open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Konstantynów Łódzki

**Konstantynów Łódzki** je grad od 18,335 stanovnika u sredini Poljske u Lodzkom vojvodstvu.

## Geografija

Grad se prostire duž sjevernih obala rijeke Ner, udaljen desetak km zapadno od centra Łódźa.

## Historija

Konstantynów Łódzki je novi grad osnovan 1821. kao radničko naselje uz predionicu tkanina, u vrijeme kad je u Kongresnoj Poljskoj zavladala velika potražnja za tkaninama.
Podignut je na terenu starijeg sela Żabice Wielkie koje je dokumentirano još 1364. 
Status grada dobio je 1830., ali su mu ona oduzeta 1870., jer je od polovice 19. vijeka opala potražnja za platnima iz Konstantynówa zbog konkurencije iz Łódźa, pa mu se stanovništvo raselilo.

Ponovno je počeo prosperirati od kad je 1910. tramvajem spojen sa Łódźom, pa je ponovno dobio status grada 1924.

Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je od 1941. do 45. djelovao tranzitni logor za raseljene Poljake koji je od 1943. dobio novu ulogu 
kao logor za djecu i omladinu.

Današnji Konstantynów je stambeno-industrijsko - predgrađe Łódźa.

## Privreda

Konstantynów Łódzki je industrijski grad sa tvornicama odjeće, obuće, prehrambene i drvne industrije.

## Pobratimski gradovi

Konstantynów Łódzki ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima:
*  Gródek nad Dunajcem, Poljska
*  Ljendak, Slovačka
*  Behren-lès-Forbach, Francuska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Miejski Konstantynów Łódzki'' (službene stranice)
Rzgów

**Rzgów** je grad od 3,382 stanovnika u sredini Poljske u Lodzkom vojvodstvu.

## Geografija
Rzgów  leži duž rijeke Ner, udaljen desetak km južno od centra Łódźa, tako da je danas zapravo samo predgrađe tog grada.

## Historija

Rzgów je prvi put dokumentiran 1378. kao feud krakovske nadbiskupije što je i ostao do kraja 18. vijeka. Gradska prava dobio je 1434.

Nakon Treća Podjele Poljske - Rzgów je 1795. podpao pod Kraljevinu Prusku.
Od 1807. je dio kratkotrajnog napoleonskog Varšavskog vojvodstva, a od 1815. je dio proruske Kongresne Poljske.

Tokom 19. vijeka spao je na selo pa je 1870. izgubio gradska prava, u tom vremenu postao je poznat po kirijašima (foringašima).

## Privreda

Rzgów je grad malih pogona tekstilne industrije, zanatskih radionica i puno auto-salona.

## Znamenitosti

Najveća znamenitost Rzgówa je kasnorenesansna župna crkva sv. Stanisława podignuta oko 1630.

## Pobratimski gradovi

Rzgów ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima:
*  Storožinski rajon, Ukrajina
*  Krasnoiljsk, Ukrajina
*  San Bartolomeo Val Cavargna, Italija

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Rzgów'' (službene stranice)
Vrnogračka tvrđava

**Vrnogračka tvrđava** (Vanograd) nastala je u periodu srednjeg vijeka na području općine Velika Kladuša, Bosna i Hercegovina. Nalazi se na vrhu Pehova brda, na 163 m nadmorske visine, a u neposrednoj blizini naselja Vrnograč. Vrnogračka tvrđava proglašena je za nacionalni spomenik BiH 

## Historija
Prvi put se pominje u povelji od 4. oktobra 1264. godine, kada je ugarski kralj Bela IV u znak zahvalnosti darovao braći Kreščić zemljište kao feudalne posjede u Topuskom, Podzvizdu i Vrnograču. Ugarski kralj Ladislav je 1456. godine dozvolio potomcima plemena Kreščić da sagrade tvrđave Podzvizd i Vrnograč. Dok je Podzvizd bio izgrađen kao fortifikacija, Vrnograč je sagrađen kao utvrđeni dvor predrenesansnog tipa.
 
Nakon 1553.  godine tvrđava je prelazila nekoliko puta iz ugarskih u osmanlijske ruke, a 1580, odlukom austrijskog ratnog vijeća Podzvizd i Vrnograč su razoreni. Godine 1636. osmanska vojska je popravila zidine Vrnograča i naselila i ostavila 100 vojnika posade.  Iznad samog ulaza u grad bila je izgrađena drvena džamija.

Godine 1696. ban Adam Baćan je zauzeo Vrnograč, a 1697. godine ponovo je pripao osmanlijskoj vojsci. Posada u Vrnograču bila je podređena krupskom kapetanu. Ova posada je u prvoj polovini XVIII vijeka imala 100 graničara, 2 veća i 2 manja topa. Napušten je oko 1840. godine.

## Opis
Vrnograč  predstavlja primjer srednjovjekovnog utvrđenog feudalnog dvora koji je imao pravougaonu osnovu 27X19 metara. Unutrašnji zidovi dvora su bili masivni i izrađeni od kamena i njihova debljina je iznosila oko 80–100&nbsp;cm. Debljina vanjskih zidova dvora iznosila je cca 3 m. Ti zidovi su se nalazili na sjeveroistočnoj strani i imali su odbrambeni karakter. Na uglovima dvora su se nalazile tri kule kružne osnove i jedna kula čija osnova je bila pravougaona. Oko dvora bio je veliki gradski obor. Tvrđava je građena na taj način da su vanjske strane bile dobro utvrđene što je stanovnicima davalo sigurnost od neprijateljskih napada, dok je unutrašnjim rasporedom prostorija i njihovim uređenjem pružao udobnost i mir.

Zidovi i bedemi tvrđave su obrasli gustim rastinjem tako da je otežan pristup. Ostaci zidova i bedema većim dijelom su urušeni, utonuli u zemlju ili su razneseni na druge lokacije.

## Reference

## Vanjske veze
* Općina Velika Kladuša
The White Man's Burden

***Breme bijelog čovjeka*** (*The White Man's Burden*, 1899) je pjesma koju je napisao Rudyard Kipling za vrijeme Filipinsko-američkog rata (1899–1902). Kiplingove riječi nagone Sjedinjene Države da preuzmu kontrolu nad Filipincima ne bi li ih izbavili iz barbarstva. Naravno tekst je neprestano citiran od strane europskih i američkih konzervativaca kada je riječ o kolonijalizmu i kada je nužno opravdati razne osvajačke ratove koji inače imaju ekonomsku osnovu.
Ukratko, »breme koje snosi bijeli čovjek« su cjelina napora i muka što Zapadnjaci podnose pri osvajanju, obrazovanju »divljih naroda« i ulaganju za njihovo bolje životno stanje. Kipling u pjesmi melankolično ističe kako ishod tih »dobronamjernih« nevolja bijelog čovjeka je uvijek neuspješan. No pri kraju 19. stoljeća kolonijalizam je bio način na koji su europske države tražile nova tržišta a uz to i natjecale se za geopolitičku hegemoniju. Istovremeno put prema koloniji je bio način na koji su vladajuće klase olakšavale unutarnji socijalni pritisak koji im je inače prijetio revolucijom.
Opravdanje kolonijalizma se ovdje oslanja na teoriji liberalizma i na nasleđu prosvjetiteljstva, što je očigledno slučaj Kiplingove pjesme.

## Tekst pjesme na engleskom
Take up the White Man's burden —
Send forth the best ye breed —
Go bind your sons to exile
To serve your captives' need;
To wait in heavy harness
On fluttered folk and wild —
Your new-caught, sullen peoples,
Half devil and half child.

Take up the White Man's burden —
In patience to abide,
To veil the threat of terror
And check the show of pride;
By open speech and simple,
An hundred times made plain.
To seek another's profit,
And work another's gain.

Take up the White Man's burden —
The savage wars of peace —
Fill full the mouth of Famine 
And bid the sickness cease;
And when your goal is nearest
The end for others sought,
Watch Sloth and heathen Folly
Bring all your hopes to nought.

Take up the White Man's burden —
No tawdry rule of kings,
But toil of serf and sweeper —
The tale of common things.
The ports ye shall not enter,
The roads ye shall not tread,
Go make them with your living,
And mark them with your dead!

Take up the White Man's burden —
And reap his old reward:
The blame of those ye better,
The hate of those ye guard —
The cry of hosts ye humour
(Ah, slowly!) toward the light: —
"Why brought ye us from bondage,
Our loved Egyptian night?"

Take up the White Man's burden —
Ye dare not stoop to less
Nor call too loud on Freedom
To cloak your weariness;
By all ye cry or whisper,
By all ye leave or do,
The silent, sullen peoples
Shall weigh your Gods and you.

Take up the White Man's burden —
Have done with childish days —
The lightly proffered laurel,
The easy, ungrudged praise.
Comes now, to search your manhood
Through all the thankless years,
Cold-edged with dear-bought wisdom,
The judgment of your peers!

## Vanjske veze

## Reference

## Bibliografija
Dąbie (Velikopoljska)

**Dąbie** (njemački: *Eichstädt*) što bi se dalo prevesti kao **Dubica** je grad od 1,982 stanovnika u sredini Poljske u Velikopoljskom vojvodstvu.

## Geografija

Dąbie leži duž desne obale rijeke Ner, udaljen šesdesetak km sjeverozapadno od Łódźa.

## Historija
Dąbie je prvi put dokumentiran 1232., a status grada dobio je 1423. godine.

Za Treća Podjele Poljske - od 1793. je dio Kraljevine Pruske, a
od 1807. je dio kratkotrajnog Varšavskog vojvodstva, a od 1815. je dio Kongresne Poljske. 
U toj se državi tokom 19. vijeka razvio kao tkalački centar, jedino što je ostalo iz tih vremena su nekadašnji skromni domovi tkalaca.

Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je od 1941. djelovao geto iz kojeg je oko 920 Židova deportirano u Logor smrti Chełmno i pobijeno.

## Privreda
Dąbie je danas servisni centar poljoprivrednog kraja, od industrije ima tvornicu namještaja i tvornicu stakla.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Dąbie'' (službene stranice)
Dąbie (razvrstavanje)

**Dąbie** što prevedeno sa poljskog znači **Dubica** (Dąb=hrast) je ime za više poljskih toponima;

*Dąbie, grad u Velikopoljskom vojvodstvu
*Dąbie jezero pored Szczecina u delti Odre
*Dąbie, predgrađe Szczecina južno od Jezera Dąbie
*i čitav niz sela
Kirijaš

**Kirijaš** (od tursko-arapskog: *kira, kirā̕*=zakup, najam ) ili **forìngaš** (od njemačkog: *Führung*=voziti) je čovjek koji se bavi prijevozom zaprežnim kolima i teglećom marvom.

Kirijaši su bili od Antike pa sve do pojave motornih vozila jedini koji su obavljali tu vrst posla. Počeli su nestajati sa cesta od kraja 1950-ih, danas ih još ima u 
vrlo siromašnim zemljama trećeg svijeta.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Kirijaševa kuća''
Jevrejsko groblje u Zvorniku

**Jevrejsko groblje u Zvorniku**  je grobljanska cjelina sa visokim stepenom autentičnosti i predstavlja važno iistorijsko svedočanstvo o životu Jevreja u Zvorniku. Na sastanku u Sarajevu 29. avgusta 2019. godine komisija za očuvanje nacionalnih spomenik Bosne i Hercegovine donijela je  odluku da se groblje proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević i Radoje Vidović.

## Historija
Na područje Zvornika prve porodice Jevreja dolaze sredinom XIX vijeka iz Tuzle i Bijeljine. Tada se 1845. godine formira i prva jevrejska zajednica Sefarda . Godine 1877. u Zvorniku je živelo šest jevrejskih porodica, a dolaskom Austrougarske uprave u Zvornik su se počeli doseljavati i Aškenazi. Prema popisu stanovništva iz 1879. godine, u Zvorniku je živjelo 50 jevrejskih porodica. Groblje je osnovano 1890. godine dok je gradom upravljao H. Grizberger, uz blagoslov rabina Benjamina Hasana. Tada je u Zvorniku živilo oko 140 Jevreja.

Nakon Drugog svjetskog rata u Zvorniku i okolini su ostale samo kuće i objekti kao tragovi života Jevreja na tom prostoru.

## Opis
Groblje se nalazi na lokalitetu Meterizi nadomak magistralnog puta Zvornik – Bijeljina. Prostire se na 807 kvadrata. Karakteristično je po raznim formama i oblicima nadgrobnih elemenata. Na groblju se nalazi oko 80 spomenika od kojih najstariji datira iz 1888. godine. Napravljeni su od kamena, mermera ili betona. Natpisi na nadgrobnicima su uglavnom dvojezični, isklesani hebrejskim pismom i latiničnim pismom na njemačkom jeziku ili jeziku lokalnog stanovništva. Prema pisanim podacima iz 1910. godine, Sefardski Jevreji su dobro govorili lokalnim jezikom te se na njihovim spomenicima mogu uočiti natpisi na bosanskom jeziku. Aškenazi su koristili maternji njemački jezik. Pored dvojezičnosti, spomenici su karakteristični po različitim motivima koji su uglavnom uklesani u zaglavlju, s prednje strane spomenika. Uglavnom je riječ o Davidovoj zvijezdi, žalosnoj vrbi, maslinovim grančicama ili floralnom reljefu.

Maja 2008. godine podignuta je spomen tabla u znak sjećanja na zvorničke Jevreje nastradale i prognane tokom Drugog svjetskog rata.

Groblje se nalazi u zapuštenom stanju i većina nadgrobnih spomenika je oštećena ili utonula. Skoro cijelo područje groblja prekrivno je divljim niskim rastinjem i većim brojem samoniklog drveća.

## Reference

## Vanjske veze
* palelive.com - Penzioneri očistili Jevrejsko groblje
Poddębice

**Poddębice** (njemački: *Poddembice*, *Poddembice* između 1943.-1945. *Wandalenbrück*) je grad od 7,245 stanovnika u sredini Poljske u Lodzkom vojvodstvu.

## Geografija

Poddębice leže duž desne obale rijeke Ner, udaljene 150 km jugozapadno od Varšave i oko 160 km sjeverozapadno od 150 Poznańa.

Poddębice su poznate po tom što koriste obnovljive izvore energije. Nakon izgradnje geotermalne pumpe podignuta je 
mreža tako da se danas oko 6.000 stanovnika (75%) grije na taj način.

## Historija
Poddębice su prvi put dokumentirane 1388., a status grada dobile su najvjerovatnije prije 1400., ali su ga izgubile 1870.

Za Treća Podjele Poljske - od 1793. su postale dio Kraljevine Pruske, a
od 1807. su dio kratkotrajnog Varšavskog vojvodstva, a od 1815. su dio Kongresne Poljske. 
Kako su se u toj državi našle na rubu, toliko su nazadavale da su joj 1870. oduzeta gradska prava.
Krajem 19. vijeka podignuta je predionica tekstila.

Grad se ekonomski oporavio u međuratnom periodu odkad se 1930. našao na trasi željezničke pruge Šlezija-Gdynia, pa mu je1934. vraćen status grada.

Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je od 1940. 42 djelovao geto iz kojeg je oko 1,500 Židova deportirano u Logor smrti Chełmno i pobijeno.

U periodu između 1954.-75. Poddębice su bile administrativni centar vlastitog povjata, zatim su tu ulogu izgubile, ponovno joj je vraćena 1999.

## Privreda

Poddębice su danas servisni centar poljoprivrednog kraja, koji od industrije ima tvornice građevinskog materijala, odjeće, namještaja i hrane.

## Znamenitosti
Najveća znamenitost grada je kasnorenesansni Dvorac Grudziński, podignut između 1610-1617. (restauriran u 19. vijeku).
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Poddębice'' (službene stranice)
Kastelan (titula)

**Kastelan** ili **Kaštelan** (od latinskog: *castellanus*=koji živi u utvrdi, od *castellum*=utvrda]) bila je titula u feudalnoj Evropi 
ranog srednjeg vijeka za upravitelje zamka, koji su do 11. vijeka imali pravo da 
zapovjedaju, sude i kažnjavaju, kao i pravo da zadrže prihode ostvarene tim poslom. Na taj je način dovršeno prenošenje moći iz monarhovog dvora po provincijama.

## Historija i karakteristike
U Nizozemskoj su kastelani bili zaduženi za čitave okruge i imali su široke vojne  i administrativne  prerogative.

U Kraljevini Poljskoj kastelane je imenovao kralj.
Kastelan je od 12 do 13. vijeka bio službenik koji je vršio vlast u zamku ili gradu i njegovom okrugu zvanom kastelanija.
Kastelani su bili niži po rangu od vojvoda, osim onog u Krakovu, najvišeg sekularnog funkcionera Kraljevine Poljske. Oni su se bavili obranom grada i kastelanije, prikupljali poreze u naturi i radu od podanika i vršili sudbenu vlast. 

Kastelani su izgubili na važnosti početkom 14. vijeka, kad su se pojavili staroste i preuzeli sudovanje. 
Na kraju za Varšavskog vojvodstva i Kongresnoj Poljskoj to je postala počasna titula za senatore Sejma.

Po Hrvatskoj i Bosni - kastelani su zvani i kao *porkulabi* (porkolabi), *gradštaki*, *gradštiki*.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''kaštelan''
Njasviž

**Njasviž** (beloruski: *Нясві́ж*, poljski: *Nieśwież*) je grad od 15,732 stanovnika na jugozapadu Belorusije u Minskoj oblasti.

## Geografija

Njasviž leži u porječju rijeke Uše, udaljen stotinjak km jugozapadno od Minska.

Grad je poznat po Nesviškom dvorcu rezidenciji Porodice Radziwiłł, koji je 2005. uvršten na Unesco-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

## Historija

Po legendi grad je osnovan 1223. i nazvan po nekom Juriju Nesvižkom koji se proslavio u bitci protiv Tatara.

Današnji historičari smatraju da je Njasviž rođen 1446., kad je Njasviž prvi put dokumentiran, tada ga je Veliki knez Velike Kneževine Litvanije Jagelo poklonio Janu Nemiroviču.
Gotovo čitav vijek kasnije 1513., kao rezultat dinastičkih brakova, Njasviž je postao vlasništvo porodice Radziwiłł, magnata koji su njime vladali
više od 400 godina, i pretvorili ga u svoju prijestolnicu.

U Njasvižu je 1562. osnovama štamparija u kojoj je odštampana prva knjiga na beloruskom - “Katekizam”.

Radziwiłłi su 1582. počeli graditi Nesviški dvorac

Njasviž je dobio status grada 1586. na inzistiranje Radziwiłłovih i to po Magdeburškom pravu.

Grad je doživio radikalnu rekonstrukciju na prelazu iz 16. u 17. vijek, tad je izgrađen je kao peterokut i okružen zemljanim bedemima sa sedam bastiona.

Prvi popis stanovništva napravljen je između 1628.-1629. tad je grad imao 177 kršćanskih i 27 židovskih kuća, a drugi 1673. tad je Njasviž imao 366 kuća i oko 2,400 stanovnika.

Za Velikog sjevernog rata (1700. - 1721.) Njasviž su 1706. opljačkali i spalili Šveđani.
Polovicom 18. vijeka počele su sa radom manufakturne predionice svile, tepiha i tkanina.

Nakon Poljsko-sovjetskog rata i sklapanja Mirovnog ugovora, Njasviž je od 1921. pripao Drugoj Poljskoj Republici.

Njasviž su 17. septembra 1939. okupirale jedinice Crvene armije, ali to nije potrajalo dugo jer su ga u januaru 1940. zauzele trupe Wehrmachta.
Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je pomrlo i pobijeno preko 6 000 ljudi.

Grad je oslobodila Crvena armija nakon žestokih borbi između 2. - 4. jula 1944.

Njasviž je 2012. proglašen - kulturnom prijestolnicom Belorusije.

## Znamenitosti

Najveća znamenitost grada je renesansno-barokni Nesviški dvorac građen od 1582. do 19. vijeka. (restauriran tokom 20. vijeka).

## Pobratimski gradovi

Njasviž ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Несвиж''
Uša (Njemen)

**Uša** (beloruski: *Уша*) je rijeka na jugozapadu Belorusije duga 105 km, lijeva pritoka rijeke Njemen.

## Hidrologija

Uša izvire kod sela Kačanoviči na periferiji grada Njasviža, od tamo teče prema jugozapadu preko močvarne ravnice do ušća u Njemen kod sela Jaremiči.

Kako pad rijeke nije velik često - plavi, u donjem toku teren širine do 2,5 km, a u srednjem i gornjem od 100 m do 1 km.
Korito rijeke je u gornjem toku od akumulacionih jezera kod Njasviža - nizvodno kanalizirano u dužinu od desetak km.

Porječje rijeke veliko je 1,220 km² i prostire se po Minskoj i Grodnenskoj oblasti.
Prosječni godišnji protok na ušću je 7,3 m³/s.

Uša se ledi od sredine decembra do kraja marta.
## Reference

## Vanjske veze

* *[https://fishingby.com/waterbodies/directory/usha-reka-minskaja-i-grodnenskaja-oblasti-levyj-pritok-nemana/ Уша река]*
Hakainde Hichilema

**Hakainde Hichilema** (4. jun 1962 -) je zambijski poslovni čovjek i političar koji od 2021. služi kao predsjednik Zambije. 

Prije nego što je bio izabran za predsjednika 2021. godine, Hichilema je bio poznat kao glavni protivnik dotadašnjeg predsjednika Edgara Lungua, koji je bio na vlasti od 2015. godine. Hichilema je godine 2017. nakratko bio uhapšen i optužen za izdaju, ali su optužbe na kraju odbačene.

## Vanjske veze
* Hakainde Hichilema on Facebook
* Hakainde Hichilema on Twitter
*
Osman Rastoder

**Osman Rastoder** (Radmanci, 1882 — 26. januar 1946) bio je komandant odreda Muslimanske milicije Sandžaka u okolini Gornjeg Bihora tokom Drugog svetskog rata. Sarađivao je sa Italijanima i Nemcima tokom okupacije.

Pripadao je grupi pristalica aneksije Sandžaka Velikoj Albaniji.

## Biografija

### Mladost
Rastoder je rođen u bogatoj porodici i mogao je priuštiti sebi školovanje prvo u medresama u Novom Pazaru i Đakovici, a kasnije u Istanbulu. Poreklom su od Kuča i preselili se u Tursku 1915. godine i tamo ostali dok se Osman vratio na Balkan 1919. godine u Novi Pazar gde se oženio po drugi put.  U dva braka imao je sedmoro dece. Godine 1926. vratio se u Petnjicu sa obe žene, gde je imenovan za mulu u selima Petnjica i Savin Bor. Od 1929. godine postavljen je za imama u lokalnoj džamiji. Pored maternjeg albanskog i srpskog jezika, Rastoder je govorio turski i arapski jezik.

### Drugi svetski rat
U junu 1941. godine Rastoder je imenovan za komandanta lokalnog muslimanskog odreda koji je u septembru 1941. godine postao odred Muslimanske milicije Sandžaka odgovornog za teritoriju Gornjeg Bihora.

Početkom 1941. odnosi između gradova Petnjice i policije pogoršali su se usled ubistva Rastoderovog sina u Beranama.

Tokom Trinaestojulskog ustanka, Rastoderov odred je napao ustanike oko Berana. NJegove snage spalile su pravoslavne hrišćane u selima Goražde, Zagrađe, Tmušiće i LJešnici. U jesen 1941. godine Rastoder je postavljen za komandanta odreda milicije u gornjem Bihoru sa sedištem u Petnjici.

Zajedno sa komandantima milicije učestvovao je na konferenciji u selu Godijevo, i pristao da napadne srpska sela u blizini Sjenice i drugih delova Sandžaka. Dana 31. marta 1942. godine četnički vojvoda Pavle Đurišić sastao se sa Rastoderom i ponudio mu mirovni sporazum, što je Rastoder odbio. Rastoder je favorizovao oružane sukobe sa srpskim stanovištvom u regionu, pre svega sa meštanima Bijelog Polja i Berana.

Odred kojim je komandovao Rastoder, podržan od albanskih neregularnih snaga i nemačkih snaga, napao je i ubio 35 partizana i 19 italijanskih boraca bataljona Garibaldi dana 22. januara 1944. godine u blizini sela Vrbica (Berane).

Ubijen je 26. januara 1946. godine od strane policije na planini Ladevac.

## Nasleđe
Jedna ulica u Petnjici nosi Rastoderovo ime.

## Reference
Puławy

**Puławy** je grad od 46,965 stanovnika na istoku Poljske u Lublinskom vojvodstvu.

## Geografija
Puławy se prostire duž desne obale rijeke Visle, udaljen pedesetak km sjeverozapadno od centra Lublina. 
Puławy često zovu *Poljskom Atenom*, jer je bio inspiracija brojnim književnicima.

## Historija

Puławy je počeo svoj život u drugoj polovici 17. vijeka kao feudalna rezidencija porodice Lubomirski, a nakon tog porodice Sieniawski koji su postali 
vlasnici feuda 1731., a od 1784. do 1831. bio je rezidencija porodice Czartoryski.

Czartoryski su izasli u velike magnate pa su se svojim bogatsvom i raskošnim palačama mogli natjecali sa dvorom kralja Stanisława Augusta Poniatowskog.
Salon njegova dvorca u Puławyju postao je centar u koji su rado svraćali književnici, pjesnici, umjetnici ali i političari jer su Czartoryski postali i vrlo utjecajni i u toj sferi života Poljsko-Litvanske Unije.
Czartoryski su izgradili i brojne sjajne građevine po Puławyju (Hram Sibile, Gotička kuća).

Nakon Novembarskog ustanka 1831. proruske vlasti Kongresne Poljske konficirale su feud od Czartoryskija i podjelili ga na manje parcele.

Puławy je od 1846. postao lokalni administrativni centar, pa je gradska prava dobio 1906.

Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je od 1939. do 1940. djelovao geto iz kojeg je oko 2,500 Židova deportirano u koncentracione logore. Od 1943. u Puławyju su djelovala tri radna logora za prisilni rad.

## Privreda

Danas je Puławy grad kemijske industrije u njemu se nalazi najveći pogon za proizvodnju dušičnih gnojiva u Poljskoj - *Zakłady Azotowe Puławy SA*.
Pored tog ima i pogone prehrambene, drvne i tekstilne industrije i tvornicu građevinskih materijala.

On je i grad brojnih instituta vezanih uz poljoprivredu i stočarstvo, značajna riječna luka i raskršće cesta.

## Znamenitosti

Najveća znamenitost Puławya je palača Lubomirski (kasnije Czartoryski) podignuta između 1676.-79. restaurirana 1722.-36. i 1785.-1810.

## Pobratimski gradovi

Puławy ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima:

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Puławy'' (službene stranice)
San Cibrao

San Cibrao je selo u općini Cerva, na sjeveru španjolske provincije Lugu, u autonomnoj zajednici Galiciji, na obali Biskajskog zaljeva. U 2018. godini imalo je 2138 stanovnika (1079 muškarca i 1059 žena), 80 manje nego deset godina ranije.

### '''Zemljopis'''
San Cibrao nalazi se na poluotoku u Biskajskom zaljevu. Poluotok je nastao spajanjem otoka (Porto de Arriba)s kopnom (Porto de Abaixo ili Figueiras) nakupljanjem pijeska. Na vrhu otoka se nalazi svjetionik, a na obali zapadnog zaljeva mala luka zaštićena liticom. Ima mnogo plaža, kao što su Cubelas, O Torno (smještena na ušću rijeke Cobo u more) i A Caosa. Te dvije plaže imaju Plavu Zastavu od Europske Unije. 1.5 kilometara od O Torna nalazi se arhipelag Os Farallóns koji se sastoji od otoka Baixa, Sombriza i Pé.

### '''Povijest'''
U 2006. godini su otkrivene ruševine predrimskog naselja koje je u Španjolskoj i u Portugalu poznato po imenu „castro“. U sklopu castra pronađena je sauna, nažalost castro i sauna su slabo očuvani. U 14. i 15. stoljeću selo je imalo brodogradilišta i karavele te tvornicu za soljenje riba. Ruševina te tvornice je još uvijek poostojana te se zove Castelo Marinho ili morski dvorac. Tvornica Sargadelos u općini Cervu je bila važan industrijski kompleks za ovu regiju, zbog čega je luka u 19. stoljeću San Cibraoa dobila svjetionik (Faro da Atalaia). U 1850. godini je San Cibrao dobio zgradu carine, koja je ostala funkcionalna do druge trećine 20. stoljeća. Potkraj 20. stoljeća izgrađena je tvornica aluminija Alcoa, što je zahtjevalo izgradnju trgovačke luke, koja je bila pod nadzorom lučke uprave Ferrol-San Cibrao.

### '''Kulture i legende'''

Najpoznatija legenda u San Cibrau je ona o Maruxaini. Maruxaina je sirena, napola žena, a napola riba, koja živi na otocima Farallóns. Prema vjerovanjima, ona svira ljusku morskog puža kao truba s ciljem upozoravanja mornara da se približava oluja ili, prema drugim vjerovanjima, s ciljem izazivanja brodoloma kod Os Farallóns. Svake druge subote u kolovozu proslavlja se praznik u čast Maruxaine, službeno poglašen turističkim interesom. Tijekom ove noći odigrava se kazališnu predstavu gdje popularni žiri razmotri o tome je li bila Maruxaina dobra ili loša ove godine.

U 1997. godini osnovano je kulturno udruženje Os Aventados.
Liberum veto

**Liberum veto** (prevedeno sa latinskog: *slobodno zabranjujem*) bilo je u poljskoj historiji zakonsko pravo svakog delegata Sejma (parlamenta koji je vršio zakonodavnu vlast) da sam svojim glasom pobije svaki prijedlog zakona koja se razmatra ili da raspusti Sejm i poništi sve akte donesene tokom zasjedanja.

## Karakteristike i historija

To se pravo baziralo na pretpostavci da su svi pripadnici poljskog plemstva - politički apsolutno jednaki. Iz njihovih redova birali su se delegati za Sejm koji je zapravo bio Dijeta.

Liberum veto (veto) je u praksi značio da se svaki prijedlog zakona o kom se glasa u Sejmu mora usvojiti jednoglasno. 
Prvi je put upotrijebljen za raspuštanje sjednice Sejma 1652. Kasnije se naširoko koristio, često paralizirajući vladu, činivši svaki pokušaj centralizaciju vlasti - nemogućim, zbog jakog otpora plemstva koje je ljubomorno čuvalo svoju nezavisnost u odnosu na kraljev dvor. 
To je istovremeno Poljsku ostavljalo ranjivom na utjecaj stranih sila, koje su uobičajeno podmićivale delegate u Sejmu da odgode sjednicu na kojoj bi se trebao usvojiti zakon suprotan njihovim interesima. 

Iako je kralj Stanisław August Poniatowski (vladao 1764.-95.) pokušao provesti ustavne reforme, među kojima je bilo i ograničenje prava *liberum veta*, uspio je samo izazvati građanski rat i rusku vojnu intervenciju 1767., koja je kulminirala - Prvom podjelom Poljske 1772. 

Tek nakon što je Poljska pretrpjela te nedaće, njeni su politički lideri usvojili novi Ustav 3. maja 1791. koji je ukinuo liberum veto. 

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Liberum veto, Polish government'' 
* ''Liberum veto''
Glomia

**Glomia** je rijeka na sjeverozapadu Poljske duga 51,8 km, lijeva pritoka rijeke Gwde.

## Hidrologija

Glomia izvire kod sela Głomsk, od tamo teče prema jugozapadu preko ravničarskog kraja preko brojnih malih jezera i gradova Złotów i Krajenka do ušća u Gwdu kod sela Dobrzyca.

Porječje rijeke veliko je 570 km² i prostire se po Velikopoljskom vojvodstvu.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Głomia''
Komornik

**Komornik** (od latinskog *camera*=soba) je čovjek u službi monarha, moćnijeg feudalca ili crkvenog prelata (poput pape), koji se bavi njegovim privatnim potrebama i može slobodno ulaziti u njegove odaje, dakle sobar od velikog povjerenja.

## Historija

Historija tog zanimanja ima korjenje u - **cubiculariusima**, sobarima eunusuma rimsko-bizantskih careva.

Komornik je na dvoru ranog srednjeg vijeka bio zapravo rizničar, zadužen za primanje i isplatu novca koji se čuvao u kraljevoj spavaćoj sobi. On je uz kancelara, koji je najčešće bio svećenik zadužen za pisanje i stavljanje pečata na povelje bio najviši funkcioner na dvoru.

Komornici su ispočetka vodili brigu o svim monarhovim primanjima od ubiranja poreza i carina po domenama do prihoda od sudovanja i vodili njegov dvor.
Počevši od 13. vijeka počela se razdvajati imovina samog kralja od imovine monarhije (države) pa je i funkcija komornika dobijala sve više ceremonijalnu ulogu.

Kao ličnost od najvišeg povjerenja obično je bio nagrađivan visokom plemićkom titulom (ili svećeničkom), najčešće je bio i kraljev miljenik.

Papin komornik *[[Kardinal kamerlengo|kamerlengo]]* imao je velike prerogative, jer je raspolagao svim njegovim prihodima. 
Počevši od 17. vijeka njegova insignija je srebrni ključ kojim je mogao otvarati sve papine odaje.

Komornike su imale i srednjovjekovne komune, to je bio činovnik koji se brinuo o financijama i imovini komune, zadužen za naplatu poreza, carina i svih ostalih davanja iz kojih se punila riznica (budžet) komune.

Komornicima su se nazivali i neki drugi gradski činovnici, poput onih koji su vodili prodaju soli i onih koji su na tržnicama vodili brigu o vaganju i mjerama.

U Srednjovjekovnoj Bosni komornik je pored tog što je bio kraljev rizničar bio i upravitelj kovnice i utjerivač svih prihoda kraljevine.

Po Bosni, Dubrovačkoj Republici, crnogorskom primorju i Srbiji za istu službu koristio se izraz **kaznac** ili **stavilac**.

I danas brojne monarhije imaju komornike, na britanskom dvoru je to - **Lord chamberlain**, koji ima genezu iz normanskih vremena.
Njegova dužnost je danas uglavnom ceremonijalne prirode, on organizira kraljevska vjenčanja, krštenja i sprovode, osim monarhovog, što je dužnost *[[Earl]]a maršala*. Pored tog je zadužen za sve državne ceremonije, poput posjeta stranih državnika i vodi brigu o kraljevskim rezidencijama u Dvorcu Windsor i Palači St. James.

## Reference
 
## Vanjske veze

* [''Ciambellano''](https://www.treccani.it/enciclopedia/ciambellano_(Dizionario-di-Storia)/) 
* ''Komornik''
Złotów

**Złotów** (njemački: *Flatow*) je grad od 18.437 stanovnika na sjeverozapadu Poljske u Velikopoljskom vojvodstvu.

## Geografija
Złotów  se prostire duž obala Zaleskiskog i Miejskog jezera, koja formira rijeka Glomia, udaljen tridesetak km sjeveroistočno od grada Pile.

## Historija

Złotów je niknuo kao srednjovjekovna gradina pod imenom **Wielatowo**.
Wielatowo je prvi put dokumentirano 1370. u testamentu posljednjeg pjastovskog vladara Kazimierza III, kao feud koji treba pripasti njegovom unuku Kazimierzu IV.

To se nije ostvarilo jer je te iste godine ugarski kralj Ludovik I. Anžuvinac stupio na poljski tron.
Nakon tog je Złotów sve do 1788, bio feud brojnih poljskih magnatskih porodica (Potulicki, Grudziński, Działyński...).

Kako je izastao u trgovačko-zanatski centar - 1665. je dobio i gradska prava.

Nakon Prve Podjele Poljske - Złotów je 1772. podpao pod Kraljevinu Prusku.
Industrijski se počeo razvijati kad je 1871. povezan željezničkom prugom sa nedalekim gradom Pila.

Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je djelovao radni logor za ratne zarobljenike.

Nakon Drugog svjetskog rata od 1945. je dio Narodne Republike Poljske u kojoj je sve do 1975. bio je administrativni centar vlastitog povjata, ta uloga mu je vraćena 1999.

## Privreda

Złotów je grad sa pogonima mašinske, grafičke, građevinske, drvne, prehrambene i 
tekstilne industrije.
On je i značajno raskršće željezničkih pruga i cesta.

## Znamenitosti

Najveća znamenitost Złotówa je barokna župna crkva  podignuta od 1660. do 1665.

## Pobratimski gradovi

Złotów ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima:

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Miejski w Złotowie'' (službene stranice)
Krajenka

**Krajenka** (njemački: *Krojanke*) je grad od 3,603 stanovnika na sjeverozapadu Poljske u Velikopoljskom vojvodstvu.

## Geografija
Krajenka se prostire duž rijeke Glomije, udaljena dvadesetak km sjeveroistočno od grada Pile.

## Historija

Krajenka je prvi put dokumentirana 1286. kao staro trgovište. U početku je pripadala Gdanjskoj Pomeraniji. Tokom 14. vijeka zauzeli su je i njome vladali Teutonski vitezovi. 
Od 1343.  je ponovno dio Kraljevine Poljske u kojoj je 1420. dobila gradska prava.

Nakon Prve Podjele Poljske - Krajenka je 1772. podpala pod Kraljevinu Prusku. U njoj se razvila kao grad sa manufakturnom proizvodnjom tekstila, 1871. je povezana željezničkom prugom sa nedalekom Pilom.

Prilikom borbi za oslobođenje posljednjih mjeseci Drugog svjetskog rata teško je oštećena.
Nakon rata od 1945. je dio Narodne Republike Poljske u kojoj je postala administrativni centar vlastitog povjata.

## Privreda

Krajenka je servisni centar poljoprivredne okolice, od industrije ima tvornicu namještaja, pilanu i mlin.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Gminy i Miasta Krajenka'' (službene stranice)
Četka

**Četka** ili **kist** (od ruskog *Кисть*) ili **kefa** (od turskog *kefe*) je ručni alat sastavljen od prirodnih ili sintetičkih vlakana umetnutih u dršku, a koristi za čišćenje, poliranje, pisanje ili slikanje.

## Historija

Nešto nalik na kistove ljudi su koristili još od paleolita za slikanje po pećinama, što se i danas može vidjeti u španjolskoj Altamiri i francuskom 
Lascauxu.
Egipćani su koristili kistove za oslikavanje svojih grobnica, dok su stari Kinezi koristili svoje kistove sa dugom dlakom za pisanje (slikanje) brojnih zamršenih logograma Kineskog pisma, što rade i danas.

Vrsta materijala koji se koristi za izradu četaka i njihov dizajn zavise o namjeni. Tako su se svinjske čekinje dugo koristile za kistove i slikarske četke jer su ta vlakna vrlo fleksibilna i elastična i izvrsno drže boju. Svaka pojedinačna dlaka ima široku, čvrstu bazu i suženi vrh koji se račva na nekoliko finih niti. 
Dlake od drugih životinja kao što su; konji, goveda, vjeverice i jazavci, koriste se za izradu specifičnih vrsta četaka za kućanstvo i toalet.

Za takve četke koriste se i razne vrste biljnih_vlakana, od kojih su najvažnija ona dobijena od vlakana brazilskih palmi - *Leopoldinia piassaba* i palmi -*Borassus* iz Afrike i Šri Lanke.

Takva se biljna_vlakna namakanjem, tučenjem i sušenjem pretvaraju u materijal za četke.
[Pamučna [Vlakno|vlakna se također koriste za izradu četaka. Obrađuju se octenom kiselinom nakon čega slijedi difuzija acetiliranog produkta u acetonu. Dobijena otopina se centrifugira i šprica kroz sićušne rupice uređaja poznatog kao predilica u kom se stvrdnu.

Umjetna vlakna za četke najčešće se proizvode od najlona i polietilena, ali se koristi i vinil i čelične žice za određene primjene. 
Najlonska vlakna se ili stanjuju i cijepaju poput svinjskih čekinja za slikarske kistove ili se ostavljaju netaknuta za izradu četki za čišćenje, četki za kosu i četkica za zube. 
Polietilenska vlakna, koja su prilično kratka i slična panju, prikladna su za četkice za masažu.

Dlake četke spajaju se na nosače i držala od drveta, plastike ili metala na nekoliko načina. Kistovi i četke za slikarstvo spajaju su u metalnu čašicu (kalup za željeni oblik kista), zatim se vlakna režu na željenu dužinu i prenose u metalnu cijev u koju se ulije cement ili otopina gume. Kad se ljepilo stvrde kist je pričvršćen na uložak.
Brojne četke za kućanstvo i toalet proizvode se umetanjem pramenova vlakana u rupe izbušene na stražnjoj strani četke.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Brush art'' 
* ''Kist''
Hatun

**Hatun** ili *Khatun* (خاتون‎) je turska riječ što znači gospođa. U srednjem vrijeku *hatun* je bio naslov za ženu višeg ranga. Turski povijesni dokumenti kada spominju djevojke iz carskog harema koje su rodile nasljednike govore o njima uz naslov *hatun*. Vrlo često su one bile zarobljenice i/ili robovi iz devşirma, tako da su prelazile u islam i dobivale nova imena, često maštovita i koja su naznačivala njihovo mjesto u društvu odnosno na dvoru. Stoga na primjer djevojku koja je rodila sina sultanu Muradu poznajemo pod imenom Gülçiçek Hatun, gdje *Gül çiçek* bi se moglo prevesti »cvijet ruže«. Gülbahar Hatun, jedna od djevojaka Mehmeda II, nosi ime Gülbahar, a *Gül bahar* znači »proljeće ruže«. Mjesto tih djevojaka je bilo uvijek jedne među mnogih a najveći uspjeh je bio roditi sina sultanu i da on naslijedi sultanat. To je često stvaralo žestoke borbe u haremu i podzemne struje na Topkapiju. Prve žene koje dosegle rang europske kraljice su bile u 16. stoljeću Hürrem, Nûrbanû i Safiye, dakle prve žene koje su imale takoreći relativnu ali realnu samostalnost i slobodu odluke. Od sultana Sulejmana nadalje one dobivaju naslov *haseki sultan* (خاصکى سلطان), što ide u smislu »glavna od sultanovih žena«. No, struktura osmanskog društva nije se puno promijenila prema ženi sve do 19. stoljeća i mjesto haremske djevojke je ostalo isto.
Unatoč tome povijesničar, književnik i službenik ih spominju uvijek imenom *hatun*. Riječ je u tursko-otomanskom obliku bila خاتون‎ (hātun) a dolazi iz farsijskog خاتون‎ (xātūn), što potiče iz turkijske riječ *xātun, ženski oblik za *[[Kan (titula)|khan]]a*. Jedna hatun je dobivala naslov *Valide Hatun* od dana kada njezin sin postane sultan. Neke od njih su bile vrlo utjecajne. Istovrijednica riječi *hatun* je *kadın*, također po turkijskoj etimologiji, mada nešto manje upotrebljivana.
Ako s jedne strane u haremu je se malo što promijenilo, na dvoru mjesto najmoćnije žene je postepeno dobilo nove nianse i oblike. Svi članovi sultanove porodice su imali naslov *sultan* a oni koji su se ženili s njima su dobivali naslov *damat*. Postepeno su se naslovi razmnožili i postali složeniji, tako da su uz *hatun* žene nosile i titule *efendi*, *kadınefendi*, *hanımefendi*.
Od 17./18. stoljeća ulazi u upotrebu riječ *hanım* (خانم‎) i potom *hanuma*, pa u 19. i 20. stoljeću potpuno zamjenjuje *hatun* kada bi se na turskom reklo gospođa. Danas na turskom riječ *hatun* podsjeća na staro sultansko doba, pa se upotrebljava u povijesnim tekstovima ili u ironičnom smislu.

Slične istovrijednice u drugim jezicima bi mogle biti:
* *[[lady]]* na engleskom, iz staro-engleskog *hlǣfdīġe*;
* *Frau* na njemačkom, iz staronjemačkog *frawjǭ*;
* *madame* na francuskom;
* *dama* ili *señora* na španjolskom;
* *dama* ili *senhora* na portugalskom;
* *signora* na talijanskom, ili *dama* što dolazi iz latinskog *domina*, doslovce gospodarica;
* *pani* na poljskom.

## Povezano
* Lista sultanija Osmanskog carstva
Aleksandrów Łódzki

**Aleksandrów Łódzki** je grad od 21,754 stanovnika u sredini Poljske u Lodzkom vojvodstvu.

## Geografija
Aleksandrów Łódzki se prostire duž južne obale rijeke Bzure, udaljen petnaestak km sjeverozapadno od centra Łódźa. 
Danas je stambeno-industrijsko predgrađe Łódźa sa kojim je spojen tramvajem, poznat širom Poljske po proizvodnji čarapa, tako da ima i muzej posvećen njima.

## Historija

Aleksandrów Łódzki je jedan d rijetkih gradova tadašnje Mazovije, koji je izgrađen od nule početkom 19. vijeka. To je bilo vrijeme kad se i Łódź razvio kao industrijski centar. 
Inicijator osnivanja tekstilne industrije bila je vlada, u to vrijeme relativno autonomne Kongresne Poljske.

Novo naselje uz predionicu tekstila niklo je 1816. na goloj ledini, po modernom Urbanističkom planu. Već 1820. naselje je brojilo preko 1000 stanovnika.

Brz industrijski razvoj okrunjen je dodjelom statusa grada - 22. marta 1822. 
Grad je dobio ime Aleksandrów po ruskom caru Aleksandru I. Od samog početka je dobio i dodatak, da se zna kom administrativno pripada, tako da je u startu bio *Aleksandrów Łęczycki*, nakon tog *Aleksandrów Fabryczny*  i na kraju *Aleksandrów Łódzki*.

Prosperitet Aleksandrówa trajao je do Novembarskog ustanka (1830-1831).
Nakon sloma ustanka desio se i kolaps tekstilne industrije. Nakon perioda kratkotrajnog oporavka 1835.-1845., usljedila je nova kriza, pa se stanovništvo raselilo tako da je Aleksandrów ponovno spao na selo, zbog tog su mu ruske vlasti 1869. oduzele status grada.

Aleksandrów se za Prvog svjetskog rata našao na prvoj liniji fronta, nakon teških borbi trupe njemačkog cara Wilhelma II zauzele su Aleksandrów krajem 1914. i uvele okupacionu upravu, koja je trajala do novembra 1918.

Prve godine u ponovno rođenoj Poljskoj bile su teške, zbog razaranja tokom rata. Nakon puno napora za obnovu industrije Aleksandrówu je 1924. vraćen status grada.

## Pobratimski gradovi

Aleksandrów Łódzki ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima:
*  Ossiach, Austrija
*  Krāslava, Latvija
*  Puget-Ville, Francuska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Aleksandrów Łódzki'' (službene stranice)
Mr. Queen

***Mr. Queen*** () je južnokorejska TV-serija produkcijske kuće tvN, originalno emitovana krajem 2020. i 2021.

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze
*
Opsada Kroje

**Opsada Kroje** može značiti:

## Opsade

Četiri napada vojske Osmanskog carstva na trvđavu Kroju u 15. stoljeću: 
* **[[Opsada Kroje (1450)|Prva opsada Kroje]]** (maj – novembar 1450). Napad vodi sultan Murad II i mladi princ Mehmed. Tvrđavu brani Lješka liga i vojvoda Skanderbeg. Pobjeda Lješke lige, osmanska vojska se povlači;
* **[[Opsada Kroje (1466–1467)|Druga opsada Kroje]]** (jun 1466 – april 1467). Napad vodi sultan Mehmed uz Balaban-pašu. Tvrđavu brani Lješka liga i vojvoda Skanderbeg uz pomoć Republike Venecije. Pobjeda Lješko-venecijanske koalicije;
** Napad sultana Mehmeda na Drač 1466. Bez uspjeha;
** sultan Mehmed osvaja Elbasan 1466. Grad postaje glavni centar osmanske vlasti u Albaniji;
* **[[Opsada Kroje (1467)|Treća opsada Kroje]]** (1467). Napad vodi sultan Mehmed uz Veli Mahmud-pašu. Tvrđavu brane građani i vojska vojvode Skanderbega. Pobjeda Skanderbegove vojske;
** Smrt Skanderbega u januaru 1468.;
* **[[Opsada Kroje (1478)|Četvrta opsada Kruje]]** (1478). Napad vodi sultan Mehmed uz Kodža Davud-pašu. Tvrđavu brani albanska vojska pod Lekom Dukađinom uz pomoć Republike Venecije. Osmanska pobjeda i proboj u trvđavu;
** Pad Drača 1501.

## Književnost
Opsada Kroje je jedan od glavnih događaja u albanskoj povijesti i nacionalnoj svijesti. U albanskoj književnosti postoje brojna djela o njoj:
* roman *[[Tvrđava (Kadare)|Tvrđava]]* (1970)
Zmijanjski vez

**Zmijanjski vez** je kulturna baština na području Zmijanja između Banja Luke, Ključa, Ribnika i Mrkonjić Grada, Republika Srpska, Bosna i Hercegovina. Ovaj tradicionalni vez se koristi za ukrašavanje ženske odjeće i domaćinstva, uključujući vjenčanice, marame, haljine i posteljine i jedan je od najspecifičnijih i najkarakterističnijih vezova sa prostora Bosne i Hercegovine.

Na 9. zasjedanju Međuvladine komisije za očuvanje nematerijalne baštine 6. novembra 2014. u Parizu, zahvaljujući svojim karakteristikama i specifičnostima, Zmijanjski vez je zajedno sa 18 novih dobara upisan na UNESCO-vu reprezentativnu listu nematerijalne svjetske baštine. To je upis prvog kulturnog dobra iz Bosne i Hercegovine na ovu listu. Time je Zmijanjski vez postao dio svjetskog kulturnog nasljeđa.  Nominaciju je pripremio odjel za nematerijalno kulturno nasljeđe Muzeja Republike Srpske.

## Historija
Predio između Banje Luke i Mrkonjić Grada pripadao je srednjovjekovnoj župi Zemljanik, u sastavu Donjih Krajeva. Župa Zemljanik se spominje u povelji bosanskog bana Prijezde II iz 1287. godine. Ova župa je tada predstavljala sjeverozapadni dio srednjovjekovne bosanske države.
Padom pod osmansku vlast 1528. na području Zemljanika nastaje nahija Zmijanje. Njeno ime prvi put se spominje u popisnim defterima 1541. Stanovništvo se od vajkada bavilo stočarstvom, prvenstveno ovčarstvom. Zmijanjci su uživali određenu autonomiju na osnovu martološke službe i imali su status filuridžija. Periferijom Zmijanja je prošao poznati putopisac Benedikt Kuripešić i zapisao da ovdje „stanuje mnogo martolosa i ovčara”.

## Karakteristike
Glavna karakteristika veza je ručni rad plavim nitima biljn0g porijekla i improvizovani geometrijski oblici nastali upotrebom krstića kao osnovnih elemenata. Bogatstvo i varijacije izvezenih dizajna određuju društveni status seoskih žena. Materijal na kojem je rađen vez doživlјavao je transformaciju, ali je vez i dalјe zadržavao autentične specifičnosti. Prvo se vezlo na konoplјinim i lanenim platnima, zatim na pamučnim, a danas se ovaj vez prezentuje i na savremenim industrijskim tkaninama. Bogatstvo šara i oblika, od krsta, jabuke i grane, cvjetova i drugih oblika predstavlјaju pravu riznicu izraza i značenja: sreća u porodici, dobro zdravlјe, zdravo potomstvo i slično. Djevojke sa Zmijanja ukrašavale su svoje nošnje što bogatijim vezom, kako bi pokazale da su spremne za udaju.

Motiv kola u obliku romba najčešće se uočava u Zmijanjskom vezu. Veliki je broj kombinacija kola sa sitnijim motivima. Vez sadrži snažnu simboliku koja se prenosi generacijama, te promoviše kreativnost, društvenu jednakost, poštovanje različitosti, kreativnosti i neverbalnu komunikaciju. On također ima i sentimentalnu i emocionalnu vrijednost, posebno za raseljeno stanovništvo koje koristi šarene, vezene haljine kao izraz nacionalnog i lokalnog identiteta i ponosa. Vez povezuje zajedno mnogo elemenata kulturne baštine, kao što su muzika, rituali, usmena tradicija, rukotvorine i simbolika.

## Literatura
* Vladislav Skarić - Župa Zemljanik i stara nahija Zmijanje, Glasnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu XLIX, sv. 1, Sarajevo, 1937, 37-53.

## Reference
Runjava trava

***Runjava trava*** (ljekoviti volujak, lat. *Anchusa officinalis*), dvogodišnja biljka ili trajnica iz porodice boražinovki. Raširena je po Europi, uključujući i Hrvatsku, gdje je poznata pod nizom imena, rumenilo, pačje gnijezdo, pijavica, trava runjava i druga.

Stabljika je uspravna, a naraste do 60 centimetara visine. Listovi su naizmjenični, cvjetovi su dvospolni, ljevkasti, ljubičastoplavi. Plod je kalavac.

Mladi listovi su jestivi, a starije biljke sadrže otrovne alkaloide. Kuhanjem korijena dobiva se smeđa do crvena boja za bojadisanje tekstila.


File:Anchusa officinalis2.jpg|*A. officinalis*
File:AnchusaOfficinalis.jpg|*A. officinalis*
File:Anchusa officinalis inflorescence - Kulna.jpg|Cvat
File:Anchusa officinalis sl11.jpg|*A. officinalis*

## Podvrste
* *[[Anchusa officinalis subsp. intacta]]* (Griseb.) Selvi & Bigazzi

## Izvori
Aleksandrów Kujawski

**Aleksandrów Kujawski** je grad od 12,058 stanovnika u sredini Poljske u Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu.

## Geografija
Aleksandrów Kujawski se prostire u dolini rijeke Visle, udaljen tridesetak km južno od centra Toruńa.

## Historija
Počeci naselja vezani su za izgradnju pogranične željezničke stanice u Kongresnoj Poljskoj, na pruzi Varšava-Bydgoszcz.

Stanica podignuta 1860. ubrzo je postala nukleus oko kojeg je niknuo granični prelaz sa carinom, telegrafom i poštom, naselje nazvano - *Przygraniczny*.

U toj željezničkoj stanici je u septembru 1879., održan susret dva cara - ruskog Aleksandra I. i njemačkog Wilhelma I, nakon tog je naselje nazvano *Aleksandrów Przygraniczny* (od 1919. *Aleksandrów Kujawski*).

Za vrijeme Poljsko-sovjetskog rata u Aleksandrówu je bio zarobljenički logor za 3,500 vojnika.

Likvidacija granice i to što se 1918. našao u ponovno rođenoj Poljskoj Republici, paradoksalno su utjecali na stagnaciju Aleksandrówa, unatoč činjenici da je 1919. dobio status grada, a od 1932. bio i administrativni centar *[[Povjat]]a Nieszawa* (od 1949. Aleksandrow).

Za Njemačke okupacije Poljske Aleksandrów je izgubio ulogu administrativnog centra. Židovsko je stanovništvo potpuno istrebljeno, sinagoga i groblje uništeni.

## Privreda
Današnji Aleksandrów je servisni centar poljoprivredne okolice, od industrije ima manje pogone koji proizvode građevinski materijal, mašine i prehrambene artikle.

U Poljskoj je poznat po sanatoriju sa termalnom vodom i po košaraštvu.

## Pobratimski gradovi

*  Valka, Latvija

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Aleksandrów Kujawski'' (službene stranice)
Vreća

**Vreća** (od indoevropskog: *uor*=otvor) ili **džak** (od mađarskog: *zsák*) je predmet od tkanine, kože, papira ili plastike za spremanje i transport vrlo različitih stvari.

## Karakteristike i historija

Vreća je jedan od najstarijih predmeta koji ljudi još od paleolita prave od kožei upotrebljavaju. Od antičkih vremena se tkaju od vune, kudelje, lana.

Krajem 17. vijeka Britanska istočnoindijska kompanija počela je uvoziti jutu sa Indijskog potkontinenta, pa su vreće od jute tkane u škotskom Dundeeju vremenom postale industrijski standard.

Nedavni razvoj u industriji plastike osigurao je polivinil klorid, polipropilen, polietilen i polistiren kao materijale za vreće.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Vreća''