Vuk Vukčić Hrvatinić

**Vuk Vukčić** (XIV st. – cca 1401.) je bio jedan od značajnijih bosanskih vlastelina iz druge polovine XIV stoljeća. Nosio je titulu bosanskog vojvode i hrvatskog bana. Sin je vojvode Vukca Hrvatinića i imao je trojicu braće (Hrvoje, Vojislav i Dragiša). 

U historijskim izvorima prvi put se javlja 1385. godine, nekoliko godina poslije smrti ugarskog kralja Ludovika I Velikog, kada je ugarskoj kruni preoteo grad Greben. Tri decenije ranije, nakon što su se odmetnuli od bana Tvrtka I Kotromanića, Grgur i Vladislav Pavlović, Vukovi rođaci iz porodice Hrvatinića, ustupili su Greben ugarskom kralju  u zamjenu za posjed Dobra Kuća u Slavoniji.
## Hrvatski ban
Kada je započelo bosansko osvajanje Dalmacije Hrvatinići su bili u najužem krugu ljudi okupljenih oko kralja Tvrtka. Bilo je to u vrijeme međudinastičkog sukoba između Žigmunda Luksemburškog i Ladislava Napuljskog. Tvrtko I i Hrvatinići su dali podršku braći Horvat, zagrebačkom biskupu Pavlu i banu Ivanišu, glavnim pristalicama pretendenta Ladislava. Pod bosansku vlast su došli gradovi Omiš, Ostrovica, Klis, Knin, Split, Šibenik, Trogir te ostrva Brač, Hvar i Korčula. 

Zbog toga je kralj Ladislav 17. jula 1391. godine Vuku Vukčiću i njegovom bratu Hrvoju dodijelio titulu hrvatsko-dalmatinskog bana. Na ovaj način braća Hrvatinići postali su kraljevi namjesnici na onom prostoru koji je prema njegovom zamišljenom pravu ulazio pod njegovu vrhovnu vlast. O Vukovoj banskoj vlasti svjedoči nekoliko sačuvanih povelja. Poveljom Splitskoj nadbiskupiji iz 1391. god uzeo je u zaštitu splitskog nadbiskupa Andriju Gvalda zajedno sa čitavom splitskom crkvom. Splitskom kaptolu 1391. godine izdao je povelju o izmirenju Splita i Klisa. Trogirskim trgovcima pravo slobodnog kretanja na teritorijama koje su bile pod njegovom vlašću, po Dalaciji, Hrvatskoj i Bosni. Spomenute povelje ukazuju da su banska ovlaštenja Vuka Vukčića imala ne samo formalni već i stvarni karakter. Pored toga, kastelani u Kninu, Klisu, Omišu i Bistrici bili su pod kontrolom bana Vuka.

Dokaz zbliženja grada Zadra bosanskoj politici je odluka od 8. septembra 1392. god. kojom su Vuk Vukčić i njegov podban Ivan Mišljenović izabrani za gradjane i vijećnike u Zadru. Tom su prilikom položili zakletvu vjernosti u crkvi svete Stošije.ledeće godine na čelu vojske pokušavao je zauzeti Vranu i Ostrovicu u ime kralja Dabiše. Gradovi su zauzeti, a Ivan i Nikola Paližna zarobljeni. Iste godine, 13. jula, Vuk je postao mletački građanin. 

## Poraz kod Knina
U vrlo zamršenim bosansko-ugarskim odnosima posebnu težinu ima poraz braće Horvata kod Dobora 1394. godine, kojeg im je zadao kralj Žigmund. Kralj Dabiša se potom odrekao svojih prava na Hrvatsku i Dalmaciju u korist Ugarske dok se istovremeno Hrvoje priklonio kralju Žigmundu. Nakon ovih događanja Vuk je ostao sam u davanju podrške Ladislavu Napuljskom. Iste godine, doživio je poraz kod Knina od ugarskih trupa koje je vodio Nikola Gorjanski. Ovom pobjedom kraljevskoga oružja došle su Hrvatska i Dalmacija u faktičnu vlast Žigmundovu. Vuk Vukčić je 11. januara 1395. sa svojom ženom Ankom ušao u Zadar, ali bez banskog naslova, već vojvode bosanskoga. I on je napustio Ladislava Napuljskog. Kao nagradu za promjenu političkog kursa dobio je 1396. godine od Žigmunda gradove Krupu i tvrđavu Ostrožac, koji su prethodno bili pod vlašću plemićke porodice Babonića, i Veliki Kalnik u Križevačkoj županiji. Do kraja života ostao je vjeran kralju Žigmundu. Umro je oko 1401. godine.

Iz braka sa suprugom Ankom, koliko je poznato, nije ostavio muških nasljednika, već kćerku Katarinu koja je bila udata za velikog vojvodu bosanskog Sandalja Hranića Kosaču.

## Izvori