open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kovačnice (majdani) u selu Očevlje

**Kovačnice (majdani) u selu Očevlje**, su tri aktivne kovačnice porodica Jozeljić, Gogić i Vijačkić, opština Vareš, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 06. do 11. januara 2011. godine, donijela je odluku da se kovačnice proglase za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Marti Cheery, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući) i Ljiljana Ševo.
 
Selo Očevlje nalazi se u podnožju planine Zvijezda (planina), 18&nbsp;km sjeveroistočno od Vareša, odnosno 14&nbsp;km od Krivaje u pravcu Olova. Selo se prostire na obje strane rječice Očevice, lijeve pritoke rijeke Krivaje. Prosječna nadmorska visina sela iznosi oko 850 m.

Prvi put spominje se 1485. godine, o čemu svjedoči i tabla postavljena na ulazu u ovo selo. Nakon što je Austro-Ugarska monarhija uspostavila svoju vlast u Bosni i Hercegovini, majdani se zatvaraju a u Varešu se 1891. godine pravi prva željezara. Jedini majdani koji su nastavili raditi bili su oni u Oćeviji.

Osnovna vrijednost ovih kovačnica (majdana) ogleda se u autentičnosti, i to oblika glavnog i sporednih objekata, proizvodnog pogona i mašina, proizvodnje i proizvoda, organizaciji rada i arhaičnosti terminologije. Kovačnice rade zahvaljujući vodenoj snazi rijeke Očevice koja pokreće majdanski čekić i ćumura – drvenog uglja pomoću čije toplote se predmeti zagrijavaju i oblikuju. Danas se najčešće proizvode kompleti sačeva, poljoprivredne alatke, alati potrebni za izvlačenje stabala iz šuma i potkove. Značajna je činjenica da majdandžije kao vrsne zanatlije mogu proizvesti brojne različite sitne predmete u odnosu na zahtjev kupca.
## Opis
Osnovni elementi majdana su: brana, vodojaža, visoki rezervoar (lađa), sistem žljebova (badnjevi), rotacione osovine sa kolima, te sama radionica majdana sa pojedinim radnim mjestima potrebnim za različite faze proizvodnje.

Branom se voda od regularnog korita rijeke Očevice skreće u blagi pad vodojaže. Napravljena je tako da u vodojažu pritiče uvijek ista količina vode neovisno o snazi toka Očevice.

Vodojaža je do tridesetih godina XX vijeka pravljena od drveta. Nakog tog perioda, zbog truljenja drveta i česte potrebe za zamjenom i opravkom dotrajalih dijelova ovog sistema, izvršena je zamjena savremenim materijalima - uglavnom betonom.
## Literatura
## Reference

## Vanjske veze
* Turistička zajednica ZDK

* Zvanični sajt komisije za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine
Coming of Age (Star Trek: The Next Generation)

***Coming of Age*** () je 19/20. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: The Next Generation]]*. Radnja prikazuje kako Wesley Crusher odlazi na prijemni ispit za Akademiju Zvjezdane flote upravo u trenutku kada admiral Gregory Quinn zajedno sa svojim pomoćnikom dolazi na *[[USS Enterprise (NCC-1701D)|USS Enterprise]]* kako bi proveo istragu nad kapetanom Picardom i drugim članovima posade. Jedan od podzapleta epizode je kasnije dobio nastavak u epizodi *[[Conspiracy (Star Trek: The Next Generation)|Conspiracy]]*.

## Radnja

Dok je Enterprise bio u orbiti planeta Relva VII, Wesley se teleportira na površinu planeta kako bi položio zahtjevne ispite za ulazak na Akademiju Zvjezdane Flote.
Na Enterpriseu, Picarda i njegovu posadu posjeti kapetan korvete Dexter Remmick, a kako bi ispitao Picardovu zapovjedne sposobnosti. Navedenu je naredbu izdao kapetanov stari prijatelj, admiral Gregory Quinn. Iako ni Picard ni njegova posada ne shvaćaju razloge za istragu, oni surađuju sa Remmickom.

Nešto kasnije, mladić imenom Jake Kurland, razočaran jer nije primljen na Akademiju Zvjezdane flote, ukrade šatl i dade se u bijeg. Otkrivši kako je šatl u kvaru, Jake počne paničariti i još više ugrozi vlastiti život. Srećom, Picard ostane priseban i uspije pomoći mladiću da se sigurno vrati na brod. U međuvremenu, Remmick s velikim zanimanjem promatra čitav događaj.
Nakon iscrpnog proučavanja Picardovih postignuća, Remmick otkrije Quinnu da njie uspio naći nikakvih mana u kapetanovom zapovijedanju. Quinn tada obavijesti Picarda da se dokazao sposoban da dobije prestižno mjesto zapovjednika Akademije Zvjezdane flote i admiralski čin. Quinn mu otkrije kako postoje dokazi da veliki broj časnika Flote kuje nekakvu vrstu urote. Stoga su mu potrebni časni ljudi poput Picarda, kako bi spriječili urotnike u njihovu naumu.

Iako izuzetno inteligentan, Wesley se ne uspije upisati na Akademiju. Iako razočaran, ponovno se razveseli nakon ohrabrujućeg razgovora s Picardom, koji također odluči ostati na Enterpriseu, odbivši Quinnovu ponudu.

## Izvori

## Literatura

*

## Vanjske veze
*
Robert Schenkkan

**Robert Frederic Schenkkan Jr.** (19. mart 1953 -) je američki književnik, scenarist i glumac, najpoznatiji po nagrađenim dramama *[[The Kentucky Cycle]]* i *[[All the Way (drama)|All the Way]]*.

Robert Schenkkan je "trekkie* te je u ranoj fazi glumačke karijere uspio ishoditi ulogu kapetana korvete Dextera Remmicka u nekoliko epizoda TV-serije *Star Trek: The Next Generation''.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
*
Fabrika papira u Zenici

**Papirna u Zenici**, je uobičajeni naziv nekadašnje Fabrike papira iz austrougarskog perioda, u općini Zenica, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik sačinjavaju zgrade fabričkog kompleksa zajedno sa ekonomskim dvorištem i dimnjak.

## Lokacija
Objekat „Papirne" nalazi se u dijelu grada Bilino Polje, u ulici Saliha Cakana Mulalića broj 1.

## Historija
Austrijski proizvođač papira Eduard Musil von Mollenbruck podigao je tvornicu papira u Zenici 1889. godine. Bila je od velikog značaja za industrijalizaciju Bosne i Hecegovine, a tadašnjoj kasabi dala je snažan impuls za brz razvoj naselja i njegovu transformaciju u grad Zenicu. Značaj svakog od navedenih objekata bio je velik za doseljavanje i zapošljavanje stanovništva, razvoj infrastrukturnih sistema i prostorni razvoj grada Zenice.

Osim nje izgrađena je radnička kolonija koja je prostorno povezala, do tada izolovano, selo Bilino Polje i spojila ga sa gradskim naseljem.

Po tom koncesionom ugovoru, vlasnik dobio je pravo, da samo tvornica papira Zenica isporučuje sve vrste papira za državnu upravu i po unaprijed utvrđenim cijenama svih vrsta papira. Do tvornice doveo je i željeznički kolosjek. Celuloza je nabavljana iz tvornice celuloze u Drvaru. Obzirom da su državna nadleštva tražila i one vrste papira, koje nije proizvodila, tvornica ih je nabavljala širom Monarhije po nižim i prodavala po garantovanim (višim) cijenama.
 
Kada je 1910. godine istekao 25.-togodišnji ugovor, pošto nije mogao dobiti opet privilegovan status na tržištu, Eduard Musil je demontirao opremu i preselio je u svoju tvronicu papiru u Austriji, a zgrade i zemljište prodao jednom trgovačkom društvu iz Sarajeva koji su sve prodali rudarskoj upravi BiH, a oni ustupili rudniku uglja Zenica.

U tvornici papira je prosječno radilo 55 radnika. Veći dio su bili stranci.

## Opis
Fabrički dimnjak je visinski rasčlanjen na tri dijela: fundament, bazu dimnjaka i tijelo dimnjaka sa kapom. Prema austrougarskom nacrtu, nadzemna visina dimnjaka, do zaštitne korpe, iznosi cca 36 m, dok podzemni dio, fundament, ima dubinu od cca 8 m. Zidan je od pune opeke, a dimovodni kanal je kružnog oblika nepromjenjivog dijametra od 140&nbsp;cm, dok je vanjski plašt dimnjaka osmougaone forme.

Osim dijela objekta u kojem se danas nalazi sportska dvorana, a koji je održavan, svi preostali dijelovi objekta se generalno nalaze u stanju zapuštenosti. Nosivost i stabilnost dimnjaka su zasigurno ugrožene i vrlo lako se može desiti da usljed pojave novih potresa ili jačeg dejstva vjetra dođe do njegovog totalnog urušavanja, što predstavlja veliku opasnost po živote ljudi, kao i opasnost po okolne objekte.

Revitalizacija ove nacionalne cjeline i dalje je samo projekat.
## Reference

## Vanjske veze
* Druga strana Zenice
Nacionalni spomenik-Proizvodnja soli u Tuzli

**Proizvodnja soli u Tuzli** kao industrijsko naslijeđe, proglašeno je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Nacionalni spomenik čine tri cjeline:

* Stara solana Kreka u Tuzli u centru grada, sa dimnjakom, radionicama i Zgradom sa skladištem rijetkih materijala i Muzej soli sa pokretnim naslijeđem u krugu Fabrike soli Tuzla.
* Pumpna stanica i slani bunari na brdu Borić
* Solni bunar iz osmanskog perioda u centru grada na Solnom trgu.
* 
## Historija
Arheološki materijal, sa lokaliteta Gornja Tuzla  svjedoči o postojanju neolitskog naselja. Riječ je o posudi, kod koje je obod uvučen prema unutrašnjosti, a dno je šiljasto. Danas se arheolozi slažu da su tuzlanski izvori soli bili glavni razlog velikog naseljavanja područja centralnog Balkana u doba Starčevačke i Vinčanske kulture. Nema dokaza da su Rimljani eksploatisali so, mada je nazivaju imenom *To Salines*. Prvi pisani pomen imena ovog grada veže se za bilješku Konstantina Porfirogeneta koji u djelu *De administrando imperio* Tuzlu  naslovljava imenom *Salenes*. Tek su u periodu srednjeg vijeka zabilježeni prvi podaci o proizvodnji soli u Tuzli. Današnje područje Tuzle u to vrijeme je pripadalo staroj bosanskoj Župi Soli. Prvi pisani podatak o soli u ovom kraju potiče iz 1189. godine i potpisan je između bana Kulina i Dubrovčana.

Osmanlije su po svom dolasku, 1474. godine, izgradili prve solne bunare duboke 60 metara. Iz njega se crpila slana voda, koja se poslije iskuhavala u željeznim tavama ispod kojih je gorjela vatra.

Maksimalna količina proizvedene soli bazirana na tehnologiji vakuum-uparavanja je 201.890 tona soli 1974. godine.
Zatvaranjem solnih bunara u maju 2007. godine na reviru Hukalo – Bukovčić, iz kojih je crpljena slana voda, otklonjeni su uzroci slijeganja tla u gradu Tuzli koji su iznosili u prosjeku 10 metara.

Uređen je Solni trg kao savremeni izložbeni prostor – stilizirana sojenica  sa muzejskom postavkom koja prikazuje način proizvodnje soli u neolitskom i osmanskom periodu.

## Tehnološki postupak iz XX vijeka
Slana voda sa izvorišta je sonovodom doticala u kazane do visine od 45&nbsp;cm, grijanim na ugalj.  Ispod svakog kazana, zidane su od vatrostalne opeke po tri peći sa ložištima. Tu se vršilo ukuvavanje slane vode do kristalizacije soli u obliku kaše. Uz pomoć čaklji so se izvlačila u korito i na cjedilište, gdje se obavljalo grubo odstranjivanje vlage. Slijedio je transport do centrifuge gdje se količina vlage u soli smanjivala na nivo od 7 do 2 %. Centrifugirana sol se dalje prenosila gumenim kašikastim elevatorima u rotacionu sušaru. Sušara je radila na principu ubacivanja vazduha i soli u komoru gdje bi se sol dodatno osušila. Nakon ovog tretmana sol se pakovala.

## Literatura
* Nenad N. Tasić Beograd, ANUBiH, Godišnjak 2007 - NEOLIT U SJENCI - JOŠ JEDAN OSVRT NA STARČEVAČKA NASELJA U BOSNI
 
## Reference

## Vanjske veze
* Solana Tuzla 
* Historija
Gradine kod Trebinja

**Gradine u Trebinju** su ostaci i svjedočanstvo života iz ilirskog perioda na prostoru općine Trebinje,  Bosna i Hercegovina. U I. mileniju prije naše ere i u antičko doba na ovom području je živjelo ilirsko pleme Plereja. Jedan dio gradina proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
## Gradine
**Gradina Brijeg u Mostaćima**, nalazi se sjeverozapadno od zadnjih kuća u gradskog naselja Mostaći. Na sredini brda je veliki tumul od nasutog kamenja (bastion), dug 30, a širok oko 20 m.

**Gradina Varina gruda u Dživaru**, nalazi se na brijegu u Dživarskom polju, južno od Trebinja, na udaljenosti od oko 4&nbsp;km. Gradina je eliptične osnove, veličine 70 x 50 m. Zapadna polovina je viša od istočne. Skoro u sredini brda, na najisturenijem mjestu, nalazi se najviša kota na kojoj se nalazi gomila kamenja za koje se predpostavlja da je tumul, a možda i ostaci nekog antičkog svetilišta. Oko uništene gomile pronađeno je i ulomaka keramike željeznog doba i nešto ostataka antičke cigle i keramike. Na zapadnoj nižoj polovini brda su temeljni ostaci crkve, koja se u narodu pripisuje sv. Varvari, pa po njoj brijeg nosi ime.

**Gradina  Kličanj u Krajkovićima** zajedno sa ostacima crkve, nekropole sa osamdeset stećaka i pokretnim nasljeđem (koje se nalazi u muzeju Hercegovine u Trebinju), nalazi se u neposrednoj blizini sela Krajkovići, 20&nbsp;km jugozapadno od Trebinja. Arheološkim iskopavanjima pronađeno je malo fragmenata keramike, kućnog lijepa i kulturni sloj debljine 20&nbsp;cm iz bronzanog ili željeznog doba. Većina fragmenata na ovom lokalitetu pripada dobro pečenim velikim posudama grube fakture svjetlocrvene boje i lošije izrade. 
## Literatura
* Đorđo Odavić,  Praistorijska nalazišta na području Trebinja (gomile i gradine), Tribunia 4, Trebinje 1978. 
* Ivo Bojanovski,  Rimska cesta Narona-Leusinium kao primjer saobraćajnog kontinuiteta. Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, Godišnjak, knjiga X, Centar za balkanološka ispitivanja, knjiga 8., Sarajevo, 1973., 165.

## Reference

## Vanjske veze
Dijalektički zakoni

**Dijalektički zakoni** - najopćenitiji zakoni kretanja i razvoja zbilje. Friedrich Engels je u *Dijalektici prirode* naveo tri osnovna dijalektička zakona: "Zakoni dijalektike apstrahiraju se dakle jednako iz promjena u prirodi kao i iz povijesti ljudskog društva. Oni upravo i nisu drugo nego najopćenitiji zakoni ovih dviju faza razvitka a također i samog mišljenja. Svode se na ova tri zakona: zakon prelaza iz kvantitete u kvalitetu i obratno; zakon prožimanja suprotnosti; zakon o negaciji negacije."

* *Zakon prelaza kvantitete u kvalitetu* govori o karakteru promjena koje su nastale nakon dijalektičke negacije. Budući da je svaki predmet i kalitativno i kvantitativno određen, postoji mogućnost samo manjih kvantitativnih promjena, koje još ne dovode do bitnih promjena jedne ili više kvaliteta dotičnog predmeta. Ali te promjene imaju svoju granicu, kad stupanj kvantitativnih promjena dovodi do naglijih, bržih promjena i samih kvaliteta nekog tijela ili procesa. Ovaj zakon daje nam uvid u jedno od najvažnijih pitanja i za samoga čovjeka - u karakter i mogućnost prirodne evolucije, tj. nastajanja noih vrsta, novih bića, pa tako i samog čovjeka - kao posljedice konkretnog, ovozemaljskog prirodnog razvitka.
* *Zakon prožimanja suprotnosti*, fundamentalni je dijalektički zakon i ujedno metodički princip koji pokazuje da je u zbilji sve protivstavljeno, da nema nikakvog kretanja i razvoja bez unutrašnjih suprotnosti, u prvom redu bez prožimanja suprotnih tendencija. Bez obzira na to radi li se o privlačnosti (atrakciji) i odbojnosti (repulziji) u mikrokozmičkim i makrokozmičkim procesima, asimilaciji i disimilaciji, borbi vrsta u organskom svijetu, borbi klasa ili suprotnosti različiih teorija, ideologija - u svim tim procesima vlada jedinstven dijalektički zakon prožimanja suprotnosti, uvijek naravno u svojim speciičnim oblicima. Bez suprotnosti nema dakle uopće ni postojanja, ni kretanja, ni razvitka.
* *Zakon negacije negacije* govori o razrješavanju tih suprotnosti u nekom kretanju i razvoju. Ako se dijalektički shvati svako postojanje, svako pojedinačno kao u sebi određeno i kvalitativno ograničeno (negativno), onda je svako prevladavanje te unutrašnje granice, te negacije, negacija negacije. Sve što postoji ograničeno je, pa je time negacija svega drugog. Nužno se mora prevladati u svom postojanju i razvoju. U svakom postojećem uvijek se razvijaju nove snage i nove tendencije koje negiraju tu prvobitnu ograničenost. Svako društveno uređenje, npr., isto je tako u sebi ograničeno, negativno, te se nužno prevladava u višim oblicima društvenog kretanja. Dakle, negacija negacije je stvaralački moment svakog postojanja i razvoja. Ovim se nipošto ne iscrpljuje tematika zakona dijalektike, pri čemu postoje mnoge kontroverze među marksistima u shvaćanju ove problematike." (P. Vranicki)

## Napomene
Home Soil

***Home Soil*** () je 18/19. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: The Next Generation]]* premijerno emitirana 22. februara 1988. godine. Radnja prikazuje kako se posada *[[USS Enterprise (NCC-1701 D)|USS Enterprise]]* prilikom posjeta stanici za teraformiranje planete suočava s dotada neotkrivenim domaćim oblikom života koji posjeduje inteligenciju.

*Home Soil* se zbog slične teme i zapleta često uspoređivala sa *[[Devil in the Dark]]*, epizodom originalne serije.

## Radnja

Na zahtjev Federacije, Enterprise posjeti planet Velara III gdje skupina teraformera radi na pretvorbi prividno pustog planeta u planet moguć za naseljavanje. No na nesreću, jedan od treaformera biva ubijen tijekom njihova posjeta u bizarnoj nesreći u hidrauličnoj komori.
Dok istražuje nesreću, Data je neobjašnjivo napadnut od strane laserske bušilice, ali uspije se izvući neozlijeđen Daljnjom istragom Data i La Forge nalaze mikroskopski neorganski oblik života koji želi komunicirati s njima. Oni odnose taj oblik života, ili *mikromozak* kako su ga nazvali, na Enterprise gdje se on počinje razmnožavati i stvarati veliku energetsku snagu, zbog čega dr. Crusher aktivira karantenu oko laboratorija.

Uskoro posada sazna od mikromozga da su neki njegovi članovi ubijeni tijekom teraformerskog bušenja na površini planeta i da se pokušao javiti ljudima koji su ga ignorirali. Budući da nije bilo nikakvog odgovora na njihove upite, ubili su inženjera u hidrauličnoj komori i tako objavili rat ljudskoj vrsti.

Kako bi spasio Enterprise, Picard je pokuša teleportirati biće nazad na Velaru III. No energetska snaga mikromozga biva prejaka. Baš kad je mikromozak akumulirao količinu energije dovoljnu da uništi brod, posada je otkrije da se biće hrani svjetlom. Ugasivši sva svjetla u laboratoriju, prisile su mikromozak da se preda i ubrzo ga teleportiraju nazad na planet.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Plava voda u Travniku

**Plava voda ** je nacionalni spomenik u Travniku,  Bosna i Hercegovina. Čine ga groblje na Derventi sa turbetom travničkog muftije Mehmed efendije i njegove supruge Ajiše  i objekat Lutvine (Rudolfove) kahve.

Nalazi se u naselju Šumeće u kojem izvire Plava voda, koja se uz potok Hendek ulijeva u rijeku Lašvu. Najzanimljivija lokacija na Plavoj Vodi je Lutvina kahva, mala kafana koju je 18.juna 1887. godine posjetio Rudolf Habsburgovac, pa se od tada koristi i naziv *Rudolfova kafana* jer je on darovao novac da se kafana obnovi. Servira se na tradicionalnom  servisu. Upravo na ovom mjestu 1807. godine počinje, i sedam godina kasnije završava, radnja romana "Travnička hronika" Ive Andrića.

Iza ove kafane nalazi se monumentalno turbe travničkog muftije Mehmed efendije i njegove supruge Ajiše, što sve zajedno predstavlja muzej na otvorenom prostoru.

Prostor je nekad obilovao mlinovima, vodenicama i drvenim stupama, koje su tucale hrastovu koru potrebnu za štovljenje kože u brojnim travničkim kožarama. Akumulaciono jezero i hidroelektrana su ovdje proizvodili prvu struju za Travnik.

Kulturni pejsaž Plava voda proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

## Reference

## Vanjske veze
* Plava voda
* Austrijski princ dao dukat za kafanu
* Turistička zona plava voda
Smilja Marjanović-Dušanić

**Smilja Marjanović-Dušanić** (Beograd, 29. mart 1963) je srpska istoričarka. Bavi se izučavanjem srednjeg veka i radi kao profesor na Filozofskom fakultetu u Beogradu.

## Biografija
Smilja Marjanović-Dušanić rođena je 29. mart 1963. godine u Beograd, SR Srbija, FNRJ. Doktorirala je 1996. godine radom *Vladarska ideologija Nemanjića: diplomatička studija*, a sledeće 1997. godine počela da radi kao docent na odeljenju za istoriju na Filozofskom fakultetu u Beogradu.

## Poznatiji radovi
* *Vladarske insignije i državna simbolika u Srbiji od XIII do XV veka* (Beograd 1994), 
* *Vladarska ideologija Nemanjića : diplomatička studija* (Beograd 1997), 
* *Privatni život u srpskim zemljama srednjeg veka* (Beograd 2004) i
* *Sveto i propadljivo : telo u srpskoj hagiografskoj književnosti* (Beograd 2017).

## Reference

## Izvori
*

## Vanjske veze
*
*
Figa

**Figa** je naseljeno mjesto u okrugu Rimavska Sobota, u Banskobistričkom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze

*
Zgrada Oficirskog doma u Travniku

**Zgrada Oficirskog doma u Travniku** nalazi se u  u Gornjoj čaršiji, sa sjeverne strane rijeke Lašve, u središnjem dijelu Travnika, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika na sjednici održanoj od 1. do 4. decembra 2009. godine donijela je  odluku da se zgrada proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija donijelo je u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry ,  Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća). 
## Historija
Tokom austrougarskog perioda , Gornja čaršija, odnosno područje zvano Luke nisu izgubile na značaju. Nova vlast je nastavila sa gradnjom značajnih objekata. Zgrada Oficirskog doma, objekti Nove kasarne, Željezničke stanice i Sreskog načelništva su objekti,  izgrađeni od državnih sredstava Austro-Ugarske monarhije.
 
Oficirski dom izgrađen je 1906. godine za potrebe oficirskog doma i menze, između Velikog konaka (gdje su svoju rezidenciju imali bosanski namjesnici) na zapadu, i Malog konaka ( gdje su bili smješteni šerijatski suci) na istoku.

U periodu između dva svjetska rata dom imao je javnu namjenu. Nakon Drugog svjetskog rata predat je na upravljanje Jugoslavenskoj narodnoj armiji. Tokom 1950. godine porušen je Veliki konak na zapadu, i na tom mjestu 1952. godine izgrađen zapadni aneks u funkciji pozorišne i kino dvorane, u obliku i stilu izvornog dijela, sa obilježjima FNRJ. U dvorišnom dijelu su izgrađeni pomoćni objekti i ljetna pozornica. Godine 1964. općina Travnik preuzima dom, a 1972. preduzeće „Borac” i u njemu otvara ekskluzivni restoran.
 
Tokom zadnjeg rata u BiH (1992.-95.) dom je degradiran usljed neodržavanja, a 2004. godine preuzima ga preduzeće „Bajra” iz Travnika.

Regulacionim planom lokaliteta „Konak – Luke“ , predviđa se izgradnja Velikog konaka, što podrazumijeva rušenje zapadnog krila Oficirskog doma.
## Opis
Zgrada Oficirskog doma u Travniku je objekt pravougaonog tlocrtnog osnova dimenzija 51,69 m x 12,17 m, ukupne spratnosti prizemlje + potkrovlje. Ukupna visina do sljemena iznosi 10,23 m, a do krovne strehe 5,50 m. Sastoji se od istočnog i zapadnog krila koji su građeni u različitim vremenskim epohama.

Glavne fasade izvedene su u historicističkom maniru, dok su sporedna - zapadna i zapadni dio južne fasade znatno skromnije izvedbe.
## Literatura
* Hamdija Kreševljaković, Saraji ili dvori bosanskih namjesnika (1463-1878), knjiga III, Naše starine. Sarajevo: Zavod za zaštitu spomenika kulture, prirodnih znamenitosti i rijetkosti BiH
* M. Udovičić, Travnik u vrijeme austrougarske (1878-1918). Travnik: Arhiv Srednje Bosne u Travniku

## Reference
Nekropola Mramorje (Bučje)

**Nekropola Mramorje u Bučju** nalazi se na području opštine Srebrenica, Bosna i Hercegovina. Nekropola sa 15 stećaka je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
## Lokacija
Naselje Bučje se nalazi udaljeno od općine Srebrenica oko 5km zračne linije u pravcu jugozapada. Na raskršću puteva, iz pravca Podravanja prema Bučju i Kutuzeru, nalazi se manje uzvišenje na kojem su smješteni stećci. Nadmorska visina lokaliteta je 826 m.
## Historija
U srednjem vijeku, zahvaljujući bogatstvu rude iz koje se dobivalo srebro, Srebrenica je bila jedno od najrazvijenijih rudarskih i trgovačkih naselja u srednjovjekovnoj bosanskog državi, zahvaljujući konjukturi potražnje srebra u Evropi. Također, Srebrenica je bila jedan od najvećih rudnika na Balkanu. Kao rudnik prvi put se spominje 1352. pred kraj vladavine bana Stjepana II. Naselje se počelo razvijati u drugoj polovini XIV stoljeća, a svoj najveći uspon dostiglo je u prvoj polovini XV stoljeća kao važan trgovački centar sa intenzivnom trgovinskom razmjenom.
## Opis
Stećci pripadaju vrsti položenih kamenih monolita i javljaju se u tri forme; ploča, sanduk i sljemenjak. Njihovo umjetničko oblikovanje očituje se u formi i ukrasu. Na ovoj nekropoli postignut je visoki nivo estetske vrijednosti forme: pojedini stećci imaju relativno velike dimenzije. Od ukupno 15 spomenika (2 ploče, 5 sanduka i 8 sljemenjaka), ukrašen je samo jedan sljemenjak, i to motivom figuralne predstave i dvojne spirale, rađene tehnikom reljefnog ispupčenja i udubljenja. Pored ukrasa neophodno je napomenuti da se sanduk br. 10 sa čeone strane završava na svod, a sanduk br. 11 ima jednu naglašeniju gornju površinu. Stećci su fino obrađeni, dijelom prevrnuti i utonuli u zemlju. 
## Literatura
* Desanka Kovačević-Kojić - Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države, Sarajevo: 1978.

## Reference
Most na Viševskom potoku

**Most na Viševskom potoku** je kameni most na području opštine Rudo, Bosna i Hercegovina.

## Lokacija
Nalazi se na Viševskom potoku, u blizini naselja Dolovi, oko 200 m iznad glavnog puta Višegrad - Rudo, 15&nbsp;km prije grada. Nekad bio je to karavanski put koji je ovaj kraj povezao sa važnim trgovačkim putevima. Na udaljenosti od oko kilometar od mosta nalazi se mezarje sa nišanima i nekropola sa stećcima.

## Historija
Po legendi, most preteča je ćuprije na Drini u Višegradu i izgrađen je po nalogu velikog vezira turske imperije Mehmed-paše Sokolovića. Građen je od sedre iz Višegradske banje, pa kad je zadovoljio tadašnje građevinske standarde onda je od te sedre izgrađen most  na Drini u Višegradu.

## Opis
Most na Viševskom potoku izgrađen je na strmim liticama i predstavlja minijaturnu kopiju mosta na Žepi. Dug je 11,5 metara, širok 2,5 metara, a raspon luka mu je 4,2 metra. Na najvišoj tački je visok oko 7 metara. Most ne sadrži nikakvu sekundarnu plastiku, nema istaka, vijenaca niti ograde. U gruboj kamenoj gradnji vezivno sredstvo iz fuga danas je potpuno nestalo, tako da se teško može zaključiti da li je ovaj most građen u cjelosti u suho ili je ovakvo stanje nastalo kao posljedica vremenskih prilika.

Strme, gotovo vertikalne obale uvjetovale su mostovnu konstrukciju sa jednim otvorom. Svod mosta izgrađen je od precizno klesanog kamena, koji su jedino pravilno složeni na intradosu svoda, dok je ostatak mosta građen od blokova lomljenog i priklesanog kamena različitih dimenzija. Po dubini svoda kamen je slagan u horizontalnim slojevima sa minimalnim odstupanjima.

Most odavno nije za upotrebu i prijeti mu samoobrušavanje. Gornja površina mosta prekrivena je samoniklom vegetacijom i teško oštećena usljed dugogodišnjeg neodržavanje i izloženosti vremenu. Svod je na nekoliko mjesta napukao, staza se suzila, voda potkopava njegove temelje. Danas most  je zaboravljen i od samih mještana i stručnjaka.

Most je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

## Literatura
* Džemal Čelić, Mehmed Mujezinović, Sarajevo: Sarajevo - Publishing, 1998. -Stari mostovi u Bosni i Hercegovini. 
* Milan Gojković, Beograd: Naučna knjiga, 1989. -Stari kameni mostovi.

## Reference

## Vanjske veze
* Preteča ćuprije na Drini
Ajn Beida (Um el Buagi)

**Ajn Beida** (arapski: عين البيضاء što znači *Bijeli izvor*) je grad i općina od 116,064 stanovnika na sjeveroistoku Alžira u Pokrajini Um el Buagi.

## Geografija

Ajn Beida leži u planinama nedaleko od tuniske granice, na nadmorskoj visini od 1,020 metara, udaljena stotinjak km jugoistočno od Constantina.

## Historija
Ajn Beida je izrasla oko stočnog sajma, kao mjesto razmjene nomadskih stočara sa juga i sjedilačkih ratara sa sjevera.

Službeno je osnovana za Francuske kolonijalne uprave - 1865., status punopravne općine dobila je 1868. pod imenom *Aïn Beida Kebira*.

## Privreda

Privreda grada bazira se na poljoprivredi (stočarstvo) i trgovini.
Na sjeverozapad]]noj periferiji na površini od 121hektara prostire se industrijska zona. 
Donedavno najveći pogon predionica vune bankrotirala je 2011.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Aïn El-Beïda''
Gradska galerija u Bosanskom Novom

**Galerija u Bosanskom Novom**  smješten je u Kulturno–obrazovnom centru u Bosanskom Novomu. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Za nacionalni spomenik proglašen je i legat Stojana Ćelića, smješten u galeriji. 
## Zgrada

Zgrada u kojoj se danas nalazi Gradska galerija sagrađena je u periodu 1878-1900 godina, u stilu eklektike, odnosno arhitektura historicizma, kao objekat u kojem je bio smješten Kotarski sud. Arhitektura eklektike, odnosno arhitektura historicizma, u Bosni i Hercegovini je dala brojna i kvalitetna ostvarenja u smislu interpretacije evropskih stilova.
 
Oblik zgrade je pravougaoni, vanjskih gabarita 10,73 x 21,88 metara i ima prizemnu, spratnu i potkrovnu etažu.  Na uličnoj fasadi prisutni su elementi dekorativno-plastične ornamentike i objekat je vertikalno raščlanjen primjenom profiliranog kordon vijenca, podužno postavljenog u nivou međuspratne konstrukcije, na dva dijela, prizemlje i sprat. Zidne ravni prizemlja dodatno su naglašene horizontalnim trakama veoma plitke profilacije.
## Galerija
U galeriji su smješteni: zbirka likovne kolonije „Rakani“, etno-zbirka Milana Karanovića i legat Stojana Ćelića. Legat je umjetnik poklonio gradu 1985. godine.

Likovna kolonija Rakani pokrenuta je 1985. godine i od tad se održava svake godine, a tradicija je prekinuta samo tokom proteklog rata. Od samog nastanka Kolonije učesnici Galeriji ostavljaju po dva djela, tako da njen fundus sada čini 430 slika.

Legat Stojana Ćelića čini 41 umjetničko djelo, i to: četiri ulja na platnu, - šest crteža, - trideset jedna grafika. Zbirka nije oštećena tokom rata u Bosni i Hercegovini.

Stojan Ćelić je rođen 1925. godine u Bosanskom Novom. Tokom 1942. godine pohađao je časove crtanja u školi Mladena Josića.  Akademiju (danas Fakultet) likovnih umetnosti u Beogradu je upisao 1943. godine, u klasi Nedeljka Gvozdenovića. Diplomirao je  1951. godine. Na fakultetu je radio kao asistent, docent i dekan. Bio je glavni i odgovorni urednik časopisa "Umetnost". Bio je redovni član SANU od 1978. godine. Izlagao je u zemlji i inostranstvu. Dobitnik  je većeg broja nagrada. Autor je nekoliko monografija kao što su “Nedeljko Gvozdenović” i “Marko Čelebanović”, mnogobrojnih tekstova o likovnoj umjetnosti, te knjiga “Između sveta i slike”  i “Sudbina skulpture”. Osim slikarstvom i grafikom, bavio se tapiserijom, mozaikom i likovnom kritikom. Bavio se i likovnom kritikom. Umro je 1992. u Beogradu.
## Literatura
* Mirela Tišma-Klinić, neobjavljena dokumentacija JU Kulturno-obrazovni centar u Novom Gradu/Bosanskom Novom.
## Reference

## Vanjske veze
* Znamenitosti Bosanskog Novog

* Službeni sajt komisije nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine
Heart of Glory

***Heart of Glory*** () je 20/21. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: The Next Generation]]* premijerno prikazana 21. marta 1988. godine. Radnja prikazuje kako *[[USS Enterprise (NCC-1701D)|USS Enterprise]]* u Neutralnoj zoni istražuje tragove svemirske bitke za koju se ispostavi da su započeli klingonski odmetnici, a zbog čega se lojalnost poručnika Worfa stavlja na kušnju.

## Radnja

 bjegunci, željni povratka u ratničke dane, otmu talarijski brod i unište klingonski brod poslan da ih zarobi. Međutim, nekoliko trenutaka prije eksplozije njihovog teško oštećenog broda, Klingonce spasi Enterprise.
Ne znajući prave namjere Klingonaca, Picard naredi Worfu da preživjele Klingonce povede u razgledavanje Enterprisea. Tijekom obilaska, bjegunci pokušaju *unovačiti* Worfa. U međuvremenu, pojavi se klingonski brod. Klingonski kapetan izvijesti Picarda o zločinima bjegunaca, zahtijevajući njihovo izručenje. Prije nego ih Picard uspije predati, jedan zločinac pobjegne, a drugi je ubijen. Preživjeli Klingonac zauzme strojarnicu i prijeti da će uništiti Enterprise.

Očajnički pokušavajući spasiti brod i posadu, Worf se približi Klingoncu. Suočen sa sigurnom smrću, bjegunac pokuša još jednom nagovoriti Worfa da mu se pridruži i da zajedno pobjegnu s bojnim dijelom broda. Birajući između svog života kao časnika Flote i instinkta klingonskog ratnika, Worf objasni pravog ratnika ne krase izvanjske osobine, nego ratnički duh. Klingonac ga iznenadno pokuša napasti, ali ga Worf ubije.
Impresiran Worfovim vještinama, klingonski kapetan ponudi Worfu mjesto pod njegovim zapovjedništvom. Nakon što je uljudno odgovorio klingonskom kapetanu da će razmisliti, Worf kaže Picardu da će ostati na Enterpriseu.

## Notes

## Literatura

*

## Vanjske veze
*
The Arsenal of Freedom

***The Arsenal of Freedom*** () je 20/21. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: The Next Generation]]* originalno prikazana 11. aprila 1988. godine. Radnja prikazuje kako *[[USS Enterprise (NCC-1701D)|USS Enterprise]]* dolazi na planetu Minos, poznatu po proizvodnji i prodaji oružje, kako bi istražio nestanak broda Zvjezdane flote, ali pri tome postaje metom automatskih i naoko nezaustavljivih obrambenih sistema.

## Radnja

Dok istražuju nestanak U.S.S Drakea na planetu Minos, posada se bori protiv agresivnih energetskih sfera, urušavajućeg tla i nevidljivih napadača. Na Minosu, posadu dočekuje unaprijed snimljen govor prodavača visokotehnološkog naoružanja. To nije iznenađujuće, jer je narod Minosa bio poznat po prodaji oružja tijekom Erselropskih ratova.
Dok istražuju planet, Riker, Data i Yar napadnuti su od energetske sfere. Poručnica Yar uništava sferu, ali ne prije nego što sfera zarobi Rikera u prozirnu kocku. Tada, nakon što se Picard i dr.Crusher teleportiraju na planet da istraže krizu, tlo se uruši i povuče ih u podzemnu špilju, ozbiljno ozlijedivši dr.Crusher.

Iako je Data oslobodio Rikera, vanjski tim ne može locirati Picarda i dr.Crusher. U međuvremenu 
Enterprise je pod ozbiljnim napadom nevidljivih neprijatelja, protiv kojih se La Forge očajnički bori da izdrži. Dok brod ne bude bio u mogućnosti adekvatno obraniti sebe od napadača, La Forge ne može teleportirati članove posade s Minosa.

Na planetu, Data konačno locira Picarda i doktoricu. Tim otkriva da napadi dolaze od strane kompjuterskog stvorenog sistema naoružanja, koji je izvan kontrole i koji je uništio civilizaciju koja ga je stvorila. Srećom, tim uspijeva isključiti sistem i spasiti se.
Na Enterpriseu, La Forge uspijeva uništiti nevidljive neprijatelje i teleportirati Picarda, dr.Crusher, Rikera, Datu i Yar na brod.

## Reference

## Vanjske veze
*
Julia Nickson

**Julia Nickson** (11. septembar 1958 -) je američka glumica i bivša manekenka rodom iz Singapura, najpoznatija po ulozi Co, Vijetnamke koja pomaže Johnu Rambu u akcijskom filmu **.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Bu Saada

**Bu Saada** ili **Busaada**(arapski: بوسعادة) je grad i općina od 111,787 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Msila.

## Geografija

Bu Saada leži udaljena 69 km jugozapadno od svog administrativnog centra Msile i 241&nbsp;km jugoistočno od Alžira.
Ima dva nadimka; *Vrata pustinje* i *Sretni grad*, zbog tog jer je kao oaza bila neizostavna stajanka saharskih karavana.

## Historija

Naselje je osnovalo berbersko pleme Sanhadži iz Andaluzije koje se vremenom uklopilo sa starosjediocima Šavijama. Za razliku od tog po lokalnoj predaji tvrdi se da je grad osnovao islamski svetac Sidi Thameur.

Od 1849. za Francuske kolonijalne uprave u gradu je smješen garnizon francuske vojske.

*Bu Saada* je status općine ograničenih prava dobila 1868., a status punopravne općine 1956. u departmanu Médéa. 
Grad  je od 1930-ih bio jedna od meka alžirskog turizma. Pokušaj oživljavanja turizma nakon proglašenja alžirske nezavisnosti 1970-ih, neslavno je propao.

Devedestih je grad ponovno postao vijest dana ovaj put zbog nekoliko terorističkih akcija koje je izveo Front islamskog spasa.

## Privreda

Grad ima tri industrijske zone na površini od 164 hektara.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Une ville, une histoire: Bou Saada, l’éternelle cité du bonheur''
Symbiosis (Star Trek: The Next Generation)

***Symbiosis*** () je 21/22. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: The Next Generation]]* premijerno prikazana 18. aprila 1988. godine. Radnja prikazuje kako je *[[USS Enterprise (NCC-1701 D)|USS Enterprise]]* prisiljen posredovati u sporu između dviju planeta, od kojih jedna proizvodi lijek o kome ovisi druga. Epizoda, djelomično inspirirana tada aktualnim Ratom protiv droge američkog predsjednika Ronalda Reagana, je među dijelom kritičara izazvao negodovanje zbog nedostatka suptilnosti u negativnom stavu prema drogi, nalik na kontroverznu Samo reci ne kampanju.

U epizodi se u ulozi T'Johna, vanzemaljca koji se po svaku cijenu želi dočepati lijeka, pojavljuje Merrit Butrick, glumac koji je u *[[Star Trek II: The Wrath of Khan]]* i *[[Star Trek III: The Search for Spock]]*, dva filma iz originalne serije *[[Star Trek (filmska serija)|Star Trek]]* bio tumačio lik David Marcusa, sina kapetana Kirka. Butrick je tokom snimanja bio teško bolestan od AIDS-a, a nepunu godinu kasnije je umro.

## Radnja

Dok proučava magnetske promjene u suncu Delosova sustava, Enterprise  prima poziv za pomoć sa onesposobljenog teretnjaka. Enterprise teleportira na palubu četiri putnika i teret. Dvoje gostiju su s tehnički naprednog planeta Ornara, a drugo dvoje s njegovog susjednog planeta Brekka. Posada je zbunjena kada se dvije grupe odmah počnu svađati oko tereta.
Picard sazna da je vrijedan teret zapravo lijek protiv pošasti koja desetkuje Ornaru već dva stoljeća. *Lijek* stvaraju samo na Brekki, čiji ga građani daju Ornarcima u zamjenu za hranu i ostale osnovne potrepštine. No, Brekkani optužuju Ornarance da sad nisu platili za lijek i spremaju se vratiti nazad na Brekku.

Strahujući da će njihova civilizacija biti izbrisana bez lijeka, Ornaranci nagovore Picarda da bude posrednik. No, Picard može jedino nagovoriti Brekkane da daju lijek dvojici Ornaraca na Enterpriseu. Ali, kada Ornaranci uzmu lijek, dr.Crusher shvati da navodni lijek nije ništa više nego obični narkotik... i da su Ornarci vrsta ovisna o drogi. Očito, Brekkani su zanemarili obavijestiti Ornarance da *pošast* nije fatalna i tako od Ornaraca napravili ovisnike o lažnom liječenju.

Picard, citirajući Prvu Zapovijed, odbije obavijestiti Ornarance da ih Brekkani varaju već 200 godina. Umjesto toga, to mudro prepusti Brekkanima, povukavši raniju ponudu da popravi ornarski teretnjak. Tako će Ornaranci biti u nemogućnosti da održe svoj trgovinski sporazum, a posljedica će biti prestanak ovisnosti.

## Reference

## Literatura

* 

## Vanjske veze
*
Merritt Butrick

**Merritt R. Butrick** (3. septembar 1959 &ndash; 17. mart 1989) bio je američki glumac koji je uglavnom nastupao na televiziji. Trekkiejema je poznat po ulozi Davida Marcusa, sina kapetana Kirka u dva filma iz originalne serije *[[Star Trek (filmska serija)|Star Trek]]*.

Butrick, koji je u privatnom životu bio biseksualac, umro je od posljedica AIDS-a.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 

* 
* Merritt Butrick fansite
Skin of Evil

***Skin of Evil*** () je 22/23. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: The Next Generation]]* premijerno prikazana 25. aprila 1988. godine. Radnja prikazuje posada *[[USS Enterprise (NCC-1701 D)|Enterprisea]]*, nastojeći spasiti Deannu Troi iz srušenog šatla, dolazi na planetu gdje se suoči sa moćnim i sadističkim vanzemaljskim entitetom po imenu Armus.

*Skin of Evil* je poznata kao prva epizoda u historiji serije i *[[Star Trek]]* franšize u kojoj je smrtno stradao jedan od glavnih likova. To se dogodilo nakon što je Denise Crosby, nezadovoljna ulogom, odlučila napustiti seriju te zamolila producente da likvidira njen lik Tashe Yar.

## Radnja

  
Na putu prema 
Enterpriseu, bizarni kvar uzrokuje prisilno slijetanje šatla kojim je upravljala Deanna Troi. Na planetu na koji je sletjela imenom Vagra II, obitava samo jedno biće, Armus. To zloslutno biće pronalazi užitak u patnji drugih. Picard naredi Rikeru, dr. Crusher, Dati i Natashi Yar da spase Troi.

Pri dolasku na planet otkrivaju da je Armus okružio mjesto pada šatla poljem sile, pa oni nisu u mogućnosti pomoći savjetnici Troi. Iznenada, bez ikakvog razloga, Armus ubije Tashu Yar. Kapetan Picard se teleportira sa ostatkom istraživačkog tima na površinu kako bi pregovarao za Deannino oslobođenje. Međutim, Armus mu odgovara ismijavajući članove posade i mučeći ih zlobnim i neslanim šalama. U međuvremenu su Worf i Wesley Crusher ustanovili da polje sile slabi kada se Armus isprovocira. Picard se tada počne izrugivati Armusa dok Worf i Wesley teleportiraju posadu natrag na Enterprise.
Kasnije Picard izda naredbu da se šatl uništi brodskim  i proglašava zabranjen pristup planetu, ostavljajući tako Armusa u karanteni na samotnom, ogoljelom planetu zauvijek.

Po povratku na Enterprise posada je dirnuta oporukom Tashe Yar. Pri pokazivanju holografske slike pred njima, ona se od svakog od njih oprašta dirljivim pozdravom.

## Vanjske veze
*
Kulturni pejzaž sa natpisom Mastana Bubanjića

**Natpis Mastana Bubanjića**, nalazi se na stijeni u Donjoj Drežnici, grad Mostar. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. 
 Nacionalni spomenik čini kulturni krajolik sa natpisom na stijeni.
## Lokacija
Dolina rijeke Drežanke, pritoke Neretve, duga je 21&nbsp;km, i usječena je između Čabulje na jugu i Čvrsnice na sjeveru. Gusto naseljena je u nizu manjih seoskih grupa, koje generalno nazivaju se Donja i Gornja Drežnica. U Donjoj Drežnici, na lokalitetu Toplo, na stijeni uklesan je natpis vojvode Mastana Bubanjića. 

## Historija
Područje oko rijeke Drežanke pripadalo je ranosrednjovjekovnoj župi Večenika – Večerić, koja je graničila sa župama Rama i Duvno.  Raspadom župske cjeline Večenike najranije nastaje Broćno,  a zatim Blato. Ostatak teritorije se i dalje nazivao Večerić (Večenike) s tim što su se iz njega do početka 15. vijeka izdvajale i druge upravne jedinice: Planina, Polje i Drežnica. Iako malena prema broju stanovnika i površini koju zauzima, Drežnica je imala određenu upravno-političku autarhiju, upravo zbog svoje geografske izoliranosti.

Od 1325. godine područje je u sklopu banovine Bosne, kojom je upravljala loza Kotromanića. Od 1357, zajedno sa zapadnim Humom, pripalo je ugarskom kralju Ludoviku I, kao miraz njegove žene Elizabete, kćerke Stjepana Kotromanića. Nakon smrti kralja Ludovika, ovo područje je u okviru srednjovjekovne bosanske države u kom se zadržalo do 1463. godine.

U Donjoj Drežnici živio je vlasteoski rod Mesnovići, vojvoda Mastan Bubanjić sa svojim potomcima. Natpis Mastana Bubanjića može okvirno da se datira u vrijeme od 1356. do 1366. godine.

Osim sadržine natpisa u kom se pominju vojvoda Mastan i njegova dva sina Radoslav i Miroslav, mogu da se navedu još dva vjerodostojna pisana izvora o toj vlasteoskoj porodici. Prvi je dubrovačka knjiga o odlukama vijeća u kojoj je 28. maja 1381. godine zabilježena odluka o prijemu Mastanovog sina, kneza Radoslava, kao i njegovih sinova i sestrića iz Huma, u redove dubrovačkih građana. Drugi izvor, od 8. oktobra 1382. godine, jeste odluka donesena u Dubrovniku, kom se dozvoljava Radoslavu Mesnoviću da u gradu deponuje žito i med.
## Opis
Kulturni predio obuhvata zaravnjeni prostor pored visoke stijene sa natpisom. Na više mjesta su pronađeni ostaci srednjovjekovnog naselja: tragovi kuća i podzida uz stijene, a u jednom pripećku i ognjište sa debljim slojem srednjovjekovne keramike. Ispred drugog pripećka i na padini prema obali Neretve nađeno je dosta fragmenata keramike iste vrste. Kuće su vjerovatno bile drvene, jednom stranom prislonjene uz stijene, pri čemu su u najvećoj mjeri korišćeni prirodni usjeci. Natpis je uklesan na gotovo vertikalnoj površini stijene. Zauzima površinu od 110 x 75&nbsp;cm. Od zemlje je odignut oko  2 m. Pismo je bosanska ćirilica. 
 
Transkripcija u cijelosti:

## Literatura
* Pavao Anđelić -Srednjovjekovna župa Večenike-Večerić, Glasnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu, arheologija, Sarajevo, 1976, 259 -279.
## Reference
Star Trek: The Original Series (sezona 2)

**Druga sezona** američke naučnofantastične TV-serije *[[Star Trek: The Original|Zvjezdane staze]]* se sastojala od 26 epizoda premijerno prikazanih na programu mreže NBC od 15. septembra 1967. do 29. marta 1968. godine. Radnja epizode, smještena u neodređenu i relativno daleku budućnost, je pratila posadu *USS Enterprise*, svemirskog broda Zvjezdane flote koji vodi istraživačke misije i susreće se sa neobičnim vanzemaljskim vrstama, civilizacijama i raznim fenomenima. U sezoni se kao novi stalni lik pojavio Pavel Chekov, koga je tumačio Walter Koenig. Druga sezona se tradicionalno smatra najboljom od sve tri sezone u originalnoj seriji, odnosno jednom od najboljih u historiji franšize. 

## Izvoeri
We'll Always Have Paris (Star Trek: The Next Generation)

***We'll Always Have Paris*** () je 23/24. epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: The Next Generation]]* premijerno prikazana 2. maja 1988. godine. Radnja prikazuje kako *[[USS Enterprise (NCC-1701 D)|USS Enterprise]]* nastoji spriječiti katastrofalne posljedice eksperimenta s vremenom, dok se kapetan Jean Luc-Picard istovremeno suočava sa time da je supruga glavnog naučnika bila djevojka s kojom je kao mladić imao ljubavnu vezu u Parizu.

## Radnja

Kapetan Picard ponovno susreće staru ljubav. Pri putovanju na Saronu III na odmor, posada Enterprisea doživljava bizarni fenomen ponavljanja trenutka u vremenu. Ubrzo nakon toga brod presreće poziv za pomoć sa Vandora IV, gdje je dr. Paul Manheim eksperimentirao sa nelinearnim vremenom.
Nakon što su spasili dr. Manheima i njegovu ženu Janice, za koju se uspostavilo da je Picardova prva ljubav, posada saznaje da je doktorov eksperiment osim vremenske distorzije prouzrokovao pukotinu u novu dimenziju. Zbog toga dr. Manheim ubrzano stari jer je njegova neurokemija oštećena konstantnim putovanjima iz jedne dimenzije u drugu.

Da bi spasili Manheimov život i spriječili da propali eksperiment napravi vremenski procjep u galaksiji i izobliči percepciju realnosti, Picard mora smisliti plan zatvaranja prolaza u drugu dimenziju.
Dok Picard pokušava ustanoviti prirodu svoje veze sa Janice, a ljubomorna dr. Crusher pokušava se suočiti sa svojim osjećajima prema Picardu, izvidnički tim se spušta na Vandor IV da poprave Manheimovu grešku. Koristeći Manheimov laboratorij i njegovu inteligenciju, Data dodaje određenu količinu antimaterije potrebne da se uravnoteži galaksija. Kada su zatvorili procjep, stanje dr. Manheima se poboljšalo i Picard je uspio prekinuti vezu sa Jenice.

## Izvori

## Literatura

*

## Vanjske veze
*
Michelle Phillips

**Michelle Phillips** (rođena kao **Holly Michelle Gilliam**; 4. jun 1944 -) je američka pjevačica, glumica i bivša manekenka, najpoznatija kao osnivačica i glavni vokalist pop benda *[[The Mamas and the Papas]]* koji je uživao ogromnu popularnost sredinom 1960-ih. Phillips, koja je zajedno sa suprugom Johnom Phillipsom sudjelovala u pisanju nekih od najvećih hitova, je 1970-ih imala i zapažene glumačke nastupe u nekoliko filmova Novog Hollywooda.

## Vanjske veze

* 
* Michelle Phillips at the American Film Institute
* Michelle Phillips at Billboard
* 
* Michelle Phillips at the Internet Archive