Palagruža

**Palagruža** je pučinsko otočje od desetak bliskih otoka i otočića nasred Jadranskog mora, 68 nautičkih milja južno od Splita, na hrvatskom dijelu Jadrana. Nalazi se u općini Komiža, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Sastoji se od glavnog otoka *[[Vela Palagruža]]* sa svjetionikom, koji je visok 92 m, dug 1400 i širok 300 m. Jugoistočno u blizini je klisurasti otok *[[Mala Palagruža]]* visoka 51m i oko nje na jugoistoku strmi otok *[[Kamik (hrid)]]*, pa na istoku veći klisurasti otok *[[Tarmuntona]]* (29 m) i istočnije od ove otočić Pupak. Sjeverno od M. Palagruže još je otočić Kunj i jugozapadno niski otočići Baba i Gaće. 3 milje od Palagruže daleko na jugoistoku je niži otočić *[[Galijula]]* (11 m), na kojemu leži najjužnija kopnena točka Hrvatske, a oko nje su izmjereni najveći olujni valovi Jadrana visoki do 9 m.

Vela Palagruža je uski klisurasti greben u smjeru istok-zapad, većinom s nedostupnim strmim obalama i dvije manje pješčane uvale, *Zola* na jugu i *Stara Vlaka* na sjeverozapadu. Na zapadu završava rtom Kapić, a na istoku rtom Mondefust. Na klisurastoj M. Palagruži je jedina dostupna uvala sa žalom *Medvidina* na istočnoj obali, dok su ostali stjenoviti i visoki otočići teško dostupni.

Geološki, Velika Palagruža čini vrh podpovršinskog kompleksa - jedinstven i intrigantan sklop stijena različite starosti, od trijasa (oko 220 mil. g.), preko miocena (oko 10 mil. g.) do kvartara (recentne tvorevine).

Ekološki je Palagruža jedinstvena u Hrvatskoj zbog najblaže klime i najmanjih oborina, prosječno tek oko **270&nbsp;mm** godišnje, uglavnom bez mraza. Prosječna siječanjska temperatura je 11,5&nbsp;°C, dok je ona srpanjska 24,4&nbsp;°C. Zato je uz susjedni otok Sušac, Palagruža jedini dio Hrvatske gdje obilno i samoniklo raste prava *subtropska* vegetacija ljetopadnog grmlja (južni tip *restinga*) koje samo za vlažne zime nosi lišće te pupa i cvate najesen, a ljeti je posve golo (tj. baš obratno nego na kontinentu zimi). Slična subtropska vegetacija se nalazi tek na južnom Sredozemlju, npr. Malta, Sinaj, polupustinje Izraela i Palestine, te sjeverne obale Afrike.

Među južnim dalmatinskim otocima, Palagruža je najbogatija rijetkim biljnim endemima: palagruška kupusina (*Brassica botteri*), palagruška zečina (*Centaurea friderici*), palagruška preslica (*Muscari speciosum*), pučinski vranjemil (*Limonium diomedeum*), *[[Ornithogalum visianicum]]*, itd.

Arheološki nalazi dokazuju da je Palagruža bila naseljena još od postglacijala pred nekih 9.000 godina, a u srednjem vijeku tu je bio samostan čije su ruševine na srednjem sedlu otoka i sada vidljive. Na Palagruži danas stalno borave svjetioničari tvrtke Plovputa. Povremeni stanovnici su komiški ribari koji na tom području ribare još od 14. stoljeća.

Palagruža je nekad bila jedna od najizdašnijih pozicija za izlov male plave ribe (srdela, inćun). Danas se plava riba i dalje lovi ali u manjim količinama, a ribari se na tom području uglavnom bave izlovom jastoga i bijele (oborite) ribe.

## Galerija

Datoteka:Southern Beach at Palagruža.jpg|Južna plaža na Palagruži.
Datoteka:Southern Beach at Palagruža 02.jpg|Južna plaža na Palagruži.
Datoteka:View from Palagruža.jpg|Pogled s Palagruže.
Datoteka:Towards the Lighthouse of Palagruža.jpg|Prema svjetioniku Palagruža.
Datoteka:Trail to southern beach on Palagruža.jpg|Staza prema južnoj plaži na Palagruži.
Datoteka:Palagruža, Upper Station of the Funicular.jpg|Palagruža, gornja postaja žičare.
Datoteka:Lighthouse at Palagruža.jpg|Svjetionik na vrhu Palagruže.


## Literatura
* M. Hodžić: Palagruža - jadranski dragulj (zbornik). Matica Hrvatska, Kaštela 1996.

## Vanjske veze

* Informacije o otoku
* Otok Palagruža