Voyage à reculons en Angleterre et en Ecosse

***Nazad u Britaniju*** (fr. ***Voyage à reculons en Angleterre et en Ecosse***) je poluautobiografski roman francuskog pisca Julesa Vernea, napisan u jesen i zimu 1859–1860. i objavljen tek 1989. godine.

Roman prati putovanja dvojice Francuza, Jacquesa (koji predstavlja Vernea) i Jonathana (Verneovog prijatelja Aristidea Hignarda), na putovanju iz Pariza u Škotsku.

## Radnja
Jacques Lavaret, mladi Parižanin, želi posjetiti Škotsku. Oduševljen je kada mu njegov prijatelj, kompozitor Jonathan Savournon, objavi da može dobiti besplatno putovanje u Britaniju, s mjestom za prijatelja, na parobrodu koji prometuje između Saint-Nazairea i Liverpoola. Jacques, ispunjen entuzijazmom i anglofilijom, kreće na parobrod krajem jula 1859. godine, ali kada stigne u Nantes kako bi se sastao s Jonathanom, suočava se s lošim vijestima. Parobrod kasni nekoliko dana i neće pristati u Saint-Nazaireu, već u Bordeauxu, 500 kilometara južno od Pariza. Dva prijatelja provode kašnjenje razgledavajući Nantes i putujući drugim brodom odatle do Bordeauxa. Jacques i Jonathan preživljavaju avanture i nezgode putovanja, zabavljajući se ironijom putovanja "unazad", dalje od Britanije, kako bi stigli tamo.

Nakon posjete Jonathanovom prijatelju Edmondu R—, koji im pokazuje grad, Jacques i Jonathan se konačno ukrcavaju na parobrod za Liverpool. Jacques, koji ne govori engleski, ima poteškoća u komunikaciji sa zapovjednikom broda, škotskim kapetanom Speedyjem, ali nije sam; nijedan od Speedyjeva dva pilota, pokupljena u Bordeauxu, također ne govori taj jezik. Dvojezični Jonathan pomalo prevodi i pomaže Jacquesu da se riješi nekih grešaka u izgovoru kada pokušava začiniti svoj razgovor engleskim frazama. Dvadeset četiri dana nakon što su napustili Nantes, dvojica prijatelja stižu u Liverpool, gdje se dive nepoznatim engleskim običajima i zapanjeni su dubinom siromaštva i bijede na ulicama. Nakon susreta s trgovcem, gospodinom Joeom Kennedyjem, i njegovim gostom Sir Johnom Sinclairom, putuju željeznicom u Edinburgh.

Jacques i Jonathan istražuju grad, ispunjen uspomenama na Sir Waltera Scotta, čije romane Jacques obožava. Posjećuju mnoge znamenitosti, uključujući Scottov spomenik, Palaču Holyrood, Arthurovo sjedište (Jacquesovo prvo iskustvo pogleda s vrha planine) i plažu u Portobellu. Večeraju s porodicom gospodina B—, ujaka supruge Jonathanovog brata; Jacques je oduševljen kćerkom gospodina B—, gospođicom Amelijom, koja obećava da će im sastaviti plan puta za predstojeće razgledanje. Jacques i Jonathan sljedećeg dana posjećuju Calton Hill i Edinburški dvorac te ponovo večeraju s porodicom B—. Slijedeći upute gospođice Amelije, putuju parobrodom uz Firth of Forth, večeraju s katoličkim svećenikom u Oakleyu, Fife, i vozom nastavljaju do Glasgowa, za koji otkrivaju da je jednako prljav kao i Liverpool. Zatim njihova željeznička ruta nastavlja do Ballocha i Loch Lomonda, koje prelaze brodom, diveći se pogledu na Luss i Ben Lomond. Voze se kočijom od Loch Lomonda do Loch Katrinea, što ih je više nego ikad podsjetilo na Scottove romane. Prelazeći preko Loch Katrinea s drugim putnicima, uključujući gajdaša u tradicionalnoj škotskoj odjeći, stižu do najsjevernije tačke svog putovanja. Večeraju u Callanderu i vozom se odvoze do Stirlinga, gdje se dive škotskim uniformama i pibrošima prije nego što se vrate u Edinburgh. Tužni što napuštaju Škotsku, naručuju karte za London.

Po dolasku u London, prelaze Londonski most i penju se na vrh katedrale Svetog Pavla, diveći se njenoj šapućućoj galeriji; zatim vide Westminstersku palatu, Westminstersku opatiju, Whitehall i Trafalgar Square, te prolaze kroz West End. U Princezinom pozorištu u Oxford Streetu gledaju produkciju Shakespeareovog *[[Macbeth]]a*. Do sljedećeg jutra, Jacques je umoran od Londona, žaleći se da sada razgledavaju samo iz osjećaja dužnosti. Putuju niz Temzu i vide Greenwich, Londonski toranj i muzej Madame Tussauds. Nakon što su proveli sedmicu dana u Engleskoj i Škotskoj, parobrodom se vraćaju u Francusku. Njihova tura je bila užurbana, ali šarena i nezaboravna; sada su spremni za drugačije i mnogo opuštenije putovanje dok "putuju unatrag kroz svoja sjećanja" kako bi ponovo proživjeli svoje iskustvo Britanije.

## Teme

### Književni izvori
Verneovo iskustvo Škotske i njegovi spisi o njoj dolaze iz perspektive čitaoca: oni odražavaju da je on otkrio zemlju u knjigama prije nego što je i sam kročio tamo. Posebno, njegov pogled na Škotsku je pod jakim utjecajem djela romanopisca Sir Waltera Scotta i pjesnika Jamesa Macphersona. (Zaista, Verneovi romani često opisuju Škotsku jednostavno kao zemlju Scotta ili kao zemlju njegovog junaka Roba Roya.)

Još jedan izvor za Verneove škotske teme došao je od francuskog pisca Charlesa Nodiera, koji je svoja putovanja po Škotskoj 1821. godine iskoristio kao poticaj za dva djela koja je napisao te godine: *Promenades de Dieppe aux montagnes d’Écosse* i *Trilby ou le lutin d'Argail*. Verne citira i Nodiera i Scotta u prvom poglavlju romana *Nazad u Britaniju*, kao i nekoliko drugih pisaca koji su utjecali na njegovu koncepciju Britanije: Charlesa Dickensa u njegovim romanima *[[The Pickwick Papers|Zapisi Pickwicka]]* i *[[Nicholas Nickleby]]*; Louisa Énaulta, autora djela *Angleterre, Écosse, Irlande, voyage pittoresque* (1859); i Francisa Weya, autora djela *Les Anglais chez eux: esquisses de moeurs et de voyage* (1850–1). Drugi pisci spomenuti u knjizi uključuju François-Renéa de Chateaubrianda, dalekog rođaka samog Vernea; Victora Hugoa, čija je pjesma "Le 7 août 1829" iz djela *[[Les Rayons et les Ombres]]* citirana; i Jamesa Fenimorea Coopera, autora koji se često citira u Verneovim romanima.

### Slike

Kao što impliciraju brojne slike u romanu *Nazad u Britaniju*, poput suprotstavljanja Scotta i Jamesa Watta ili opisa modernih plinskih slavina u drevnim dvorcima, Verne je bio posebno zainteresiran za naglašavanje evokativne škotske kombinacije legendarne prošlosti i intrigantno moderne, naučno inovativne sadašnjosti. U Verneovim romanima, Škotska je prikazana kao zemlja utopijskih mogućnosti, kao što sugerira njegov izmišljeni podzemni grad New Aberfoyle u romanu *[[Les Indes noires|Crne Indije]]* ili snovi o idealnom škotskom otočnom naselju zamišljenom u romanu *[[Les Enfants du capitaine Grant|Djeca kapetana Granta]]*.

Ideja kretanja unatrag, kako se odražava i u francuskim i u engleskim objavljenim naslovima, središnji je motiv u romanu. Verne je nastavio istraživati ​​​​tu ideju kroz romane objavljene tokom njegovog života, zajednički poznate kao *[[Voyages Extraordinaires|Izvanredna putovanja]]*. U ovim romanima, napredak se često karakterizira ne samo kao kretanje naprijed u budućnost, već i kao ponovno posjećivanje i stjecanje boljeg razumijevanja prošlosti i sadašnjosti.

## Objava
Godine 1862., Verne je predao djelo *Nazad u Britaniju* izdavaču Pierre-Julesu Hetzelu. Hetzel ga je odbio, ali je prihvatio drugi Verneov rukopis koji je uključivao aktuelnije teme balonarstva i afričkih istraživanja; objavljen je 1863. pod nazivom *[[Pet sedmica u balonu]]*. Odbijeni rukopis *Nazad u Britaniju* na kraju je nabavila Bibliothèque de la Ville de Nantes.

*Nazad u Britaniju* je prvi put objavljen u izdanju koje je uredio Christian Robin, *Voyage à reculons en Angleterre et en Ecosse* (Pariz: Le Cherche Midi, 1989), uključujući tekst, faksimile dvije stranice rukopisa, kartu i 84 slike iz savremenih izvora. Engleski prijevod Janice Valls-Russell objavio je W & R Chambers Ltd 1992. godine.

## Bilješke

### Fusnote

### Reference

### Citati

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*