open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tamburlaine

***Tamerlan Veliki*** (, skraćeno ***Tamburlaine***), je predstava u dva dela Kristofer Marloua. Prvi dio je izveden u 1587. na londonskoj pozornici. Oba dela su štampana u 1590. Komadi su zasnovani na životu tatarskog emira i osvajača Tamerlana poznatog i kao Timur Hromi ( 9. april 1336. — 18. februar 1405) 

Predstava je prektretnica u elizabetanskoj javnoj drami; označava okretanje od nespretnog jezika i slabijih zapleta ranijih Tjudorovih dramatičara i novo zanimanje za svež i živopisan jezik, nezaboravnu akciju i intelektualnu složenost. Uz špansku tragediju Tomasa Kida, može se smatrati prvim popularnim uspehom londonske javne scene.

Prvi deo je nepospjelog eponima svih vremena u stilskom izražavanju grčkih demibogova i otvara se u Persepolisu. Persijski car Miket, savjetovan Meandarom, šalje trupe da se skoli i vezan privede pred njegov prestol Tamerlan, skitski pastir i, u tom trenutku, nomadski razbojnik. U istoj sceni, Miketov brat Hosroje planira da svrgne Miketa i preuzme carstvo. Prizor se prebacuje u Skitiju, gdje se Tamerlan udvara i osvaja Zenokratu, ćerku egipatskog sultana. Umećem elokventosti uz izgled, ("pleća širokih tako, da ponesu teret Atlasa, sred muževnog lika smešten je dragulj, vredan celog sveta") njegova priroda se nameće sa sudbinom da učini ga slavnim, u dostignuću. Suočen prvo sa Miketovim vojnicima, nagovara prvo vojnike, a zatim Hosroja da mu se pridruže u borbi protiv Miketa.  Iako obećava Hosroju persijski presto, Tamerlan se odriče ovog obećanja, i nakon što je pobedio Miketa, preuzima ličnu kontrolu nad Persijom. Sada predvodna figura, Tamerlan obraća pažnju na Bajazita, cara Turaka. Pobeđuje Bajazita i  kraljevske pritoke, hvatajući cara i njegovu suprugu Zabinu. Pobedonosni Tamerlan drži poraženog vladara u kavezu i hrani ga ostacima stola, puštajući Bajazita samo da bi ga iskoristio kao podnožje za noge. Bajazit se kasnije ubija na sceni udarajući glavom o rešetke kada je čuo za sledeću pobedu Tamerlana. Nakon što je pronašla njegovo telo, Zabina to čini isto. Ubrzo posle osvajanja Afrike, imenovao se carem tog kontinenta. Tamerlan upire pogled u Damask, metu koja mu postavlja egipatskog sultana, njegovog budućeg tasta, direktno na put. Zenokrata moli budućeg muža da poštedi njenog oca. On se pokorava, umesto da sultana učini davaocem danka. Predstava se završava venčanjem Tamerlana i Zenokrate, koja je krunisana za caricu Persije.

## Reference
Bezvlašće (Engleska i Normandija)

**Bezakonje** () je bio građanski rat u Engleskoj i Normandiji između 1135. i 1154., koji je odlikovao slom reda i zakona. Sukob je nastao zbog krize o nasleđivanju pri kraju vladavine Henrija I, kada se kraljev jedini zakoniti sin Vilijam Adelin udavio u brodolomu Belog broda 1120. Henrijevi pokušaji da postavi svoju kćerku Matildu za svog naslednika su bili neuspešni, kada je nakon njegove smrti 1135. njegov nećak Stiven od Bloa preuzeo vlast uz pomoć svog brata, biskupa Henrija od Vinčestera. Početak Stivenove vladavine je bio obeležen žestokim sukobima sa engleskim baronima, pobunjenim velškim vođama i škotskim invazijama. Nakon velike pobune na jugozapadu Engleske, Matilda je izvršila invaziju na Englesku uz pomoć svog polubrata Roberta od Glostera.

Nijedna strana nije uspevala da ondese odlučnu prednost u prvim godinama rata. Matilda je kontrolisala jugozapad Engleske i dolinu Temze, dok je Stiven kontrolisao jugoistok. Zamkovi iz ovog perioda su bili lako branjivi i većina borbi je bilo iscrpljujućeg karatera i obuhvatala je opsade, prepade i čarke između vojski vitezova i pešadinaca, od kojih su mnogi bili plaćenici. Stiven je 1141. zarobljen nakon bitke kod Linkolna, što je izazvalo kolaps njegovog autoriteta u većem delu zemlje. Matildu je iz Londona proterala neprijateljski raspoložena masa pre nego što je stigla da bude krunisana za kraljicu. Ubrzo nakon toga je zarobljen Robert posle bitke kod Vinčestera i dve strane su se složile da razmene zarobenike. Stiven je umalo zarobio Matildu 1142. tokom opsade Oksforda, ali je Matilda pobegla iz oksfordskog zamka na sigurno preko zaleđene Temze.

Rat se nastavio još mnogo godina. Matiltid suprug Žofrua od Anžuja je uspešno pokorio Normadiju, ali u Engleskoj nijedna strana nije mogla da odnese pobedu. Pobunjeni baroni su počeli da stiču još veću moć u severnoj Engleskoj i Istočnoj Angliji, sa velikim razaranjima u oblastima većih borbi. Matilda se 1148. vratila u Normandiju, ostaviši svog sina Henrija da vodio rat u Engleskoj. Stivenu nije uspelo da ubedi crkvu u Engleskoj da prizna njegovog sina za sledećeg kralja Engleske. Do početka 1150ih baroni i Crkva su želeli dugotrajniji mir.

Kada je Henri ponovo napao Englesku 1153. vojske obe strane nisu bile voljne da ratuju. Nakon ograničenog pohoda i opsade Volingforda, Stiven i Henri su dogovorili Vinčesterski mir, kojim je Stiven priznao Henrija za svog naslednika. Stiven je umro sledeće godine i Henri II je započeo dug period obnove Engleske. Hroničari su opisivali ovaj period kao onaj u kom su „Hrist i njegove sveci zaspali“, a viktorijanski istoričari su nazvali sukob „bezakonjem“ zbog haosa, mada današnji istoričari spore tačnost tog izraza i tadašnjih istorijskih navoda.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
O dokolici (Seneka)

***O dokolici*** () djelo je Seneke Mlađeg napisano u 1. stoljeću nove ere i dio je niza njegovih traktata o moralnim pitanjima. Spis je sačuvan u fragmentarnom stanju i bavi se racionalnim korištenjem slobodnog vremena, koje se može provoditi u kontemplaciji, ali tako da čovjek još uvijek može aktivno pomagati čovječanstvu baveći se širim pitanjima prirode i kozmosa. Spis na nekin čain opravdava povlačenje stoičara iz javnog života.

## Datiranje
Nije moguća s apsolutnom sigurnosti odrediti vrijeme nastanka ovog spisa, ali budući da sadržaj djela odslikava Senekino povlačenje iz javnih poslova pred kraj života, većina kritičara smatra da je djelo napisano oko 62. godine nove ere ili nedugo nakon toga.

## Naslov i sadržina
Latinska riječ *[[otium]]* označava "slobodno vrijeme", "dokolicu", "slobodu od posla".

Spis *O dokolici* sačuvan je fragmentarno. Tekst rukopisa započinje u sred rečenice i završava prilično naglo. U *Codex Ambrosianus C 90* (glavnom izvoru za Senekine trakrate o moralu) jednostavno je prilijepljen na kraj spisa *[[O sretnom životu (Seneka)|O sretnom životu]]*, što sugerira da je prepisivač propustio stranicu ili dvije. Naslov eseja, *De otio*, poznat je iz sadržaja. Adresat je izbrisan, ali čini se da je imao sedam slova i pretpostavlja se da je bio Senekin prijatelj Seren *(Serenus)*. *O dokolici* je tako jedan od triju dijaloga upućenih Serenu, kome su posvećeni i spisi o *[[O postojanosti mudraca (Seneka)|O postojanosti mudraca]]* *(De constantia sapientis)* i *[[O spokojstvu duše (Seneka)|O spokojstvu duše]]* *(De tranquillitate animi)*. Kronološki se smatra posljednjim u nizu od ova tri dijaloga.

## Tematika
Seneka je riječ *otium* shvaćao kao nešto više od apsolutno slobodnog vremena. On je taj termin shvaćao kao slobodno vrijeme koje čovjek svojom intelektualnom aktivnošću koristi u služenju zajednici:

U spisu *O dokolici* Seneka raspravlja o prikladnom životu stoičkog filozofa. Seneka izvještava o standardnom stavu ove filozofske škole da će se mudri ljudi baviti javnim poslovima, osim ako ih nešto ne sprječava u tome. Seneka navodi neke argumente protiv bavljenja javnim životom, primjerice ako je država previše korumpirana ili je utjecaj mudre osobe previše ograničen ili je osoba bolesna. Seneka tada pokazuje da privatni život *(otium)*, umjesto da se svede na bezvoljnu mirovinu, može biti aktivan sa stoičkog gledišta. Mudra osoba može se odlučiti za interakciju sa širim svijetom: premještanjem svojih radnji iz lokalne u kozmičku perspektivu i bavljenjem temeljnim pitanjima svemira, još uvijek može pomoći čitavom čovječanstvu.

Cijeli dijalog prožima tema superiorne pozicije mudraca, koja znači i odvojenost od zemaljskih *(terena)* briga i, prema tome, slobodu od mogućih štetnih događaja u budućnosti.

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 
* 
*
Nacionalni spomenici u Gračanici

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za grad Gračanicu se nalaze slijedeći spomenici:

* Donja džamija u selu Lukavica, zaseok Delići, (historijska građevina),
* Hram Vaznesenja Gospodnjeg sa ikonostasom, (historijski spomenik),
* Konak – Vijećnica, (historijska građevina),
* Korića han, (arheološko područje),
* Kuća Mare Popović u Gračanici, (historijska građevina),
* Lipanjska (Hadži Džaferova, Lipa) džamija sa haremom, (graditeljska cjelina),
* Sahat kula u Gračanici, (historijska građevina),
* Stara džamija Soko u Sokolu, (graditeljska cjelina),
* Stari grad Soko u naselju Soko, (graditeljska cjelina).
## Reference
Guéric Kervadec

**Guéric Kervadec** (La Garenne-Colombes, 9. siječnja 1972.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji pivota. Nadimka *Le Menhir* (sh. "menhir"), Kervadec je slovio za jednog od najboljih pivota za vrijeme aktivne igračke karijere. 

Nakon preseljenja njegove obitelji u Belley, Kervadec se u novom gradu počeo aktivno baviti rukometom. Godine 1988. potpisao je ugovor s Vénissieuxom, klubom iz predgrađa Lyona, s kojim je 1991. i 1992. osvojio francuska kupa i prvenstvo Francuske 1992. godine. Sljedeće godine potpisao je za USAM Nîmes, s kojim je osvojio još jedan kup, a već je 1994. godine potpisao za US Créteil, s kojim je 1997. godine osvojio svoj četvrti nacionalni kup. Iste godine prelazi u njemački SC Magdeburg, gdje su mu suigrači bili Joël Abati, Henning Fritz, Christian Gaudin i Ólafur Stefánsson. S Magdeburgom je u dva navrata osvajao EHF Kup (1999., 2001.) te po jednom prvenstvo njemačke (2001.) i Ligu prvaka (2002.); sljedeće godine postao je sedmi igrač i tek drugi stranac nakon Stefánssona koji je primljen u Kuću slavnih SC Magdeburga. 

Nakon osvajanja Lige praka, godine 2002. vratio se u US Créteil. S Créteilom je 2003. godine osvojio Liga kup, što mu je bio posljednji trofej u karijeri, koju je završio 2009. godine zbog ozljede ramena. U prosincu te godine morao je na operaciju ramena, ali je oporavak trebao trajati predugo tako da nije mogao očekivati povratak na terene prije početka sljedeće sezone; iz tih se razloga odlučio umiroviti. Ipak, 2014. godine se vratio rukometu, potpisavši za amaterski klub Marolles HB iz lige Nationale 3 (5. razina), za koji je igrao jednu sezonu i bio kapetan, prije nego je 2015. godine otišao u Pays d'Auray HB, također amaterski klub. 

Guéric Kervadec je za reprezentaciju Francuske debitirao 1993. godine na Mediteranskim igrama, na kojima je osvojio srebro. Već je sljedeće godine igrao na prvom Europskom prvenstvu u rukometu, gdje je Francuska osvojila šesto mjesto. Već je 1995. godine, na Islandu, postao svjetski prvak, a na Olimpijadi 1996. osvojio je četvrto mjesto. Na Svjetskom prvenstvu 1997. godine u Japanu osvojio je brončanu medalju i bio proglašen za najboljeg pivota turnira. Nakon Olimpijskih igara 2000. u Sydneyju, Kervadec se odlučio povuči iz reprezentacije, kazavši da mu se "nisu svidjela određena ponašanja tijekom turnira", tako da nije sudjelovao u francuskom osvajanju zlata na Svjetskom prvenstvu 2001. godine. Ipak, vratio se u reprezentaciju 2003. godine te se ponovo - i konačno - umirovio nakon osvajanja bronce na Svjetskom prvenstvu 2005. godine u Tunisu.

Njegov sin Ewan također je rukometaš.

## Reference
Robert od Gloucestera

**Robert FitzRoy, 1. earl od Gloucestera** (o. 1090 – 31. oktobar 1147) (*alias* **Robert Rufus**, **Robert de Caen** (latiniziran kao **Robertus de Cadomo**), **Robert Consul**) bio je nezakoniti sin engleskog kralja Henryja I.  Bio je polubrat carice Matilde i njen najvažniji saveznik za vrijeme građanskog rata poznatog kao Anarhija, u kome se borila za englesko prijetolje protiv Etiennea de Bloisa.

## Izvori
Bitka kod Lincolna (1141)

**Bitka kod Lincolna**, poznata i kao **Prva bitka kod Lincolna** odigrala se 2. februara 1141. kraj engleskog grada Lincoln za vrijeme građanskog rata zvanog Bezvlašće između snaga kralja Stephenu na jednoj, i pristaša carice Matilde na drugoj strani. Pristaše Matilde, kojima je zapovijedao njen polubrat Robert od Gloucestera, su odnijele pobjedu prilikom čega je Stephen zarobljen, a Matilda nakratko preuzela englesko prijestolje.

## Situacija pred bitku

Tokom vladavine kralja Stivena od Engleske, uvek buntovni feudalci zapadne Engleske podigli su ustanak i oružjem zauzeli Linkoln. Početkom januara kralj Stiven ga je preoteo, ali je morao da opsedne buntovnike u utvrđenom zamku gde su se bili povukli. Grofovi Ranulf od Čestera i Robert od Glostera pošli su da deblokiraju zamak. Stiven nije izbora sem da primi bitku.

## Bitka

Kralj je rasporedio svoju malobrojnu vojsku u tri grupe ~ najveći deo vitezova je sjahao za borbu peške i okupio se oko kraljeve zastave zajedno sa milicijom grofovije i građanima Linkolna koji su bili naklonjeni kralju. Ispred linije su bile postavljene dve male grupe konjanika. Buntovnici su zauzeli sličan raspored, ali su na desnim krilu imali velške strelce. Po broju konjanika snege su bile prilično izjednačene, ali je, prema nekim izvorima, u broju pešadinaca Stiven bio jači.

Kraljevska konjica je bila razbijena u prvom naletu, pa više nije ni pokušavala da se prikupi i nastavi borbu a to je bilo ravno izdaji. Ostavljena kraljeva pešadija je podlegla u žestokoj borbi, a kralj Stiven je zarobljen.

Ova bitka je vođena u tipičnoj engleskoj taktici XIII veka.

## Literatura

* Vojna enciklopedija, Linkoln
* Petar Tomac, Vojna istorija, Beograd, 1959. g.
* Kriston I. Arčer, Džon R. Feris, Holger H. Hervig i Timoti H. E. Travers, Svetska istorija ratovanja, Alexandria Press, Beograd, 2006. g.
Gažon

**Gažon** () je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Koper, regija Obalno-kraška, Slovenija.

## Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Koper.

## Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Gažon je imao 566 stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze
Grunwald (Mazurija)

**Grunwald** (njemački: *Grünfelde*, litvanski:: *Žalgiris*) je selo od 417 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Varminsko-mazurskom vojvodstvu.

## Geografija
Grunwald se nalazi udaljen 27 km jugozapadno od svog regionalnog administrativnog centra Olsztyna.

## Historija

Selo je poznato po Bitci kod Grunwalda koja se dogodila 15. jula 1410. u kojoj je vojska Poljsko-litavske unije pobjedila Teutonske vitezove.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Wieś Grunwald w liczbach''
O proviđenju (Seneka)

***O proviđenju*** ili ***O providnosti*** () djelo je Seneke Mlađeg napisano u 1. stoljeću nove ere i dio je niza njegovih traktata o moralnim pitanjima. Ovaj kratki spis, koji ima oblik dijaloga i sastoji se od šest kratkih odjeljaka, Seneka je napisao u posljednjim godinama svog života. Odabrao je oblik dijaloga (kao u poznatim Platonovim djelima) kako bi se pozabavio problemom koegzistencije stoičkog koncepta proviđenja i zla u svijetu – "problemom zla".

## Datiranje i naslov
Djelo se ne može precizno datirati, ali budući da je upućeno Luciliju, koji je adresat nekih djela koje je Seneka napisao u poznim godinama, uključujući *[[Pisma o moralu (Seneka)|Pisma o moralu]]*, kao i s obzirom na to da ovo djelo ima sličnosti s pismima br. 106, 108 i 109, obično se smatra da je napisano oko 64. godine nove ere.

Puni naslov djela je *Quare bonis viris multa mala accidant, cum sit providentia* (). Ovaj dulji naslov odražava istinsku temu eseja, koji se ne bavi toliko proviđenjem koliko teodicejom i pitanjem zašto se loše stvari događaju dobrim ljudima.

## Sadržina
Dijalog otvara Lucilije, koji se žali svom prijatelju Seneki da se zlo i nesreće mogu dogoditi i dobrim ljudima. Kako se ovo može uklopiti u dobrotu povezanu s konceptom proviđenja? Seneka odgovara prema stoičkom gledištu. Dobrom čovjeku (mudrom čovjeku) zapravo se ništa loše ne može dogoditi jer se suprotnosti ne miješaju: ono što izgleda kao nedaća zapravo je sredstvo kojim čovjek vrši svoje vrline. Kao takav, iz iskušenja može izaći jači nego prije.

Dakle, u savršenom skladu sa stoičkom filozofijom, Seneka objašnjava da istinski mudar čovjek nikada ne može ustuknuti pred nesrećama, nego će uvijek proći kroz njih, pa čak i ako padne, nastavit će borbu na koljenima *(si cecidit, de genu pugnat)*. Mudar čovjek razumije sudbinu i njezin dizajn, pa se stoga nema čega bojati od budućnosti. On se ni ne nada ničemu, jer već ima sve što mu je potrebno, a to je njegovo dobro ponašanje.

Zaključak je da se dobrim ljudima zapravo ništa loše ne događa. Treba samo shvatiti što znači "loše": loše za mudra čovjeka bilo bi imati loše misli, počiniti zločine, željeti novac ili slavu. Tko se mudro ponaša, već ima sve moguće dobro.

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 
* 
*
Marc Baumgartner

**Marc Baumgartner** (Bern, 4. ožujka 1971.), umirovljeni švicarski rukometaš i reprezentativac te bivši pomoćnik izbornika rukometne reprezentacije Švicarske. 

Rukometnu karijeru započinje sa 16 godina u lokalnom klubu BSV Bern Muri. Vrlo brzo se pokazao kao izrazito opasan napadač te je 1992. i 1994. godine bio najbolji strijelac švicarske lige. Iste te 1994. godine, Baumgartner prelazi u njemački TBV Lemgo, za koji je igrao prvo do 1998. godine, a onda - nakon dvije godine u Pfadi Winterthuru - ponovo od 2000. do 2005. godine. Ukupno je skupio 270 nastupa za klub i postigao 1261 gol. Godine 2005. vratio se u BSV Bern Muri, gdje je igrao jednu sezonu prije nego se konačno umirovio; karijeru je završio s 248 nastupa u švicarskoj ligi i 1563 postignuta gola.

Za reprezentaciju Švicarske debitirao je 25. listopada 1990. godine u utakmici protiv Mađarske, u kojoj je postigao čak 12 golova. Ukupno je za reprezentaciju nastupio 169 puta i postigao 1093 gola, po čemu je rekorder svoje reprezentacija. Iako s reprezentacijom nikada nije osvojio odličje, Baumgartner je bio prilično uspješan na reprezentativnom nivou. Na Svjetskom prvenstvu 1993. godine u Švedskoj, Baumgartner je izabran za najboljeg desnog vanjskog turnira, a s 41 postignutim golom na turniru podijelio je i titulu najboljeg strijelca s južnokorejskim reprezentativcem Yunom i mađarskim reprezentativcem Józsefom Élesom; Švicarska je na tom turniru zauzela 4. mjesto. Nastupio je i na Olimpijskim igrama 1996. godine.

Postigračku karijeru obilježio mu je jednogodišnji posao pomoćnog trenera reprezentacije pod Draganom Đukićem od 2006. do 2007. godine, ali je dobio otkaz nakon godinu dana zbog financijskih razloga. 

## Reference
Šmarje

**Šmarje** se može odnositi na sljedeća mjesta:

****
* Šmarje (Ajdovščina), naselje u općini Ajdovščina, regija Goriška
* Šmarje (Koper), naselje u gradskoj općini Koper, regija Obalno-kraška
* Šmarje (Šentjernej), naselje u općini Šentjernej, regija Jugoistočna Slovenija
* Šmarje pri Jelšah, naselje i općina u regiji Savinjskoj
* Šmarje pri Sežani, naselje u općini Sežana, regija Obalno-kraška
* Šmarje–Sap, naselje u općini Grosuplje, regija Srednja Slovenija
Sedam kuća u selu Vranci

**Sedam kuća u selu Vranci** nalazi se u općini Kreševo, Bosna i Hercegovina. Selo Vranci – selo srednjovjekovnih rudara i kovača nalazi se 2 km jugozapadno od Kreševa, ispod planine Lopata. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 6. do 8. novembra 2013. godine, donijela je odluku da se kuće proglase za  nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo.  

## Historija
Kreševo je kao rudarsko područje bilo poznato od antičkih, srednjovjekovnih, osmanlijskih i austrougarskih vremena. Početkom 1878. godine, u Kreševu je bilo ukupno 19 majdana i 90 kovačnica, ne računajući one u selu Vranci, gdje se nalazilo oko 20 kovačnica za kovanje konjskih čavala. Početkom XX vijeka industrijska proizvodnja ugušila je zanatstvo i u Kreševu. 
Početkom XXI vijeka u Vrancima nisu sačuvane kovačke radionice ili majdani, ali je sačuvana arhitektura sela sa karakteristikama zbijenog naselja rudarskometalurškog tipa. Selo je nastalo tokom XVII vijeka i kasnije.
## Opis
Dužina kuća je između 7 i 8 metara, a širina od 5 do 7 metara. Svojim karakteristikama odgovaraju *čaršijskim kućama* u Kreševu. Donji prizemni ili suterenski dio upotrebljavao se za ekonomske svrhe ili kao ostava, dok se na spratu stanovalo. Prizemlje je građeno od kamena, a sprat je građen od *dizme* (drvo sa malterom). U originalnoj izvedbi pokrivene su visokim krovom velikog nagiba. Pokrov predstavlja *kaplama* (jelove daske dužine do 1 metra, a široke oko 25 cm. Nisu građeni dimljaci, ali su naknadno izvedeni na nekim kućama.

Konstrukcija sačuvanih kuća uglavnom nije u dobrom stanju, mada ne prijeti opasnost od rušenja. Krovovi od šindre su zamijenjeni limom, eternitom ili crijepom.
## Literatura
* Augusti Kristić – Lokalizacija gvozdenih majdana i rudnica kod Kreševa, Glasnik Zemaljskog muzeja, 1956
* Vinko Mikulji – Povijest željeza i željeznog obrta u Bosni, Metalurški institut „Hasan Kikić“, Zenica, 1969
## Reference
Eutimija (filozofija)

**Eutimija** (, "veselje", "dobro raspoloženje", "spokoj", doslovno "dobar thumos") izraz je koji starogrčki filozof Demokrit koristi za označavanje jednog od korijenskih aspekata cilja ljudskog života.

Diogen Laertije bilježi Demokritov stav: "Za glavno dobro tvrdi da je vedrina (eutimija); no to ne smatra istovjetnim s užitkom; jer neki ljudi, koji su ga pogrešno razumjeli, mislili su da on misli na užitak; ali, on eutimiju razumije kao vedrinu, kao stanje u kojem duša živi mirno i postojano, tako da je ne uznemiruju ni strah, ni praznovjerje, ni druga strast"."

Seneka u spisu *[[O spokojstvu duše (Seneka)‎|O spokojstvu duše]]* koristi grčku riječ "eutimija", koju definira kao "vjerovanje u sebe i uvjerenje da ste na pravom putu i da niste u dvojbi time što slijedite milijun raznih putova kao oni koji lutaju u svim smjerovima".

## Povezano
* Ataraksija
* Apatija

## Reference

## Izvori
* Democritus: Ethics – *[[Stanford Encyclopedia of Philosophy]]*
Bystrzyca (Odra)

**Bystrzyca** ili *Bystrzycą Świdnicką* (njemački: *Schweidnitzer Weistritz* ili samo *Weistritz*) je rijeka na zapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu, lijeva pritoka Odre duga 95 km.

## Hidrologija
Bystrzyca izvire u Srednjim Sudetima kod sela Bartnica, na nadmorskoj visini od 618 metara. 
Od tamo teče prema sjeverozapadu, kao planinski brzak.
Na  18 kilometru od izvora, započinje najljepši dio sliva - klisura duga 6 km, sa visinskom razlikom do 150 metara.

Na izlasku se nalazi akumulacijsko jezero *Bystrzyckie* dugo 3,2 km. Ono je formirano izgradnjom brane (14.) duge 230, visoke 44 m, da spriječi poplave nizvodno.
U svom srednjem toku po obroncima Srednjih Sudeta dugom 18 km, protiče kroz Świdnicu i nešto niže prima pritoku *Piławu* dugu 30&nbsp;km.

Zatim teče 53 km wrocławskom dolinom, tu se nalazi puno veće akumulacijsko jezero - *Mietkowskie*, formirano za snabdjevanje Wrocława pitkom vodom. Nešto prije Wrocława prima pritoku *Czarna Woda* (39&nbsp;km) a nešto niže i najveću *Strzegomku* dugu 75 km. Protiče zapadnom periferijom Wrocława do ušću u Odru.

Donji tok rijeke kod Wrocława površine 8 600 hektara je 1998. proglašen je rezervatom prirode.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Rzeka Bystrzyca''
Stębark

**Stębark** (njemački: *Tannenberg*) je selo od 443 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Varminsko-mazurskom vojvodstvu.

## Geografija
Selo se nalazi udaljeno četrdesetak km jugozapadno od svog regionalnog administrativnog centra Olsztyna, i par kilometara sjevernije od Grunwalda.

## Historija

Stębark tada znan kao *Tannenberg* je poznat po Bitci kod Grunwalda koja se dogodila 15. jula 1410. na polju između Stębarka i Grunwalda u kojoj je vojska Poljsko-litavske unije pobjedila Teutonske vitezove.

Kod sela se odvila i Bitka kod Tannenberga za Prvog svjetskog rata u kojoj je njemačka carska vojska]] pobjedila rusku carsku vojsku.

Danas se u njemu nalazi muzej posvećen  *[[Bitka kod Grunwalda|Bitci kod Grunwalda]]*.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Wieś Stębark w liczbach''
Stara džamija u naselju Rujnica

**Stara džamija u selu Rujnica,**  nalazi se na području opštine Zavidovići, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 9. do 12. februara 2010. godine je donijela odluku da se džamija proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay,  Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo (predsjedavajuća). Nacionalni spomenik čine džamija, groblje i  levha iz 1923/24. godine.
## Historija
Nekadašnja džamija u Kurtićima, u podnožju planine Ozren, je bila sagrađena 1903. godine. Demontirana je 1933. godine, a godine 1934, prenesena je volovskim drvenim kolima iz Kurtića u Rujnicu.  Od prvobitne stare džamije u Kurtićima, sačuvana je samo drvena munara. Voda u džamiju je uvedena 70-tih godina, a struja 60-tih godina 20. vijeka.

Pored stare džamije je 1998. godine izgrađena nova potkupolna džamija. Stara džamija se prestala upotrebljavati kao vjerski objekat i koristi se za potrebe skladištenja.
## Opis
Džamija u Rujnici pripada  tipu džamija sa četverovodnim krovom i drvenom munarom. Gabaritne dimenzije džamije iznose cca 10,29 x 11,40 metara. Konceptom prostorne organizacije, prizemlje e riješeno kao dvoprostorno: sa ulaznim dijelom  i centralnim molitvenim prostorom , dok je spratna etaža riješena u vidu izrazito dubokog prednjeg mahfila. Popođeni tavan, kao i dva mobilna drvena kapka na tavanu, postavljena uz  „mihrabski“ zid, ukazuje na zaključak da je i tavanski prostor, u posebnim prilikama, bio korišten u vrijeme molitve.

Dekoracije u drvetu su primijenjene na mahfilu. Na vertikalnim sudarima dasaka ograde mahfila pojavljuju se izrezi u obliku kruga i srca, koji ogradama daju transparentnost. Ograda mahfila je bojena u alternacijama tamnozelene i bijele boje, dok se na stubovima koji nose mahfil, pojavljuju rezbarene geometrijske dekoracije, oblici krugova i trouglova, koje su dodatno naglašene bojenjem u nijanse oker, crvene, zelene, bijele i plave boje.

U džamiji se i danas čuva levha rađena na papiru oštećenom vlagom. Mastilo na levhi je na pojedinim mjestima razliveno a dijelovi levhe su uništeni zbog uticaja vlage. Levha je dimenzija 46,5x40 cm podijeljena na četiri jednaka polja unutar kojih su različitom bojom mastila zapisani različiti tekstovi sulus stilom arapskog pisma. Na levhi nema potpisa autora. Potiče iz 1923/24. godine što znači da je i ona zajedno sa džamijom donesena iz sela Kurtići.

## Literatura
* Mehmed Mujezinović - Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine
## Reference
Jawor

**Jawor** (njemački: *Jauer*) je grad od 22,758 stanovnika na jugozapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija
Jawor leži duž rijeke Nysa Szalona, udaljen 61 km Wrocława.

Njegovo ime znači vrsta drva - javor. Grad poznat je po velikoj luteranskoj crkvi izgrađenoj fahverkom 1654 - 1655. 
Ona je zajedno sa sličnom crkvom iz Świdnice - 2001. uvrštena na UNESCO-vu Listu svjetske baštine u Evropi kao lokalitet pod imenom - Crkve mira.

## Historija
Kako nema sačuvanu povelju pretpostavlja se da je gradska prava dobio između 1242. i 1275., jer se zna da je krajem 13. vijeka imao kamene bedeme od masivnog kamena.
Isto tako se pozdano zna da je 1300. imao gradonačelnika i vlastiti grb. 
Vremenom je podobijao brojne privilegije pa je izrastao u respektabilno trgovište i centar manufakturnog tkanja.

Sve do 1392. Jawor je bio domena poljskih vojvoda iz Dinastije Pjastovića. Od te je godine postao domena čeških vladara i prijestolnica vojvodstva. Početak 15. vijeka obilježio je sramotno protjerivanje lokalne židovske zajednice 1420.

Šesnaesti vijek bio je doba reformacije, nova denominacija ubrzo je postala dominantna u regiji Jawor. 
Ni okrutne represije Tridesetogodišnjeg rata (1618.-1648.) to nisu promijenile. Rat između katoličkog juga i protestantskog sjevera donio je samo razaranja i smrt. 
Ni 18. vijek nije bio ništa bolji jer je donio rat između Austrije i Prusije za Šlesku i nakraju veliki požar 1776.

Period mira i prosperiteta bio je 19. vijek kad je pripadao Pruskoj kraljevini (kasnije Njemačkom Carstvu).
željeznice je stigla do Jawora 1901. a kasnije su stigle i druge blagodeti nove ere kanalizacija, telefon, električna struja.

Poprilično su ga razorile jedinice Crvene armije prilikom oslobađanja 1945. ali je od 26. aprila pod poljskom upravom pa je relativno brzo obnovljen i proširen.

## Značajne osobe

* Nicholas Magni (1355.-1435.) teolog i rektor Univerziteta u Heidelbergu

## Pobratimski gradovi
Jawor ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Turnov, Češka (1999)
*  Niesky, Njemačka (2001)
*  Berdičiv, Ukrajina (2003)
*  Roseto degli Abruzzi, Italija (2003)
*  Niepołomice, Poljska (2006)

## Reference

## Vanjske veze

* ''Gmina Jawor'' (službene stranice)
Nysa Szalona

**Nysa Szalona** (njemački: *Wütende Neiße* ili *Jauersche Neiße*) što bi se dalo prevesti kao ili *Ljuta (Bijesna) Nisa* je rijeka na zapadu Poljske, desna pritoka Kaczawe duga 51 km.

## Hidrologija
Nysa Szalona izvire u Srednjim Sudetima nešto zapadnije od grada Bolkówa. 
Od tamo teče prema sjeveru, preko Bolkówa i grada Jawora. Ispod Jawora formirano je akumulacijsko jezero Słup. 
Nešto dalje kod sela Dunino ima ušće u Odru.

Sliv rijeke velik je 443,1 km² i prostire se po Donjošleskom vojvodstvu.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Nysa Szalona''
Świdnica

**Świdnica** (njemački: *Schweidnitz*) je grad od 56,803 stanovnika na jugozapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija

Świdnica leži duž rijeke Bystrzyce pored njemačko-češke granice, udaljena 53 km Wrocława, 20 od Wałbrzycha, 63 od Jelene Góre i 58&nbsp;km Legnice.

Smatra se za jedan od najljepših (i najbolje očuvanih) gradova Donje Šleske, jer ima preko 1000 spomenika, među inim i luteransku crkvu sv.Trojstva, jednu od najvećih građevina izgrađenu fahverkom. 
Ona je zajedno sa sličnom crkvom iz Jawora - 2001. uvrštena na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao lokalitet pod imenom - Crkve mira.

## Historija

Za ranog srednjeg vijeka kraj oko Świdnice bio je dom zapadnoslavenskog plemena Šlezana.

Świdnica se prvi put spominje kao grad (civitas) u dokumentu iz 1267., ali kako nema sačuvanu povelju pretpostavlja se da je gradska prava dobila oko 1250.

Świdnica je krajem 13. vijeka, kad je njom vladao Bolko I Surovi postala prijestolnica vojvodstva, koje je krajem 14. vijeka postalo *Vojvodstvo Świdnica-Jawor*.
To su bila prosperitetna vremena, kad je opasan bedemima, podigao župnu crkvu i dva samostana, pa je krajem 14. vijeka imao 6 000 stanovnika.

Kad je u Bitci na Mohačkom polju poginuo češki kralj Ludovik II. Jagelović, dotadašnji donjošleski vladar, vlast nad njegovim 
domenama preuzeo je Ferdinand I., odnosno Habsburška monarhija.

Za Tridesetogodišnjeg rata  (1618.-1648.) cijela je Šleska bila gotovo potpuno opustošena, pa tako i Świdnica.
U vrijeme Rata za austrijsko naslijeđe Kraljevina Pruska je anektirala Świdnicu kao i čitavu Donju Šlesku.
Ubrzo nakon tog su po naredbi pruskog kralja Fridrika II oko grada podignuti novi bedemi.

Za Sedmogodišnjeg rata (1756.-1773.) Świdnica je četiri puta opsjedana i zauzimana, pa je i poprilično razorena.

Industrijski razvoj i dolazak željeznice krajem 19. vijeka, rezultirao je porastom stanovništva od približno 15 000 - 1852., na više od 28 000 1900.

Nakon Drugog svjetskog rata, za kojeg je grad prošao bez razaranja njemačko stanovništvo je protjerano iz grada, a umjesto njih doseljeni su Poljaci ponajviše iz Malopoljske.
Od 2004. Świdnica je centar vlastite biskupije.

## Privreda
Današnja Świdnica je financijski centar poljoprivredne okolice, grad sa velikom šećeranom i pogonima kemijske, tekstilne, metalne i drvne industrije.

## Pobratimski gradovi
Świdnica ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Urząd Miejski w Świdnicy'' (službene stranice)
Marcin Lijewski

**Marcin Lijewski** (Krotoszyn, 21. rujna 1977.), umirovljeni poljski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji desnog vanjskog. Trenutno je izbornik poljske reprezentacije. Većinu svoje karijere proveo je u Poljskoj i Njemačkoj, a karijeru je završio u Iranu. Od 2015. godine bavi se trenerskim poslom. 

Lijewski je bio član zlatne generacije poljske reprezentacije, koja je osvojila srebro (2007.) i broncu (2009.) na Svjetskim prvenstvima te sudjelovala na Olimpijskim igrama 2008. godine, gdje je zauzela 5. mjesto. Godine 2007. i 2009. biran je za najboljeg desnog vanjskog na svjetskom prvenstvu. 

Njegov brat, Krzysztof, također je bio profesionalni rukometaš, a njih su dvojica igrali zajedno u Hamburgu i reprezentaciji.
Tom Heaton

**Thomas David Heaton** (15. april 1986) profesionalni je engleski fudbaler koji igra na poziciji golmana. Trenutno nastupa za Aston Vilu i reprezentaciju Engleske.

Produkt je omladinske škole Mančester junajteda, ali nikada nije dobio priliku da igra za prvi tim, pa je bio slan na brojne pozajmice. Nakon dobijenih šansi u Kardif Sitiju i Bristol Sitiju, proveo je šest sezona u Bernliju za koji je zabeležio 200 ukupno nastupa. Za reprezentaciju Engleske je odigrao tri utakmice.

## Izvori

## Vanjske veze

* 
*
Bolków

**Bolków** (njemački: *Bolkenhain*) je grad od 4,967 stanovnika na zapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija

Bolków leži duž rijeke Nysa Szalona, udaljen 15 km jugozapadno od Jawora i 70&nbsp;km zapadno od vojvodskog administrativnog centra Wrocława.

Bolków je pitoreskni gradić, nad kojim se uzdiže golemi srednjovjekovni zamak, koji je nekad bio jedna od rezidencija i najvećih utvrda od najvećih uporišta vojvoda od Świdnice i Jawora.

## Historija

Bolków je izrastao kao podgrađe srednjovjekovnog zamka.
Ime mu je dao 1312. vojvoda Bernard Świdnicki u spomen na svog oca Bolka I Surovog. Zahvaljujući brojnim privilegijama (gradska prava) razvio se u solidno trgovište.

Nakon vladavine Pjastovića - 1392. je potpao pod vlast čeških vladara, a početkom 16. vijeka pod Habsburšku monarhiju. 
Tokom 16. i 17. vijeka Bolków su pogodile brojne katastrofe, od poplava, požara, epidemija, do snažnog potresa 1590., a nakon tog i Tridesetogodišnji rat, pa je spao na svega 100 stanovnika.

Od 1704. Bolków je feud Cistercita iz Krzeszówa, kog su izgubili kad je Kraljevina Pruska anektirala Šlesku. Tokom 19. vijeka razvio se kao centar tekstilne industrijske.

Za Drugog svjetskog rata Nacisti su u Bolkovu osnovali filijalu Koncentracijskog logora Gross-Rosen. Zatvorenici su radili u tvornici aviona i na izgradnji podzemnih tunela.

Nakon rata, za kojeg je prošao bez razaranja njemački stanovnici su protjerani iz grada, a umjesto njih doseljeni su Poljaci.

## Pobratimski gradovi
Bolków ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

*  Heerde, Nizozemska (1992.)
*  Borken, Njemačka (1997)
*  Bad Muskau, Njemačka (2006)
*  Doksy, Češka (2006.)
*  Dragsholm, Danska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Bolków'' (službene stranice)
Šlezani

**Šlezani** (poljski: *Ślężanie*) je ime zapadno slavenskog - poljskog plemena, koje je živjelo u centralnom dijelu Donje Šleske, oko planine Ślęża (njihovog glavnog svetišta) i duž rijeke Ślęza pored Wroclawa.

Po njima je nazvana čitava regija — Šleska.

O njima je anonimni Geographus Bavarus napisao u svojoj kronici da su pleme sa 15 naselja.

U kronici Kozme Praškog opisani su pod imenom Zlasani,  i da su njima u početku vladali velikomoravski kneževi. A nakon njih češki vladari, sve tamo do negdje između 985—990. kad je pjastovski vojvoda Mješko I zavladao Šleskom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ślężanie''
Ślęza

**Ślęza** (njemački: *Lohe*, srednjovjekovni latinski: *Selenza*) je rijeka na zapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu, 
lijeva pritoka Odre duga 78,6  km.

## Hidrologija
Ślęza izvire kod sela Kluczowa na padinama Sudetskog gorja na nadmorskoj visini od 340 metara. 
Od tamo teče prema sjeveru po nizinskom kraju Wrocławske doline. 
Kod sela Borów prima svoju najveću pritoku Mału Ślęzu, nešto dalje ima ušće u Odru u zapadnom predgrađu Wrocława.

Sliv rijeke velik je 972 km² i prostire se po Donjošleskom vojvodstvu, gotovo 82 % površine riječnog sliva zauzimaju oranice.
Po plodnoj crnoj zemlji sadi se pšenica i šećerna repa.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ślęza''
Partitokratija

**Partitokracija** ili **partitokratija** (*partito* tal, partija, stranka, *kratei* grč. vladam) je termin za politički režim, tj. za antidemokratsku pojavu u kojoj stranka/e artikuliraju cjelokupan političko-društveni život u jednoj državi, od privrede do kulture, od zakonodavstva do sporta, od obrazovanja do informiranja, karakterističan za višestranački, dvopartijskei i jednopartijski sistem u socijalističkom i u kapitalističkom poretku.

## Povijest definicije
Termin je najprije nastao u Italiji odakle se proširio u ostale jezike (engl. *partitocracy* ili *particracy* ili *partocracy*). Termin je iskovao novinar Roberto Lucifero, a postaje poznat kada novinar Giuseppe Maranini svoje uvodno predavanje na Firetinskom univerzitetu 1949. naslovljuje "Parlamentarna vlast i partitokracija" (*Governo parlamentare e partitocrazia*). Prema Paolu Armaroliju, "u svojoj *Povijesti vlasti u Italiji* Giuseppe Maranini zapaža da u vrijeme Albertinovog Ustava oblik vladavine je bio pseudoparlamentaran jer je sva vlast data parlamentu pa govori o parlamentarnoj diktaturi. Giuliano Amato za 1. poslijeratni ustav Prve republike Italije izazvao je skandal ustvrdivši da je "vlasti partije prešla na vlast partija".

Termin je definitivno uveden u političku raspravu 1960-ih u polemici o uspostavljanju stranačkog sistema u Italiji nakon rata. Giorgio Rebuffa govori "iza retorike o centralizmu i suverenosti Parlamenta prije svega se krije, kamuflirana i nevidljiva biračima, jedan atipični oblik *party government,* kao što, između ostalih, ističu za vrijeme *nacionalne solidarnosti*, stručni autoriteti kao što su Vezio Crisafulli i Antonio La Pergola".

Od 1990-ih taj pojam se širi u svijetu i pod njim se podrazumijevaju otuđeni partijski centri moći koji bez ikakve odgovornosti preuzimaju potpunu kontrolu nad javnim sektorom (zdravstvo, obrazovanje, javna administracija, sudstvo, javni mediji - radio i TV), koji ga koriste u klijentelističke svrhe i za ideološku dominaciju umjesto da budu servis civilnog društva.

## Povezano

* Plutokracija

## Izvori

# Montanti, Constantino *Concetto e funzione dei partiti politici*, Quaderni di Ricerca 1949
# Brennan, Geoffrey *Democracy and decision, the pure theory of electoral preference*, London, Loren & Cambridge CUP 1944 (1993)
# Folli, Stefano *Le ricette di Pacciardi*, Sole 24 Ore, 8 X 2o12
# Chiarberge, Riccardo *Un tiranno chialato partitocrazia*, Corriere della Sera. 15 X 1992
# De Luna, Giovanni *Storia d'Italia  gli anni del "riflusso"*, La Stampa, 29 XII 2012
# Lazaro, Jorge *Continuidad y cambios en una vieja democracia de partido Uruguay (1910-2010),* Capedge 1994
Anders Eggert

**Anders Eggert Magnussen** (Aarhus, 14. svibnja 1982.), umiroljeni danski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji lijevog krila. Eggert je svoju karijeru završio kao igrač Skjerna tokom 2021. godine; u klubu je igrao od 2017. godine. Većinu svoje igračke karijere proveo je u Danskoj, s tim da je čak 11 godina bio igrač Flensburga, s kojim je osvojio niz klupskih odličja. 

Za reprezentaciju Danske igrao je od 2003. do 2017. godine, osvojivši dva svjetska srebra i jedno europsko te naslov prvaka Europe na EHF Euru 2012. godine u Srbiji. Na Svjetskom prvenstvu 2013. godine bio je, s 55 golova, najbolji strijelac turnira.
Cetinska kultura

**Cetinska kultura** je eneolitska i bronzanodobna kultura. Najveća koncentracija nalazišta je u Dalmaciji, oko gornjeg toka rijeke Cetine, gdje je ovu kulturu otkrio Ivan Marović. U Bosni i Hercegovini nema širih područja ove kulture. Njena nalazišta rasijana su na većem broju tačaka, često na istom mjestu gdje su nalazišta Posuške kulture: gradina Krstina kod Posušja, Ravlića pećina u Tihaljini (Ljubuški), Orah kod Bileće, Ljubomir kod Trebinja, Gradac u Kotorcu kod Sarajeva, i neki tumuli na Glasincu (Vrlažje, Rusanovići).

Javlja se početkom ranog bronzanog doba. Nosioci stvaranja kulture su pripadnici stanovništva Hvarsko-lisičićke kulture i doseljenici jadranske varijante Vučedolske kulture, koje je bilo djelomično indoevropeizirano. 
Po periodizaciji dijeli se u tri faze:
* Prva faza je  prelaz iz eneolita u mlađe bronzano doba
* Druga faza je u okviru ranog bronzanog doba (Br. A-1 i A-2 srednjoevropske šeme)
* Treća faza je prelaz iz ranog u srednje bronzano doba (A-2/B-1) –sveukupno od 2200 – 1500. god. p.n.e.

Nalazišta su obično u pećinama (Škarin samograd kraj Drniša, Gudnja kraj Stona), rjeđe na brežuljcima, u gradinama. Tumulus je glavni oblik grobnog spomenika. Sahranjivanje je obavljano na dva načina: inhumacija (obično u kamenoj škrinji) i incineracija gdje su ostaci pokojnika položeni u glinene posude.

Od priloga se nalaze kameni i bronzani bodeži (koji su importi, te odaju širinu trgovačkih veza cetinske kulture u zenitu njenog postojanja), bronzane sjekire, bronzani i zlatni nakit, te keramičke posude. Karakteristična keramika su ornamentirani vrčevi na visokoj šupljoj nozi. Ulomci keramike rasuti po tumulu potiču od raznih obreda prilikom sahrane.

## Literatura
* Blagoje Govedarica, Keramika cetinskog tipa u unutrašnjosti zapadnog Balkana i problem kulturno-istorijske interpretacije praistorijskih nalaza, Godišnjak Centra za balkanološka ispitivanja Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, 35, Sarajevo, 2006., str. 95-114 [5]
* Ivan Marović, Istraživanja kamenih gomila Cetinske kulture u srednjoj Dalmaciji, Vjesnik za historiju i arheologiju dalmatinsku, sv. 84, Split, 1991., str. 15-214
* Ivan Marović, Borivoj Čović, Cetinska kultura, Praistorija jugoslavenskih zemalja, IV, Sarajevo, 1983., str. 191-231
* Darko Periša, Brunislav Marijanović, Prilozi za prapovijest u zaleđu jadranske obale, Arheološki vestnik, 54, 2003., str. 422-438 

## Reference
Muzej Hercegovine u Mostaru

**Muzej Hercegovine u Mostaru** je muzejska je institucija u Mostaru. Ustanovljen je 1950. godine s ciljem pronalaska, prikupljanja, čuvanja i prezentiranja kulturno-istorijske baštine Mostara i Hercegovine. U posjedu je arheoloških, etnografskih, rukopisnih, numizmatičkih i drugih eksponata. 

Muzej se sastoji od četiri odjeljenja:
* Spomen kuća Džemala Bijedića. Uprava muzeja smještena je u ovoj kući. Otvorena je 22. aprila 1981. godine. Za ovu postavku prikupljeno je 12.300 muzejskih jedinica (fotografije, albumi, trodimenzionalni predmeti, pisma, izvještaji, rukopisi, filmske trake, štampa, knjige žalosti u našim i stranim ambasadama itd.).Time je omogućeno formiranje Fonda Džemala Bijedića, kao sastavnog dijela ostalih fondova Muzeja Hercegovine, potrebnog za ostvarivanje muzejske postavke i dalje naučno istraživanje i prikupljanje građe.  
* Spomen kuća Svetozara Ćorovića. U ovoj zgradi se nalaze Spomen sobe, posvećene životima i književnim radu trojici velikih bosanskohercegovačkih pisca: Svetozar Ćorović, Aleksa Šantić i Hamza Humo. U prostorijama su brojni književni radovi, rukopisi, pisma te predmeti iz privatnog života. U sklopu objekta djeluje biblioteka sa odabranom književnom građom. Prostorija posvećena prepisivačko - štamparsko - izdavačkoj djelatnosti u Hercegovini dodatno obogaćuje sadržaj kuće. Izložena su rukopisna orijentalna djela, časopisi i knjige koji svjedoče bogatu izdavačku djelatnost ovog područja. Mala galerija unutar kuće je pogodna za različite vrste kulturoloških programa. 
Bašta, ukrašena hercegovačkom vegetacijom, je mjesto susreta kulturnih radnika.  
* Muzej Stari most je odjel Muzeja Hercegovine posvećen historijatu razvoja grada Mostara i obnovi Starog mosta. Zajedno sa vidikovcem smješten je u kompleksu kule Tara, na lijevoj obali Neretve. Istodobno sa rekonstrukcijom Starog mosta vršena su arheološka istraživanja (2001-2003.godine) koja su dala nove podatke o nastanku grada uz most i dvije kule na Neretvi, kako spominje najstariji zapis iz 1452. godine. Iskopavanja su dokazala postojanje dva starija srednjovjekovna drvena mosta. Dio muzejske postavke je autentičan arheološki lokalitet ispod nivoa prilaza kuli dok je na spratovima kule izložena pokretna arheološka građa, arhivska i arhitektonska dokumentacija.
* Interpretacijski centar Mostar), a 

Ustanovljen je 1950. godine s ciljem pronalaska, prikupljanja, čuvanja i prezentiranja kulturno-povijesne baštine Mostara i Hercegovine. Uprava muzeja smještena je u spomen kući "Džemal Bijedić". 

## Reference
Razbijanje kod Winchestera

**Razbijanje kod Winchestera** () bila je bitka koja se odigrala kraj engleskog grada Winchester 14. septembra 1141. godine, za vrijeme građanskog rata poznatog kao ''Bezvlašće'', između pristaša kralja Stephena kojima su zapovijedali Guillaume d'Ypres i Stephenov brat biskup Henry od Winchestera na jednoj, i pristaša carice Matilde kojima je zapovijedao Matildin brat Robert od Gloucestera na drugoj strani. Do bitke je došlo nekoliko mjeseci nakon što je Gloucester bio zarobio Stephena u bitci kod Lincolna; Stephenova borba se, međutim, nastavila pod vodstvom njegove supruge, kraljice Matiled Bulonjske. Nakon što su carica Matilda i Gloucester opsjeli Winchester, koji je bio branio biskup Henry, u pomoć garnizonu je stiglo pojačanje pod vodstvom Guillaumea d'Ypresa. Te su snage bile brojčano nadmoćne, te je Matilda naredila prekid opsade i povlačenje. Prilikom povlačenja je, međutim, dio caričine vojske pod Gloucesterom bio opkoljen i prisiljen na predaju. Gloucester je nekoliko mjeseci kasnije zamijenjen za kralja Stephena.

## Vanjske veze
*Britannia: The Council, Siege and Rout of Winchester
Bitka kod Winchestera

**Bitka kod Winchestera** se može odnositi na:

* Razbijanje kod Winchestera, 14. septembar 1141. godine, u građanskom ratu u Engleskoj
* Prva bitka kod Winchestera, 25. maja 1862. godine u Američkom građanskom ratu
* Druga bitka kod Winchestera, 13-15. juna 1863. godine u Američkom građanskom ratu
* Treća bitka kod Winchestera ili Bitka kod Opequona, 19. septembar 1864. godine u Američkom građanskom ratu
2021. na filmu

**[[2021]]. na filmu**.

## Premijere

## Smrti

## Izvori

## Vanjske veze

* 2021. na Internet Movie Database
* 2021. na filmu  na Numbers
* Najhvaljeniji filmovi 2021. na Rotten Tomatoes
* Najbolji filmovi 2021.  prema Films101
Penthouse (TV serija)

***Penthouse*** () e južnokorejska TV-serija produkcijske kuće SBS, originalno emitovana tokom 2020.

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze
*