open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žuti kolač

**Žuti kolač** (engl. *Yellowcake*) je pročišćeni koncentrat uranijeve rude, koji sadrži uglavnom uranijev oksid U3O8 (70% do 90%). U preradi uranijeve rude iskorištava se velika topljivost uranija u kiselim i karbonatnim medijima. Uranij se nalazi u Zemljinoj kori, gdje je prilično raširen, iako u vrlo malim koncentracijama. Uranijeva se ruda najprije drobi i melje, te se odstranjuje jalovina. Uranijevi minerali tope se u otopinama kiselina (kiseli postupak sa sumpornom kiselinom) ili lužina (karbonatni postupak s natrijevim karbonatom). Žuti kolač se topi otprilike na 2878 °C. Iako je uranij kao metal jedan od najgušćih kemijskih elemenata, žuti kolač je relativno lagan (9 055 kg/m3). 

Žuti kolač ima 70% do 90% triuranijevog oktoksida (U3O8) težinski, a od ostalih oksida ima uranijevog dioksida (UO2)  i uranijevog trioksida (UO3). Od ostalih kemijskih tvari ima uranil hidroksida [UO2(OH)2],  uranil sulfata (UO2SO4), natrijevog parauranata [Na2O (UO3)2•6H2O] i uranil peroksida (UO4•nH2O).

## Nuklearno gorivo
Za teškovodne nuklearne reaktore žuti kolač se koristi za dobivanje nuklearnog goriva, tako da se topi i pročišćava u uranijev dioksid (UO2).

Za **lakovodne nuklearne reaktore** žuti kolač se prvo miješa s fluorom da se dobije uranijev heksafluoridom (UF6), koji se zatim koristi u postrojenjima za obogaćivanje uranija. Za obogaćivanje uranija danas se uglavnom koristi postupak plinskih centrifuga, dok se u vrijeme hladnog rata koristio postupak plinske difuzije. Srednje obogaćeni uranij ima do 20% izotopa uranij-235 i on se koristi za nuklearne elektrane. Visoko obogaćeni uranij se koristi za nuklearne pogone podmornica i brodova, a daljnjim obogaćivanjem uranija dobiva se uranij za nuklearno oružje, koji ima više od 80% uranija-235. Danas postoji ogromna količina visoko obogaćenog uranija, pa se velik dio razrjeđuje i koristi za nuklearne elektrane. 

Žuti kolač se proizvodi u svim zemljama koje imaju i rudnike uranija.

## Izvori

* "Characterizing and Classifying Uranium Yellow Cakes: A Background" Donald M. Hausen, journal=JOM, 1998.
Hessdalenska vatra

**Hessdalenska vatra** je neobjašnjeno svijetlo koje se obično može vidjeti u dolini Hessdalen, županija Sør-Trøndelag, Norveška.

## Povijesni izvještaji
Prvi izvještaji o neobičnim svjetlima započinju u ranim 1940-tim. Posebno velika aktivnost Hessdalenske vatre se dešavala u prosincu 1981. sve do ljeta 1984., kada su se svjetla mogla vidjeti 15 do 20 puta na tjedan. Otada je sve manje opažanja i danas se može vidjeti 10 do 20 puta na godinu. 
Hessdalenska vatra je najčešće blještavo, bijelo ili žuto svijetlo koje pluta iznad tla. Ponekad su se svjetla mogla vidjeti i više od sat vremena. Postoje još nekoliko drugih vrsta svjetla koja isto nisu objašnjena u dolini Hessdalen.

## Istraživanja
Od 1983. je započelo znanstveno istraživanje pod nazivom “Projekt Hessdalen”. Kasnije je započeo i EMBLA project, u kojima sudjeluju istraživači iz Norveške i Italije.

## Teorijska objašnjenja

Iako je izveden čitav niz istraživanja još nema dobrog objašnjenja porijekla tog svijetla. Za sada ima nekoliko hipoteza:
*jedna hipoteza tvrdi da Hessdalensku vatru uzrokuje proces izgaranja oblaka prašine sa tla iz doline, koja u sebi ima skandija. 
*jedna novija hipoteza predlaže da svijetlo nastaje iz grozda Coulombovih kristala u plazmi koja nastaje ionizacijom zraka i prašine pod utjecajem alfa-čestica za vrijeme raspada radona. Nekoliko fizikalnih svojstava (titranje, geometrijska struktura i spektar svijetla) koja su osmatrana na Hessdalenskoj vatri, mogu biti objašnjena sa tim modelom plazme čestica. Raspadanje radona stvara alfa-čestice (emisija žutog svijetla helija) i radioaktivne elemente kao polonij. 2004. Teodorani je potvrdio veći stupanj radioaktivnosti na stijenama u blizini mjesta gdje su primjećene Hessdalenske vatre. 
*druga hipoteza tvrdi da Hessdalenska vatra nastaje kao rezultat piezoelektriciteta uslijed deformacije stijena (Takaki i Ikeya, 1998.), zato što dosta stijena sadrži zrna kvarca koja stvaraju pojačanu gustoću električnog naboja.

## Izvori

## Vanjske veze
*Hessdalenska vatra Wondermondo
*Početna stranica projekta Hessdalen
Okamenjena munja

**Okamenjena munja** ili **fulgurit** (lat. fulgur = munja+grom) je prirodna šuplja staklena cijev koja nastaje u kvarcnom pijesku (SiO2) prilikom udara munje. Nastaje kada munja koja udari podigne temperaturu pijeska iznad 1800 °C, trenutno taleći kvarc. Nakon hlađenja i spajanja nastaju cjevasti oblici. Postupak traje oko jedne sekunde, a dobiveni fulgurit prikazuje prolaz munje kroz zemlju. Staklo koje se stvara se naziva *lehatelierit*, a može ga stvoriti i udarac meteorita ili vulkanska eksplozija. Budući da je to amorfna tvar, spada u grupu mineraloida. Okamenjene munje ponekad mogu dosezati i 15 metara u dubinu tla, a promjera su i nekoliko centimetara. Fulguriti su dosta krhki i lome se pri iskopavanju iz tla. 

Cijevi mogu imati promjer i nekoliko centimetara, a mogu biti duge nekoliko metara. Najduža okamenjena munja koja je pronađena bila je duga oko 5 metara. Boja ovisi o strukturi pijeska koji ga je oblikovao i raspon joj je od crne do tamno zelene i prozračno bijele. Unutrašnjost cijevi je obično glatka ili s malim mjehurićima, dok je izvana uglavnom prekrivena česticama grubog pijeska i porozna je. Često izgleda kao korijen s puno ogranaka. Ponekad stvara glazuru na tvrdim stijenama. 

## Izvori
Encyclopédie

***Encyclopédie, ou dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers*** (ili
*Velika francuska enciklopedija*) bila je rana enciklopedija, koja je objavljena između 1751. i 1772. u Francuskoj. Glavni urednici Enciklopedije bilu su Denis Diderot i Jean le Rond d'Alembert.

Godinu dana poslije izlaska prvog sveska Enciklopedija je bila privremeno zabranjena, ali već godinu dana poslije 1753., nastavlja izlaziti.  U samom početku bio je to prijevod engleske enciklopedije Ephraima Chambersa *[[Cyclopaedia|Cyclopaedia, or Universal Dictionary of Arts and Sciences]]*, koja je objavljena u 1728.u dva sveska, ali vremenom dolazi da značajnog proširenja i politizacije tekstova s velikim brojem liberalnih i progresivnih ideja.
Zadnji dio je objavljen 1772. i cijela Enciklopedija se sastojala od 17 tekstovnih i 11 svezaka sa fotografijama i crtežima.

*Velika francuska enciklopedija* odigrala je važnu ulogu u stvaranju intelektualnih mišljanja koja će dovesti do  francuske revolucije. Iako veliki broj suradnika *Velike francuske enciklopedije* nije imao namjeru radikalno mijenjati francusko društvo, ipak sâm sadržaj ovog djela vodio je u ovom smijeru. *Velika francuska enciklopedija* negirala je učenje Katoličke Crkve tvrdeći da se na pitanja o tom učenju treba odgovoriti s jednim znanstvenim pristupom. Urednici također odbijaju obrađivanje tekstova nastalih kao posljedica političkih odluka.

Neki članci su govorili o promjenama socijalnih i političkih institucija koje bi unaprijedile društvo za boljitak svih.*Velika francuska enciklopedija* napisana je na francuskom, a u to vrijeme je Pariz bio intelektualni glavni grad Europe. Veliki broj osoba i vlada diljem Europe se koristilo francuskim jezikom i Enciklopedijom, tako da je njen utjecaj, poslije širenja Europom, bio enorman i na druge narode.
 
Veliki broj poznatih osoba tog doba radili su kao suradnici na stvaranju Enciklopedije npr.: Jean Baptiste Bourguignon d'Anville, Georges Louis Buffon, Antoine Louis (konstruktor prve giljotine), baron de Montesquieu, Jean-Jacques Rousseau i Voltaire.

## Činjenice o Enciklopediji
* 17 svezaka s člancima
* 11 svezaka sa fotografijama i crtežima  
* 18&nbsp;000 stranica teksta 
* 44&nbsp;000 glavnih članaka 
* 28&nbsp;000 sporednih članaka 
* 2&nbsp;500 ilustracija
* 20&nbsp;000&nbsp;000 riječi
* Tiskana u 4&nbsp;250 primjera

## Vanjske veze
*Online izdanje - Francuski  
*Online izdanje - Engleski
**[http://www.bbc.co.uk/radio4/history/inourtime/inourtime_20061026.shtml  The Encyclopedie]*, discussion on the BBC Radio 4 programme In Our Time, preuzeto 26. listopada 2006.

## Literatura o Enciklopediji

* Jackson J. Spielvogel, *Western Civilization*, Boston: Wadsworth Cengage Learning, 2011, 
* Bryan Magee|Magee, Bryan, *The Story of Philosophy*, New York: DK Publishing, Inc., 1998, 
* Robert Darnton *The Business of Enlightenment: A Publishing History of the Encyclopédie, 1775-1800* Cambridge 1979 

## Reference
Plavi mlaz

**Plavi mlaz** (engl. *blue jet*)  vrsta je pražnjenja oblaka, koja za razliku od crvenih vilenjaka izlazi sa vrha oblaka kumulonimbusa, za vrijeme grmljavinske oluje, u obliku uskog stožca. Pruža se sve do nižih ionosferskih slojeva na visini 40 do 50&nbsp;km iznad zemlje. Dok je pojava crvenih vilenjaka u svezi s visokonaponskim munjama, plavi mlaz je više u svezi s pojavom jakih tuča (krupa, gradova) za vrijeme grmljavinskih oluja. Osim toga, plavi mlaz je puno sjajniji od crvenog vilenjaka. Za plavu boju se smatra da potječe od emisije svjetla neutralnog ili ioniziranog dušika. Prvi snimak je zabilježen 21. listopada 1989. godine s letjelice Space Shuttle kada je prolazila iznad Australije. Plavi mlaz se puno rjeđe javlja nego crveni vilenjak; do 2007. godine je zabilježeno tek stotinjak slika, uglavnom sa Sveučilista Aljaska.

### Plavi početnik
**Plavi početnik **, engl. (*blue starter*)  je slična pojava kao plavi mlaz, ali se on diže samo do 20&nbsp;km iznad tla.

### Divovski plavi mlaz
** Divovski plavi mlaz ** (engl. *gigantic jet*)  je prvi put snimila 14 rujna. 2001. godine zvjezdarnica Arecibo, dvostruko više nego je prije zabilježeno za plavi mlaz, dostižući do 70&nbsp;km iznad tla. Snimljen je za vrijeme oluje iznad oceana i trajao je jednu sekundu. Još su snimljeni 22. srpnja 2002. godine iznad Južnog kineskog mora, što je zapisano u časopisu *[[Nature]]*. Divovski plavi mlaz je trajao skoro sekundu i sličio je na veliko drvo.

### Vanjske veze
*Galerija plavih mlazeva i crvenih vilenjaka
Plazma lampa

**Plazma lampa** ili **plazma kugla** ili **Teslina kugla** je neobična svjetiljka koja je bila vrlo popularna 1980-tih. Otkrio ju je Nikola Tesla, nakon svojih pokusa s visokofrekventnim strujama u vakuumskoj staklenoj cijevi, dok je istraživao svojstva visokog napona. Nazvao ju je "tinjalica s inertnim plinom".

## Opis
Plazma kugla je obično staklena kugla, iako ima raznih oblika, napunjena mješavinom plinova (obično helij ili neon, a ponekad ksenon ili kripton), pod malim tlakom (ispod 0,01 bar), kroz koju prolazi visokofrekventna izmjenična struja od oko 35 kHz i 2 do 5 kV, stvorena s visokonaponskim transformatorom. Puno manja kugla iznutra služi kao elektroda. Niti plazme se šire od unutrašnje elektrode do vanjskog stakla. Zrake u početku slijede linije električnog polja, ali se kasnije mijenjaju zbog miješanja plina unutra.
  
Ukoliko stavimo ruku u blizini stakla, mijenjamo visokofrekventno polje, uzrokujući da jedna zraka seli s unutrašnje kuglice do točke dodira na staklu. Električna struja se stvara unutar svakog vodljivog objekta blizu kugle, jer staklo ne spriječava elektromagnetsko polje, koju stvara električna struja koja teče kroz plazmu (iako staklo kao izolator zaustavlja električnu struju). Staklo djeluje kao izolator u električnom kondenzatoru, koji se stvara između ioniziranog plina i ruke.

## Moguće opasnosti

Treba biti pažljiv kada stavljamo elektronske uređaje u blizinu plazma kugle, jer visoki napon može stvoriti električni naboj na uređaju, pa čak i na plastično kučiste. Radio frekventno polje može ometati rad pokretne ploče (engl. touchpad) na prijenosnom računalu, digitalni audio uređaj, mobilni telefon i slično. Iako su osrednje plazma kugle uzemljene, one mogu stvoriti male iskre, jer bilo koji vodljivi objekt djeluje kao ploča kondenzatora. S vanjske strane stakla može se stvoriti ozon, nakon par minuta stalnog rada, a znamo da je on štetan za ljude. 

## Povijesne činjenice
Nikola Tesla je opisao plazma kuglu u svom patentu U.S. Patent 0,514,170 (“Tinjajuće električno svjetlo”). Tesla je napajao plazma kuglu s visokofrekventnim strujama sa Teslinog transformatora i time stvorio sjajne zrake. 
Danas široko rasprostranjenu modernu inačicu Teslina osnovnog modela, dizajnirao je Bill Parker 1970-ih.
## Primjena
Plazma kugla se uglavnog koristi kao novitetna igračka zbog svojih neobičnih svjetlosnih efekata i koristeći trik da se oni mijenjaju dodirom ruke. Ne koristi se kao rasvjeta. Ipak, u zadnje se vrijeme u prodaji može naći plazma kugla sa spojem istim kao i u normalne električne žarulje. 

## Izvori
Langmuirov val

**Langmuirov val** (u čast Irvinga Langmuira) ili **titranje plazme**, je brzo titranje elektrona u plazmi ili metalu.
## Objašnjenje
Ako zamislimo oblak naboja, sa polumjerom veličine Debyeve duljine, onda iz ruba oblaka neki elektroni izađu uslijed djelovanja električnog polja. U unutrašnjosti oblaka će tada nastati višak pozitivnog naboja, koje će privući neke druge slobodne elektrone i ponovo će ih električno polje prisiliti da izađu. I tako u plazmi nastaje titranje plazme ili Langmuirovi valovi. 
### Hladni elektroni
Ako su elektroni hladni (kada je mali stupanj ionizacije), onda se može pokazati da vrijedi za titranje plazme:


\omega_{pe} = \sqrt{\frac{n_e e^{2}}{m^*\varepsilon_0}}   \left[rad/s\right]

gdje je *n<sub>e</sub>* - gustoća elektrona, *e* – točkasti električki naboj, *m** - efektivna masa elektrona i *ε<sub>0</sub>* - dielektrična konstanta vakuuma. Treba napomenuti da gornja formula vrijedi ako je masa iona beskonačna, ali ona je dobro približenje budući su ioni oko 1800 puta teži od elektrona. U tom slučaju vrijedi *m ** = *m<sub>e</sub>* , pa titranje plazme ovisi o fizičkim konstantama i koncentraciji elektrona ne (u cm–3). Kako vrijedi fpe = ωpe / 2π , onda vrijedi:

:f_{pe} \approx 8980 \sqrt{n_e}  \left[Hz\right]

### Topli elektroni

Kod toplih iona (veći stupanj ionizacije), onda elektroni imaju brzinu koja ovisi o količini topline v_{e,th} = \sqrt{\frac{k_B T_{\mathrm{e}}}{m_e}},pa pritisak elektrona djeluje kao povratna sila na električno polje i titranje plazme ima vrijednost:

:
\omega^2 = \omega_{pe}^2 + 3 k^2 v_{\mathrm{e,th}}^2


Gdje je *k* – broj valova, a to je obrnuta vrijednost od duljine valova:

:k = \frac{2\pi}{\lambda} = \frac{2\pi\nu}{v_p}=\frac{\omega}{v_p}\;\;,

## Izvori
Svjetlosna učinkovitost

**Svjetlosna učinkovitost** ili **luminacijska efektnost** (oznaka η) je fotometrijska fizikalna veličina kojom se opisuje učinak određenih frekvencija elektromagnetskih valova na ljudski osjet vida; omjer je svjetlosnog toka *Ф<sub>s</sub>* i toka zračenja *Ф*, to jest:

:\eta = \frac{\Phi_s}{\Phi} 

Najveća je svjetlosna učinkovitost (683 lm/W) žutozelene svjetlosti, valne duljine 555 nm. Mjerna jedinica svjetlosne učinkovitosti jest lumen po vatu (lm/W).

## Stupanj iskorištenja raznih izvora svjetlosti
Stupanj iskorištenja izvora svjetlosti, za umjetnu rasvjetu, je bezdimenzionalni odnos između svjetlosnog toka (sim. *Φ*; jed. lm) koje emitira svjetlo i ulazne električne snage (sim. P; jed. W), koje to svjetlo troši.

## Fotometrija

Fotometrija je grana optike koja se bavi mjerenjem svojstava svjetlosti, u smislu njenog *doživljenog* sjaja u ljudskom oku. Sedam osnovnih fotometrijskih veličina opisuje svojstva svjetlosti:

## Izvori

## Povezano
* Svetlost
Lista vrsta lasera

Ovo je **popis osnovnih vrsta [[laser]]a**, njihova radna valna duljina i njihova primjena. Poznato je tisuće vrsta lasera, ali većina ih je samo za specijalne istraživačke svrhe.

## Pregled

## Plinski laseri

## Kemijski laseri

## Laseri s bojilima

## Laseri s parama metala

## Laseri s čvrstom jezgrom

## Poluvodički laseri

## Ostale vrste lasera

## Poveznice:
*građa lasera

## Izvori
Johann Christian Bach

**Johann Christian Bach** (Leipzig, 5. rujna 1735. - London, 1. siječnja 1782. ), njemački skladatelj.

Najmlađi je sin svog slavnog oca Johanna Sebastiana Bacha i njegove druge žene Anne Magdalene Bach. Rođen je kad mu je otac imao 50 godina, tako je da je uz njega mogao učiti svega 15 godina.

Nazivaju ga "Londonskim Bachom" jer je do kraja svog života živio u Londonu. Jedan od najslavnijih učenika i prijatelja bio mu je Wolfgang Amadeus Mozart.

Pisao je opere i koncerte koji su jako utjecali na mladog Mozarta.

## Reference

## Literatura
*Hans T. David, A. Mendel, C. Wolff. *The New Bach Reader: A Life of Johann Sebastian Bach in Letters and Documents* (NY: Norton, 1998).
*Heinz Gärtner (trans. by Reinhard Pauly). * John Christian Bach: Mozart's Friend and Mentor*. (Portland, Oregon: Amadeus Press, 1994).
*Philipp Spitta (trans. by Clara Bell & J. A. Fuller-Maitland). *Johann Sebastian Bach, his work and influence on the music of Germany, 1685–1750, 3 vols.* (London: Novello & Co., 1899): Vol I, Vol II, Vol III
*Charles Sanford Terry. *John Christian Bach* (London: Oxford University Press, 1967).
*Christoph Wolff et al. *The New Grove Bach Family.* (NY: Norton, 1983) pp.&nbsp;315ff. .
*Percy M. Young. *The Bachs: 1500–1850* (London: J.M. Dent & Sons, Ltd., 1970).
Siret (rijeka)

**Siret** (rumunjski: *Râul Siret*, ukrajinski: *Сірет* ili *Серет*) je rijeka u 
Ukrajini i Rumunjskoj duga oko 700 km, lijeva pritoka Dunava.
## Geografija
Siret se formira od više manjih vodotoka u Istočnim Karpatima  na jugozapadu ukrajinske Bukovine. 
Od tamo teče prema jugu , razdvajajući Istočne Karpate od moldavske visoravni. Sve do sela 
Berehomet teče kao planinski brzak, a nizvodno kao tipična nizinska rijeka sa širokom kotlinom, koja je na pojedinim 
dijelovima močvarna. Kod grada Galaţija uvire u Dunav.

Najveće pritoke u Ukrajini su; Mali Siret (61&nbsp;km), Migova (21&nbsp;km), Mihidra (32&nbsp;km) i Kotovec (18&nbsp;km). A u Rumunjskoj su to; Moldova, Trotuș, Buzău, Bârlad, Bistrița i 
Putna. Na Bistriți je podignuto nekoliko hidroelektrana.

Siret ima sliva velik oko 44952,7 km², prosječni dotok vode na ušću je 185 m<sup>3</sup>/s.
Dobar dio sliva Sireta (41% od ukupne površine) zauzimaju šume, do visine od 600 metara raste uglavnom hrast, a iznad bukva.

Rijeka nosi značajne količine sedimenata, oko 12 milijuna tona godišnje.
Siret se ledi od decembra do marta, često je plavio, tako su ostale zapamćene poplave; 1911., 1927., 1941., 1947, 1955., 1969., 1970., 1976., 1980., 1995., 1996., 1998., 2001., 2008.

U svom donjem dijelu Siret je i plovan za manje brodove.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Siret River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Ledenjak Aletsch

**Ledenjak Aletsch** je najveći ledenjak u Alpama. Dugačak je oko 23 kilometra i prekriva više od 120 kvadratnih kilometara, u švicarskom kantonu Valais/Wallis. Njega grade tri manja ledenjaka, koja se spajaju u mjestu Konkordia, gdje je debljina leda oko 1 kilometar. Nastavlja prema dolini Rhone, gdje stvara rijeku Massa.

Cijelo područje sa ledenjakom spada u zaštićeno područje Jungfrau-Aletsch, koje je na popisu UNESCO-ove Svjetske baštine, od 2001.

## Geografija
Ledenjak Aletsch grade tri manja ledenjaka, koja se spajaju u mjestu Konkordia: Veliki Aletschfirn, Jungfraufirn i Ewigschneefeld (Beskrajno ledeno polje). Kod mjesta Konkordia je ledenjak širok oko 1,5 kilometar i teče brzinom 180 metara u godini. Debljina leda na tom mjestu je oko 900 metara. Podnožje ledenjaka je na nadmorskoj visini 1 560 metara, gdje se nalaze morena.

## Historija
1860. ledenjak Aletsch je bio 3 kilometra duži i oko 200 metara viši. Od 1980. topljenje se ubrzava.

## Izvori
Ledeni greben Larsen

**Ledeni greben Larsen**, je granični ledeni greben u sjeverozapadnom dijelu Weddellovog mora i Antarktika. Ime je dobilo po kapetanu Larsenu, koji je lovio kitove i doplovio u to područje 1893. godine. Podijeljen je u tri dijela:
* Larsen A (najmanji na sjeveru),
* Larsen B i
* Larsen C (najveći na jugu).

Ledeni greben Larsen A se raspao 1995. godine, Larsen B se raspao 2002. godine, dok je Larsen C još uvijek u ravnoteži. 

Raspadanje ledenog grebena Larsena, nije uobičajena pojava, jer prije je to mjesto stvaranja ledenih santi. Znanstvenici vjeruju da je to pojava globalnog zatopljenja, jer su mjerenja pokazala povećanje temperature za 0,5 ºC svakih 10 godina, od 1940. godine.  

2002. godine se raspao veliki dio ledenog grebena Larsena B, površine 3 250 km2 i debljine oko 220 metara. Taj dio je bio u ravnoteži zadnjih 12 000 godina, za vrijeme cijelog holocena. S druge strane, Larsen A se počeo mijenjati prije oko 4 000 godina. Glaciologe je jako iznenadila brzina raspadanja, sve se dogodilo za 3 tjedna.   

## Izvori
Kositrenje

**Kositrenje** ili prevlačenje kositrom može se provesti na više načina; najčešće se čelični lim umače u kupku rastaljena kositra i valja hladnim valjcima. Sloj kositra debljine je oko 0,01 mm. Bijeli lim je trgovački naziv za pokositreni čelični lim. Bijeli lim služi za izradbu različitih posuda, naročito u prehrambenoj industriji (limenke), jer je otporan na organske kiseline, kojih u većoj ili manjoj količini uvijek ima u konzerviranoj hrani. 

## Elektroplatiranje kositrom
 

Elektroplatiranje kositrom u proizvodnji bijelog lima, osobito namijenjenog izradi limenki za industriju konzerviranja hrane, još uvijek se razvija usprkos tome što se za iste svrhe sve više upotrebljavaju suvremeniji materijali, posebno aluminijski limovi. Razlozi tome dijelom su to što općenito potražnja kako količine tako i vrste pakiranja za ovu industriju vrlo brzo raste, a dijelom i to što je elektroplatiranje kositrom u usporedbi s drugim postupcima kositrenja vrlo isplativo (jer su uz dovoljnu moć zaštite galvanski spojevi u usporedbi sa slojevima dobivenim drugim postupcima kositrenja mnogo tanji, pa oskudica kositrom na tržištu i njegova visoka cijena nisu odveć negativni čimbenici u proizvodnji galvanskog bijelog lima). 

Za galvanotehničku proizvodnju bijelog lima upotrebljavaju se osobito 3 postupka:
* najvažniji je takozvani *ferrostan-postupak* s kupkama u kojima je elektrolit kositar(II) sulfat, zakiseljenim fenol-sulfonskim ili krezol-sulfonskim kiselinama, po kojemu se prema grubim procjenama u svijetu proizvodi oko 65% bijelog lima;
* osim toga, važni su još i takozvani *halogenski postupak* s elektrolitom od kositar(II) klorida i kositar-fluorida i
* takozvani *alkalični postupak* s elektrolitima od stanata i alkalija.
Elektroplatiranje kositrom važno je još i u izradbi kuhinjskog pribora, uređaja prehrambene industrije, dijelova hladnjaka i sličnih proizvoda. Zbog zaštite od korozije i povoljnog djelovanja galvanskih spojeva kositra pri mekom lemljenju, elektroplatiranje kositrom također je važno i za izradu niza proizvoda za elektrotehniku i finu mehaniku. Osim toga, malog trenja (antifrikcijskog djelovanja) ovih slojeva često se elektroplatiraju kositrom i klizne površine (na primjer klizni ležaji, stapovi motora). Djelomičnu tehničku važnost ima i elektroplatiranje kositrom radi ukrasa (dekoracija). 

## Izvori
Igor Kakidzjanov

**Igor Jevgenjevič Kakidzjanov** (, u nekim izvorima navođen i kao **Hakimzjanov** ( , 25. jul 1980 - ) je pro-ruski separatistički militant sa istoka Ukrajine, poznat kao prvi ministar obrane samoproglašene Donjecke Narodne Republike (DNR) i zapovjednik Narodne milicije Donbasa. Na tu dužnost je došao 10. aprila 2014. godine, te je sudjelovao u borbama tokom prvih mjesec dana rata u istočnoj Ukrajini. U noći 6/7. maja, tokom borbi za Mariupolj, zarobili su ga pripadnici ukrajinskog dobrovoljačkog bataljona Azov. Taj su događaj ukrajinske vlasti nastojale maksimalno iskoristiti u propagandne svrhe, te je, između ostalog, na Internetu distribuirana video-snimka ispitivanja koje je nad zarobljenim Kakidzjanovom vršio radikalni nacionalistički političar Oleg Ljaško , a što je poslije kritizirao Amnesty International, držeći to povredom ljudskim prava. . Kakidzjanova je na mjestu ministra obrane DNR zamijenio Igor Stelkov,. Kakidzjanova su ukrajinske vlasti formalno optužile za pokušaj ubistva policajca, ali je 15. septembra 2014. nakon Minskog sporazuma razmijenjen za zarobljene ukrajinske vojnike. U novembru ga je EU stavila na popis osoba protiv kojima je zbog sudjelovanja u sukobu zapriječen pristup. .

## Izvori
Pavel Gubarev

**Pavel Jurjevič Gubarev** (; ; Sjevjerodonjeck, 10. februar 1983 - ) je ukrajinski poslovni čovjek, aktivist i pro-ruski političar, najpoznatiji kao jedan od osnivača pro-ruskog separatističkog pokreta, odnosno samoproglašeni "narodni" guverner Donjecke oblasti, koji je de facto služio kao poglavar samoproglašene Donjecke Narodne Republike.

Gubarev je u mladosti neko vrijeme bio vezan sa ruskom neonacističkom strankom Rusko nacionalno jedinstvo, ali je prije euromajdanskih zbivanja bio član Progresivne socijalističke partije, te je kao svoju političku poziciju navodio "lijevi centar". 2006. godine je u Feodosiji na Krimu sudjelovao u demonstracija protiv pristupanja Ukrajine NATO-paktu.

Nedugo Euromajdana, odnosno nakon što je novi predsjednik Oleksandr Turčinov za novog guvernera Donjecke oblasti imenovao oligarha Serhija Tarutu, Gubarev i njegovi pristaše su počeli zauzimati vladine i druge javne zgrade u Donjecku, a na javnom zboru se Gubarev proglasio "narodnim guvernerom". Isti dan su ga uhapsili pripadnici ukrajinske tajne službe SBU, te je bio formalno pritvoren na dva mjeseca. Njegovo hapšenje je izazvalo dodatni val demonstracija u pro-ruskim dijelovima Ukrajine, sa zahtjevom za njegovo puštanje. Gubarev je konačno pušten 7. maja, nakon što je eskalirao oružani sukob,  i to tokom razmjene zarobljenika. 

U međuvremenu je njegova supruga Jekaterina Gubareva, sa kojom ima troje djece, bila imenovana ministricom vanjskih poslova DNR. 

12. oktobra 2014. je bio lakše ranjen u pokušaju atentata. Na izborima za tijela DNR u novembru 2014. mu je, zbog toga što stranka Partija Novorusija nije bila "formalno registrirana", zapriječeno kandidiranje za predsjednika DNR.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
*
Moldavski jezik

**Moldavski** (također **moldovski**; endonim *moldovenească* ili *молдовеняскэ* [moldoveˈne̯askə]), jedan od dvaju službenih naziva za rumunjski jezik u Moldaviji.

Moldavski je danas predmet velikih lingvističkih i političkih kontraverzi, od pitanja dali je to samo  dijalekt - rumunjskog, do tog dali uopće postoji ili je sovjetska izmišljotina kako bi legalno mogao vladati u Besarabiji.

Kodovi za moldavski su *mol*, ISO 639 ili 639-2 i 639-3, sličan *mo*, 639-1.

## Karakteristike
Moldavskim jezikom govori oko 2,660,000 govornika i to po Moldaviji, Ukrajini i Rusiji.

Na formalnoj razini - moldavski jezik je i nadalje službeni jezik Moldavije propisan člankom 13. važećeg  ustava (jedino 
što je latinica zamjenila ćirilicu)
Ali je moldavski ustavni sud 2013. iznio tumačenje da je taj članak ustava ukinut Deklaracijom o nezavisnosti Moldavije pa je prema tom tumačenju rumunjski službeni jezik Moldavije.

Moldavski jezik je svojevremeno bio jedini službeno dopušteni jezik u Moldavskoj Autonomnoj Sovjetskoj Socijalističkoj Republici i Moldavskoj Sovjetskoj Socijalističkoj Republici. U vrijeme egzistencije tih republika rezolucijom je proglašen nezavisnim od rumunjskog. On je uveden u kontekstu sovjetske politike da se naglasi razlika između Moldavaca i Rumunja.

Nakon ponovnog uvođenja latinice 1989., počelo se govoriti da su rumunjski i moldavski slični odnosno istovetni. A u Deklaraciji o nezavisnosti Moldavije iz 1991. govori se da je jezik Moldavije - rumunjski.

Ipak se u ustavu iz 1994. navodi moldavski, kao jedini službeni jezik. 
Stanje sa statusom moldavskog kao službenog jezika dodatno se iskompliciralo kad je Moldavski parlament donio zakon početkom 2000-ih, kojim su rumunjski i moldavski proglašeni istovetnim jezikom, problem je dodatno zakompliciran tumačenjem Ustavnog suda iz 2013. kojim se rumunjskom jeziku daje prednost nad moldavskim.

Odmetnuto Pridnjestrovlje nastavlja priznavati moldavski jezik kao jedan od njihovih službenih jezika, zajedno s
ruskim i ukrajinskim.

## Reference

## Vanjske veze

* Moldova na portalu Ethnologue: Languages of the World
Ledenjak Boulder

**Ledenjak Boulder** je smješten na južnim padinama planine Baker, koji je  stratovulkan, blizu obale Tihog oceana, u saveznoj državi Washington. 

Između 1850. i 1950., ledenjak se povukao oko 2 650 metara. Nakon 1953. počeo se oporavljati, zbog nešto hladnije klime, oko 743 metra. Između 1987. i 2005., ledenjak se opet povukao oko 450 metara.

Ledenjak Boulder je vrlo popularna alpinistička staza. Prvo penjanje je započelo 1891.

## Izvori

## Literatura
* A. Post, Richardson, W.V. Tangborn, and  F.L. Rosselot: "Inventory of glaciers in the North Cascades, Washington" 1971.
* M. Pelto, C. Hedlund: "Terminus behavior and response time of North Cascade glaciers, Washington, U.S.A." 2001.
* Beckey Fred: "Cascade Alpine Guide: Climbing and High Routes : Rainy Pass to Fraser River" 1995.
Ledenjak Fedčenko

**Ledenjak Fedčenko** je veliki ledenjak na planinama Pamir, u Tadžikistanu. On je dugačak i uzak, dužina mu je oko 77 kilometara. To je najduži ledenjak izvan polarnih regija. Debljina mu je na nekim mjestima oko 1 000 metara. On započinje na nadmorskoj visini 6 200 metara, dok je podnožje na 2 900 metara. Voda se slijeva u par rijeka, a jedna je Amu Darja koja završava u Aralskom jezeru. 

U zadnjih 100 godina, ledenjak se skratio za 1 kilometar. Od velike je važnosti za opskrbu vodom u tom kraju, kao i za opskrbu hidroelektrana vodom.

## Izvori
*"Fedchenko Glacier".  Encyclopædia Britannica online edition.  Retrieved December 8, 2005.
*"The First National Communication of the Republic of Tajikistan under the United Nations Framework Convention on Climate Change.  Repeblic of Tajikistan Ministry for Nature Protection.  Dushanbe: 2002.
*"Tajikistan 2002: Vital Maps and Graphics on Climate Change" . Tajikistan Met Service.  Retrieved August 18, 2005.
*"Tajikistan - Topography and Drainage". U.S. Department of the Army.  Published by the Federal Research Division of the Library of Congress.  Online version retrieved December 8, 2005.
Bakrenje

**Bakrenje** (prema bakar) je postupak nanošenja bakrene prevlake na površinu metalnih ili plastičnih predmeta elektrolitičkim taloženjem (elektroplatiranje ili galvanostegija) iz otopine bakrenog sulfata. Bakrenje uglavnom predhodi postupcima niklanja i kromiranja, a često se rabi i u ukrasne (dekorativne) svrhe. 

## Elektroplatiranje bakrom

Elektroplatiranje bakrom osobito je važno zbog toga što se zbog razmjerno velike plemenitosti bakra većina tehnički važnih metala time lako galvanizira vrlo gustim slojem izravno (bakreni galvanski slojevi s visokim sjajem) ili uz naknadnu mehaničku obradu (poliranjem), i tako podlogu toliko dobro izolira od okoline da se otpornost izradaka od manje plemenitih metala prema koroziji povećava do granica do kojih je postojan i bakar. Međutim, veća plemenitost bakra također uzrokuje suprotni učinak (povećanje osjetljivosti prema koroziji) proizvoda kad im se kasnije galvanski slojevi oštete. Zbog tih svojstava oni se prvenstveno upotrebljavaju kao međuslojevi pri elektroplatiranju drugim metalima, posebno tamo gdje je prionjivost slojeva tih metala izravno na izratku slaba, i (ili) gdje oni moraju biti toliko tanki da sami ne mogu djelovati zaštitno (na primjer pri izvanredno važnom elektroplatiranju čelika niklom i kromom, cinka olovom). 

Druga važna svojstva bakrom elektroplatiranih proizvoda jesu što im je površina visoko vodljiva za električnu struju i toplinu (za primjenu u elektroindustriji i toplinskoj tehnici) i što ona djeluje antifrikcijski (zbog malog trenja ima primjenu u kliznim ležajevima i u tehnici izvlačenja). Stanovitu važnost ima i elektroplatiranje bakrom radi ukrasa (dekoracije), obično da bi se na proizvodima stvorila patina i time stvorio dojam starog bakra. 

Zbog toga što su jeftine, što omogućavaju brz rad i lako se nadziru, za elektroplatiranje bakrom još se uvijek najviše upotrebljavaju kisele, sulfatne kupke, iako se s njima ne mogu izravno dobiti prionjivi galvanski spojevi na izratcima od neplemenitih metala (na primjer aluminija, željeza, cinka). Taj nedostatak obično se rješava predgalvaniziranjem drugim, najčešće cijanidnim kupkama. Cijanidne kupke upotrebljavaju se i za elektroplatiranje bakrom kad je važno dobiti sjajne galvanske slojeve. Glavni nedostatak tih kupki jest u tome što ne dopuštaju brzi rad. Za ublažavanje tog nedostatka pribjegava se različitim mjerama, na primjer upotrebi kalijevih soli umjesto natrijevih. U manjoj mjeri za elektroplatiranje bakrom upotrebljavaju se i druge kupke, na primjer fluoridne (svojstvima slične sulfatnim), fluorboratne (kojima je nedostatak visoka cijena elektrolita), pirofosfatne, aminske. 

## Izvori
Ledenjak Franz Josef

**Ledenjak Franz Josef** je 12 kilometara dugi ledenjak na zapadnoj obali južnog otoka, na Novom Zelandu. Nalazi se na 300 metara nadmorske visine. Zajedno s još dva okolna ledenjaka, dio je UNESCO-ove Svjetske baštine. 
 
Ledenjak Franz Josef je u zadnjih 100 godina imao perioda topljenja i povećanja, ali trenutačno je 2,5 kilometara kraći.  

Ledenjak je vrlo važna turistička atrakcija, godišnje ga posjeti oko 250 000 ljudi. 

## Izvori
Ledenjak Furtwängler

**Ledenjak Furtwängler** je ledenjak smješten u blizini vrha planine Kilimandžaro, u Tanzaniji. Ledenjak Furtwängler je mali ostatak ledene kape, koja je nekada pokrivala cijelu planinu Kilimandžaro. Izmedu 1912. i 2000. nestalo je 82% ukupnog ledenog pokrivača. Očekuje se da će ledeni pokrivač u cijelosti nestati do 2020. godine, iako sezonski snijeg i dalje pada nekoliko mjeseci godišnje.  

Između mjerenja 1976. i 2000., površina ledenjaka Furtwängler se skoro prepolovila, sa 113 000 m2 na 60 000 m2. 

## Izvori
Ledenjak Gangotri

**Ledenjak Gangotri** je smješten u saveznoj državi Uttarakhand, u Indiji, na granici sa Kinom. Taj je ledenjak osnovni izvor vode za rijeku Ganges. Dugačak je oko 30 kilometara, a širok 2 do 4 kilometra. Proteže se na nadmorskoj visini od 4 200 do 7 000 metara.

Ledenjak se topi od kada su počela promatranja 1780. Od 1936. do 1996. ledenjak se povukao 1 147 metara, ili 19 metara godišnje. Nakon toga počeo se povlačiti brzinom od 34 metra godišnje.

## Izvori
Ledenjak Grinnell

**Ledenjak Grinnell** se nalazi u središtu nacionalnog parka Glacier, u saveznoj državi Montana, SAD. On je na nadmorskoj visini otprilike 2 100 metara.  

Ledenjak je bio često fotografiran, još od polovice 19. stoljeća. 1850., od kada se smatra da je završilo Malog ledenog doba, ledenjak Grinnell je imao površinu 2, 9 km2. 1993. mjerenja pokazuju površinu ledenjaka od 1,1 km2. Ledenjak je  od 1966. do 2005. izgubio oko 40 % svoje površine, i sa tim napretkom otopiti će se u potpunosti do 2030.   

## Izvori
Valerij Bolotov

**Valerij Dimitrijevič Bolotov** (, , 13. februar 1970 - 2017) je pro-ruski separatistički aktivist i militant na istoku Ukrajine, poznat kao prvi predsjednik samoproglašene Luganske Narodne Republike, odnosno kao jedan od zapovjednika njenih paravojnih formacija poznatih kao Armija Jugoistoka.

Bolotov se rodio u Taganrog u susjednoj Rusiji, ali je kao dijete sa porodicom došao u Lugansku oblast tadašnje sovjetske Ukrajine. Kao mladić je služio u 103. gardijskoj zračno-desantnoj diviziji Sovjetske armije, te je, prema vlastitim navodima, sudjelovao u borbama na početku rata u Nagornom Karabahu. Prema navodima Russia Today, nakon završetka službe je stekao dvije univerzitetske diplome.

Javnosti je postao poznat kada je, nekoliko mjeseci nakon euromajdanskog prevrata,  zajedno sa svojim pristašama 5. aprila 2014. zauzeo sjedište ukrajinske tajne službe SBU u Lugansku. 21. aprila je na javnom zboru, slično kao i Pavel Gubarev u susjednoj Donjeckoj oblasti, proglašen "narodnim guvernerom" Luganske oblasti. 18. maja ga je skupština novoosnovane LNR proglasila predsjednikom.

Za vrijeme sukoba sa ukrajinskim vlastima je ranjen, te je zbog lošeg zdravstvenog stanja podnio ostavku 14. augusta. Zamijenio ga je Igor Plotnjicki. Bolotov je nakon toga otišao u Moskvu odakle je organizirao dostavu humanitarne pomoći stanovništvu Luganske oblasti.

## Izvori
Ledenjak Jakobshavn

**Ledenjak Jakobshavn**  (grenlandski Sermeq Kujalleq), je izlazni ledenjak u zapadnom dijelu Grenlanda. Smješten je u blizini mjesta i fjorda Ilulisat. 

Ledenjak Jakobshavn stvara oko 10 % ledenih santi, koje potječu iz ledenog pokrivača Grenlanda. Ledene sante su ponekad toliko velike, i do 1 kilometar u visinu, da im treba i par godina, dok se ne slome u manje komade i otplivaju u more. Ledenjak je koji se proučava već 250 godina, što je pomoglo u razumijevanju klimatskih promjena i glaciologije ledenih pokrivača.  
 
Ledenjak Jakobshavn ima jednu od najvećih brzina kretanja leda, otprilike 20 metara na dan, ili između 5,7 i 12,6 kilometara na godinu. Ledenjak Jakobshavn se povukao oko 30 kilometara, između 1850. i 1964. godine. Nakon 1997. godine ledenjak se počeo kretati i brže, oko 34 metra na dan i povukao se narednih 5 kilometara u 6 godina.   

## Izvori
Ledenjak Morteratsch

**Ledenjak Morteratsch** je ledenjak u istočnim Alpama, u Švicarskoj. Dugačak je oko 7 kilometara, sa nadmorskom razlikom od 2 kilometra. Prekriva područje oko 16 kvadratnih kilometara. 

Od 1878. do 1998. ledenjak Morteratsch je kraći 1,8 kilometar ili svake godine je kraći za 17,2 metra. Od 1999. do 2005. topljenje se povećalo, tako da je izmjereno da je ledenjak 30 metara kraći svake godine. 

## Izvori
Ledenjak Mer de Glace

**Ledenjak Mer de Glace** je ledenjak, smješten na sjevernim padinama planinskog masiva Mont Blanc, u Alpama. Dug je 7 kilometara i 200 metara širok, i najduži ledenjak u Francuskoj. 

## Geografija
Stvara se na nadmorskoj visini 2 400 m, gdje ga stvaraju presjecanjem puteva ledenjak du Géant, ledenjak de Lechaud i kaskada du Talèfre. Spušta se do visine 1 400 m. Leži u dolini Chamonix. Nekada se dobro vidio iz mjesta Chamonixa, ali kako se smanjio, jedva se sada vidi. 
Ledenjak Mer de Glace teče neprestano zbog svoje težine, stvarajući pukotine, ledene blokove, koji nastaju pucanjem i bazene s vodom. U gornjem dijelu brzina mu je oko 120 metara na godinu, a u donjem oko 90 metara na godinu (oko centimetar na sat). Pukotine su uglavnom poprečne i duboke do 50 m. 

## Historija
Ledenjak Mer de Glace je bio duži u 19. stoljeću. Od 1907. je kraći za 1 kilometar (8.3 %) i tanji za 150 metara (27 %).

## Proizvodnja električne energije
Voda koja dolazi iz ledenjaka se sezonski koristi za proizvodnju električne energije. Tunel je iskopan u podnožju ledenjaka, koji vodi vodu do hidroelektrane, a zatim izlazi u dolini.

## Izvori
Debaljceve

**Debaljcevo** (; ) je grad Ukrajini u Donjeckoj oblasti. Prema proceni iz 2012. u gradu je živelo 26.026 stanovnika. Poznat je kao poprište žestokih borbi u Drugom svjetskom ratu, odnosno ratu u istočnoj Ukrajini (bitka za Debaljcevo).

## Stanovništvo
Prema proceni, u gradu je 2012. živelo 26.026 stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze
Alpski žar

**Alpski žar** je svjetlosna pojava koja se kadšto zapaža u planinskim predjelima: vrhovi brda na strani svijeta suprotnoj od strane na kojoj se nalazi Sunce kratko su vrijeme prije izlaska, odnosno nakon zalaska Sunca purpurne, ružičaste ili žute boje. Kada Zemljina sjena dosegne te vrhove, boje ubrzo prelaze u plave nijanse. 

## Optika atmosfere

**Optika atmosfere** je grana meteorologije koja proučava pojave nastale lomom svjetlosti, odbijanjem (refleksijom), raspršivanjem i ogibom (difrakcija) svjetlosti u Zemljinoj atmosferi (boja neba, duga, vijenac ili korona oko Sunca i Mjeseca, halo, pasunce ili lažno Sunce, Sunčev stup, irizacija oblaka, glorija, zračno zrcaljenje, fatamorgana, miraž, pojava sumraka, alpskoga žara, treperenja zvijezda, zelenoga bljeska, astronomska i terestrička refrakcija, depresija obzora i dr.). Optika atmosfere proučava i pojave koje su posljedica perspektive: prividni oblik nebeskoga svoda, površine diska Sunca i Mjeseca pri njihovu izlaženju i zalaženju i dr. 

## Slike

Image:Alpenglow Maroon Bells, Maroon Lake, Colorado.jpg|Alpski žar u zoru, planina Maroon Bells i jezero Maroon (Colorado, SAD).
Image:Kehlstein Hoher Göll Hohes Brett 270804.jpg|Alpski žar kod zalaska Sunca (planine Kehlstein, Hoher Göll, Hohes Brett u Švapskoj Juri ili Švapskim alpama).


## Izvori
Birkelandova struja

**Birkelandova struja** je električna struja koja nastaje zbog specifičnog magnetskog polja u magnetosferi, a teče od repa magnetosfere do osunčane strane magnetosfere u jednom smjeru, te do mračne strane magnetosfere u drugom smjeru. Ta struja nastaje zbog promjena u repu magnetosfere i kada stigne do gornje atmosfere, stvara se polarna svjetlost, na južnom i sjevernom polu. 

1903. ju je predvidio norveški istraživač i fizičar Kristian Birkeland, koji je vodio ekspediciju, koja je proučavala polarnu svjetlost. Otkrio je, korištenjem jednostavnog magnetnog mjernog instrumenta, da kada se pojavi polarna svjetlost, igla magnetometra mijenja smjer. To je primijetio i Anders Celsius, skoro sto godina prije. To se moglo desiti samo onda ako je iznad njega u atmosferi tekla “neka struja”. U to vrijeme znanstvenici su ismijavali tu ideju o postojanju “polarne struje”. 

Kada su 1960-tih istraživačke rakete prolazile kroz polarno područje, potvrdile su mjerenjem da takve električne struje postoje, kakve je Birkeland predvidio. U njegovu čast, tada su i  nazvane Birkelandove struje.  

## Svojstva
Birkelandova struja može nositi oko 1 000 000 Ampera. Zbog toga može zagrijati gornje dijelove atmosfere, što dovodi do propadanja satelita u niskim orbitama. Birkelandova struja je isto jedna vrsta plazme. 

## Izvori
Chapmanov ozonski ciklus

**Chapmanov ozonski ciklus** je postupak kojim se ozon stalno obnavlja u Zemljinoj stratosferi, pretvarajući Sunčevo ultraljubičasto zračenje u toplinu. 1930. engleski meteorolog Sudney Chapman je riješio taj kemijski postupak. 

## Hemija
Ozon u stratosferi nastaje uglavnom djelovanjem ultraljubičastog zračenja sa Sunca, koje reagira sa dvoatomnim kisikom O2:

:O3 + foton (UV zračenje  2  + O

Jednoatomni kisik odmah reagira sa dvoatomnim kisikom da stvori ozon:

:O2 + O + M → O3 + M

Molekule ozona koje su stvorene na taj način, upijaju ultraljubičasto zračenje sa Sunca valnih duljina između 240 i 310 nm, razbijajući triatomsku molekulu ozona u dvoatomnu molekulu kisika i jedan slobodni atom kisika:

:O3 + (240 nm 2 + O

Slobodni atom kisika odmah reagira sa dvoatomnom molekulom kisika da stvori ozon:

:O + O2 + M → O3 + M

Gdje je “M” katalizator koji prenosi višak energije iz kemijske reakcije. Na taj način, kemijska energija koja se oslobađa kada O i O2 reagiraju, pretvara se u kinetičku energiju molekularnog kretanja. Cijeli ciklus omogućuje pretvaranje UV zračenja sa Sunca u toplinu, bez gubitka ozona. Ovaj ciklus omogućuje ravnotežu ozonskog omotača, koji štiti Zemlju od  UV zračenja (UVB i UVC), štetnog za većinu živih bića. To je i jedan od glavnih izvora topline u stratosferi, koja je toplija od gornjih slojeva troposfere.

## Osiromašenje ozonskog omotača
Ako se susretnu molekula ozona i atom kisika, oni u kemijskoj reakciji stvaraju dvije molekule dvoatomnog kisika:

O3 + O· → 2 O2

Ako se susretnu dva atoma kisika, oni stvaraju molekulu dvoatomnog kisika:

2 O· → O2

Količina ozona u stratosferi je određena ravnotežom između stvaranja ozona Sunčevim zračenjem i razbijanja molekula ozona. Razbijanje molekula ozona je spor proces, budući je koncentracija atoma kisika vrlo rijetka. 

Neki slobodni radikali, kao što su hidroksil (OH), dušikov monoksid (NO), atomi klora (Cl) i broma (Br), djeluju kao katalizatori u kemijskim reakcijama ozona, stvarajući ozonski sloj tanjim i stvarajući ozonske rupe, što se ne bi dešavalo da nema tih katalizatora. 

Većina OH i NO je prirodno prisutno u stratosferi, dok ljudske aktivnosti stvaraju povećanu koncentraciju Cl i Br, posebno ispuštanjem klorofluorovodika (freoni) i halona. Svaki atom Cl ili Br, može razbiti i preko 10 000 molekula ozona, prije nego što nestane iz stratosfere.

## Izvori
*http://www.ccpo.odu.edu/~lizsmith/SEES/ozone/oz_class.htm  "Stratospheric Ozone", An Electronic Textbook
Dobsonova jedinica

**Dobsonova jedinica** (**DU**) je mjerna jedinica za površinsku gustoću atmosferskog ozona, a odnosi se na količinu ozona u stratosferskom ozonskom omotaču. 1 DU bi iznosio sloj ozona debljine 0,01 mm, pod standardnom temperaturom i tlakom, 0 °C (273,15 K) i 100 kPa (1 bar). 1 DU prestavlja 2,69×1016 molekula ozona po kvadratnom centimetru (cm2) ili 0,4462 milimola (mmol) ozona po kvadratnom metru (m<sup>2</sup>).  
 
Normalna količina ozona iznosi 290 do 310 DU. Kad bi se sav ozon u stupcu od površine Zemlje do gornje granice atmosfere, doveo u uvjete standardne temperature i tlaka, debljina sloja bi bila svega 3 mm. U zadnjih 30 godina, iznad Antartike se mjeri količina ozona manja od 200 DU, što se naziva ozonska rupa, a nastaje zbog prisustva klora i broma, nastalih ljudskim aktivnostima. 

Dobsonova jedinica je dobila naziv prema Gordonu Dobsonu, koji je bio istraživač na sveučilištu Oxford. 1920. napravio je prvi instrument za mjerenje količine ozona, koji se naziva Dobsonov ozonski spektrofotometar.

## Izvori
Termopauza

**Termopauza** ili **egzobaza** je granični sloj Zemljine atmosfere, između termosfere i egzosfere. 

Ispod egzobaze, atmosfera se određuje da sudjeluje u primanju Sunčevog zračenja ili insolacije, zbog prisustva težih plinova, kao što je na primjer jednoatomni kisik. Sunčeva konstanta se određuje za egzobazu. Iznad nje, egzosfera sadrži najlakše ostatke plinova, kao što su vodik i helij, sa vrlo velikim putanjama prije bilo kakvog sudara. 

Točna visina egzobaze se dosta mijenja, ovisno o unosu energije sa Sunca kao što je Sunčev vjetar, o dobu dana, godišnjem dobu itd., i može biti 500 km do 1000 km iznad površine Zemlje. Jedan dio magnetosfere prolazi kroz egzobazu. 

Iako je to sloj atmosfere, tlak je toliko mali, da ga neki smatraju i kao dio vanjskog svemira. Sateliti u orbiti ne doživljavaju značajno zagrijavanje zbog atmosfere, ali s vremenom ipak malo propadaju. Ispod egzobaze su prisutni Međunarodna svemirska postaja, Space Shuttle i Sojuz.

## Izvori
*Gerd W. Prolss: *Physics of the Earth's Space Environment: An Introduction*
Egzosfera

**Egzosfera** (grč. *exo* - izvana i grč. *sphaira* - lopta) je najviši sloj Zemljine atmosfere. 

## Karakteristike
Egzosfera kao sloj je smješten iznad termosfere od koje ga odvaja termopauza na visini od 800 do 3 000 kilometara. U egzosferi ima malo plinova vodika i helija te ona predstavlja kontakt Zemlje i svemira. Temperatura u egzosferi dostiže do +1500 °C. Zrak je izuzetno razrijeđen, a njegove čestice kreću brzinom od 11 km/s, a nalaze na međusobnoj udaljenosti od nekoliko stotina metara. Uslijed toga ioni dušika i kisika odlaze u međuplanetrani prostor.

Iznad egzosfere se može izdvojiti još jedan sloj - geokorona, na visini od oko 20 000 kilometara. On se pretežno sastoji od iona vodika.

## Donja granica
Njena granica još nije točno određena. Neki smatraju da se ona prostire na visini od 300 do 400 km, a drugi na visini od 800 do 1000 km iznad Zemljine površine. U njoj su molekule i atomi zraka razrijeđeni i imaju toliku brzinu da jedan dio čestica lakih plinova (vodika, helija) svladava Zemljinu težu i odlazi u svemir. Teoretski, iznad 300 km visine, temperatura egzosfere prelazi 230°C, a moguća je i temperatura do 690°C. Na osnovi mjerenja izvršenih pomoću umjetnih meteoroloških satelita pretpostavlja se da u gornjim slojevima egzosfere temperatura dosiže i više od 1500°C. Pri tom treba imati na umu da je to kinetička temperatura određena brzinom kretanja čestica plinova, a da je gustoća plinova toliko malena da se njeno toplinsko djelovanje ne može osjetiti. Računom je određeno da je u prostoru na visini od 200 km moguće postojano i slobodno kretanje jer je otpor zraka sasvim malen. To je najniža visina na kojoj mogu oko Zemlje kružiti umjetni sateliti. Iznad 200 km djeluju svi faktori međuplanetarnog prostranstva i dolaze do izražaja svemirski uvjeti. Zasada je teško utvrditi da visina od 1000 km pripada Zemljinoj atmosferi ili pak svemiru. Atmosfera nema oštre granice, već postepeno prelazi u svemir, a sam svemir je "konačan ali bez granica". U svim slojevima u atmosferi, osim u egzosferi, javljaju se zračna strujanja - vjetrovi.

## Gornja granica
Gornja granica egzosfere se teoretski može odrediti kao visina od 190 000 km, što je pola udaljenosti prema mjesecu, gdje utjecaj tlaka Sunčevog zračenja (vidi: Tlak elektromagnetskog zračenja), na atome vodika prevladava nad Zemljinom gravitacionom privlačnom silom. Vrh egzosfere ili geokorona, koja se može vidjeti iz svemira, širi se na otprilike 100 000 km iznad Zemljine površine. Egzosfera je prijelazno područje između Zemljine atmosfere i vanjskog svemira.

## Izvori
*Gerd W. Prolss: *Physics of the Earth's Space Environment: An Introduction*