (*[[comune]]*) u provinciji Palermo na italijanskom otoku Sicilija. Sagrađen je na obroncima Monte Caputa gdje se pruža pogled na plodnu dolinu zvanu "La Conca d'oro" (*Zlatna školjka*), poznatu po uzgoju naranči, maslina i badema koji se izvoze u velikim količinama. 
## Geografija
*Monreale* ima oko 30 000, stanovnika i nalazi se 15&nbsp;km južno od Palerma. 
## Znamenitosti
Monreale je najpoznatiji po katedrali koju je 1182. dao sagraditi William II od Sicilije, a koja predstavlja jedan od najboljih primjera normanske arhitekture.
## Reference

## Vanjske veze

* Amateur photographs 
* Monreale  guide with history, maps, charts
* Adrian Fletcher’s Paradoxplace – Monreale Cathedral and Cloisters – Photos
Inkrustacija

**Inkrustacija** (latinski: *incrustatio* = umetanje) je vrsta dekoracije; ukrašavanje kiparskih i arhitektonskih površina umetanjem ljepšeg i skupocjenijeg materijala.

U graditeljstvu se unutarnji i vanjski zidovi mogu inkrustrirati umetanjem ploča od ljepšeg i skupocjenijeg mramora ili raznobojnog kamena u obliku kvadrata pravokutnika, romba ili sl. poredane da tvore ornamentalne motive. Upotrebljavaju se na crkvenom namještaju (oltari, biskupski stolci, tabernakuli) i graditeljstvu (stupovi, zidovi). Sličan postupak u drvu je **[[Intarzije|intarzija]]**.

U Kini, u razdoblju "zaraćenih kraljevstava" (dinastija Chou), pored tehnike oblaganja zlatnim listićima, ustaljuje i tehnika zlatnih i srebrnih inkrustacija koje se u početku izvode tako da se hladnim kovanjem u osnovnu kovinu (obično broncu) utiskuju zlatni ili srebrni komadići, kao i komadići drugih rijetkih kovina (isprva komadići željeza).

## Veze
* Kiparske tehnike
* Intarzije
Jailsamerska tvrđava

**Jailsamerska tvrđava** je pustinjska tvrđava koju je godine 1156. radžputski vladar Rawal Jaisal podigao u pustinji Thar, a u i oko koje je nastao današnji grad Jailsamer u indijskoj državi Rajahstan. Zbog žutog pijeska koji iz daljine stvara optičku iluziju poznata je i kao Zlatna tvrđava (*Sonar Kella*, *Sonar Quilla*).

Tvrđava, čiji su zidovi visoki 75 m, zamišljena je ne samo kao vojno uporište iz koga je Rawal Jaisal kontrolirao trgovačke rute kroz Thar, nego i kao pravi grad koji je trebao zadovoljavati potrebe 10.000 stanovnika. Zbog toga se u njemu nalaze brojni historijski spomenici. Grad je dan-danas nastanjen, i u njemu živi oko četvrtina stanovnika Jailsamera.

Zlatna tvrđava je godine 1971. indijskom piscu i sineastu Satyajitu Rayu poslužila kao mjesto radnje njegovog romana *[[Sonar Kella]]* koga je godine 1974. adaptirao u zapaženi igrani film.

## Vanjske veze

* Website on Jaisalmer Fort in Rajasthan - Jaisalmer Fort (Sonar Quila) Information
Abakus

**Abakus** ili **abak** ima više značenja:
* Abakus (arhitektura) - četvrtasta ploča na vrhu kapitela stupa
* Abakus (igra) - daska za igru
* Abakus (crkva) - stol pored oltara u katoličkoj crkvi
* Abakus (računanje) - daska za računanje
* Abakus (stol) - svečani stol za skupocjeno posuđe kod starih Rimljana
Džamski minaret

**Džam** (perzijski: ﺟﺎﻡ' Džâm) je mjesto u okrugu Šahrak u pokrajini Gor, u zapadnom Afganistanu. Kroz njegovu dolinu protječe rijeka Harirud i u potpunosti je okruženo planinama visine oko 2400 m. Ovaj danas tek arheološki lokalitet, nekada je bio moćni grad Firuzkuh, prijestolnica iranske dinastije Gurida koja je u 12. i 13. vijeku vladala područjima od Iranske visoravni do sjeverne Indije, od Kašgara do Perzijskog zaljeva.

Džamski minaret visok 65 m, u potpunosti izgrađen od opeke slavan je po zidnim dekoracijama koje uključuju kaligrafiju i stihove iz Kurana, i to suru o Mirjam, Isusovoj majci. Vjeruje se kako su ga izgradili guridski vladari krajem 12. vijeka (jedan natpis navodi godinu 1194., dok drugi navodi vladara, sultana Gijasa ud-Dina koji je vladao od 1157. do 1202.), te da je bio dio džamije izgrađene kako bi se proslavila pobjeda u bitci kod Delhija 1192. godine (otkuda i naziv "Toranj pobjede"), a koja je uništena u jednoj od kasnijih poplava. Firuzkuh je nestankom Guridske Monarhije izgubio na važnosti i uništili su ga Mongoli 1222. godine.

Vjekovima je bio zaboravljen dok ga 1886. godine nije otkrio Thomas Holdich, britanski geograf koji je sudjelovao u arbitražni afganistanskih državnih granica. Minaret je 2002. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji, zajedno s drugim arheološkim ostacima u njegovoj blizini, ali je iste godine dospio i na popis ugroženih mjesta svjetske baštine zbog opasnosti od pljačkanja  


Datoteka:Jam Qasr Zarafshan.jpg|Minaret uz rijeku Harirud
Datoteka:Jam1.jpg|Klanac rijeke Harirud
Datoteka:Minar of jam ghor.jpg|Detalj ukrasa
Datoteka:Jam afghan architecture inside structure.jpg|Minaret iznutra


## Izvori

## Vanjske veze

* Dupree, Nancy Hatch (1977): *[http://www.zharov.com/dupree/index.html An Historical Guide to Afghanistan]*. 1st Edition: 1970. 2nd Edition. Revised and Enlarged. Afghan Tourist Organization. 
* Minaret of Jam Archaeological Project 
* UNESCO site on threats to the minaret
Džamija Kutubija

**Džamija Kutubija** () je najveća džamija u marokanskom gradu Marakešu. Njen 69 m visok minaret je dovršen za vrijeme almohadskog kalifa Jakuba al-Mansura (1184-1199) te je poslužio kao model za Giraldu u Sevilli i Hasanov toranj u Rabatu.


Datoteka:Koutoubia.JPG
Datoteka:MoroccoMarrakech KoutoubiaMosqueTop.jpg
Datoteka:MoroccoMarrakech KoutoubiaMosqueSunset.jpg
Crkva sv. Đorđa u Lalibeli

**Crkva sv. Đorđa** () je monolitna crkva u Lalibeli, mjestu u regiji Amhara u Etiopiji. Ona je najpoznatija i najkasnije sagrađena (rani 13. vijek) od jedanaest crkava u oblasti Lalibela, te se često navodila kao "Osmo čudo svijeta". Dimenzije kompleksa su 25 x 25 x 30 metara, a uz njega postoji mali bazen krštenja.

Prema etiopskoj predaji *Bete Giyorgis* je sagrađena kada je kralj Gebre Meskel - Lalibela iz dinastije Zagaj imao viziju u kojoj mu je rečeno da sagradi crkvu; instrukcije su, prema različitim izvorima, dali Sveti Đorđe i Bog.

Lalibela je danas mjesto hodočašća za vjernike Etiopske pravoslavne tevahedo crkve; sama crkva je dio UNESCO-vog lokaliteta Svjetske baštine pod nazivom "Crkve isklesane u kamenu Lalibela".

## Povezano

* Gebre Meskel - Lalibela

## Reference

## Vanjske veze

* Gallery of photos of the church's interior and exterior
* Photos of the town and church of Lalibela
Santiago de Compostela

**Santijago de Kompostela** () je glavni grad španske autonomne pokrajine Galicija. Nalazi se na severozapadu Španije, u provinciji Korunja. UNESKO je 1985. godine proglasio Stari grad Santijaga de Kompostele svetskom kulturnom baštinom. Godine 2000. bio je Svetski grad kulture.

Santijago de Kompostela je sedište galicijske autonomne vlade (Šunta de Galisija; ). Takođe je i važna destinacija hrišćanskog hodočašća, pored Jerusalima i Rima. Od vrednih istorijskih spomenika, Santijago ima jedan od najstarijih univerziteta u Evropi i svetu - Univerzitet Santijago de Kompostela - osnovan pre oko 500 godina, i katedralu posvećenu apostolu Jakovu Starijem.

## Stanovništvo
Prema poslednjem popisu iz 2006. godine, Santijago de Kompostela ima 93.458 stanovnika.

## Put za Santijago

Svake godine, oko 100.000 hodočasnika koji dođu peške, na biciklu, magarcu ili konju iz oko 100 zemalja traže potvrdu koja se zove kompostela koji se dodeljuje na osnovu hodočasničkog pasoša ispunjenog pečatima gradova kroz koje su prošli na svom putu do Santijaga de Kompostele. Pasoš je dokaz da su prošlli putem koji je Asocijacija hodočasnika sv. Jakova priznala kao jedini zvanični put. Ovaj broj je realno veći, jer ima mnogo hodočasnika koji ne traže svoju kompostelu, jer se daje samo onima koji je traže iz religioznih razloga.

Mnogi od današnjih severnih evropskih puteva ka Santijagu slede iste rimske puteve opisane u Kodeksu Kalikstinus. Peta knjiga Kodeksa pominje rute počev od Pariza, Vezne, Le Pi i Arl, koji svi vode ka Pirinejima u vidu Francuskog puta (). Španski Francuski put je najpopularnija hodočasnička ruta za Santijago kojim godišnje prolazi oko 80.000 hodočasnika. Druge popularne rute su Srebrna ruta iz Sevilje (), ili portugalska ruta ().

## Vanjske veze
* Web oficial de la Catedral de Santiago de Compostela
* Página web del Ayuntamiento
* Fuente de información para Peregrinos a Santiago 
* Oficina de turismo
* Imágenes de cámaras de la ciudad
* Historia y fotos de Santiago de Compostela 
* Fotografías de Santiago de Compostela
* Foro de debate de una de sus parroquias Laraño
Chartres

**Chartres** je gradi općina od 37,990 stanovnika i aglomeracija od 88,536 stan. na sjeveru Francuske u Regiji Centre-Val de Loire u Departmanu Eure-et-Loir.u kom je 
administrativni centar.

## Geografija

Grad se prostire duž obala rijeke Eure, udaljen devedesetak km jugozapadno od Pariza, na važnoj prometnoj ruti prema Doline Loire i  
Bretanji.

Današnji Chartres je grad širokih bulevara sa drvoredima, koji okružuje historijski centar smješten na brdu, koji je za razliku od starog, grad uskih srmih uličica
koje se spuštaju do pitoresknih kuća uz rijeku. 

Chartres je poznat po svojoj gotičkoj katedrali koja je 1979. uvrštena na UNESCO-vu 
Listu svjetske baštine u Evropi

## Historija
Chartres je niknuo za paleolita kao gradina na brdu iznad rijeke, kasnije je postao prijestolnica galskog plemena Carnutes po kojem je i dobio 
ime.
Za rimskih vremena romanizirani *Autricum* bio je važan grad, centar biskupije od kraja 4. vijeka.

Normani su ga nekoliko puta napadali i konačno spalili 858. 
U srednjem vijeku postao je grofovija kojom su vladale porodične dinastije Blois i Champagne. 
Grad je 1286. godine prodan francuskom kralju, ali su ga za Stogodišnjeg rata (1337.-1453.) zauzeli Englezi i vladali njimei 15 godina. 
Gofoviju je 1528. kralj François I uzdigao u rang vojvodstva.

Za Hugenotskih ratova grad je 1588. poslužio kao utočište kralju Henriju III, prije nego što ga je napao Henri od Navarre, budući 
Henri IV. Vjerojatno da se iskupi za to Henri IV je 1594. odabrao Katedrau u Chartresu kao mjesto gdje je 1594. okrunjen.

Željeznica je došla do grada 1849., tramvaj je uveden  1899., a 1909. izgrađen je i aerodrom, jedan od prvih u Francuskoj, na kom se školovalo gotovo 3000 pilota.
Poprilično je stradao od Savezničkog bombardiranja za Drugog svjetskog rata.

Chartres je doživio snažan ekonomski i demografski rast nakon 1950-ih kad se za četiri decenije učetrerostručio,

## Znamenitosti
Najistaknutija građevina je katedrala Notre Dame podignuta da zamijeni crkvu iz 12. vijeka, od koje su ostali samo kripta, temelji tornjeva i zapadna faseda. 
Izvanredni vitraji iz 13. vijeka i renesansni korski paravan doprinose ljepoti građevine. 
Značajna građevina je i crkva Saint-Pierre, izgrađena uglavnom u 13. vijeku. 
U nekadašnjojj biskupskoj palači smješten je muzej sa umjetninama iz 17. i 18. vijeka.

## Privredai
Chartres je danas pored tog što je administrativno- trgovački centar Regije Beauce poznate po žitu, zbog blizine Pariza izrastao i industrijski centar u kom se proizvodi kozmetika, elektronske komponente i dijelovi za automobile.

On je zbog svojih znamenitosti i poznata turistička destinacija.

## Pobratimski gradovi

Chartres ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima

## Poznati sugrađani
* Foucher iz Chartresa (1059.-1127.) historičar
* Hélène Boucher (1908.-1934.) avijatičarka

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ville de Chartres'' (službene stranice)