open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Miladin Šobić

**Miladin Šobić** je crnogorski kantautor i jedan od najvećih kantautora na prostorima bivše Jugoslavije.

## Biografija
Miladin Šobić je rođen 7. siječnja 1956. u Nikšiću gdje je odrastao i završio srednju školu. U danima srednje škole Šobić je prvi put počeo komponirati i pisati. Nakon srednje škole, Šobić upisuje turizam u Dubrovniku. Taj period se smatra ključnim za njegovo stvaralaštvo. Pod utiskom studentskog života i velikih prijateljstava, on stvara svoje najveće pjesme. Preselio se u Sarajevo gdje je doživio vrhunac karijere. U vrijeme najvećeg uspjeha doživio je obiteljsku tragediju. Njegova je sestra umrla nakon teške bolesti. Nakon svega Šobić se povukao.

## Glazbena ostvarenja
Pod utiskom studentskog života stvara svoje najveće pjesme. 1975. godine objavljuje prvu pjesmu *To sam ja*, koja u to vrijeme u privatnim studentskim dubrovačkim krugovima dobiva status studentske himne. Godinu dana kasnije na glazbenom festivalu *Omladina 76* u Subotici osvaja drugo mjesto s pjesmom *Daj nam neba*. U suradnji s klavijaturistom Gaborom Lenđelom i studijskim glazbenicima snimio je albume *Ožiljak* (Diskoton, 1981.) i *Umjesto gluposti* (Diskoton, 1982.). S albuma "Ožiljak" se izdvajaju legendarna studentsko-socijalna tema "Džemper za vinograd" i najpoznatija "Kad bi došla Marija". Na tom LP-ju su se našle i "Ne pokušavaj mijenjat' me", "A vrijeme ide dalje". 
Album "Umjesto gluposti" se počinje raditi u Studiju muzičkog ateljea u Subotici, u noći 21. veljače 1982., a završava se 8. ožujka iste godine. Pored naslovne pjesme tu su: "Đon", "Od druga do druga", "Opet krivi tip", "Svetozara Markovića 39" i dr. Snimio je i treći album pod nazivom *Barutana ljubavi*, ali zbog obiteljske tragedije ostavlja glazbu i album nikad nije izdan. Održao je niz koncerata na kojima je okupio veliki broj ljudi. Uvijek se odazivao i na pozive studenata i ljudi iz manjih gradova.

2002. godine Ibrica Jusić, njegov prijatelj, najavio je njegov povratak, no to se nije desilo.

## Diskografija
### Singlovi

* To sam ja/Zazvoni zvono, (1975.)

### Albumi

* Ožiljak, (1981.)
* Umjesto gluposti, (1982.)
Josip Škerlj

**Josip Škerlj** (Dubrovnik, 24. travnja 1941.), hrvatski slikar, pedagog i književnik i kroničar.

## Biografija

Jedan od najznačajnijih dubrovačkih slikara današnjice rodio se u dijelu Grada zvanom Ploče. Likovnu akademiju završio je u Zagrebu u klasi Otona Postružnika. Povratkom u Dubrovnik, zapošljava se kao nastavnik likovnog odgoja u osnovnim školama Marina Držića i Ivana Gundulića sve dok se nije umirovio 2006. godine.

Zajedno sa slikarima Josipom Pinom Trostmannom i Lukšom Pekom pripada generaciji "drugog trolista" nakon Ive Dulčića, Antuna Masle i Đure Pulitike. Slikarskim usmjerenjem pripada dubrovačkoj šarenoj školi, pravcu poznatom u likovnoj umjetnosti kao dubrovački koloristi. Iznimno je plodan umjetnik i do danas je stvorio nekoliko slikarskih ciklusa koji bi se po svojemu određenju mogli svrstati u nadrealizam, apstrakciju, zatim je tu ciklus crtica koje je izložio s kolegom Mišom Baričevićem. Najkarakterističniji kolorit mu je vinsko-crvenih boja koje vuku tradiciju od Eugènea Delacroixa.

Osim slikarstvom, Josip Škerlj se bavi i poezijom. Do sada je objavio desetak zbirki pjesama ljubavne i lokalpatriotske tematike, a pisao je i pripovjetke i kronike. Kroz sav mu se rad provlači Dubrovnik kao opsesija.

O njegovu životu i radu HRT je 2002. snimio TV izložbu (tekst Antun Karaman). Prvi dokumentarni film o njemu, djelo je autora Vedrana Benića. U kolovozu 2007. godine, u sklopu projekta "Dubrovački likovni umjetnici" o njemu je snimljen drugi po redu dokumentarni film. Autori su Marin Ivanović i Nikša Spremić.

## Povezano

* dubrovačko slikarstvo

## Reference
Nada Zec Ivanović

**Nada Zec Ivanović** (Dubrovnik, 16. lipnja 1965.), hrvatska slikarica.

## Biografija

Diplomirala je na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu. Nakon toga radi kao nastavnica likovnog odgoja u osnovnoj školi. Njeno slikarstvo možemo pratiti kroz nekoliko ciklusa. Prva faza je Snoviđenja ili Čudovišta koja ju je odmah predstavila kao slikaricu razvijenog umjetničog senzibiliteta, a nastavlja se na korijene Hieronymusa Boscha i njegovih čudovišnih figura. Za nju je karakteristična tehnika slikanja špatulom debelim namazima boje, impastom. Nešto kasniji ciklus tvore Letači, nadnaravna bića lijepog trenutka koji su slikani kistom na platnu, time još više naglašavajući da je riječ o novome ciklusu. Nakon toga, uslijedio je povratak debelim nanosima boje u novom ciklusu Friendship. Ta posljednja faza nešto je jačeg intenziteta kolorita nego li dotadašnje. Njeno slikarstvo priznali su najveći hrvatski likovni stručnjaci, poput akademika Tonka Maroevića.

## Povezano
* Dubrovačko slikarstvo
Arheološki muzej Narona

**Arheološki muzej Narona** se nalazi u Vidu, mjestu u neposrednoj blizini Metkovića, a izgrađen je nad Augusteumom (hram posvećen božanskom Augustu). Zgradu muzeja projektirao je hrvatski arhitekt Goran Rako. Projekt je nagrađen nagradom "Vladimir Nazor". Na ovom jedinstvenom arheološkom nalazištu tijekom istraživanja 1995. i 1996. pronađeno je najmanje 19 kipova te ostaci rimskog hrama Augusteuma, a 16 kipova rimskih careva i drugih pripadnika carske obitelji, koji čine osnovu muzejskog postava. Izgradnja muzeja počinje polaganjem kamena temeljca 19. srpnja 2004., a za posjetitelje je otvoren 18. svibnja 2007. To je prvi muzej u Hrvatskoj izgrađen *in situ*.
Ukupno je izloženo oko 900 nalaza (kipovi, keramika, nakit, staklo, novac...) s različitih lokacija u Naroni, a datiraju od kraja 3. stoljeća pr. Kr. do 15. stoljeća po. Kr. Postav muzeja je podijeljen na vanjski i unutarnji dio. Vanjski dio se dijelom nalazi ispred zgrade muzeja s izloženim ulomcima i dijelovima ukrasa hrama i foruma. Izložbena dvorana se nalazi na mjestu hrama gdje su izloženi kipovi careva i carske obitelji. Arheološki materijal je izložen u pet vitrina, a podijeljen je na javni život i arhitekturu Narone.

Za poseban doprinos obogaćenju kulturno-turističke ponude Hrvatske, muzej je nagrađen posebnim priznanjem Hrvatske turističke zajednice u sklopu nagrade "Plavi cvijet" za 2007. godinu.

## Galerija

Datoteka:Augusteum reconstruction.jpg
Datoteka:Museum Narona Innenansicht.jpg
Datoteka:Archaeological museum Narona, Vid, Croatia (11528107626).jpg
Datoteka:Izlozak narona 05.jpg
Datoteka:Izlozak narona 07.jpg


## Reference

## Vanjske veze
* Arheološki muzej Narona
* Arheološki muzej Narona na stranicama TZ Metković 
;Ostali projekti
Antun Vujić

**Antun Vujić** (Dubrovnik, 14. srpnja 1945.), hrvatski političar i leksikograf. Ministar kulture od 2000. do 2003. godine.

## Biografija

Završio je Filozofski fakultet u Zagrebu (profesor filozofije i sociologije). Sudionik Hrvatskog proljeća 1971. godine. Doktorirao je 1985. iz filozofije znanosti. Utemeljitelj je i predsjednik Socijaldemokratske stranke Hrvatske (1989.), kasnije ujedinjene sa SDP-om (1994.). Bio je kandidat za predsjednika Republike na predsjedničkim izborima 1992. godine. U četvrtom sazivu Hrvatskog sabora bio je saborski je zastupnik (1995. - 2011.). U Vladi premijera Ivice Račana obnašao je dužnost ministra kulture (2000. - 2003.).

Autor je više stotina enciklopedijskih članaka te desetaka preglednih radova iz filozofije, društvenih i humanističkih znanosti.

## Djela
* *Otvorena znanost i otvoreno društvo* (1987.)
* *Strategija kulturnog razvitka* (2002., suautor)
* *Otvorena kultura* (2003.)

Enciklopedijska djela

* *Hrvatski leksikon* (2 knjige; 1996.-97.) - suautor i glavni urednik
* *[[Opća i nacionalna enciklopedija]]* (20 knjiga, 2006.-07.) - suautor i glavni urednik
* '' Proleksis enciklopedija online (CARNet 2009; od 2011. LZMK)

## Nagrade i priznanja
* Državna nagrada za znanost 1998. godine za značajno znanstveno leksikografsko djelo "Hrvatski leksikon" 

## Privatno
Oženjen je suprugom Mirjanom, otac je troje djece: Iva, Lucija i Ana.

## Reference

* SDP 
* Hrvatski sabor

## Vanjske veze
* Antun Vujić, LZMK 
* Sušačka revija, Antun Vujić
ONK Metković

**ONK Metković** je nogometni klub iz grada Metkovića.

## Historija
Omladinski nogometni klub Metković osnovan je 1975. godine. Klub je u Registru udruga Republike Hrvatske  i u Hrvatskom nogometnom savezu registriran pod imenom *Omladinski nogometni klub Metković*. Prva službena utakmica ONK Metković odigrana je 25. veljače 1976. godine protiv NK Neretva u Kupu, s rezultatom 7:0 za Neretvu. ONK Metković je od svog osnivanja stalno varirao u nižim rangovima natjecanja, dok je u Kupu najviše stigao do 6. kola Jugokupa 1980. godine. U Hrvatskom nogometnom Kupu nije ostvario značajan rezultat.

## Liga
Trenutačno se natječe u 1. ŽNL Dubrovačko-neretvanska. 1. ŽNL je četvrti rang hrvatskog nogometnog natjecanja, a pobjednici četiriju dalmatinskih županijskih liga idu u doigravanje za 3. HNL Jug. U sezoni 2012./2013. završili su na 3. mjestu iza prvaka Gusara iz Komina i Slavena iz Grude.

## Simboli kluba
### Dres
Metković je svoju prvu utakmicu odigrao u cijelosti crvenom dresu, ali je godinama igrao u dresu s kombiniranim crveno-bijelim okomitim prugama što je simboliziralo boje hrvatskog grba. Danas na dresu prevladava crvena boja, a crvena boja je postala simbolom kluba. Pričuvni dres se sastoji od bijele -crvene majice, bijelih hlača i crvenih čarapa.

### Grb
Grb Omladinskog nogometnog kluba Metković mijenjao se kroz povijest u dva navrata. Prvi grb kluba koristio se od osnutka 1975.godine, pa sve do 1990. godine kada je promijenjen i kao takav se koristio sve do 2007. godine. Od tada je u uporabi sadašnji grb kojim dominiraju crvena, bijela i plava boja, uz ždral kao simbol grada i neretvanske doline. U gornjem desnom kutu je stilizirana šahovnica i godina osnutka kluba.

### Stadion
Igralište ONK Metković, poznato je i pod kolokvijalnim nazivom *Štruvino igralište* prema lokalnom nogometnom treneru Jozi Ćužiću Štruvi. Izgrađeno je 1976. godine i otada se na njemu održavaju domaće utakmice Metkovića. Igralište se nalazi na desnoj strani grada Metkovića, a kapacitet stadiona je 1300 mjesta. Kapacitet najvećim dijelom otpada na zapadnu tribinu, i nešto manjim dijelom na sjevernu tribinu pokraj klupskih prostorija..

### Navijači
ONK Metković prati navijačka skupina pod imenom "Jajani", a osnovani su 2003. godine. Svoju premijeru su imali na utakmici protiv opuzenskog Neretvanca za ulaz u 3. HNL Jug kada je Neretvanac slavio sa 0:1 i plasirao se u viši rang. Potporu klubu iskazuju na svim domaćim utakmicama, a posebno u mjesecu ožujku kada slave svoj rođendan. 2013. godine su proslavili desetogodišnjicu svoga postojanja na utakmici protiv Župe Dubrovačke kada je ONK Metković pred punim tribinama slavio sa rezultatom 1:0.

## Popis igrača

## Poznati igrači koji su ponikli u klubu
*  Marin Ljubičić - bivši igrač Hajduka, trenutačno igra za Tavriju Simferopol

## Reference

## Vanjske veze
* ONK Metković -- Službena stranica  
* Stranica navijačke skupine Jajani 
* Facebook stranica ONK Metković
Karate klub Knez Domagoj

**KK Knez Domagoj** je karate klub iz Metkovića.

Početak rada kluba je 1. siječnja 2007., a nastao je izdvajanjem iz Karate kluba Metković. Osnivač, voditelj i trener je Mijo Volarević. Slogan kluba je "Mali klub velikih rezultata".
Trenutno broje oko 30 članova.

Sudjeluju na mnogim natjecanjima, a najvrijednija medalja je osvojena na Prvenstvu Hrvatske u Rijeci 29. ožujka 2008. U borbama za mlađe uzraste, u kategoriji djevojčica - 32 kg, Martina Manenica je osvojila brončanu medalju. Zanimljivo je da je ta državna medalja stigla u Metković nakon 26 godina, a tada ju je u Metković donio trener kluba Mijo Volarević.
Karate klub Metković

**Karate klub Metković** osnovan je 13. ožujka 2002. Osnivači kluba su bivši članovi *Karate kluba Razvitak* koji je prestao djelovati 1991.
Trenutno klub broji oko 100 polaznika u više sekcija: početnici, stariji početnici, napredni, te dvije natjecateljske sekcije. U svim dosadašnjim natjecanjima (što regionalnim, županijskim, turnirima i ostalim natjecanjima) osvojeno je više od 500 medalja.

Klub je punopravni član Hrvatskog karate saveza, Dalmatinskog odbora Hrvatskog karate saveza, te Županijskog dubrovačko-neretvanskog karate saveza.

Klub djeluje u suvremeno opremljenim prostorijama.

## Vanjske veze
* Stranice Karate kluba Metković
Neretvanska trupica

**Trupica** ili **trupa**, zbog svoje autohtonosti u delti Neretve, poznata i kao **Neretvanska trupica**, tradicionalno je plovilo u ovoj najjužnijoj dolini u Hrvatskoj.

## Historija

Stotinama godina, sve do početka 1970-ih godina XX. stoljeća trupice su bile osnovno "osobno" prijevozno sredstvo u dolini Neretve, za razliku od lađa, koje su bile svojevrsno "teretno" prijevozno sredstvo.

Ime vuče iz izvornog oblika kada su bile jednostavni izdubljeni "trupci" (debla), kao i mnoga slična plovila širom svijeta, a duž hrvatske obale nakada poznat kao copula.

## Građa

Trupice su duge oko 4 metra i široke oko 60&nbsp;cm, imaju ravno dno, napravljene od drvenih dasaka, premazanih katranom, a služi seljacima delte Neretve za odlazak u njihova polja okružena mnogobrojnim močvarnim kanalima i rukavcima Neretve i prijenos manjih tereta. Da bi se zaštitile od sunca u ljetnim mjesecima na njeno dno se stavlja sijeno. Trupica je lagana barka tako je dvoje ljudi može prenijeti uhvativši je za njene krajeve.

Obično se njome upravlja veslajući stojećki jednim veslom, veslajući naizmjenično s obje strane trupice. Vrlo rijetko je imala sasvim malo jedro na jarbolu u prednjem dijelu. Jedro je obično bilo kvadratno ili trapezoidno.

Lokalni poljoprivrednici i danas koriste lađe i trupe za prijevoz proizvoda cijelom dolinom, kanalima do tržnica uz rijeku Neretvu.

## Zanimljivosti
* Do posebnog izražaja korisnosti trupica došlo je za vrijeme velikih poplava u Metkoviću u siječnju i u prosincu 2010., kada su zbog plitkog gaza uz lađu bile najčešće prijevozno sredstvo kroz ulice Metkovića s desne strane Neretve.

## Reference
RK Jerkovac

**RK Jerkovac** je rukometni klub iz Metkovića osnovan 1988. godine.
## Povijest kluba
### Osnivanje kluba
Rukometni klub Jerkovac osnovan je 1988. g. i djelovao je nekih 4 godine. Zbog rata se gasi i na snagu stupa tek 1996. g. Nakon rata djeluje zajedno sa RK Metković, ali se odvaja i samostalno počinje raditi. Osnovačka skupština bila je 6. prosinca 2002. g. a klub je upisan u registar udruga Republike Hrvatske 26. veljače 2003. godine. Veoma skroman klub koji trenira u maloj dvoranici 20x10m. Prvo ime kluba koje je potaklo iz Jerkovca i otišlo među profesionalne rukometaše su Davor Dominiković, Goran Čarapina. Prva generacija debitira u Švedskoj 1998. gdje osvajaju 2. mjesto na međunarodnom turniru. Iz te generacije potiče Damir Batinović.
.

### Prve godine RK Jerkovca
Rukomet kao najpopularniji u gradu na Neretvi pružio je svoje korijene i na desnu stranu. Od prošlogodišnjeg blagdana sv. Nikole (2002.) djeluje RK Jerkovac, koji ima i mušku i žensku ekipu. Na osnivačkoj skupštini kluba za presjednika imenovan je Ivo Jerković, dok je Mario Barbir izabran za tajnika. Kao treneri s muškom momčadi rade Ante Mateljak i Mario Batinović, dok su treneri ženske ekipe Mate Nikolić te Nataša Lončarević. Da bi klub mogao koristiti športske terene OŠ don Mihovila Pavlinović, osnivači su bili prisiljeni osnovati udrugu ili klub i mi smo se odlučili za klub. Uz to su smatrali da na strani grada s koje su ponikla znana metkovska rukometna imena ima dovoljno zanimanja za još jedan klub koji bi uglavnom radio s mlađim dobnim skupinama. Cilj im je obuhvatiti što veći broj mlađe populacije, uglavnom učenika OŠ don Mihovila Pavlinovića, te ih odgajati u športskom duhu, ali i sa željom da mogu odgovoriti i zahtjevima vrhunskog rukometa. Naša aktivnost je vezana uz sportske terene OŠ don Mihovila Pavlinovića, s kojom imamo izvanrednu suradnju. Zajednička nam je želja završiti izgradnju još jednog rukometnog igrališta, što bi dodatno poboljšalo uvjete rada. Što se tiče financiranja, uglavnom su to članarine, potpora sponzora, ali ponajviše potpora roditelja naših članova.

## Poznati igrači

* Ante Mateljak - Čiča
* Mario Batinović- Baća
* Goran Čarapina
* Srećko Jerković - Jera 
* Davor Dominiković
* Mario Obad
* Hrvoje Batinović - Tajso
* Goran Jerković
* Nikolina Grmoja
* Ivana Petković

## Reference

## Vanjske veze
* http://rkjerkovac.weebly.com/
Metkovski vjesnik

**Metkovski vjesnik** je mjesečni list koji izlazi u gradu Metkoviću. 

Prvi broj je izašao 20. srpnja 2008. godine prigodom blagdana sv. Ilije, zaštitnika grada Metkovića. List je u početku izlazio kao dvotjednik, da bi početkom 2011. nastavio izlaziti kao mjesečnik. List prati dnevna, kulturna i športska događanja u gradu Metkoviću i njegovoj okolini.

## Vanjske veze
Metkovski vjesnik na stranicama grada Metkovića
Pero Vukota

Dr. **Pero Vukota** (Dubrovnik, 1923. – Argentina, 1994.), u Madridu studirao ekonomske i političke znanosti (1947.–1951.) gdje je i doktorirao radnjom *Formas estatales en los Balcanes*. Ocijenivši da je ta disertacija vrijedna, objavilo ju je kao knjigu Društvo međunarodnih i kolonijalnih studija god. 1951. Knjiga je pozitivno recenzirana u uglednim madridskim dnevnicima ABC i Hoja de Lunes te u časopisima Oriente i Politica internacional (Madrid). Na nju su se osvrnuli dnevnici i revije u Francuskoj, Portugalu, Italiji i Njemačkoj. U hrvatskom časopisu na španjolskom Studia croatica objavio niz znanstvenih radova o hrvatskoj i balkanskoj problematici, a djeluje i u ustanovi »Instituto Croata Latinoamericano de Cultura« (Buenos Aires). 

Krajem 1950-ih ušao je u krug inicijativnog  odbora časopisa *[[Studia croatica]]*, zajedno s kolegama, od kojih su neki bili visoki ustaški dužnosnici, koji su se uspjeli dokopati Argentine. Taj Odbor tvorili su: Ivo Bogdan,  dr Anđelko Belić, dr Milan Blažeković, dr Ivo Huehn, Branko Kadić, Srećko Karaman, braća Latković (dr Božidar i dr Radovan Latković), dr Mato Luketa, dr Franjo Nevistić, Vinko Nikolić, Ivo Rojnica(kasnije su im se pridružili Danijel Crljen, Vjekoslav Paver i Ljeposlav Perinić).

Pisao je za Hrvatsku reviju.

## Izvori
*Gojko Borić: Hrvati u Madridu , Hrvatska revija br. 1/2010.
Mirjana Šegrt

**Mirjana Šegrt** (Dubrovnik, 13. travnja 1950.) je hrvatska plivačica koja se natjecala u disciplinama 100 m, 200 m i 400 m slobodno te 100 m i 200 m leptir.

## Medalje i sportski uspjesi
Bila je višestruka državna prvakinja bivše Jugoslavije i rekorderka u disciplinama slobodno i leptir. Na državnim prvenstvima 1967. bila je pobjednica u disciplinama 100 m, 200 m i 400 m slobodno i 100 m leptir, a 1968. godine pobijedila je na 100 m i 400 m slobodno i oborila europski rekord na 200 m slobodno u Bratislavi.

Na Europskom prvenstvu održanom 1970. u Barceloni osvojila je tri srebrna odličja i to u disciplinama na 100 m i 200 m slobodno i 200 m leptir. U disciplini 100 m leptir zauzela je četvrto mjesto.

Na Olimpijskim igrama održanim u Ciudad de Méxicu 1968. nastupila u disciplinama 200 m slobodno i osvojila 5. mjesto te 100 m slobodno i osvojila 7. mjesto.

Na VI. Univerzijadi održanoj 1970. godine u Toinu (Italija) osvojila je zlatnu medalju u disciplini 100 m slobodno, dvije srebrne u disciplinama 100 m leptir, 4 x 100 m slobodno te brončanu u disciplini 4 x 100 mješovito.

## Izvori

## Vanjske veze
*Medalje hrvatskih plivača
Spaček (bend)

**Spaček** je metkovski rock sastav osnovan početkom 1988. godine.

## Povijest sastava

Prvih godina Spaček je sastav koji svira na disco priredbama i rock gitarijadama u Metkoviću i okolici. Prvi uspjeh ostvaruju pobjedom na lokalnom festivalu pjevača amatera "Glas Neretve". Unatoč početku Domovinskog rata, iako mahom tinejdžeri, odlučuju se na nastavak rada, ratu usprkos, a dio njih i aktivnim sudjelovanjem u obrani Hrvatske.

Krajem 1992. u "nezavisnoj produkciji" izdaju prvi album *[[Rat, vrijeme, ljubav...]]* sa sedam najboljih pjesama iz dotadašnjeg djelovanja, objavljen na 500 kazeta. Usporedno s izdavanjem ove promotivne kazete *Spaček* nastupa na međunarodnom humanitarnom festivalu *Lijepa naša* namijenjenom izgradnji Doma invalida Domovinskog rata, u Münchenu, Augsburgu, Frankfurtu, te na kraju u Zagrebu u koncertnoj dvorani Vatroslav Lisinski.

U ljeto 1993. godine svojim prvim spotom za singl "Prva Dama", Spaček zauzima prvo mjesto u tadašnjoj najrelevantnijoj nacionalnoj glazbenoj top ljestvici u emisiji Hrvatske televizije *[[Hit depo]]*.

Odmah potom izlazi drugi album pod nazivom *[[Zadrži dah, odbaci strah]]* u izdanju diskografske kuće Amadeus II. Na albumu se pored drugih pjesmama nalazi i hit-pjesma "Neretvanska", koja je izvrsno primljena kod publike u Metkoviću, gdje postaje svojevrsna neslužbena himna grada Metkovića.

Nakon niza godina djelovanja i nastupa na mnogim manjim koncertima, Spaček se odlučuje na svoj prvi veliki promotivni koncert, koji se održao pred preko 2000 posjetitelja u gradskoj športskoj dvorani u Metkoviću.

Sredinom 1994. godine članovi Spačeka privremeno prestaju s radom zbog neodgodivih obveza prema vojsci i fakultetu.

Nakon tri godine, 1998., grupa je snimila singl CD sa spotom na hrvatskom i engleskom jeziku "Nosim ti ruže" ("Bringing You Roses").

Posebno zapažen nastup ostvaren je na Etnofestu Neum '98, obradom popularne narodne pjesme "Na Neretvu misečina pala" u suradnji s KUD-om Metković i akademskim glumcem Tomislavom Martićem.

U svibnju 2013. godine objavom singla "Most" i koncertom pod nazivom *Metkoviću, opet ću ti doći ... 20 godina poslije* Spaček se vratio na hrvatsku glazbenu pozornicu.

## Diskografija
### Albumi
* *[[Rat, vrijeme, ljubav...]]* (1992.)
* *[[Zadrži dah, odbaci strah]]* (1993.)

### Singlovi
* "Nosim ti ruže" ("Bringing You Roses") (1998.)
* "Na Neretvu misečina pala" (1998.), objavljen na kompilaciji *Etnofest Neum '98*
* "Most" (2013.)

## Članovi sastava
* Dragan Brnas − Fudo, vokal, gitara
* Goran Martinac − Gogo, klavijature 
* Goran Komazin − Meka, gitara, prateći vokal
* Jurica Bebić, bas gitara, prateći vokal
* Petar Batinović, bubnjevi

## Reference

## Vanjske veze
* Spaček na Facebook-u
* Spaček na YouTube-u
Most nezavisnih lista

**Most nezavisnih lista** (MOST), politička je stranka nastala krajem 2012. godine u Metkoviću.

*Most nezavisnih lista* kao političku platformu osnovali su uglavnom mladi ljudi koji nisu nikada aktivnije sudjelovali u političkom životu. Međutim, riječ je o osobama koje su bile društveno angažirane u drugim područjima, posebno udrugama i građanskim inicijativama. Prvi predsjednik je liječnik dr. Božo Petrov.

## Lokalni izbori 2013.
Na prvim lokalnim izborima na kojima sudjeluju, 2013. godine, osvojili su 46,25% glasova i sa 9 od postojećih 17 vijećničkih mandata dobili većinu u Gradskom vijeću Grada Metkovića, uz jednu od najvećih izlaznosti na izbore u cijeloj Hrvatskoj od 67,49%. , a predsjednik stranke dr. Božo Petrov s osvojenih 45,78% glasova ušao je u drugi krug izbora za gradonačelnika Grada Metkovića, s protukandidatom, tada aktualnim gradonačelnikom Stipom Gabrićem Jambom.

U drugom krugu opet je Metković u hrvatskom vrhu prema odazivu na izbore (66,06%) a dr. Božo Petrov preuzeo je gradonačelnički mandat pobijedivši s 67,94% glasova. Uz gradonačelnika, Most je dobio i dvoje dogradonačelnika: Katarinu Ujdur i Nikolu Grmoju.

Na istim izborima osvojili su 9,97% glasova u županiji i time postali treća stranka prema broju glasova i važan čimbenik i u županijskoj skupštini Dubrovačko-Neretvanske županije.

## Parlamentarni izbori 2015.
Na parlamentarnim izborima 2015. godine, osvojili su 19 zastupničkih mjesta, dok je HDZ-ova koalicija dobila 59 (sa pribrojana 3 glasa iz dijaspore), a SDP-ova koalicija 56 (59 s 3 IDS-ova). Nakon pregovora koji su trajali više od mjesec dana, i tokom kojih je dio izabranih zastupnika napustio stranku, MOST se krajem prosinca odlučio za savez sa Domoljubnom koalicijom, te je 2016. njegovim glasovima kao nestranački kandidat za novog premijera izabran Tihomir Orešković.

## Reference

## Vanjske veze
* Službene stranice Mosta nezavisnih lista
* Slobodna Dalmacija: Izborno čudo
* Slobodna Dalmacija: Most nezavisnih lista pobjedio u Metkoviću
* Večernji list: Metković: Kako je družba Pere Kvržice porazila kralja mandarina
* 24 sata: Iznenađenje: Psihijatar Božo Petrov u Metkoviću ruši Jamba
Stijepo Đurđević

**Stijepo Đurđević** (Dubrovnik, 1579. – Dubrovnik, 1632.), hrvatski barokni pjesnik.

Rodom je iz ugledne dubrovačke vlastelinske obitelji. Često je bio osuđivan zbog raznih prijestupa, uglavnom fizičkih sukoba. Već s 15 godina doveden je pred sud. 1606. godine osumnjičen je za ubojstvo. Pet godina poslije osuđen je na progonstvo u trajanju od 4 godine, zbog pomaganja dvojici zatvorenika koji su pokušali podići ustanak protiv Turaka.

Progonstvo je proveo u Napulju, a vjeruje se da je bio i u Španjolskoj. Vlastelinski položaj omogućio mu je brz napredak na društvenoj ljestvici čim se vratio u Dubrovnik 1619. godine. Ušao je u Veliko vijeće.

Oženio se 1631. godine. Dobio je sina koji mu je brzo umro, a za njim uskoro i sami Stijepo Đurđević.

Njegovo komični spjev *Derviš* parodija je na petrarkističko pjesništvo. Smatra se jednim od najboljih djela starije hrvatske književnosti.

## Izvori
*Marko Dragić: Književnost katoličke obnove i prvoga prosvjetiteljstva (hrvatska barokna književnost) , fakultetski priručnik, Split, 2006.,
Pero Čingrija

**Pero Čingrija** (Dubrovnik, 1837. - Dubrovnik, 1921.), hrvatski političar. Uz Frana Supila bio je, jamačno, najveći i najuspješniji dubrovački i dalmatinski političar od početka 1860-ih do propasti Habsburške Monarhije. Bez ikakva dvojenja bio je najdugovječniji i najpopularniji gradonačelnik u dubrovačkoj povijesti. Gradonačelnik Dubrovnika bio je od 1878. do 1882., pa neprekidno od 1899. do 1911. godine. Bio je veoma cijenjen kao građanski intelektualac, odvjetnik, a iznad svega kao predani pripadnik i predvodnik Narodne stranke. Perov sin Melko također je bio političar.

Nakon smrti Mihe Klaića (1896.) i Gaje Bulata (1900.) postao je vođom Narodne hrvatske stranke na razini Dalmacije. Zauzimao se za suradnju dubrovačkih narodnjaka i umjerenih pravaša, tako snažno djelujući na pravaškog predvodnika Frana Supila, čime je krajem 1890-ih u Gradu bila oblikovana snažna hrvatska (narodnjačko-pravaška) fronta, koja je 1899. zauvijek porazila srpsko-autonomašku koaliciju. Plodove dubrovačke suradnje prenio je i na razinu Dalmacije kad je upravo njegovim zalaganjem 26. travnja 1905. došlo do fuzije dalmatinskih narodnjaka i umjerenih pravaša u Hrvatsku stranku, čijim predsjednikom je odmah postao. Međutim, kad je u vodstvu dalmatinske Hrvatske stranke prevladalo proaustrijsko raspoloženje, i kad je 14. rujna 1908. za njenog predsjednika izabran austrofil dr. Vicko Mihaljević, pod Čingrijinim utjecajem iz vodstva stranke istupili su dubrovački i korčulanski predstavnici, da bi samo nakon dva dana, već 20. rujna, u Dubrovniku osnovali Samostalnu organizaciju Hrvatske stranke na čelu s Čingrijom. Bio je jedan od utemeljitelja politike ''novog kursa''. Kao predsjednik hrvatskog kluba u Dalmatinskom saboru početkom listopada 1905. predsjedavao je konferencijom u Rijeci na kojoj je usvojena Riječka rezolucija koja je označila pobjedu politike *novoga kursa*, a nakon toga i član hrvatskog odbora koji je trebao pregovarati s predstavnicima mađarske oporbe o realizaciji odredbi Riječke rezolucije. U Dubrovniku je putem lista *[[Crvena Hrvatska (časopis)|Crvena Hrvatska]]* vodio uspješnu borbu s pripadnicima *čistih pravaša* i s njihovim listom *[[Prava Crvena Hrvatska]]*. Bio je pošten i razuman političar, humanist i dobrotvor, kao gradonačelnik omiljen među narodom. Neprekidno je biran u Dalmatinski sabor od njegova ponarođenja (1870.) do 1911. godine. Nakon Prvog svjetskog rata i propasti Habsburške Monarhije bio je izabran za predsjednika Narodnog vijeća Dubrovnika. Danas na Montovjerni tik do Boninova postoji Villa Čingrija danas u vlasništvu HRT-a, a kupalište ispod nje naziva se Čingrija. Postoji i vaterpolski klub Čingrija koji se natječe u Divljoj ligi.

## Izvori

1. Tolja, N: Dubrovački Srbi katolici - istine i zablude, Dubrovnik, 2011.
Ivan Jurić (povjesničar)

**Dr. Ivan Jurić** (Momići kraj Metkovića), 22. listopada 1932.) je hrvatski povjesničar i pedagog.

Diplomirao je povijest i pedagogiju na Filozofskom fakultetu u Zadru. Godine 1982. magistrirao je na Filozofskom fakultetu u Zadru. 

Aktivan član Matice hrvatske od 1958, i 1970. osniva ogranak Matice hrvatske u Metkoviću. Radni vijek provodi predajući povijest kao srednjoškolski profesor u Metkoviću. Godine 1993. odlazi u mirovinu nakon četrdeset godina rada. Nakon umirovljenja dobiva zvanje profesora mentora, dok mu umirovljenje omogućava da nastavi nesmetano s istraživačkim radom. Doktorat iz povijesti stječe 2004. znanstvenim radom "Donje Poneretavlje između dva svjetska rata (1918.-1941.)".

## Djela
* Prošlost Metkovića od najstarijih vremena do danas, Katalog izložbe, Metković, 1984.
* Gradska glazba Metković 1886.- 1986., Zagreb, 1986.
* Donjoneretvanski kraj Metković-Ploče-Vrgorac, priručnik za učenike, Školska knjiga Zagreb, 1988.
* Metković na razglednicama, Metković, 1989.
* Metković na razglednicama II. izmijenjeno izdanje, Metković, 1990.
* Deltom Neretve i okolicom, turistički vodič, Zagreb,1990.
* Djelovanje ogranka Matice hrvatske u Metkoviću 1970./71., Metković, 1992
* Narona/Neretva, športska monografija, 1919.- 1994., Split, 1994.
* Donjoneretvanski kraj, priručnik za učenike, Školska knjiga, Zagreb, 1994.
* Spomendani iz prošlosti Donjega Poneretavlja, Split, 1996.,
* Borbe i stradanja Hrvata kotara Metkovića 1918.- 1945., Zagreb, 1997.
* Dvjestota obljetnica Osnovne škole u Opuzenu 1798.- 1998. Opuzen, 1998.
* Metković na razglednicama III. izmijenjeno i prošireno izdanje, Metković, 1998.
* Dalmacija – Južna Hrvatska, mala turistička monografija, Zagreb, 1998.
* Razvoj stručnog školstva u Metkoviću od 1948. do 1998., Metković, 1998.
* Gospodarski razvoj luke i trgovišta Metković 1850.- 1918., Metković, 2000.
* Kulturom protiv rata, Metković, 2001.
* Spomen knjiga poginulim Neretvanima u Domovinskom ratu, Metković, 2001.
* 40 godina rukometa u Metkoviću, Metković, 2003.
* Građanska škola u Metkoviću 1924.- 1944., Metković, 2005.
* Osnivanje i djelovanje HSS-a u Donjem Poneretavlju, Metković, 2005.
* Franz Ferdinand, Metković, 2006.
* Etnografska zbirka delte Neretve, Metković, 2006.
* Ulice, trgovi i mostovi grada Metkovića, Metković, 2007.
* Osnovna škola Stjepana Radića u Metkoviću 1845. - 2007., Metković, 2007.
* Niža realna gimnazija u Metkoviću (1944./45-1947./48.), Metković, 2007.
* Sarajevska tragedija Sofije i Ferdinanda, Metković, 2010.
Lučki most (Metković)

**Lučki most** (*stari nazivi: Jelisavin most, Most prestolonasljednika Petra, Most maršala Tita*) je most preko rijeke Neretve u gradu Metkoviću. 

Most je otvoren za promet 5. prosinca 1895. Tada je nosio naziv prema carici Elizabeti Austrijskoj, supruzi Franje Josipa I. Bio je to most s tri luka spajana zakovicama koji je kroz svoju povijest mijenjao naziv, već prema političkim prilikama. 

Današnji izgled Lučki most ima od 1973. godine, kada je dovršena jednogodišnja rekonstrukcija današnjeg Lučkoga mosta. Na dva drvena pilona starog trolučnog željeznog mosta, koji su adaptirani za potrebe nove čelične kontinurane punostijene konstrukcije s tri jednaka raspona od po 49,35 m. Širina mosta je 12,30 m, s kolnikom širokim 7 m i dva pješačka hodnika po 1,5 m. Ukupna duljina mosta je 157 m.

Most je rekonstruiran jer nije zadovoljavao sve veće prometne potrebe, pogotovo jer nije imao dva vozna traka. Iako je most stagnacijom prometa u Luci Metković izgubio nekadašnje gospodarsko značenje, preko njega je povećan lokalni promet jer spaja dvije strane grada Metkovića. Taj promet bit će još veći kada Metković dobije spoj na autocestu A1.

### Zanimljivosti
* Svake godine, druge subote u kolovozu vozi se poznati turističko-sportski spektakl, Maraton lađa na Neretvi, čiji je start upravo ispod Lučkog mosta.

* Iako je od Lučki most od mora udaljen 20 kilometara, prodor mora u Neretvu je toliko jak da se u prilikom ribolova ispod mosta u površinskom dijelu rijeke lovi riječna, a pri dnu morska riba.

## Reference
Naronska biskupija

**Naronska biskupija** je naslovno biskupsko središte Katoličke crkve u Hrvatskoj. Obnovljena je 27. kolovoza 1948.

## Historija

Biskupija Narona drevno je biskupsko središte rimskog naselja Narona, tadašnje provincije Dalmacije, koje se nalazilo na širem području današnjeg grada Metkovića. Biskupija je bila sufragan tadašnje Salonitanske biskupije.

Narona je u VI. stoljeću postala sijelo biskupije, kada se u povijesnim spisima spominje njezin biskup Marcel koji je prisustvovao Saborima u Saloni 530. i 533. godine. Narona je imala najmanje tri crkve iz ranokršćanskoga razdoblja: najveća, možda episkopalna, bila je bazilika na mjestu današnje crkve Sv. Vida, te bazilika na lokalitetu Erešove bare i bazilika u vodovodu, na trasi vodovoda prema Korčuli, ispod ceste Vid – Ljubuški.

Biskupija se vjerojatno ugasila uslijed zapuštanja grada Narone u kasnom šestom stoljeću.

Današnja Naronska biskupija obnovljena je 1948. godine kao naslovna biskupija kada je papa Pio XII. imenovao pomoćnog biskupa iz austrijskog Graza Lea Pietscha naslovnim biskupom Naronske biskupije.

Nakon njegove smrti, 1981. godine, papa Ivan Pavao II. uzdignuo je Naronsku biskupiju u nadbiskupiju imenovavši naslovnim nadbiskupom britanskog nadbiskupa Johna Bulaitisa, tada postavljenog za apostolskog nuncija u Republici Kongo, Srednjoafričkoj Republici i Čadu, a poslije i u Iranu, Koreji, Mongoliji, te u Albaniji.

Današnju titulu naslovnog biskupa Naronske biskupije nakon smrti nadbiskupa Bulaitisa, papa Benedikt XVI. dodijelio je pomoćnom biskupu njemačke biskupije Trier Helmutu Dieseru.

## Biskupi
* Marcel (*Marcellus, episcopus ecclesiae Naronitanae*) (530. - 533.), biskup

### Naslovni biskupi
* Leo Pietsch (27. kolovoza 1948. - 30. rujna 1981.), naslovni biskup
* John Bulaitis (21. studenog 1981. - 25. prosinca 2010.), naslovni nadbiskup
* Helmut Dieser (od 24. veljače 2011.), naslovni biskup

## Izvori
Davor Dominiković

**Davor Dominiković** (Metković, 7. travnja 1978.), hrvatski rukometaš.
  
Najblistaviji trenutak za RK Metković ostvario je 29. travnja 2000. sa svojih pet pogodaka u posljednjih jedanaest minuta utakmice protiv Flensburga što je Metkoviću donijelo naslov pobjednika Kupa EHF. Trenutno igra za HSV Hamburg.

Kao član Hrvatske rukometne reprezentacije 2004. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar"

Osvojio je zlato na Mediteranskim igrama 2001. u Tunisu.

## Reference

## Vanjske veze
* Osobna stranica Davora Dominikovića
Stipe Gabrić

**Stipo Gabrić - ''Jambo**'' (Metković, 16. svibnja 1958.), hrvatski političar i poduzetnik.

Osnovnu školu i gimnaziju pohađao je u rodnom Metkoviću, a magistrirao je na Agronomskom fakultetu u Zagrebu.

Na položaju gradonačelnika Grada Metkovića nalazio se od 1997. do 2013. godine. Bio je i zastupnik HSS-a u šestom sazivu Hrvatskog sabora. Oženjen je i otac troje djece.
Hrvoje Vejić

**Hrvoje Vejić** (Metković, 8. lipnja 1977.) hrvatski nogometaš, igrač Jadrana iz Ploča.

Nogomet je počeo igrati sa 7 godina, u pomlatku Jadrana iz Ploča. Kratko je bio u Dubrovniku, a 1997. godine, prelazi u momčad Zagreba. U klubu iz Kranjčevićeve igrao je do 2001. godine, kada seli u redove splitskog Hajduka.

Tijekom karijere često je igrao u veznom redu, tako da je i prvu sezonu u Hajduku najčešće korišten kao igrač sredine terena. S vremenom se premjestio u poziciju libera gdje je dirigirao obranom Hajduka. U bilom dresu zadržao se do 2004., no ibrzo se vraća natrag. Kasnije je zaradio i kapetansku vrpcu. Vrlo je važan bio u obrani, a i u napadu, pogotovo skok igri, te je svojim golovima glavom par puta spasio momčad. Pamti se i pogodak Varteksu na Poljudu, volejom iz okreta. Bilo je to za vodstvo u zadnjem kolu lige, kad je Hajduk slavio naslov.

Pred sam početak sezone 05./06. i utakmice sa Debrecenom otišao je u Sibir, u ruski Tom iz Tomska, nezadovoljan jer mu klub nije isplatio 290.000kn duga. Ipak, izrazio je želju za povratkom u Split, prije ili kasnije. U Tomu se probio do prve momčadi, te s vremenom i do reprezentacije. Pozvao ga je Slaven Bilić za ogled sa Rusima, s obzirom da ih Vejić sve poznaje, iako tada nije bio blizu prvih 11, Bilić ga je i dalje zvao. Uspiješno je debitirao protiv Norveške na Kantridi, 7. veljače 2007.

Početkom 2007. odbio je potisati novi ugovor sa ruskim klubom, no, kasnije se ipak predomislio.

12. siječnja je postigao dogovor sa splitskim Hajdukom i potpisao 3,5 godine dugi ugovor.

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika 
* Intervju novinama Sovjetski Sport
Đuro Njavro

**Đuro Njavro** (Metković, 15. siječnja 1957.), hrvatski ekonomist i pedagog.

Osnovnu i srednju školu završio je u Zagrebu. Godine 1981. diplomirao je na Fakultetu za vanjsku trgovinu u Zagrebu, a nakon toga radio je u gospodarstvu te kao privredni novinar i urednik u tjedniku Privredni vjesnik. Godine 1985. magistrirao je ekonomske znanosti, a doktorirao je 1988. godine na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Boravio je na stručnim usavršavanjima u Sjedinjenim Američkim državama i Velikoj Britaniji.

Od 1988. godine na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu radio je kao predavač na predmetu Osnove ekonomije.

Od 1990. godine dr. Njavro je djelatan i u političkom životu Republike Hrvatske. Od svibnja 1993. do studenoga 1995. godine obnašao je dužnost savjetnika predsjednika Republike za gospodarstvo.

U Zastupnički dom Hrvatskog državnog Sabora izabran je 1995. godine. Bio je i predsjednik saborskog Odbora za financije i državni proračun.

Drugi put je u Zastupnički dom Hrvatskog državnog Sabora izabran 1999. godine. Potpredsjednik je saborskog Odbora za financije i državni proračun.

Od listopada 1999. godine bio je ravnatelj na Ekonomskom institutu u Zagrebu.
Danas je dekan i predavač na Zagrebačkoj školi ekonomije i managementa (ZŠEM) koja je osnovana 2002. godine, a čiji je jedan od suosnivača.

Djelatno je sudjelovao u izradi više zakona iz područja gospodarstva.

### Autor je sljedećih zakona:

* Zakon o Fondu za dugoročno financiranje stanogradnje uz potporu države;
* Zakon o stambenoj štednji i državnom poticanju stambene štednje.

### Objavljene knjige:

* Hrvatska po mjeri čovjeka, *Pan liber, Osijek-Zagreb-Split, 1997.*
* Socijalna država, *Pan liber, Osijek-Zagreb-Split, 1998.*
* Gospodarstvo, *Đuro Njavro, Ivo Šutalo, Birotehnika, Zagreb, 1993.*
* Gospodarstvo - Povijesni pregled ekonomske misli, *Đuro Njavro, Aleksandra Arbanas, Birotehnika, Zagreb, 1997.*
* Gospodarstvo, *Đuro Njavro i suradnici, Birotehnika, Zagreb, 1997.*
* Gospodarstvo, socijalna politika i globalizacija, *Mate, Zagreb, 1999.*
* Nova gospodarska politika, *Mate, Zagreb, 2000.*
* U oporbi, *Mate, Zagreb, 2003.*
Marin Ljubičić

**Marin Ljubičić** (Metković, 15. lipnja 1988.), hrvatski nogometaš

Započeo je karijeru u omladinskom pogonu splitskog Hajduka, gdje je do sezone 2005./06. uspio doći do seniorske momčadi. Prvi ga je na teren poslao Luka Bonačić pred kraj te očajne klupske sezone. 
Naredne ga je godine Zoran Vulić odbio slati na posudbe jer ga u budućnosti vidi kao moguću zamjenu za Darija Damjanovića. Ulazio je tek par puta pred kraj utakmice, nedovoljno da se iskaže. Jedina cijela utakmica bila mu je nacionalnom kupu kada je protiv Mladosti iz Ždralova (3:0) zabilježio pogodak i asistenciju.

Prvi nastup među prvih 11 zabilježio je protiv Međimurja (4:2) pod vodstvom Ivana Pudara, radi ozljeda većine prvotimaca. Prvijenac u prvenstvu zabio je protiv Šibenika u gostima u 91. minuti za konačan omjer 2-2.

Sezone 2007./08. i dalje više ulazi sa klupe nego kao prvotimac, a nakon dolaska Gorana Vučevića na trenerskom mjesto gubi i status rezerve te početkom rujna 2008. raskida ugovor i prelazi u redove Zadra.
 
U siječnju 2010. ponovno je potpisao za Hajduk, doveden je kao zamjena Skoki i Andriću. U svibnju 2010. osvojio je svoj prvi trofej Hrvatski kup.

## Reference
Ante Gabrić

Otac **Ante Gabrić** (Metković, 18. veljače 1915. – Kalkuta, Indija, 20. listopada 1988.) – hrvatski katolički svećenik, isusovac, misionar, sluga Božji

Rodio se u kršćanskoj obitelji kao deveto dijete. Primljen je u Isusovačko sjemenište u Travniku 1926., gdje je maturirao 1933. Iste godine primljen je u isusovački novincijat. Položio je isusovačke redovničke zavjete i studirao filozofiju u Italiji.

Krajem 1938. otišao je kao misionar u Indiju. Godinu dana učio je engleski i bengalski jezik. U misiji Bošonti, zaređen je za svećenika 1943. Posvećuje se misionarskom radu među hindusima, muslimanima i malobrojnim katolicima. Pomaže ljudima u bijedi. Organizirao rižinu banku te na taj način oslobađao siromahe od lihvara. Osnivao je male seoske škole, kapelice, zanatske škole i bolnice. Za udovice hindusa, koje su prognane iz društva, osnovao je dom, a djecu smješta u sirotišta. Pomaže u gradnji koliba, nasipa i putova. Organizirao je prehranu školske djece. Talentiranu djecu, slao je na dodatno školovanje. Osnovao je misijsku postaju „Maria Polli” u Boshontiju s vjerskim, zdravstvenim i humanitarnim ustanovama. Osnovna škola u Kumrokhaliu danas nosi ime "Father Ante Gabrić". Za života je pokrstio na tisuće ljudi. Surađivao je s Majkom Terezom.

Umro je 20. listopada 1988. u Kalkuti. Pokopan je po svojoj želji u misijskoj postaji „Mariapolli”. Na sprovodu je bilo oko 20 000 katolika, muslimana i hindusa. Pokopan je s šakom neretvanske zemlje iz Metkovića i s bočicom Jadranskog mora. Pokrenut je postupak proglašenja blaženim i svetim.
 
## Vanjske veze
* O ocu Anti Gabriću na stranicama Filozofskog fakulteta Družbe Isusove 
* Slobodna dalmacija - Metkovski misionar u Bengaliji
* Jutarnji list - ‘Otac Gabrić ni jednog čovjeka nikad nije odbio' 
* Metkovski vjesnik - Dvadeset godina od smrti velikoga Metkovca <small>(18.-19. stranica)</small>
Patrik Ćavar

**Patrik Ćavar** (Metković, 24. ožujka 1971.), bivši hrvatski rukometni reprezentativac.

Karijeru je počeo u RK Metković u čiju je prvu ekipu ušao s 15 godina. Sa 17 godina prelazi u banjalučki Borac, gdje ostaje do 19. godine i prelaska u RK Zagreb. Nakon 7 godina u Zagrebu otišao je u Barcelonu u kojoj je proveo četiri godine. Poslije Barce igrao je četiri godine u Granollersu, slijedi dolazak u RK Agram Medveščak gdje je igrao tek nekoliko mjeseci. Posljednjih godinu i pol igrao je za francuski Vernon. Nastupio je za reprezentaciju svijeta. U srpnju 2007. s navršenih 36 godina obznanio je završetak igračke karijere.

Trenutno živi u Miamiju na Foridi u Sjedinjenim Američkim Državama.

## Trofeji

### Međunarodna natjecanja
*2 puta klupski prvak Europe sa Zagrebom
*3 puta klupski prvak Europe s Barcelonom
*zlato na Mediteranskim igrama 1993. u Languedoc-Roussillonu
*zlato na Olimpijskim igrama u Atlanti 1996.
*srebro na SP na Islandu 1995.
*bronca na EP u Portugalu 1994.

### Nacionalna prvenstva
*jednom prvak Jugoslavije sa Zagrebom
*7 puta prvak Hrvatske sa Zagrebom
*3 puta prvak Španjolske s Barcelonom

### Nacionalni kupovi
*7 puta osvajač Kupa Hrvatske sa Zagrebom
*3 puta osvajač Kupa kralja s Barcelonom

### Osobna priznanja
*Kao član reprezentacije 1996. godine dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".
*5 puta najbolji igrač Hrvatske
*4 puta najbolji strijelac Hrvatske
*jednom najbolji strijelac Jugoslavenske lige
*jednom najbolji strani igrač u Španjolskoj
*najbolji strijelac i član najbolje sedmorke na OI u Atlanti
*4 puta igrao za reprezentaciju svijeta

## Reference
Luka Bebić

**Luka Bebić** (Desne, kod Kule Norinske, 21. kolovoza 1937.), hrvatski političar, predsjednik Hrvatskog sabora u šestom sazivu.

## Biografija
Završio je Agronomski fakultet u Sarajevu (diplomirani inženjer agronomije), a poslijediplomski u Zagrebu.

Svoju političku karijeru je počeo članstvom u KPJ u svom rodnom kraju. Od rujna 1989. godine član je HDZ-a. U razdoblju od 1990. obnašao je niz političkih dužnosti. Bio je ministar obrane u razdoblju od 31. srpnja 1991. do 18. rujna 1991..

Šest je puta bio biran za zastupnika u Hrvatskom saboru. U petom sazivu (2003.-2008.) obnašao je dužnost potpredsjednika Sabora, dužnost potpredsjednika Nacionalnog odbora, člana Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, a predsjedao je i Klubom zastupnika HDZ-a.

Dana 11. siječnja 2008. na konstituirajućoj sjednici šestog saziva Hrvatskog sabora, izabran je za njegovog predsjednika, preuzevši dužnost od Vladimira Šeksa.

Pasivno znanje talijanskog i ruskog jezika. Oženjen je i otac dvoje djece.

## Vanjske veze

* Biografija na www.sabor.hr
Radovan Marušić

**Radovan Marušić** (Metković, 1932. – Zenica, 9. rujna 2008.), pisac i scenski umjetnik.

Školovao se u Metkoviću, Dubrovniku i Splitu, a potom i u Novom Sadu gdje je završio VŠPU. Diplomirani je scenograf i kostimograf. Napisao je preko dvadeset drama koje su objavljene u desetak knjiga te izvođene u Zenici, Zrenjaninu, Banja Luci, Tuzli, Mostaru, Bitoli i Sarajevu. 

Dvadeset pet godina bio je ravnatelj Bosanskog narodnog kazališta u Zenici. 

Članstva:
* Društvo pisaca Bosne i Hercegovine
* Društvo hrvatskih književnika Herceg-Bosne
* Društva pisaca Hrvatske

Nagrade:
* četiri “Sterijine nagrade” u Novom Sadu, 
* “Zlatni lovor” na sarajevskom MES-u
* brojne druge kazališne nagrade i priznanja. 

Važnije drame izvedene u profesionalnim kazalištima: 
* Mali Ivica (1961.)
* Putovanje u svemir (1963.)
* Ne traži sveca u paklu (1965.)
* Zaustavljeni let (1967.)
* Šeherzadine noći (1969.)
* Otočanke (1977.)
* Kokini (1980.)
* Vjetar raznosi, vjetar i donosi (1985.)
* Vila Rajski mir (1989.)
* Susjedi (2001.)
Stojan Vučićević

**Stojan Vučićević** (Turkovići, Hercegovina, 7. srpnja 1941. - Zagreb, 22. rujna 1989.), pjesnik, putopisac, prevoditelj i novinar.

Bio je od onih koji su kroz hrvatsku književnost pronosili svoj nepotkupljivi hrvatski osjećaj, kada to nije bilo "popularno". Nije dočekao politički rasplet, a politika mu se tako nemilosrdno plela u život da je, nizašto, kako je onda već bilo, kao gimnazijalac, okusio užas Svetog Grgura, otočića zatvora pored Golog otoka, kamo su komunističke vlasti slale golobrade nepodobnike. I poslije, do smrti, na neki je način kažnjavan zbog svojeg hrvatstva.

Vučićević se rodio u Turkovićima, u Hercegovini, no osjećaj pripadnosti vezao je uz Neretvu i Metković, gdje je pohađao osnovnu školu i dijelom gimnaziju. Dio gimnazijskih dana proveo je u Pločama, a Filozofski fakultet završio je u Zadru. Rano je, poput svakog pravog lirika, osjetio poziv poezije. Boravak u Parizu u tome ga je učvrstio i znatno mu pomogao u prevodilaštvu.

Bio je urednik splitskog književnog časopisa Vidik i novinar kultnog lista za kulturu Telegram, te urednik književne revije Republika. Kada se zaposlio na Televiziji kao redaktor, svojom je pjesničkom osobnošću, ljepotom jezika i stilskom dotjeranošću obogaćivao tuđe tekstove. Radeći, pak, u uredništvu kulture kao novinar, skromno i bez nadmetanja autorske osobnosti, stavljao je u prvi plan riječ, sklad misli i izraza često anonimno, ali nikada nezamjetljivo. Pišući o poeziji i pjesnicima, pa i za emisiju TV kalendar, sažimajući svoje raskošno literarno nadahnuće u šturi dnevni televizijski izričaj, Stojan nije dopustio pjesniku u sebi da zamre.

Njegova zadnja pjesma objavljena u novinama nekoliko dana prije njegove smrti znakovita je naslova: *"Umrijeti u Hrvatskoj"*.

Uz pjesničke zbirke Greben, Siga, Čavli, Šibanica, Vučićević je objavio putopisnu prozu Podmornica u kojoj nas je proveo svojim lirskim svijetom, od zavičajne Neretve do čežnje svojih pjesničkih duša - Pariza, potom Zadrom i Zagrebom, gradom u kojemu je najdulje živio i na čijem groblju počiva:
::*Ovdje gdje svjetlost ne pokreće lišće*
::*Legla je zemlja na koju nisam sviko*
::*Poput vjetra rasipam se, stišćem,*
::*zadnja sam žrtva ništa i nitko.*

## Djela

* Pjesme (1964.)
* Greben (pjesme, 1965.)
* Siga (pjesme, 1966.)
* Čavli (pjesme, 1969.)
* Šibanica (pjesme, 1971.)
* Podmornica (putopisi, 1971.)
* Pomrčina (pjesme, 1985.)
* Sabrane pjesme (1994.)
* Ponad vode (putopisi, 2000.)

## Reference

## Vanjske veze
* HRT