open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Argišti II

**Argišti II** je bio kralj Urartijskog carstva od 714. do 680. pne.. Naslijedio je svog oca, kralja Rusu I. Nakon niza neuspjeha pod očevom vladavinom, Urartu je pod Argištijem II poduzeo protivofanzivu na Asirce, koji su potisnuti duboko u svoju postojbinu, a Urartu je zauzeo niz gradova oko Jezera Urmija, kao što su Mušašir, Ušnu i Tepe, te teritoriju sve do Nimuda na Tigrisu. Ove su pobjede prisilile Asirce na mir. Tako je ostatak Argištijeve vladavine bio obilježen dugotrajnim mirom i prosperitetom, koji će se nastaviti i za vrijeme njegova dva nasljednika - sina Ruse II i unuka Sardurija III.

## Povezano
* Kralj Urartua
Rusa II

**Rusa II** je bio kralj drevne države Urartu cca. 685 - 645. pne. Poznat je po klinopisu kojim se slavi njegova izgradnja velikog kanala kojim se do grada Quarlini prenosila voda iz Ildarunija (rijeka Hrazdan).

## Povezano

* Kraljevi Urartua
Rusa IV

**Rusa IV** (? - 585. pne.) je bio kralj drevne države Urartu od 595. pne. do 585. pne.. Rusa IV je bio sin kralja Ruse III i nasljednik Sardurija IV. Ime mu se spominje na nizu pločica pronađenih kraj Karmir Blura (kraj Jerevana u današnjoj Jermeniji), zajedno s pločicama koje nose njegove natpise. O njegovoj vladavini se, međutim, ne zna gotovo ništa.

## Povezano
* Kraljevi Urartua

## Reference
* Գ. Ղափանցյան, Ուրարտուի պատմությունը, Jerevan, 1940, pp.&nbsp;143–152 (na armenskom)
* Пиотровский Б. Б., Ванское царство (Урарту), Moskva, 1959 (na ruskom)
* Арутюнян Н. В., Биайнили (Урарту), Akademija nauka Armenske SSR, Jerevan, 1970 (na ruskom).
* Арутюнян Н. В., Некоторые вопросы последнего периода истории Урарту // Древний Восток, Akademija nauka Armenske SSR, Jerevan, No. 2, 1976 (na ruskom)
* Дьяконов И. М., Последние годы Урартского государства по ассиро-вавилонским источникам // Вестник Древней Истории, No 2, 1951 (na ruskom)
Badem

**Badem** (*Prunus amygdalus*) je biljka iz porodice badema (*Amygdalaceae*). Biljka je drvenasta (dosegne visinu 4-9 m) s bijelo-ružičastim cvjetovima i koštuničavim plodovima. Potječe s Bliskog Istoka, gdje je kultiviran još u starom vijeku (3000-2000 g. pne.) i raširen po cijelom Sredozemlju. Postoje dvije osnovne podvrste: gorki badem (koristi se u alternativnoj medicini) i slatki badem (koristi se za prehranu, posebno kod izrade kolača).

## Opis
Drvo je visoko oko 4 metra. Listovi su dugi i šiljasti. Cvijetovi su ružičaste boje. Plod je dugoljasta koštica s jednom, rjedje dvije sjemenke, prevučene smedjom kožom koja u toploj vodi omekša i lako se skida s jezgre sastavljene od dviju uljastih, plosnatih i mesnatih supki. Bere se potkraj ljeta, kad sjeme potpuno dozre. 

## Koristi
Od bademovih cvijetova i ljuski se pravi čaj. Od badema se često pripravljaju sredstva protiv glista, te kupke za ruke i noge. Također se od badema pravi i bademovo mlijeko.

### Ljekovitost
Gorki badem sadrži cijanovodičnu kiselinu, vrlo jaki otrov, te se zabranjuje svaki pokušaj da se koristi oralnim putem. U vanjskoj upotrebi, pripremljen u obliku vrućih obloga i kupki, ublažuje bol, naročito migrenu, bolove bubrega i jetre, reumu i žgaravicu. 

Tijesto koje dobijamo od ovog voća služi kao dobar sapun za osobe s osjetljivom kožom i izvrstan prirodni dezodorans, daleko bolji i zdraviji od vještačkih sprejeva.

Od slatkog badema koriste se plod (ljuska i sjemenka), listovi i kora. Listovi i ljuske podstiču rad jetre i smiruju kašalj, a kora osim toga služi i kao sredstvo protiv crijevnih parazita, povišene tjelesne temperature, a pospješuje i izlučivanje mokraće. 

Slatki badem teže podnose osobe s osjetljivim želucem, ali drugi će u njemu naći pravi koncentrat energije.

Od ovog se voća proizvodi bademov sirup, te bademovo ulje. Ono se prodaje u ljekarnama, a to je blijedožuta tekućina, ugodna okusa, koja ublažuje lake upale probavnog sistema, dosta uspješno suzbija bronhitis i smetnje u mokraćnom sustavu, a posebno ga preporučuju djeci protiv glista, pripremljenog u uvarku od cvjetova bijelog sljeza i maka, s malo meda i jednim žumancetom. 

U vanjskoj primjeni, ulje od slatkih badema korisno je protiv svrbeža, opekotina, crvenog vjetra, te površinskih upala.
Orlando di Lasso

**Orlande de Lassus** (ili Orlandus Lassus, Orlando di Lasso, Roland de Lassus, or Roland Delattre (sh: Orlandi di Laso) (1532 (vjerovatno 1530) – 14. jun 1594) franko-flamanski kompozitor kasne renesansne muzike. Sa Palestrinom danas je smatran kao glavni predstavnik zrelog polifonog stila Franko-flamanske škole, I bio je najpoznatiji I najuticajniji muzičar u Evropi na kraju 16 vijeka.
Rođen je u Mons-u, današnja Belgija. Priče govore da je tri puta kidnapovan zbog svog lijepog glasa. Sa 12 godina odlazi u Italiju u Mantovu, Siciliju i kasnije Milano (od 1547 do 1549). Radio je kao pjevač I kompozitor u Napulju u ranim 1550-tim. Zatim je otišao u Rim gdje je radio za ondašnje vojvode. 1553 postao je maestro di cappella Basilike di San Giovanni in Laterano u Rimu, vrlo prestižan posao za čovjeka od 21 godine, ali ostao je samo godinu dana, zatim je taj posao uzeo Palestrina u 1555. Potom je putovao u Francusku I Englesku. 1556 pridružio se dvoru bavarskog vojvode Albrehta V, tu je I ostao čitavog života. Bio je zadovoljan u Minhenu I odlučio je da se naseli tu. 1558 se oženio, imao je dva sina koji su obojica postali kompozitori.
1560-tih postao je poznat I kompozitori su išli u Minhen da studiraju s njim. Andrea Gabrieli išao je tamo 1562, također Giovanni Gabrieli je studirao vjerovatno s njim 1570-tih. Mnogi kraljevi i pape su ga tražile, ali on nije htio napustiti Minhen. U kasnim 1570-tim I 1580-tih učinio je nekoliko posjeta Italiji. 1590-tih se razbolijeva. Umro je u Minhenu 14 juna 1594
Napisao je oko 2000 djela na latinskom, francuskom, italijanskom i njemačkom; 530 moteta, 175 madrigala, 150 francuskih šansona i 90 njemačkih pjesama.
Karanfil

***Dianthus caryophyllus*** (**karanfil**) je vrsta iz roda *[[Dianthus]]*. Vjerojatno je njegovo prirodno stanište Mediteranska regija, no to se ne može potvrditi zato što se ekstenzivno kultivira već dulje od 2000 godina.
Haik

**Haik** (; negdje transliteriran i kao ***Hajk*** ili ***Ajk***) je legendarni patrijarh i osnivač armenske nacije. Njegova životna priča je sadržana u ''Historiji'' pripisanoj Mojsiju Horenskom (5–7. vijek).

## Vanjske veze
* Armenian History; Tacentral.com
* The rulers and kings of the Haykazuni dynasty in Armenia
Baktrija

**Baktrija** (perz. بـلـخ: *Bâkhtriš*) ili **Baktrijana**, historijska regija koja se nalazila između planinskog masiva Hindukuša i rijeke Amu-Darje, većim dijelom u današnjem sjeveroistočnom Afganistanu, te Uzbekistanu i Tadžikistanu. Njena prijestolnica bio je grad Baktra (ili Balh).

Od sredine 6. vijeka pne. bila je pod Perzijskom Monarhijom odnosno pod kontrolom iranske dinastije Ahemenida, dok je dva vijeka kasnije osvaja Aleksandar Makedonski, poslije kojeg regijom vlada helenistička dinastija Seleukida. Smatra se kako je zoroastrizam rođen upravo u Baktriji.

Baktrija je dugo vremena prestavljala važno raskrižje između Orijenta i Zapadnog svijeta kako kopnene trgovine, tako i religije i umjetnosti. Nakon 7. vijeka se Islamizira i postaje dijelom novih muslimanskih monarhija.

Smatra se kako su današni Tadžici direktni potomci drevnih Baktrijaca.

## Reference

## Vanjske veze
* Baktrijsko zlato
* ''Bactriane du Nord'' - arheološka nalazišta 
* Baktrija, Livius.org
* Enciklopedija Britannica: Baktrija
Sarduri III

**Sarduri III** je bio kralj drevne države Urartu, a koji je vladao od cca. 639. pne. do 635. pne ili 625. pne. Pod njegovom je vladavinom Urartu oslabio, a Sarduri je, kao suvremenik velikog asirskog kralja Asurbanipala, morao priznati asirsku vlast, odnosno postati Asurbanipalov vazal.

## Povezano

* Kraljevi Urartua
Rusa III

**Rusa III** (629 - 601. pne.)  je bio kralj drevne države Urartu, sin Erimene, i najvjerojatnije brat prethodnog kralja Ruse II. O njegovoj vladavini se zna vrlo malo; ime mu se spominje na velikom silosu u Armaviru i brončanim štitovima u hramu boga Haldija u Rusahiniliju.

## Povezano
* Kraljevi Urartua

## Reference
Nomarh

**Nomarsi** su bili polu-feudalni vladari staroegipatskih provincija. Kao provincijski guverneri, svatko od njih je imao vlast nad jednom od 42 noma (egipatski: *sepat)* na kojih je zemlja bila podijeljena. I *noma* i *nomarh* su izrazi koji dolaze od grčke riječi *nomos*, što znači provincija ili oblast.

Podjela kraljevstva na nome se može dokumentirati još u periodu Starog kraljevstva (3. milenijum pne.) te se nastavila sve do rimskog perioda.

## Povezano
* Pagarh, bizantski čin koji odgovara nomarhu.

## Izvori


## Vanjske veze
* The Nomes (Provinces) of Ancient Egypt
Arbil

**Arbil** (također se piše **Erbil** ili **Irbil**; turski: **Erbīl**; kurdski: , *Hewlêr*, anglicizirano **Hawler**; , *Arbīl*;; sirijski: ܐܪܒܝܠ, *Arbel*) je grad za koji se vjeruju da predstavlja jedan od najduže kontinuirano nastanjenih na svijetu, odnosno treći najveći grad u Iraku iza Bagdada i Mosula. Grad se nalazi oko osamdeset kilometara istočmno od Mosula. Predstavlja glavni grad Kurdistanske autonomne regije i sjedište Kurdistanske regionalne vlade.

Urbani život u Arbilu se može datirati do 23. vijeka pne. Grad je nakon tog vremena bio pod upravom mnogih regionalnih sila kao što su Asirci, Perzijanci, Sasanidi, Arapi i Otomani. Gradski arheološki muzej sadrži samo pred-islamske artefakte. 

## Reference

## Vanjske veze

* Livius.org: Arbela
* The Kurdish Globe  - English-language news.
* GOVERNORATE - ERBIL
Kleomen iz Naukratisa

**Kleomen** (na grčkom, *Kλεoμενης*; ? - 322. pne.) je bio Grk rodom iz Naukratis u Drevni Egiptu koga je Aleksandar Veliki godine 331. pne. postavio za nomarha arabijske nome u Egiptu. Iako neki antički izvori navode da je Kleomen bio satrap Egipta, de iure je bio tek jedan od mnogo nomarha. Međutim, Kleomen je, dijelom i zbog toga što mu je u nadležnosti bila i izgradnja Aleksandrije, isposlovao da se porezi i nameti iz drugih noma naplaćuju preko njega, te je tako akumulirao veliko bogatstvo i uticaj. Antički izvori navode da je bio pohlepan i korumpiran, a to je čuo i sam Aleksandar, te je Kleomen morao dobru kraljevu volju kupovati obećanjem da će u Aleksandriji sagraditi spomenik Hefestionu. Kada je Aleksandar umro, vlast nad Egiptom je preuzeo Ptolemej koji je ispočetka Kleomena ostavio na položaju hiparha. Međutim, nešto kasnije ga je dao ubiti, sumnjajući da kuje zavjeru zajedno s Perdikom. Ptolemej je nakon toga došao posjed Kleomenove riznice u kojoj se nalazilo 8000 talanata zlata.

## Izvori
* Bevan, Edwyn R.; *[http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Africa/Egypt/_Texts/BEVHOP/home.html The House of Ptolemy]*, London, (1927), ch. 1, ch. 2 
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Cleomenes" , Boston, (1867)
Korag

**Korag** je ime drevnog makedonskog vojnika, poznatog kao sudrug Aleksandra Velikog. Za vrijeme pohoda na Aziju je Korag, iako teško naoružan i oklopljen, izgubio dvoboj s Dioksipom, atenskim olimpijskim pobjednikom u pankrationu, koji je tom prilikom bio nenaoružan.

Ime Korag je također nosio i makedonski vojskovođa koga je [sparta]nski kralj Agis III godine 331. pne. porazio za vrijeme kratkotrajne anti-makedonske pobune.
Aheront

**Aheront** može značiti:
* Aheront (mitologija), rijeka iz Grčke mitologije
* Aheront (bog), bog u Grčkoj mitologiji koji čuva rijeku Aheront
* Aheront (rijeka), rijeka u Grčkoj
Bitka kod Pandosije

**Bitka kod Pandosije** se godine 331. pne. odigrala između snaga grčkih polisa na čelu s Makedoncima i Epirotima, te južnih italskih planinskih plemena kao što su Samniti, Lukanci i Brutijci. Grčke snage koje je vodio epirski kralj Aleksandar Molosijski su poražene, a sam Aleksandar je poginuo.

Poraz Grka u sukobu s italskim plemenima je na duži rok označio završetak svih pokušaja da se Velika Grčka proširi na ostatak italijanskog poluostrva, odnosno da Epir i druga grčka kraljevstva pokušaju širiti svoju teritoriju prema zapadu. Pobjeda italskih plemena se najčešće tumači brdskim terenom za koji grčka taktika hoplitske falange nije bila adekvatna, odnosno italska primjena fleksibilnijeg borbenog poretka temeljenog na manipulama koje će kasnije preuzeti i koristiti Rimljani.

Lokacija bitke nije precizno identificirana, ali se pretpostavlja da se nalazi u brdskom području današnje provincije Cosenza.
Glikozidi

**Glikozidi** su složena organska jedinjenja sastavljena iz dvije komponente, šećera i aglikona.

Naširoko su rasprostranjenji u prirodi u različitim biljkama. Dosta se koriste u medicinske svrhe, posebno kardiotonični glikozidi koji imaju specifično djelovanje na srce.

Glikozidi nastaju kondenzacijom između hidroksilne grupe anomernog ugljika monosaharida ili fragmenta monosaharida bilo koje veličine i drugog jedinjenja koje može biti monosaharid ili aglikon. U aglikonsku komponentu spadaju aromatski i alifatski alkoholi, aromatski i alifatski amini, aromatski i alifatski tioli. U reakciji sa hidroksilnom grupom anomernog ugljika monosaharida sa hidroksilnom grupom alkohola formira se O-glikozidna veza, koja je suštinski acetalna veza, nastala u reakciji između hemiacetalne grupe (formirana iz aldehida i -OH grupe) i druge -OH grupe. U reakciji hemiacetalne grupe sa aminima nastaje N-glikozidna veza, a sa tiolima nastaje S-glikozidna veza. Na osnovu stvaranja glikozidne veze postoje O-glikozidi, N-glikozidi, S-glikozidi i C-glikozidi (nastali zamjenom kisikovog atoma iz O-glikozidne veze sa ugljikom).

## Izvori
* Robert K. Murray,Daryl K. Granner,Peter A. Mayes,Victor W. Rodwell, Harper’s Illustrated Biochemistry, Twenty-Sixth Edition, Copyright © 2003 by The McGraw-Hill Companies, Inc. All rights reserved.
* Marco Brito-Arias,Synthesis and Characterization of Glycosides, © 2007 Springer Science+Business Media, LLC, All rights reserved.
* DANIEL E. LEVY,CHO TANG, , TETRAHEDRON ORGANIC CHEMISTRY SERIES Volume 13, The Chemistry of C-Glycosides, Copyright © 1995 Elsevier Science Ltd, All rights reserved.
* Daniel E. Levy, Péter Fügedi, The Organic Chemistry of Sugars, Copyright © 2006 by Taylor & Francis Group LLC, All rights reserved.
Ćubaste čiope

**Ćubaste čiope** porodice **Hemiprocnidae** su ptice u bliskom srodstvu sa pravim čiopama. Porodica se astoji od jednog roda, *Hemiprocne*, i četiri vrste. Nastanjuju područje od Indije i jugoistočne Azije do Indonezije, Nove Gvineje i Solomonskih otoka.

Ćubaste čiope su malene do srednje veličine, od 15 do 30cm duge i 70-120 grama teške. Imaju duga krila, ali najveći dio te dužine čine primarna pera; ruke su im zapravo vrlo kratke. Vizualno se razlikuju od ostalih čiopa po perju, koje je mekše, a imaju i ćube ili slične ukrase na licu, i dug račvast. I mužjak i ženka grade gnijezdo od kore drveta i perja zalijepljenog na granu. Jedno sneseno jaje zalijepe za granu drveta. Boja jajeta varira od bijele do sive. Postoji malo informacija o trajanju inkubacije, ali se smatra da traje duže kod većih vrsta. Hrane se letećim insektima, uključujući i stjenice, bube i muhe. Nijedna vrsta nije ugrožena.

## Vrste

Postoje četiri vrste u jednom rodu, *Hemiprocna*:
* Sivoleđa ćubasta čiopa (*Hemiprocne longipennis*)
* Ćubasta čiopa (*Hemiprocne coronata*)
* Brkata ćubasta čiopa (*Hemiprocne mystacea*)
* Bradata ćubasta čiopa (*Hemiprocne comata*)
Giacomo Carissimi

**Giacomo Carissimi** (kršten 18. aprila 1605 u Marinu blizu Rima – 12. januar 1674, Rim), italijanski kompozitor, jedan od najcjenjenijih majstora ranog baroka, tačnije muzike Rimske škole.

Sa 20 godina postao je kapelmaister u Assisiu. 1628 ostvario je istu poziciju u crkvi svetog Apollinare koji je držao do svoje smrti. Međutim imao je ponuda u vrlo važnim ustanovama, kao da preuzme posao u Bazilici svetog Marka u Veneciji nakon Claudio Monteverdi –a. 1637 postao je svećenik. Izgleda da nikad nije putovao van Italije.

Razvio je oratorij, kao prvi kompozitor. Pisao je crkvenu muziku. Bio je važan kao učitelj, njegov uticaj se širio na Njemačku I Francusku; npr. Mnogo muzičkog stila Marc-Antoine Charpentier –a, pripadalo je zaslugom Carissimi-a
Planina Uilica

**Planina Uilica**, nalazi se u Zapadnoj Bosni, na području opštine Bosansko Grahovo.
Pruža se iznad putnog pravca Grahovo-Drvar, i predstavlja prirodnu granicu između Bosne i
Hrvatske, odnosno Bosanske Krajine i Like. Najvažnija naseljena mesta oko planine su sela
Peći, Resanovci, Tiškovac i Lička Kaldrma. Planinski venac Uilice obiluje raznovrsnim reljefom, od pašnjaka i zaravnjenih vrhova, do masivnih i oštrih stena i litica. Predstavlja bogato izvorište šumskog bogatstva, kako bjelogorične, tako i crnogorične šume. Bogata je raznovrsnom faunom, koja uključuje medvede, vukove, divlje svinje, srne i druge. Najveći vrh je u narodu poznat kao Plana, visok 1654 metra, sa koga se za vedrih dana može videti Jadransko more.
Rtanjski čaj

**Rtanjski čaj** (takođe i **planinski čubar** ili **vrijesak**) ili lat. *Satureja montana* je biljka iz porodice usnatica (Lamiaceae).

## Opis biljke
Višegodišnja je žbunasta biljka visoka 10-40 cm čiji su donji delovi stabla i grana odrveneli, poluuspravni ili uspravni. Listovi su kožasti i sjajni linearnolancelastog oblika, celog oboda pokriveni svetlucavim žlezdama. Cvetovi su dvousni sakupljeni u pazuhu listova, sa kruničnim listićima bele, ružičaste ili ljubičaste boje. Plod je jajasta i svetlomrka orašica sa žlezdanim tačkama.

## Hemijski sastav

Prikupljaju se cvetni vrhovi. Resursi ove biljke u prirodi su jako umanjeni.

Rtanjski čaj nije dovoljno hemijski proučena biljka i sastav jako varira u zavisnosti od porekla. Sadrži etarsko ulje (do 2%), tanin (do 7%) i dr. Upotrebljava se u vidu čaja i praha, koji se koristi kao začin za masna i teška jela.

## Upotreba
Koristi se u narodu za lečenje bolesti organa za disanje, varenje i mokraćnog sistema. Spolja se upotrebljava kod upala kože i sluzokože. Po nekim narodnim travarima ova biljka ima svojstva opšteg tonika koji jača organizam, ali to nije dokazano kliničkim ispitivanjima. Veoma se uspešno koristi u lečenju bronhitisa, astme, kašlja i upale disajnih organa kod dece, kao i u lečenju starih osoba.

## Literatura
* Gostuški,R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986. 
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998. 
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.
Tanin

**Tanini (polifenoli)** ili **štavne materije** su složena jedinjenja biljnog porekla koja imaju opor ukus. Mogu da ispunjavaju čitavu vakuolu biljne ćelije koja tada dobija naziv taninska vakuola. Nalaze se u stablima i listovima nekih biljaka, a sadrže ih i zeleni plodovi koji zbog toga imaju opor ukus. Sazrevanjem plodova količina tanina u njima se smanjuje. Osim u medicini, našli su primenu u industriji kože za štavljenje.
E181 je kod tanin kao aditiv u hrani.

Lekovitost tanina i njihova upotreba je višestruka:

* imaju baktericidno i fungicidno dejstvo; 
* deluju hemostatično jer sužavaju krvne sudove i stvaraju čep od zgrušane krvi; 
* ublažavaju i leče dizenteriju; 
* antidoti su trovanju različitim materijama i dr. 

## Literatura
* Kojić, M, Janjić Vaskrsija: Otrovne biljke, Naučna knjiga, Beograd, 1991. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004.
Teopomp

**Teopomop** bio je grčki historičar i retoričar, rođen na Hiosu oko 380. pne. Odrastao je u pro-spartanskoj aristokratskoj porodici, a u Atena|Ateni je kod Izokrata učio retoriku. Potom se orijentirao na pisanje historijskih djela, od kojih su najpoznatija grčka historija (*Helenika*) i višetomno djelo posvećeno Filipu II Makedonskom na čijem je dvoru bio. Od njih su se do danas očuvali samo fragmenti. Datum njegove smrti nije poznat.

## Vanjske veze
* Livius, Theopompus of Chios  by Jona Lendering

## Literatura
*
Domenico Scarlatti

**Giuseppe Domenico Scarlatti** (Napulj, 26. 10. 1685. – Madrid, 23. 7. 1757.) italijanski kompozitor koji je većinu života proveo u služni portugalskih i španjolskih kraljevskih obitelji, što je uticalo na njegovu reputaciju, jer te dve zemlje su izolovaniji dio Evrope, jer klasična muzika se razvijala sjeverno od tih predjela u trouglu Italija-Francuska-Njemačka. Napisao je 555 sonata za čembalo. Otac mu je bio Alessandro Scarlatti, koji ga je podučio muzici.

Postao je kompozitor i orguljaš u kraljevskoj kapeli u Napulju 1701. Potom ga je otac poslao u Veneciju. 1709 otišao je u Rim u službu poljske kraljice Marije Kazimire, tada je Scarlatti bio već poznati čembalista. Postoji priča o njegovom nadmetanju sa Georgom Friederichom Handelom u Rimu gdje je ocjenjen kao bolji na tom instrumentu od Handla, ali manje vješt od Handla za orguljama. 

U Rimu komponovao je nekoliko opera za privatan teatar kraljice Kazimire. Od 1715 do 1719 bio je maestro di cappella u Svetom Petru, kasnije je išao u London dirigovati svoje opere u kraljevskom teatru. U Lisabon je stigao 1719, odakle je otišao 1727 u Rim i godinu dana potom se oženio. 1727 preselio se u Sevilju gdje je ostao četiri godine stičući znanje flamenka. 1733 otišao je u Madrid kao muzički podučavalac princeze Marije Barbare. Kad je princeza postala kraljica Španjolske, Scarlatti je ostao tu 25 godina, tu je imao petoro djece. Po smrti supruge oženio se 1742 španjolkom. Scarlatti se družio sa kastratom Farinellijem.

## Vanjske veze

* Kompletnih 555 sonata za čembalo u MIDI formatu, download
* Drugi sajt sa MIDI fajlovima
Hama (riba)

**Hama** (lat. *Argyrosomus regius*) riba je iz porodice Sciaenidae ili sjenki. Kod nas se još naziva i krb. Nekada je bila rasprostranjena je po cijeloj našoj obali, naročito na ušćima rijeka (Cetina, Neretva) , a danas se nalazi pred istrebljenjem, vrlo je rijetka. Ovo je najveća riba iz porodice sjenki, može narasti i do 230 cm duljine i preko 100 kg težine (najveći zabilježen primjerak je imao 103 kg). Ima izduljeno tijelo, oblika kapljice, lagano spljošteno. Usta su velika, s više redova zubiju u ustima. U donjoj vilici su 2-3 reda, a u gornjoj u dva. Srebrnasto sive je boje, s brončanim odsjajem na stranama, unutrašnjost ustiju narančasto-žućkasta, peraje sivkaste. Živi na dubinama 15 – 300 m, u kasno proljeće se približava obali, te ulazi u delte gdje se pari. Period parenja traje od travnja do srpnja. Po završetku perioda parenja vraćaju se na otvoreno more. Ova vrsta migrira duž obale ovisno o temperaturi, tako da je se može naći sjevernije ljeti, a tijekom zime u južnijim dijelovima. Izraziti je grabežljivac, proganja ribe i plivajuće rakove i glavonošce koji su joj glavna hrana. Danas se u Francuskoj i Italiji naveliko uzgaja za prehranu, jer je vrlo ukusna za jelo.

## Zanimljivost
Hama je jedna od riba koja je iskoristila napredak tehnologije te raširila svoje područje prebivanja. Naime, prolaskom kroz Sueski kanal hama se udomaćila i u Crvenom moru.

## Rasprostranjenost
Hama živi na istočnom dijelu Atlantika od Gibraltara do Konga, te po cijelom Mediteranu i Crnom moru. Danas živi i u Crvenom moru.

## Izvori

## Linkovi
Kidinu

**Kidinu** (ili **Kidunu**) [kidínu/kidúnu] je bio kaldejski astronom (Babilon, cca. 400. pne. Babilon - 14. august 330. pne. 

Strabon i Plinije Stariji su ga nazvali **Kidenas** ili **Cidenas**. Kidinu je bil Eudoksov suvremenik i suvremenik njegovog učenika Kalipa. Bil je predstojnik astronomske škole u babilonskom gradu Sipar (Sippar), (današnji Abu Habbah, jugozapadno od Bagdada) u Akadu (Akkadu). 

Živio je oko godine 379. pne. Za tropsku godinu je upotrebljavao 365d 6h. Za dužinu sinodskoga mjeseca je vjerojatno u mladim danima naveo 29,530614...d =
29d 12h 44m 5,0s s greškom manjom od 1s. Grešku je smanjio ispod 0,5s
na podnošljivih 23/50s Hiparh oko godine 139. pne. po Strabonu najvjerojatnije u blizini Kidinujevega grada u Babilonu. Klasična vriejdnost 29d 31:50:8:20 (šezedesetine) = 29d + 12 h + 793/1080h = 29,53059414...d se također pripisuje Kidinuju. 

Vjerojatno je Kidinu izradio tada složene postupke i jednadžebe za računjanje neregularnih gibanja Mjeseca i drugih planeta, a posebno Sunca, čija je kutna brzina najmanja u afelu, kada je Zemlja najudaljenija od njega. 

Kidinu je iz Naburimanijevega sistema A izradio još potpuniji sistem B. To so bile skupine efemerida ili tabliuca, koje pokazivale položaje Mjeseca, Sunca i planeta u svakom tenutku. Temeljile so na vjekovnim opažanjima i bile su neobjavljene. U njima su bile navedene narastajuće i padajuće vrijednosti položaja planeta, koje se nazivaju*cikcakaste funkcije*.

Pronađena klinopisna tablica u obliku dnevnika iz Babilona (Babilonska kronika 8: Aleksandrova kronika; BM 36304) spominje kako »souki-di-nu-ja ubili s mačem« na petnaesti dan, vjerojatno petog mjeseca iste godine kada je Aleksandar Veliki zauzeo Babilon, a, što bi trebao biti 14. august 330. pne.. Nije posve sigurno da li tablica govori o astronomu Kidinuju.

Po njemu je imenovan krater Kidinu (*Kidinnu*) na Mjesecu.
Dunja

**Dunja** (*Cydonia oblonga*) je jedina vrsta roda Cydonia (Maloideae, Rosaceae). Njeno botaničko ime potiče od grčkog grada Kydonia (danas Hanija) na sjeverozapadu ostrva Krita. U Jermeniji i Iranu dunja se može naći u prirodi.

## Opis

Stablo dunje je 4 do 6 m visoko drvo koje se može naći u Aziji i Evropi. Cvjeta u maju i junu i ima bijele do ružičaste cvjetove. Latice cvjetova su duge između 2 i 5&nbsp;cm. Pošto se u toplijim predjelima bolje osjeća, kultiviše se najčešće u vinogradarskom okruženju.

Plod dunje je sličan plodu jabuke ili kruške (odakle i potiču dvije sorte dunje; jabukolika i kruškolika). Od dunja je moguća priprema kompota, želea, kao i sokova.

Dunje se često sade u podnožjima drveta kruške i drugih visokih voćnih stabala i rađaju nakon 4 do 8 godina. Razmnožavanje putem pelcera i ukrštanjem uspijeva samo ponekad.

Plod dunje sadrži veoma puno vitamina C, zatim kalijum, natrijum, cink, gvožđe, bakar, mangan, pektin i druge organske i neorganske kiseline. Sjeme dunje sadrži različite sluzi, ulja kao i otrovni cijanid glikozid (Cyanid-Glykosid).

## Simbolika
Dunja važi kao simbol ljubavi, sreće, plodnosti, pameti, ljepote, postojanosti i neprolaznosti.

U antičkim legendama, dunjom su bogovi određivali sudbine. Ona je bila plod Afrodite i Geje. Paris ju je, po obećanju lijepe Helene, predala Afroditi kao najljepšoj od svih boginja.

## Sastav i upotreba
Ima oko 20% sluzi, pektina, oko 8% raznih šećera, oko 1% jabučne kiseline, 15% masnog ulja, amigdalina (0,5%) emulzina, protida i tanina.

Upotrebljava se kao sluzavo sredstvo za izradu emulzija i mikstura protiv kašlja, kao voda za obloge, protiv opekotina, za kozmetiku i u industriji. Danas se bez razloga upotrebljava mnogo manje nego ranije. Grci i Rimljani su dunju mnogo cijenili kao blago sretstvo protiv proliva (tanin i sluz). Prisutna cijanovodonična kiselina u sjemenu čini da lokalno anestezira. Ako se za izradu sluzi upotrebi zdrobljeno sjeme, u njemu može biti toliko ove kiseline, da se mogu pojaviti i slučajevi trovanja. Zato sluz treba praviti od cijelog sjemena, ako se ne želi istovremeno dejstvo sluzi i cijanovodonične kiseline.

U industrijskim zemljama dunjino sjeme se sve više upotrebljava.

## Reference
Arbun

**Arbun** (*Pagellus erythrinus*) naziva se još **arbul**, **arbor**, **ribun**, **rumenac**, **višćica**, **fag** . Ružičastocrvene je boje, a kada je ulovljen vide mu se plavkaste točkice po tijelu. Sličan je malom pagru, oblikom tijela i bojom. Nastanjuje cijeli Jadran, a najdraža su mu ljušturasta dna i brakovi. Žive na dubini od 10 do 200 metara, a u zimskim mjesecima dublje od 30 metara. Žive u plovama i spadaju u skupinu bentoskih životinja, dok su im jajašca pelagijalna. Može narasti i preko 3 kg težine. Mrijesti se u prolijeće, sva mlađ su mužjaci koji nakon treće godine života pri veličini od otprilike 17 cm mijenjaju spol u ženku.
 
Hrani se i noću i danju, najviše račićima i crvićima, ali i drugom hranom. Ima vrlo ukusno meso i vrlo je cijenjen.

## Izvori

## Vanjske veze
Atlantski mekousnik

**Atlantski mekousnik** (*Melanostigma atlanticum*) novopridošla je vrsta ribe u Jadranskom moru, pronađen je prvi put 2002. godine. Izduženog je tijela, gotovo proziran, tijelo je prekriveno golom labavom kožom oko koje se nalazi želatinozno tkivo. Gornji dio tijela je ružičasto siv, a prema repu postaje sve tamnija, skoro do crne. Trbuh, usna šupljina i škrge su crni. Gornja peraja je spojena sa repom, te nema trbušnih peraja. Najveća zabilježena duljina ove ribe je 15 cm. Živi na većim dubinama, obično na dubini 400–1000 m, hrani se veslonošcima (kopepodima), ljuskarima (ostrakodima) i eufazidima.

## Rasprostranjenost
Prirodno stanište ove ribe je oko zapadne obale Škotske,na obalama sjevernozapadne Afrike, te u sjevernom Atlantiku. Može se naći i u Mediteranu (Italija - Genovski zaljev, Španjolska-Matallanas).

## Izvori
Samuel Taylor Coleridge

**Samuel Taylor Coleridge** (Ottery St. Mary, 21.10. 1772. - London, 25.7. 1834.), engleski književnik.

## Biografija

Pohađao je školu u Cambridgeu, koju napušta i bježi u vojsku, iz koje ga roditelji ubrzo iskupljuju. Nastavio je školovanja, te upozanje Roberta Southeya i s njim planira osnivanje utopističke zajednice u Americi (Pantisocratic community). Pod uticajem je ideja Francuske revolucije i sve se više zanima za politiku i filozofiju, a poslije i za teologiju (ali je konačno, iako je počeo kao jakobinski revolucionar, završio kao konzervativac).

U skladu s planom svoga utopijskog društva, ženi se Sarom Fricker, a Southney s njegovom sestrom, što je dobrim dijelom poslije unesrećilo Coleridgeov život. Lošeg zdravlja, razdiran između vlastitoga stvaralačkog nagona, obiteljskog života i nesigurnih suvremenih prilika, stalno se sukobljavao sa sobom i s okolinom. S mukom se izdržavao, surađujući s novinama, oviseći često posve o pomoći prijatelja. Sprijateljuje se s Wordsworthom, godine 1798. odlazi u Njemačku na nekoliko mjeseci kako bi naučio jezik. Godine 1804. putuje zbog astme na Maltu, gdje se zapošljava kao tajnik guvernera A. Balla, a zatim je u Rimu, gdje je upoznao L. Tiecka i A. Humboldta. Vraća se u Englesku 1806. godine, a njegovo imovno i zdravstveno stanje sve više se pogoršava: prekida dugogodišnje prijateljstvo s Wordsworthom, sve više uživa opijum, no njegov uticaj na mlade sve više raste (Byron, Keats). Podlegao je bolesti, koja ga je cijelog života mučila, i opijumu, ne doživjevši veliku pobjedu svojih ideja, do koje su ubrzo doveli engleski romantičari.

Bio je svestran i neprestano u letu za idejama, a djelovao je kao pjesnik, predavač, propovjedni, novinar, prevoditelj Schillerova "Wallensteina", teolog, kritičar i esejist, davši svemu - sputavan neprilikam i ometan bolešću - mnogo manje nego što je nosio u sebi. Najbolji je i najpoznatiji kao pjesnik triju izvrsnih pjesama: ***"Pjesma o starom mornaru", "Christabel" i "Kubla Khan".*** Po nekima on je najbolji književni kritičar što ga je Engleska ikada imala, čovjek koji je vratio dostojanstvo i dao težinu kritici, okrenuvši se pitanjima njene biti, metode i smisla. Izvršio je golem uticaj na moderne kritičarske škole angloameričke književnosti. Njegova cjelokupna duhovna akcija težila je utopističkoj sintezi znanosti, umjetnosti, religije i politike.

## Djela
* "Robespierreov pad" (zajedno s Southeyem)
* "Lirske balade" (zajedno s Wordsworthom)
* "Sibilsko lišće"
* "Biographia Literaria"
* "Ispovijesti ispitivačkog duha"
* "Kritika o Shakespereau"
Afrički kostorog

**Afrički kostorog** (lat. *Stephanolepis diaspros*) ili kožasti kostorog je nova vrsta ribe koja je zamijećena u Jadranskom moru, prvi nalaz ove ribe je bio 23. kolovoza 2002. godine u južnom Jadranu. Boja mu nije strogo određena, može biti sivo-smeđ, sivo-ljubičast ili sivo-zelenkast sa smeđim mrljama i linijama, a repna peraja ima dvije tamne pruge. Tijelo je visoko i spljošteno, repna peraja je zaobljena, a nema trbušnih peraja. Poviše glave mu strši početak leđne peraje, vrlo izražen u odnosu na tijelo. Okus mu nije cijenjen, neki navodi govore da je čak i otrovan. Zbog atraktivnog izgleda najčešće ga se preparira ili drži u akvariju. Hrani se beskralježnjacima koje pronađe na stijanama i hridima. Najveći zabilježen primjerak je imao 25 cm. Živi uz obalu ili u blizini hridi gdje može pronaći hranu, na dubinama od 20–50 m.

## Rasprostranjenost
Afrički kostorog je riba Indijskog oceana, Perzijskog zaljeva i Crvenog mora , gdje mu je osnovno stanište. Prolaskom kroz Sueski kanal, nastanio se i u Mediteranu.

## Reference

## Linkovi
Clément Janequin

**Clément Janequin** (sh: Klement Žanken), (1485 Châtellerault, blizu Poitiers – 1558 Pariz) francuski kompozitor renesanse. Bio je jedan od najpoznatijih kompozitora popularne šansone čitave renesanse. Nikad nije imao poziciju u katedrali ili aristokratskom dvoru, umjesto toga imao je seriju minornih zaposlenja, često sa važnim zaštitnicima. Bio je svećenik, I stalno se žalio kako nema novca.
Afrička poletuša

**Afrička poletuša** (lat. *Parexocoetus mento*) jedna je od novijih vrsta riba u Jadranskom moru, prvi put je viđena 1986. godine. Spada u skupinu poletuša, pa joj odatle i nazivi *lastavica*, *letač*, koje je dobila od ribara, kao i druge poletuše. Tijelo joj je izduženo, spljošteno i zaobljeno trbušno, lagano, s velikim zračnim mjehurom u trbuhu i velikim prsnim perajama, koja im služe kao krila pri jedrenju zrakom. Let, odnosno jedrenje, koriste kao sredstvo bijega pred grabežiljivcima.

Leđa su im zelenkasto plave boje, a trbuh srebrenkast. Najveća zabilježena dužina ove vrste iznosi 11&nbsp;cm. Živi na otvorenom moru, ne predaleko od obale. Način ishrane ove ribe nije poznat, pretpostavlja se da se hrani planktonom.

## Rasprostranjenost
Afrička poletuša živi na velikom području od istočne Afrike, pa sve do Japana, Maršalovih Otoka i Indonezije, kao i oko obala Australije. Živi i u Crvenom moru odakle je kroz Sueski kanal prešla u Mediteran. Tim prelaskom je došla i u Jadran.

## Reference

## Vanjske veze
Apoksiomen

**Apoksiomen** (grč. ******, apoxyómenos: "onaj koji se struže") jedna je od konvencionalnih poza u kojoj su antički Grci prikazivali atlete. Nakon treninga, sportaši su prašinu i znoj s (nauljenog) tijela skidali malim srpolikim instrumentom koji su Grci zvali ksistra (), a Rimljani strigil; kipovi apoksiomena hvataju mladiće u takvim trenucima. Najpoznatijeg antičkog apoksiomena oblikovao je u bronci Lisip iz Sikiona, dvorski kipar Aleksandra Velikog, oko 330. pne. Original je izgubljen. Sačuvana je antička mramorna kopija, danas u rimskom Museo Pio-Clementino, otkrivena 1849. u Trasteveru.

Za hrvatsku kulturu motiv apoksiomena osobito je zanimljiv zbog nedavno kod Lošinja otkrivenog, odlično sačuvanog i umjetnički iznimnog antičkog kipa, Hrvatskog Apoksiomena.
Fondi

**Fondi** (latinski: *Fundi*) je grad i općina od 39.736 stanovnika u Latinskoj provinciji u Laciju na jugozapadu Italije.

## Geografija
Fondi leži na trasi rimskog puta Via Appia, podno masiva Auruncija, sjeveroistočno od Fondijskog jezera. Udaljen je 90 km jugoistočno od Rima.

## Historija

Fondi je izrastao iz naselja drevnog italskog naroda Volščana koje je 188. dobilo rimsko državljanstvo. Grad je postao dio Papinske Države još u 5. vijeku, iako je to bilo poprilično formalno jer su se tokom kasnog srednjeg vijeka oko kontrole nad njim pape sporile i sukobljavale s Napuljskim Kraljevstvom, a takvo stanje vladalo je sve do 17. vijeka. Fondi je 1378. bio pozornica konklave na kojoj je izabran antipapa Klement VII, što je kasnije dovelo do Velike zapadne šizme koja je trajala od 1378. do 1417. godine.

Mnoge su značajne građevine Fondija oštećene su tokom Drugog svjetskog rata, uključujući zamak (13–15. vijek), Palazzo Principe (1466–1477), srednjevjekovnu crkvu San Pietro i kasnogotičku crkvu San Domenico u kojoj se nalazi ćelija u kojoj je živio Toma Akvinski. Iz vremena Antičkog Rima Fondi ima ostatke rimskog hrama ispod crkve San Pietro, te ostatke kiklopskih bedema, koji su jednim djelom poligonalno ozidani krajem 3. ili početkom 2. vijeka pne., a jednim djelom od grubo isklesanog kamena tokom 1. vijeka pne.

## Privreda
Fondi je centar poljoprivrednog kraja poznatog po uzgoju agruma, koji ujedno predstavlja najsjeverniji kraj gdje takve kulture uspjevaju.

## Gradovi pobratimi
*  Dachau, Njemačka

## Reference

## Vanjske veze

* ''Comune di Fondi''
Vitruvije Vak

**Marko Vitruvije Vak**, (, ? – 330. pne.) bio je ugledni građanin drevnog latinskog grada Fondija, koji je godine 330. pne. vodio pobunu Fondana i Priveratana protiv rimke vlasti.

Prije same pobune je Vitruije Vak uživao ugled i u samom Rimu, gdje je imao kuću na Palatinu. Kada se pobunio, protiv njega je poslan konzul L. Plautius Venno koji je lako ugušio pobunu. Kada je osvojen pobunjeni Privernum, Vak je zarobljen i pogubljen nakon konzulovog trijumfa. Imovina mu je konfiscirana, kuća na Palatinu uništena, a područje na kome se nalazila se sada zove Vacci Praia.

## Reference
Perzijska vrata

**Perzijska vrata** su drevni naziv za prijevoj južno od planine Dena u gorju Zagros, danas poznat kao **Tang-e Mejran**. On povezuje gradove Jasudž na zapadu i Sede na istoku, odnosno iranske pokrajine Kuhgiluje i Bojer-Ahmad i Fars.

Prijevoj je krajem 331. pne. i početkom 330. pne. bio poprištem žestokih borbi poznatih kao bitka kod Perzijskih vrata u kojima je mali kontingent perzijskih snaga pod Ariobarzanom izginuo od posljednjeg čovjeka nastojeći spriječiti Aleksandra Makedonskog da prodre u središte perzijske države odnosno Perzepolis.

## Veze
* Bitka kod Perzijskih vrata
* Ariobarzan
* Aleksandar Makedonski

## Literatura
* Henry Speck, "Alexander at the Persian Gates. A Study in Historiography and Topography" in: *American Journal of Ancient History* n.s. 1.1 (2002) 15-234.
* Jona Lendering: ''Persian Gate'' , Livius.org
* A. Sh. Shahbazi: ''Ariobarzanes'', Encyclopædia Iranica
Harpal

**Harpal** (grč. Άρπαλος, lat. Harpalus; ? - 323. pne.), sin Mahatin, bio je makedonski plemić i jedan od drugova Aleksandra Velikog. S budućim kraljem se sprijateljio u djetinjstvu, ali je zbog šepavosti bio spriječen da aktivno sudjeluje u njegovom pohodu na Perzijsko Carstvo. Umjesto toga mu je Aleksandar dao zadatak da upravlja financijama njegove vojske. Nakon bitke kod Isa, Harpal je pobjegao u Grčku, vjerojatno zbog optužbi za pronevjeru. Međutim, Aleksandar mu je oprostio i ponovno ga postavio za svog rizničara. Antički izvori navode da je Harpal zloupotrijebio povjerenje i kao satrap Babilona raskošno živio smatrajući kako se Aleksandar neće vratiti sa svog pohoda na Indiju.

Kada se Aleksandar vratio, Harpal je godine 324. pne. s 500 talanata zlata i 6000 najamnika pobjegao u Atenu i tamo zatražio azil. Aleksandar ispočetka u to nije htio vjerovati, ali je njegov regent Antipater od Atenjana tražio izručenje. Harpal je to pokušao spriječiti mitom, zbog čega su kasnije optuženi mnogi uglednici, uključujući Demostena. Shvativši da će ga Atenjani izručiti, Harpal je pobjegao na Kretu gdje ga je mučki ubio Fibronom, komandant njegovih najamnika.
Kičica

**Kičica** (crveni kantarion, grozničavče) je naziv roda skrivenosemenica iz familije lincura (Gentianaceae).

## Opis
Jednogodišnja ili dvogodišnja zeljasta biljka sa ružičastim cvetovima sakupljenim na vrhu stabljike u štitaste cvasti (u ranijem stručnom nazivu biljke figuriše opis - lat. umbellatus = štitast). Iz prirode se sakupljaju, a zatim koriste upravo ti vršni delovi u vreme cvetanja.

Kičica je biljka širokog lekovitog spektra delovanja (lat. centum = stotina; aureum = zlatnik). Najpoznatije njeno dejstvo je kao amaro aromatik (gorka droga) da stimuliše apetit, lučenje želudačnih i crevnih sokova. Sličnog je, mada slabijeg dejstva kao lincura. Zajedno sa pelenom koristi se za sniženje nivoa šećera u krvi kod starijih osoba, zatim kod malokrvnosti, žutice, krvarenja pri jakim upalama ispiranjem. Pored čaja, ova biljka se može koristiti i u vidu tinkture i lekovitog vina.
Pelen

**Pelen** (*Artemisia absinthium*) je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice glavočika (Asteraceae). Alternativni nazivi za biljku su *beli pelin*, *obični pelin*, *pelin*, *vermut*. Dostiže visinu do jednog metra. Stabljika je uspravna, listovi perasti, celi obrasli dlakom, a cvetovi su žute ili zelenožute boje, grupisani u cvasti. Pelen raste na sunčanim mestima. Sadrži gorke materije i etarsko ulje. U većim količinama je otrovan.

Najviše se korisisti list i nadzemni deo pelena. List se suši na promaji i čuva na suvom. U medicini se najčešće koristi kao čaj za poboljšavanje apetita i bolje varenje. Utiče na žuč i na manje lučenje kiseline u želucu.

## Galerija slika

Artemisia absinthium Bylica piołun 2020-07-22 03.jpg
Artemisia absinthium Bylica piołun 2021-05-14 01.jpg
178 Artemisia absinthium L.jpg
Artemisia absinthium. Absintiu, axenxu.jpg
Mitren

**Mitren** (na grčkom Mιθρένης or Mιθρίνης; 4. vijek pne.) bio je komandant perzijskog garnizona u citadeli Sarda. Nakon perzijskog poraza u bitci kod Granika (334. pne.) Mitren se bez otpora i dobrovoljno predao Aleksandru Velikom i tako stekao njegovu naklonost. Nakon bitke kod Gaugamele (331. pne.) Aleksandar ga je imenovao satrapom Armenije.

## Izvori
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Mithrenes" , Boston, (1867)
Bes (satrap)

**Bes** je bio istaknuti perzijski plemić i satrap Baktrije, te kasnije samoproglašeni veliki kralj Ahemenidskog Carstva. Prema antičkim izvorima, Bes je ubio perzijskog vladara i rođaka Darija III. nakon što je njegovu vojsku porazio Aleksandar Makedonski.

## Život
U bitci kod Gaugamele, gdje je Aleksandar porazio Darija III., Bes je zapovijedao lijevim krilom perzijske vojske u koji su uglavnom činile trupe iz njegove satrapije Baktrije, regrutirane neposredno prije bitke kod Isa. Manevar Darija III. je propao pa su perzijske trupe poražene nakon nekoliko sati. Bes i Darije III. preživjeli su borbu i zajedno sa ostatkom vojske su se povukli pred Aleksandrom i proveli zimu u Ekbatani. Sljedeće godine Darije III. se pokušao povući na istok u Baktriju, no Bes i još neki satrapi urotili su se protiv njega, smjenili ga sa perzijskog trona i neuspješno ga pokušali izručiti Makedoncima, koji su okrutno smaknuli izdajnike.

## Samoproglašenje kraljem
Navodno su urotnici prilikom bijega smrtno ranili Darija III. i ostavili ga da ga pronađe makedonska vojska. Babilonski zapisi poznati kao *BCHP1* spominju kako se događaj odigrao u srpnju 330. pne., u okolici modernog Ahuana.

Bes se nakon toga proglasio velikim kraljem Perzijskog Carstva, te se okrunio pod imenom *Artakserkso* (V.). Njegovo samoproglašenje čini se logičnim budući kako je Bes kao satrap Baktrije (poznat kao *mathišta*) bio u rodnom srodstvu sa perzijskom kraljevskom obitelji. Ipak, s obzirom da je većina Ahemenidskog Carstva tada bila osvojena ili rascijepana, povjesničari ga uglavnom ne smatraju službenim perzijskim vladarom.

Bes se vratio u Baktriju i pokušao organizirati otpor u istočnim satrapijama carstva, što je nagnalo Aleksandra da 329. pne. pokrene svoje trupe na istok. Zbog bojazni od nadolazeće makedonske vojske, Besovi poslušnici uhitili su ga i izručili Aleksandru Makedonskom.

## Smrt
Aleksandar je naredio da se Besu odsijeku nos i uši, što je bio perzijski običaj kažnjavanja vođa pobuna; primjerice Behistunski natpisi spominju kako je Darije Veliki na isti način kaznio pobunjenog Fraorta.

Antički izvori koji spominju Besovu smrt su kontradiktorni. Primjerice, Kvint Kurcije Ruf spominje kako je razapet na mjestu gdje je ubijen Darije III., Arijan tvrdi kako je bio mučen a potom pogubljen u Ekbatani, dok Plutarh navodi kako je pogubljen u Baktriji nakon makedonskog suđenja.

## Poveznice
* Ahemenidska Perzijska Monarhija
* Baktrija
* Darije III.
* Aleksandar Makedonski

## Reference

## Vanjske veze
* Babilonski zapisi ''BCHP 1'' (Livius.org) 
* Bes ili Artakserkso V. (Livius.org) 
* Bes (enciklopedija Britannica)
Babica babaroga

Babica babaroga (**Parablennius tentacularis**), ili rogata slingura - rogata babica je pripadnik familije babica - (lat. *Blenniidae*). Dobila je ime po velikim kožnim ticalima, koja su veća i izraženija nego kod drugih vrsta babica. Sivo crvene je boje, s mnogo mrlja i pruga po tijelu. Živi u plićim dijelovima, iako je se može naći i dublje (do 30 m). Stanište joj je većinom pješčano sa stijenama i malo vegetacije, gdje je se može pronaći skrivenu u rupama. najveća zabilježena veličina iznosi 15 cm. Kod ove vrste babica mužjak čuva jajašca, koje je više ženki izleglo u proljetnom periodu.

## Rasprostranjenost
Može se naći u istočnom Atlantiku, oko obala Portugala, Španjolske i Maroka, pa južno sve do Gvineje, kao i oko Kanarskih otoka. Također i širom Mediterana, osim obala Sirije, Libanona, Izraela i Egipta.

## Izvori

## Linkovi
Babica balavica

Babica balavica (**Parablennius sanguinolentus**) ili balava slingura je jedna od većih Jadranskih babica. Pripada obitelji slingurki (Blenniidae). Može narasti i do 20 cm duljine ). Ova vrsta je vegetarijanska, najčešće se hrani algama, iako će u nedostatku biljne hrane posegnuti i za crvićima ili školjkama. Živi uz obalu, u plitkom moru, na dubinama od 0,5 - 3 metra. Živi na kamenitom dnu, na stijenama obraslima algama, koje su pune sunčev svjetlosti. Zimi odlazi u dublje more (koje je i toplije), gdje miruje dobro skrivena.

Tijelo balavice je izduženo i bočno spljošteno. Glava je velika u odnosu na tijelo. Ima mala usta, s vrlo snažnim čeljustima i mnoštvom oštrih zuba. Iznad svakog oka ima po jednu malu kožnu izraslinu. Na tijelu nema ljusaka,ono je golo i prekriveno slojem sluzi. Prsne peraje su posebo razvijene, s njima ova babica klizi po dnu. Boje mogu biti razne, od maslinasto zelene, tamnosmeđe do svijetložute sa tamnim mrljama. Osobitost izgleda čine sitne crvene točkice na tijelu, zbog kojih ovu babicu često nazivaju *hrđava ili ruzinava babica*. U sezoni mriješćenja mužjaci su crne boje. Od svibnja do srpnja se razmnožava, a parovi ostaju zajedno i poslije sezone mriješćenja. 

## Rasprostranjenost
Slinguru balavicu se može naći po cijelom Mediteranu, Crnom moru i istočnom Atlantiku (od Francuske do Maroka).

## Izvori

## Linkovi