Pierre Schaeffer

**Pierre Henri Marie Schaeffer** (Nancy, 14. kolovoza 1910. – Aix-en-Provence, 19. kolovoza 1995.) je bio francuski kompozitor, pisac, inženjer, muzikolog i akustičar, jedan od najutjecajnijih kompozitora XX. vijeka. Njegov inovativni rad kako na znanosti (posebice na polju komunikacija i akustike) tako i na umjetnostima, posebice glazbi, književnosti i radiju, u godinama nakon Drugog svjetskog rata, kao i njegov antinuklearni aktivizam i kulturološka kritika, donijeli su mu veliko poštovanje još za života.

Rođen je u Nancyju u glazbenoj obitelji koja ipak nije poticala njegovo glazbeno obrazovanje već ga je školovala za inženjera. Nakon maturiranja na *[[Lycée Saint-Sigisbert]]*, Schaeffer 1929. godine odlazi u Pariz na *[[École Polytechnique]]*, ali je svoje obrazovanje dovršio na *[[École supérieure d'électricité]]* 1934. godine. Iste godine radio je, mada kratko, kao telekomunikacijski inženjer u Strasbourgu te upoznao Elisabeth Schmitt, koju će ubrzo oženiti i koja će mu roditi kćer, Marie-Claire Schaeffer. Kada se s obitelji preselio u Pariz i zaposlio u *[[Radiodiffusion-Télévision Française|Radiodiffusion Française]]*, Schaeffer je izgubio interes za telekomunikacije i razvio interes za glazbu. Spajajući svoje tehničko znanje s glazbom, Schaeffer je eksperimentirao s različitim uređajima kako bi stvarao zvuk, a sve nakon što je zamolio upravu da mu dozvoli korištenje tvrtkine opreme. Ovo će se iskustvo pokazati ključnim za Schaefferovo glazbeno formiranje.

Schaeffer se, pomoću uređaja, igrao sa zvukovima – puštao ih je unatrag, usporavao, ubrzavao i miješao s drugim zvukovima. Sve te tehnike su u to doba bile praktički nepoznate, no Schaeffer je uspio pronaći nekoliko entuzijastičnih istomišljenika s kojima je nastavio eksperimentirati. S vremenom je njegov rad postajao sve avangardniji, a sam Schaeffer je počeo propitivati tradicionalno poimanje glazbe svojim korištenjem tehnologije. Prilikom svojih eksperimenata koristio je cijeli niz uređaja, među kojima su gramofon i primitivni diktafoni, ali i cijelu seriju uređaja koje je izradio sam ili zajedno s kolegama, među kojima su značajni fonogen i *[[Acousmonium]]*.

Uz glazbu, Schaeffer se 1938. godine počeo baviti pisanjem, isprva kao novinar i kolumnist za muzički časopis *Revue Musicale*. Njegova kolumna, "Osnovne istine", preispitivala je tadašnje glazbene tendencije. Inspiriran katoličanstvom, pisao je i prozu te objavio kratki kršćanski roman *Chlothar Nicole*.

U ovom periodu, Schaeffer je osnovao grupu *[[La Jeune France]]*, koja se zanimala za umjetnosti, ali i neke aspekte misticizma. Godine 1942. osnovao je *[[Studio d'Essai]]* (kasnije *Club d'Essai*), koji je isprva igrao ulogu u Pokretu otpora, a kasnije postao centar Schaefferove muzičke aktivnosti. Upravo je tu Schaeffer uspješno snimio svoje prvo djelo, koje će se naći na kompilacijskom albumu *Dix ans d'essais radiophoniques du Studio au Club d'Essai: 1942–1952*. Schaefferovi eksperimenti s glazbom i zvukovima u ovom razdoblju služili su kao osnova za njegov stil, *[[musique concrète]]*.

Godine 1949. upoznao je kompozitora i udaraljkaša Pierrea Henryja, s kojim će plodno surađivati i stvoriti svoju *[[Symphonie pour un homme seul]]*, a dvije godine kasnije osnovao je *Groupe de Recherche de Musique Concrète* pri francuskom radiju. Ovo mu je omogućilo korištenje novog studija koji je imao snimač, što je bio veliki korak naprijed za Schaeffera. Danas se on kreditira kao prvi kompozitor u historiji koji je koristio magnetsku traku za stvaranje glazbe. Godine 1952., Schaeffer objavio djelo *[[À la recherche d'une musique concrète]]*, u kojem je sumirao svoj dotadašnji rad. Sljedeće godine dolazi do premijere njegove jedine opere, *[[Orphée 53]]*. Iste godine napustio je GRMC i osnovao *Groupe de Recherche Musicale[s]*, gdje je jedno vrijeme bio mentor mladom Jean Michelu Jarreu. Godine 1959. objavio je svoju posljednju studiju, *[[Études aux Objets]]*.

Godine 1968., pa sve do 1980., Schaeffer je bio profesor na Pariškom konzervatoriju, gdje je predavao elektronsku kompoziciju. Posljednje godine proveo je boreći se s Alzheimerovom bolešću, od koje je u konačnici i umro 1995. godine u Aix-en-Provenceu.

Schaeffer je bio izrazito plodan inovator, kako na tehnološkom tako i na glazbenom polju. Među cijelom serijom projekata kojima se bavio, svakako najznačajniji je njegov rad na elektronskoj i eksperimentalnoj muzici, jezgru kojega čini njegova *[[musique concrète]]*, eksperimentalno-elektronski pravac koji se danas smatra samim početkom avangardne glazbe. Danas ga se smatra jednim od najutjecajnijih eksperimentalnih, elektroakustičnih i elektronskih glazbenika, s obzirom da je bio prvi kompozitor koji je korstio neke tehnike koje suvremena glazbena produkcija smatra neizostavnima. Njegovi projekti se danas smatraju esencijalnim u historiji eksperimentalne i elektronske glazbe.