Mathias Sandorf

***Mathias Sandorf*** je pustolovni roman francuskog pisca Julesa Vernea iz 1885. godine, prvi put objavljen u serijalu u časopisu *[[Le Temps]]* 1885. godine. Koristi mnoge tehnike koje su dobro poslužile u njegovim ranijim romanima: ostrva, kriptograme, iznenađujuća otkrića identiteta, tehnički naprednu opremu i usamljenu osobu željnu osvete. Verne je planirao *Mathias Sandorf* kao mediteransku avanturu u svojoj seriji romana pod nazivom *[[Voyages extraordinaires]]*. Roman je posvetio sjećanju na Alexandrea Dumasa.

## Pregled
U Trstu 1867. godine, dva sitna kriminalca, Sarcany i Zirone, otkrivaju goluba pismonošu koji nosi šifriranu poruku. Locirajući primaoca šifre, smišljaju plan kako da iskoriste svoje otkriće. Sarcany kaže Silasu Toronthalu, korumpiranom bankaru, da sumnja da je šifra dio zavjere za oslobođenje Ugarske od habzburško-austrijske vlasti. Zajedno smišljaju plan za dešifriranje šifre i predaju dokaza policiji u zamjenu za nagradu. Tri mađarska zavjerenika, grof Mathias Sandorf, Stephen Bathory i Ladislas Zathmar (u svom mađarskom obliku: Sándor Mátyás, Báthory István i Szatmári László) uhapšeni su i osuđeni na smrt. Planiraju bijeg, ali Zathmar je zarobljen dok pokušava pobjeći, a Bathory je uhapšen sljedeće noći. Obojica su pogubljeni. Sandorf bježi od policije i skače u Jadransko more gdje se pretpostavlja da se utopio.

Petnaest godina kasnije, Sandorf, koji je preživio i preuzeo identitet dr. Antekirta, poznatog ljekara, kreće osvetiti svoje prijatelje. Uz pomoć dva francuska karnevalska izvođača, Pescadea i Matifoua, on pretražuje Mediteran u potrazi za onima koji su organizovali izdaju njegovog planiranog ustanka. Bogat i moćan, vlada otočkom tvrđavom punom naprednog oružja. Posvećuje svoj život provođenju pravde od onih čija je pohlepa dovela njegove prijatelje u smrt.

## U kontekstu Vernovog djela
U generaciji nakon Dumasa, Jules Verne je napisao niz avantura Lutalica. Tri najznačajnije, *[[Michael Strogoff]]*, *[[La Maison à vapeur|Parna kuća]]* (*La Maison à vapeur*) i *Mathias Sandorf*, smještene su u tri velika evropska carstva: Rusko, Britansko (u Indiji) i Austrijsko. Njihove radnje i teme imaju mnogo zajedničkog, kako ističe Jean-Yves Tadié. Svaka se bavi političkim problemima carstva, svaka prikazuje progonitelja koji je i sam progonjen, svaka ima tri lika u svom središtu i svaka izbjegava davanje glavne uloge mašinama, što je uobičajena karakteristika Verneovih romana.

## Pozadina romana
Vernova knjiga počinje 18. maja 1867. godine, kada se kaže da su pripreme za ustanak u Mađarskoj gotovo završene. Datum odražava historijske događaje: 29. maja 1867. godine, Ugarski sabor ratificirao je Austro-ugarsku nagodbu iz 1867. godine, odustajući od svog zahtjeva za potpunom nezavisnošću od austrijske vlasti kako bi umjesto toga stekao značajnu autonomiju unutar Austro-Ugarskog Carstva.

Iako se nagodba ne spominje, hronologija sugerira da mađarski zavjerenici imaju za cilj osujetiti tu ratifikaciju, preuzeti kontrolu nad urbanim centrima Mađarske i proglasiti Mađarsku nezavisnom, kladeći se da će Austrija, oslabljena nedavnim porazom u Austro-pruskom ratu, prihvatiti ovaj svršen čin. Vernovi čitaoci bi očekivali da će ova zavjera propasti u prvim poglavljima romana. Roman također pruža kritiku carske uprave: austrijska policija djeluje u potpunoj tajnosti kako bi uhapsila, sudi vojnom sudu i pogubila radikalne Mađare.

Verne je rekao da je Sandorf zasnovan na njegovom izdavaču, Pierre-Julesu Hetzelu, bivšem prognaniku i vatrenom patrioti s visokim moralnim osjećajem. Dr. Antekirtt se pojavljuje zasnovan na Hetzelu i njegovom prijatelju Ninu Bixiu. Drugi vide sličnosti s mađarskim borcem za slobodu Lajosom Kossuthom, koji se nije pomirio s kompromisom iz 1867. godine, i austrijskim princom Ludwigom Salvatorom.

Radnja se seli iz Trsta niz jadransku obalu do Sicilije i obala Sjeverne Afrike. Verne je napisao: "Želim da moji čitatelji nauče sve što trebaju znati o Mediteranu, zbog čega ih radnja prenosi na dvadeset različitih mjesta". Verne je neke od lokacija zasnovao na vlastitim putovanjima, uključujući spašavanje tokom oluje kod Malte i posjete Cataniji i Etni. Verne je istraživao talijanski krajolik ponovnim čitanjem nekih Stendhalovih djela, posebno *Promenade u Rimu* i *[[La Chartreuse de Parme |Kartuzu u Parmi]]*. Verne je možda prvi put čuo za fojbe ispod dvorca Pisino u djelima Charlesa Yriartea *Les Bords de l'Adriatique* i *Trieste e l'Istria*. Yriatre je opisao stari dvorac i putovanje u klisuru. Također je spomenuo mladog plemića, grofa Esdorffa, koji je izgubio život pokušavajući istražiti podzemne dijelove rijeke.

Prvo izdanje bilo je posvećeno Alexandreu Dumasu. Dumasov sin bio je toliko dirnut ljubavlju izraženom u posveti da je napisao pismo Verneu: "Volim te toliko dugo da se osjećam kao tvoj brat". Rekao je da je Verne u književnosti više Dumasov sin nego on sam.

Parna jahta doktora Antekirta, *Savarena*, vjeran je portret Verneove vlastite parne jahte, koju je kupio od ekscentričnog milionera markiza de Préaulxa za 60.000 franaka.

Roman je inspirisao rasprave o šiframa.

Verne je također kritizirao kockanje, ismijavajući one koji se bave igrama na sreću u Monaku i pozivajući se na matematičku ekspertizu protiv toga.

## Objava
Roman je objavljivan u 42 poglavlja u pariškim dnevnim novinama *[[Le Temps]]* između 16. juna i 20. septembra 1885. godine.

Originalno francusko izdanje u jednom tomu sadržavalo je 111 ilustracija Léona Benetta. Objavljeno je 19. novembra 1885. godine.

George Hanna je napravio prvi engleski prijevod 1889. godine.

ROH Press, specijaliziran za avanturističke romane, objavio je revidiranu verziju Hanninog prijevoda Nica Lorenzuttija 2014. godine.

## Adaptacije

*Mathias Sandorf* je adaptiran za pozorište kao predstava u pet činova od strane Williama Bertranda Busnacha, francuskog romanopisca i dramskog pisca koji je adaptirao nekoliko romana za pozorište. Premijera je održana u Théâtre de l'Ambigu-Comique 27. novembra 1887. godine.

Scenska produkcija je izvedena u Bostonskom pozorištu u jesen 1888. godine i u Niblo's Gardenu u New Yorku u augustu 1888. godine, a produkciju je uvezao impresario Bolossy Kiralfy. *[[New York Times]]* je izvijestio: "Duh, snaga i mašta romanse Julesa Vernea ne mogu se lako reproducirati na pozornici, a u ovom slučaju nije bilo pokušaja da se učini više od obezbjeđivanja sredstva za prikazivanje spektakularnih efekata." Korišteni su scenografija, kostimi i efekti pariške produkcije.

Dvočinski scenski mjuzikl na mađarskom jeziku izveden je 2022/23. godine pod mađarskim naslovom *Sándor Mátyàs* u Mađarskoj operi u Cluju u Cluj-Napoci, Rumunija.

Postojale su i tri filmske adaptacije djela *Mathiasa Sandorfa*. Henri Fescourt je režirao nijemi mjuzikl *[[Mathias Sandorf (1921)|Mathias Sandorf]]* 1921. godine. U glavnim ulogama su bili Yvette Andréyor, Romuald Joubé i Jean Toulout, a u SAD-u je nosio naziv *Zatvorenik Zorde*. Pod tim naslovom, Verneov sin Michel Verne napisao je roman zasnovan na filmu. Georges Lampin režirao je još jednog *[[Mathias Sandorf (1963)|Mathiasa Sandorfa]]* 1963. godine, u kojem su glumili Louis Jourdan, Francisco Rabal, Renaud Mary i Serena Vergano.

Međunarodno koprodukcijska televizijska mini-serija emitirana je 1979. godine. Različite verzije podijelile su tu seriju na četiri ili šest epizoda. U režiji Jean-Pierrea Decourta, glavne uloge tumačili su mađarski glumac István Bujtor kao Mathias Sandorf, Ivan Desny kao Zathmar, Amadeus August, Claude Giraud, Monika Peitsch, Sissy Höfferer i Jacques Breuer.

## Reference

## Vanjske poveznice

* Prvo poglavlje klasičnog izdanja koje je ponovo izdala izdavačka kuća ROH Press
* Prva dva poglavlja novog engleskog prijevoda Eda Brumgacha iz 2005. godine
* Izvorna francuska verzija
* Mathias Sandorf, međunarodni popis prvih izdanja 
* Mathias Sandorf, članak i malo poznate činjenice