open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Posljednja večera (Leonardo)

***Posljednja večera*** Leonarda da Vincija jedno je od najvećih svjetskih umjetničkih remek-djela. Unatoč jadnom stanju ova slika je postala ikonom kršćanskog slikarstva i jedna od najpoznatijih slika na svijetu. Njezin uspjeh potječe iz Leonardove sposobnosti prikazivanja karaktera i dramatične napetosti, te njihovim smještanjem u dominantan i ujedinjujući arhitektonski enterijer.

## Historija

Vjerojatno 1494. god. Leonardo da Vinci dobiva zadatak da napravi sliku *Posljednja večera* u dominikanskoj crkvi Santa Maria delle Grazie, koju je Vojvoda od Milana izabrao sebi kao obiteljsku kapelu i mauzolej, i koju je 1492. godine Bramante djelomično renovirao. Slika je trebala ukrašavati sjeverni zid refektorija (blagovaonice u samostanu), nasuprot zidu na kojemu je već bilo naslikano Raspeće. 
Dana 8. veljače 1498. Luca Pacioli u svom traktatu *De divina proportione* potvrđuje Vojvodi od Milana da je vidio djelo u potpunosti gotovo.

Slika je preživjela bombaški napad saveznika 1943., no vlažni su zidovi uzrokovali konstantno pogoršavanje stanja cijele slike.

Kompleksni i radikalni postupak restauracije dovršen je u drugoj polovici 1990-ih, tako da je djelo opet dostupno javnosti.

## Odlike
Poput Masacciovog "Svetog Trojstva", Leonardova *Posljednja večera* je smještena na razinu gledateljeva očišta i iluzionistički ispunjava zid tako da nam se čini kako se prostor otvara iza postojećeg prostora.

Leonardo je prikazao nekoliko pokreta likova koji su uslijedili nakon što je Isus najavio kako će ga jedan od njegovih učenika izdati. Svaki od apostola je reagirao u skladu sa svojom osobnosti koje su opisane u Bibliji. Petar, koji se nalazi kao peti s lijeva, u bijesu je zgrabio nož kojim će kasnije odsjeći uho jednom od vojnika. Ivan, najmlađi apostol, pada u nesvijest prema Petru. Toma, Isusu prvi s desna, upire svojim nevjernim prstom u vis. Dok se Juda, koji je odmah Petru s lijeva, kao zlikovac na slici, nezainteresirano oslanja laktom na stol udaljivši se što više od Isusa. U Leonardovoj izvedbi *Posljednje večere*, Juda sjedi na istoj strani stola kao i Isus i Apostoli, a ne - kao po tradicionalnoj shemi - njima nasuprot. Leonardo ga je istaknuo tako što je on jedini lik čije je lice u tami i koji ne reagira jasnom gestom na Isusove riječi.

Likovi su također organizirani u jasnu geometrijsku kompoziciju izduženog pravokutnika koji je podijeljen na 5 piramida (dvije grupe po tri apostola i Isus s raširenim rukama u sredini). Isusova trokutasta forma ponavlja tri prozora iza njega što simbolično predstavlja Sveto Trojstvo. Polukružna luneta iznad središnjeg prozora, zajedno s svjetlošću prozora, služi kao arhitektonska aureola. Dominacija Krista je istaknuta i linijama perspektive arhitekture koje se radijalno šire iz njegove glave poput "zraka" božje svjetlosti koja se širi od "Svjetla svijeta" izvan slike.

## Povezano
* Posljednja večera
* Visoka renesansa

## Napomene

## Vanjske veze

* Milanske službene stranice Posljednje večere 
* Slika od 16 milijuna piksela (mogućnost zumiranja)
Piero di Cosimo

**Piero di Cosimo**, pravog imena **Piero di Lorenzo di Chimenti** (Firenca, 1462. – Firenca, poslije 1515.) bio je talijanski slikar visoke renesanse.

## Biografija i djela

Piero di Cosimo je profinjenim stilom slikao mitološke i sakralne kompozicije te osebujne portrete.

Njegova poznata djela su: *[[Bakanalije]]; [[Venera (mitologija)|Venera]]; [[Bakho]] otkriva med; [[Portret Simonette Vespucci]]* itd.

### Odabrana djela

* *[[Portret Simonette Vespucci]]* oko 1480., ulje na dasci, 57 x 42 cm, Musée Condé, Chantilly, France
* *Priča o Jasonu*, 1486., Nacionalna galerija Južne Afrike, Cape Town.
* *TViziacija sa sv. Nikolom i sv. Antunom*, 1489.-1490., ulje na dasci, 184 x 189, Nacionalna galerija, Washington.
* *Venera, Mars i Kupid*, 1490., ulje na dasci, 72 x 182 cm, Staatliche Museen, Berlin.
* *Sv. Marija Magdalena*, 1490tih, tempera na dasci, 72,5 x 76 cm, Galleria Nazionale d'Arte Antica, Rim.
* *Mistično vjenčanje sv. Katarine od Aleksandrije*, 1493., ulje na dasci, Ospedale degli Innocenti, Firenca.
* *Alegorija*, 1500., ulje na dasci, Nacionalna galerija, Washington.
* *Sv. Ivan Evanđelist*, 1504.-1506., ulje na dasci, Honolulu akademija umjetnosti.
* *Bakho otkriva med*, oko 1505.-1510., ulje na dasci, Muzej u Worcesteru, Massachusetts.
* *Vulkan and Aeol*, oko 1495.-1500., ulje i tempera na platnu, Nacionalna galerija Kanade, Ottawa.
* *Pronalazak vulkana na Lemnosu*, 1495.-1505., ulje i tempera na platnu, Wadsworth Atheneum, Hartford, Connecticut.
* *Perzej oslobađa Andromedu*, oko 1515., ulje na dasci, 70 x 123 cm, Uffizi, Firenca.
* *Giuliano da San Gallo*, oko 1500., ulje na dasci, 47,5 x 33,5 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
* *Smrt Procrisa*, oko 1500., ulje na dasci, 65 x 183 cm, Nacionalna galerija, London.
* *Djevica s Djetetom, sv. Ivanom Krstiteljem i anđelom*, oko 1500.-1510., ulje na dasci, promjera 129 cm, São Paulo muzej umjetnosti.
* *Poklonstvo pastira*, 1505., ulje na dasci, Galleria Borghese, Rim.
* *Bezgrešno začeće sa svecima*, oko 1505., ulje na dasci, 206 x 172 cm, Uffizi, Firenca.
* *Silenove nesreće*, oko 1505.-1510., ulje na dasci, Fogg Art Museum, Cambridge, Massachusetts.
* *Mit o [[Prometej (mitologija)|Prometeju]]*, 1515., ulje na dasci, Alte Pinakothek, München.
* *Gradnja palače*, 1515.-1520., ulje na dasci, 83 x 197 cm, Ringling Museum of Art, Sarasota, Florida.
Posljednja večera (Tintoretto)

**Posljednja večera** je veliko ulje na platnu Tintoretta naslikano od 1592.-1594. godine u duhu novog pravca – manirizma, koje je odgovaralo potrebama protureformacije.

## Historija

Jacopo Robusti, zvani Tintoretto (talijanski: *Mali od boje*) jer mu se otac bavio bojanjem vune, je cijeli život radio u Veneciji gdje je naslijedio Titiana kao službeni slikar Mletačke republike. Bio je izrazito produktivan, te je upošljavao brojne asistente, uključujući dva sina i kćer Mariettu.
Posljednju večeru je Tintoretto naslikao za kor crkve svetog Juraja Velikog (*[[San Giorgio Maggiore]]*) u Veneciji, gdje se i danas nalazi.

## Odlike

Tintoretto je odabrao prikazati trenutak u kojemu Krist demonstrira simbolično značenje kruha kao njegova tijela i vina kao njegove krvi (Euharistija) koji u potpunosti odgovara njegovoj mističnoj interpretaciji. Za razliku od Leonardove i Veronesove Posljednjih večera, on je organizirao prostor svoje slike dijagonalno. Stol više nije paralelan rubu slike, nego se snažno sužava u dubinu, a likovi nisu podjednako osvijetljeni iz samo jednog izvora svjetlosti. Humanističko, renesansno, zanimanje za psihološke odnose i analitičko promatranje prirode je zamijenjeno manirističkom mističnom melodramom.

Krist je i dalje u središtu slike, ali njegova malena figura bi bila zanemariva da iza njega nije glavni izvor svjetla u tom noćnom interijeru konobe. Krist lomi kruh apostolima dok glavom zaklanja svjetiljku koja radijalno širi zrake od njegove glave, u duhu tradicionalnog prikaza Krista kao "svjetla svijeta". Na lijevoj strani stola nalaze se apostoli od kojih su neki prikazani u pretjeranim gestama u duhu službenog protureformacijskog ukusa. S druge strane stola, zanesen i izoliran u mraku, sjedi Juda. Tintoretto suptilno naglašava dramu izdaje Krista koja će uslijediti, a koja je bila tako važna za Leonarda.

Na desnoj strani stola, u dubokoj sjeni, nalaze se sluge u svom poslu, nesvjesni značenja događaja kojem prisustvuju. Tintoretto se jako potrudio kako bi dočarao atmosferu svakodnevne gozbe, uključujući sluge, posude s hranom, pa čak i domaće životinje. U gornjem desnom kutu se nalazi čudesni kor anđela koji su sačinjeni od dima i osvijetljeni svjetiljkom sa stropa. Ti anđeli umanjuju opušteni svakodnevni dojam slike i ističu njenu orkestriranu viziju nadnaravnog.

## Poveznice

* Posljednja večera (Leonardo)
* Posljednja večera (Veronese)

## Vanjske veze

* Slika na PaintingDb 
* Posljednja večera (engl.)
Posljednja večera (Veronese)

**Posljednja večera** je monumentalna manirističko ulje na platnu (5,56 x 12,8 metara) Paola Veronesea iz 1573. godine zbog koje ga je inkvizicija optužila za nedoličan prikaz *[[Posljednja večera|Posljednje večere]]*, te je morao promijeniti naziv slike u **Krist u Levijevoj kući**.

## Historija

Paolo Caliari je rođen u Veroni, te je nazvan Veronese. God. 1553. se preselio u Veneciju, gdje je s Titianom i Tintorettom, dominirao slikarskom scenom 16. stoljeća. Iako se volio luksuzno odijevati, u duhu s likovima sa svojih slika, bio je poznat po svojoj skrušenosti i štedljivosti.

God. 1573. bio je pozvan da pred Svetim sudom inkvizicije pojasni svoju sliku "Posljednja večera" koju je naslikao u raskošnom kasnorenesansnom stilu za dominikanski samostan sv. Giovanni Paola, gdje je trebala zamijeniti ranije Titianovo djelo koje je nestalo u požaru 1571. god. Transkript sa tog suđenja je sačuvan i pokazuje kako su inkvizitori spočitavali Veroneseu njegov realizam:

Veroneseu je presuđeno da mora u tri mjeseca promijeniti sliku, na što je on jednostavno promijenio naslov slike u "Krist u Levijevoj kući". Zbog izostanka duhovne dimenzije slike i autorove nebrige za njen smisao, slika je dugo, sve do 19. stoljeća, bila zanemarivana. Danas se slika nalazi u Galeriji Akademije u Veneciji.

## Odlike

Na slici nema sklonosti nadrealnom, kao u slikama drugih manirista, dapače Veronese svoju geometrijski jasnu kompoziciju duguje Leonardovim i Rafaelovim slikama, dok raskoš gozbe sliči na Titianova djela. Na prvi pogled, slika djeluje kao djelo visoke renesanse, samo 50 godina kasnije naslikano. No, jedan snažan maniristički element prevladava, a to je prevaga vizualnog bogatstva, prave gozbe za oči, nad renesansnim konceptom humanističkog uzdizanja duše.
To se najbolje vidi iz nemogućnosti čitanja slike, tj. trenutka Posljednje večere koji je prikazan. Veronese je isticao kako je umjetnikov zadatak da prikaže sve iz domene vidljivog svijeta, te na ovoj slici on smatra da nema ništa važnije od njegovih osjetila.
Albrecht Altdorfer

**Albreht Altdorfer** (nemački *Albrecht Altdorfer*, rođen je oko 1480. godine – umro u Regensburgu, 1538) je bio nemački slikar, grafičar i arhitekta.

## Biografski podaci
Bio je rođen oko 1480. godine kao sin slikara pisama i ilustratora knjiga Urliha Altdorfera koji je radio u Regensburgu između 1478. i 1491. godine. O Albrehtu Altdorferu imamo malo podataka o njegovom povodu i jako je malo podataka o njegovom životu i neznamo gde i kako se obrazovao. Godine 1505. Albreht stiče građanska prava. U ovom gradu je radio kao gradski arhitekta od 1526. sve do smrti. U njegove rane radove ubrajaju se crteži malog formata u svetlo-tamnom koloritu koji su što se tema tiče pod italijanskim uticajem. Iz ovog perioda potiče i niz bakroreza. Dva putovanja po Dunavu u periodu od 1503. do 1505. godine i 1511. godine dovela su ga u vezu sa umetničkim slikama takozvane Dunavske škole koje su presudno uticale na njegov rad. Oko 1515. učestvovao je u radu na Direrovoj počasnoj kapiji i na molitveniku (crteži na marginama) cara Maksimilijana Prvog.

## Najpoznatija dela
Godine 1518. nastao je veliki oltar za zadužbinu svetog Florijana kod Linca 1529. godine. 

Godine 1529. nastaje njegovo glavno delo slika *[[Aleksandrova pobeda]]* koju je naručio bavarski vojvoda Vilhelm IV. 

Altdorfer je poznat i kao umetnik koji je naslikao prvi pejzaž u evropskoj umetnosti koji je u potpunosti oslobođen figura i koji se topografski može odrediti (*[[Pejzaž Dunava sa dvorcem Vert kod Regensburga]]*, oko 1525. godine). 
Neki njegovi bakropisi i crteži takođe sadrže ovakve pejzaže. Oko 1535. izradio je profane zidne slike za regensburšku biskupiju. 

Poslednja umetnička slika koja mu se pripisuje nastala je 1537. godine prikazuje Lota sa kćerima. Njegov slikarski opus nije mnogo obiman i na njemu je primetan izražen Direrov uticaj ali je on pre svega u vezi sa romantičnim a ponekad dramatičnim prikazima pejzaža Dunavske škole. Pored Volfa Hubera smatra se za glavnog predstavnika ovog umetničkog pokreta.

## Galerija

Datoteka:Albrecht Altdorfer 036.jpg|Oltar Sv. Sebastijana u Štiftu za manastir St. Florijana kod Linca
Datoteka:Albrecht Altdorfer 032.jpg|Oltar Sv. Sebastijana (Mučenje Sv. Sebastijana)
Datoteka:Albrecht Altdorfer - Christus am Kreuz mit Maria und Johannes (Gemäldegalerie Alte Meister Kassel).jpg|Razapinjanje na krst (Kasel)
Datoteka:Altdorfer-Donau.jpg|Dunavski pejsaž sa zamkom oko 1522. godine.
 

## Povezano
* Dunavska škola

## Literatura
* Altdeutsche Malerei, Geerd Westrum, München 1979.

## Vanjske veze

* ibiblio.org (m. vielen Abb.)
Atenska škola

**Atenska škola** je monumentalna Rafaelova freska u Rafaelovim sobama u Vatikanu.

## Historija
Ova freska prekriva cijeli zid negdašnje privatne knjižnice pape Julija II. Ona je poznata kao *Stanza della Segnatura* (soba za ovjere) jer je bila mjesto sastajanja *Signatura Curiae*, odjela vrhunskog papinskog suda. Rafaelu je povjereno da ukrasi ovu veliku sobu s freskama vjerske tematike, ali i klasičnih motiva.

## Odlike

Atensku školu je Rafael naslikao u svom kasnijem stilu u kojemu su slike slikane u velikim dimenzijama, s brojnim likovima u pokretu i snažnim svjetlom i sjenama. Rafael je, kao niti jedan renesansni slikar, kombinirao klasičnu jasnoću s kršćanskom tradicijom s velikom lakoćom stvaranja. Također je kombinirao Leonardovo slikarstvo s likovima u geometrijskim kompozicijama, kjaroskurom, sfumatom i atmosferskom perspektivom s Michelangelovim bojama i snažnim likovima. Njegovo najpoznatije djelo je upravo Atenska Škola.

Atenska škola predstavlja kulminaciju klasične harmonije Rafaelova rada. Filozofi predstavljaju vodeću školu antičke grčke filozofije u jedinstvenoj prostornoj kompoziciji. Figure su poredane horizontalno na gornjoj stubi s prepoznatljivim grupama s obje njihove strane. Lijevo Pitagora demonstrira učenicima svoj sustav proporcija, Diogen leži na sredini stuba, a desno matematičar Euklid objašnjava geometrijski crtež uz pomoć šestara. Na sredini gornje stube, uokvireni polukružnim lukovima, nalaze se dva najvažnija grčka filozofa: Platon koji nosi svoju knjigu "Timej" (lijevo) i Aristotel koji nosi svoju "Etiku" (desno).

Platon nije samo uklopio različite filozofske škole, nego je u sliku uklopio i svoje suvremenike. Euklid je tako portret Bramantea. Arhitektura na slici je također svojevrsna počast Bramanteu koji je bio Rafaelov učitelj i mentor, te osoba koja ga je naučila cijeniti simetriju i centralnost. Platon je portret Leonarda, a njegov prst kojim upire gore je čest motiv na njegovim slikama, a može se protumačiti kao platonistička gesta u kojoj se ističu ideali kao ideje koje su izvan ljudskog poimanja. Time Rafael odaje počast Platonu, ali i Leonardu kao pioniru Visoko renesansne umjetnosti i znanosti. Aristotel, kao empirist, upire prstom u tlo kao u zemaljsku, realnu, sferu promatrača.

Ispod stuba, lijevo od centra, nalazi se usamljena figura koja predstavlja filozofa Heraklita, a zapravo je portret Michelangela koji je u vrijeme dok je nastajala ova slika oslikavao svod Sikstinske kapele. U gomili geografa na krajnjoj desnoj strani nalazi se i Rafaelov autoportret koji gleda izvan slike; jedini lik na slici koji uzvraća pogled pravo u promatrača. Rafael je naslikao sebe i Michelangela upravo onako kako su ih suvremenici doživljavali. Michelangelo je zabrinut, snažan i osamljen, dok je Rafael društven, opušten i naslikan mekanim stilom.

## Napomene

## Poveznice
* Rafaelove sobe
* Vatikanski muzeji
* Visoka renesansa

## Vanjske veze

* Atenska škola na *Web Gallery of Art*
* Atenska škola (interaktivna mapa)
Rafaelove sobe

**Rafaelove sobe** (talijanski: *Stanze di Raffaello*) su sobe u Vatikanskoj palači, iznad Borgijinih odaja, u kojoj se čekalo na audijenciju kod papa. Slike se zovu "Rafaelovim" jer su ukrašene veličanstvenim Rafaelovim freskama.

Neke od soba već su bile ukrašene freskama Perugina, Sodome i drugih. No, netom što je upoznao Rafaela, papa Julije II. je odlučio sastrugati zidove povjerivši mladom Rafaelu da ih ponovo oslika.

U prvoj sobi (tzv. *Konstantinovoj*, *Stanza di Constantino*) predstavljena je legenda o Konstantinovom životu. Rafaelo nije u njoj naslikao niti jedan lik, jer je do svoje smrti stigao pripremiti samo crteže. Prvu fresku, *Ukazanje Križa*, koja predstavlja Konstantinovu pobjedu nad Maksencijem kod Rima 312., naslikao je Giulio Romano, odmah nakon učiteljeve smrti.

*Heliodorova soba* (*Stanza di Eliodoro*), druga po redu, oslikana je 1511.-1514., a dobila je ime po freski koja pokazuje *Tjeranje Heliodora* na kojoj je Rafael prikazao sebe kako stoji pored papinskog trona odjeven u dugi crni ogrtač. Sadržaji oslikani u ovoj sobi u potpunosti su prožeti veličanjem papinstva. Iznad prozora je prizor *Čudo u Bolseni* i opisuje kako je 1264. čudo uvjerilo nekog svećenika, koji je sumnjao da je Krist zbiljski nazočan u svetom sakramentu euharistije. Freska *Oslobađanje sv. Petra iz zatvora* položena je veoma umješno oko prozorskog otvora. Tri različita svjetla, mjesečevo, anđeoske aureole i stražarske baklje, izražena su osobito djelotvorno. *Atilin susret* je aluzija na sukobe s Francuskom.

U trećoj, najljepšoj sobi (*Stanza della Segnatura*), divimo se prvome Rafaelovom ostvarenju: *Raspravi o presvetom sakramentu*, dovršenome 1509. godine. Sadržaj te predivne freske je slavljenje euharistije. Na suprotnom zidu je vjerojatno najpoznatija freska: *[[Atenska škola]]*, alegorija antičke filozofije kao prethodnice kršćanske mudrosti. Slavljenje Razuma sučeljeno s veličanjem Vjere. Između stotina slavnih znanstvenika antike i renesanse umjetnik je stavio i svoj lik; jedini koji gleda izravno u promatrača. Iznad prozora možemo promatrati *[[Parnas]]*, grčku mitsku planinu bogova gdje Apolon svira violinu među muzama (prikazanim prvi put nakon antike), ispred grupe pjesnika kao što su Alkej, Korina, Petrarka, Anakreon, Eneja i usamljena Sapho (jedina koja ne nosi znak laureata) kao i grupe među kojima su Dante, Homer, Vergilije te još pjesnika: Pindar, Sannazzaro, Horacije, Propetije, Tibulije, Kato, Ovidije s Ariostom u sredini. Ova veličanstvena freska veliča pjesništvo i ljepotu.

Posljednju sobu (*Stanza dell'Incendio*), nazvana po *Požaru u Borgu*, oslikali su Rafaelo i njegovi učesnici 1514.-1517., za Lava X. Freska prikazuje požar u "Lavljem gradu" koji je Lav IV. ugasio na čudesan način. Na lijevoj strani prikazana je *Pomorska pobjeda Lava IV. nad [[Saraceni]]ma*.

## Poveznice

* Vatikanski muzeji
* Sikstinska kapela
* Visoka renesansa
* Atenska škola

## Vanjske veze

* Vatikanske sobe
Hans Maler zu Schwaz

**Hans Maler zu Schwaz** (1480 – 1526/1529) bio je njemački slikar rodom iz Ulma, poznat po portretima koje je radio u selu Schwaz kraj Innsbrucka. Najčešći klijenti i pokrovitelji su mu bili dinastija Habsburg i Fuggerovi.
Lucas Cranach Stariji

**Luka Kranah Stariji** (namački *Lucas Cranach*; Kranah, 1472 – Vajmar, 16. 10. 1553) je bio nemački slikar i grafičar. Prvo obrazovanje dobio je od svog oca. Od 1501. do 1504. bio je u Beču. Od 1505. radio je kao dvorski slikar kod izbornog kneza Saksonije Fridriha III i rukovodio velikom radionicom u Virtembergu. Osim toga bavio se trgovinom vinima i nekretninama, imao je krčmu i apoteku. Godine 1523. u Vitenbergu gde je kao najbogatiji građanin privremeno bio i gradski većnik, rizničar, gradonačelnik, vodio je štamparsku i knjižarsku delatnost. Kao lični prijatelj Martina Lutera promovisao je protestantske ideje svojim drvorezima. Kao pratilac saksonskog izbornog kneza Johana Fridriha bio je sa njim od 1550. do 1552. u zatočeništvu a potom ga je pratio u Vajmar. Kranah je pored Albrehta Direra i Albrehta Altdorfera glavni majstor nemačke umetnosti reformacije. Zahvaljujući svom snažnom izrazu u oblikovanju pejzaža postao je suosnivač dunavske škole. Posle putovanja u Holandiju 1508. godine u njegovim radovima mogu se prepoznati maniristički elementi kao i prihvatanje ženskog akta. Među njegovim slikama (oko 1000 dela) nalaze se između ostalog, oltarske slike i čuveni portreti reformatora. Izradio je i drvoreze za Luterovu Bibliju (od 1521. godine) i crteže za molitvenik cara Maksimilijana I.
Simonetta Vespucci

**Simoneta Vespuči** ili *Lepa Simoneta* (*La bella Simonetta*) (1453- 1476), bila je žena Marka Vespučija, rođaka čuvenog firentinskog istraživača Ameriga Vespučija. Bila je poznata kao jedna od najljepših žena svog vremena. 

Smatra se da je ona poslužila kao model slikaru Sandru Botičeliju prilikom slikanja slike Rađanje Venere. Njen posthumni portret je izradio i Piero di Cosimo.
Sebastiano del Piombo

**Sebastiano del Piombo** (Venecija, cca. 1485 &ndash; Rim, 21. jun 1547), rođen kao **Sebastiano Luciani**, bio je italijanski renesansno-maniristički slikar s početka 16. vijeka poznat po korištenju boje karakterističnu za venecijansku školu i monumentalne oblike karakteristične za rimsku školu.

## Vanjske veze
* The first monographic exhibition of Sebastiano del Piombo - Palazzo Venezia, Rome (Italy) - from 7th february to 18th may 2008
Andrea del Sarto

**Andrea del Sarto**, pravog imena **Andrea d'Agnolo** (Firenca, 16. srpnja 1486. - Firenca, 29. rujna 1531.) bio je talijanski slikar; najistaknutiji majstor firentinske visoke renesanse.

Naukovao se u studiju Piera di Cosima, pod utjecajem Leonarda da Vincija. Suvremenici njegova djela smatraju besprijekornima. Upotrebljava široke perspektive u krajolicima, a komopoziciju gradi poput Rafaela, rabi sfumato i bogat kolorit. Uporabom boja blizak je venecijanskoj renesansi.

Slikao je freske s prizorima iz života sv. Filipa, te mnogobrojne oltarne slike. Posebnu skupinu čine njegovi meko modelirani portreti s pomno naslikanom draperijom (*Portret kipara*).
Del Sarto je bio i učitelj mnogim istaknutim manirističkim slikarima (Rosso Fiorentino, Jacopo Pontormo, Giorgio Vasari).

## Vanjske veze

* Andrea del Sarto na "Gallery of Art"
Homoseksualnost i luteranizam

**[[Luteranstvo|Luteranski]] stavovi o [[homoseksualnost]]i** su različiti, jer luteranska crkva nije centralizovana u svetu.
U mnogim evropskim luteranskim crkvama gejevi i lezbejke mogu da rade kao sveštenici i sveštenice. Evangelistička crkva u Nemačkoj (EKD) je 2000. godine izdala rezoluciju *Verläßlichkeit und Verantwortung stärken* koja podržava istopolno partnerstvo. Švedska crkva je 2006. godine dozvolila blagosiljanje istopolnih zajednica, kao i postavljanje gejeva i lezbejki za sveštenike i sveštenice. Danska nacionalna crkva, takođe, dozvoljava blagosiljanje istopolnih parova, kao i Norveška crkva, koja, takođe, rukopolaže gejeve i lezbejke u sveštenike od 2007. Najveća luteranska crkva u Evropi, koja ne dozvoljava blagosiljanje istopolnih parova, uprkos tekućim kontroverzama, jeste Evangelistička luteranska crkva Finske.

Evangelistička luteranska crkva u Americi (ELCA), najveća luteranska crkva u SAD, sa nešto manje od dve trećine svih američkih luteranaca, donela je još 1990. godine stav da gejevi i lezbejke mogu biti postavljeni/e za sveštenike/ce, ukoliko se pridržavaju celibata. Godine 2007. ELCA je na skupštini donela rezoluciju po kojoj biskupi ne bi trebalo da insistiraju na tome da gej sveštenici i lezbejske sveštenice ostanu u celibatu. Avgusta, 2009. godine Crkvena skupština ELCA-e je donela odluku po kojoj gejevi i lezbejke u stabilnim istopolnim vezama mogu biti proizvedeni/e u sveštenike i sveštenice.

Nešto manje luteranske crve u SAD, Luteranska crkva – Misurski sinod i Viskonsinski evangelistički luteranski sinod smatraju da je homoseksualnost greh i da je protivna biblijskom učenju.
## Vidi dalje

* Homoseksualnost i hrišćanstvo
* Položaj LGBT osoba u Nemačkoj
* Položaj LGBT osoba u Švedskoj
* Položaj LGBT osoba u Danskoj
* Položaj LGBT osoba u Norveškoj
* Položaj LGBT osoba u Finskoj
* Položaj LGBT osoba u SAD

## Reference
Amigdalin

**Amigdalin** je cijanogeni glikozid koji se nalazi u semenima badema i drugog koštunjavog voća. U organizmu čoveka i životinja se dejstvom enzima razlaže na glikozu, benzaldehid i veoma otrovnu cijanovodoničnu kiselinu. Ona može da izazove trovanje ukoliko se za kratko vreme pojede suviše semenki badema. U medicinske svrhe amigdalin se koristi od 1830. godine kada je otkriven.

Amigdalin se satoji iz dve supstance hidrogen cijanida i glukoze. Amigdalin je otkriven od strane dr. Ernst T. Krebs, Jr koji je prezentovao ov jedninjenje kao lek protiv raka. Dr. Krebs navodi us vojim istraživanjima da Amigdalin veom uspešno uništava ćelije kancera.

Treba napomenuti da je upotrebom Amigdalina koji u sebi sadrži cijanid, fatalno završilo dosta pacijeanata koji su ga koristili u sfrhu lečenja kancera. Iz tog razloga FDA zabranjuje upotrebu i prodaju Amigdalina na teritoriji USA a takođe ovaj preparat je zabarnjen za upotrebu i prodaju u Nemčkoj i Australiji a od nedavno i u Kanadi.

Po načinu upotrebe ovaj preparat se može koristit intravealno, u vidu tableta ili se može unostiti prirodnim putem sa hranom koja je bogata ovim jedinjenjem.

Amigdalin se može pronaći u seledećim namirnincama:

* Divljim kupinama
* Semenu jabuke
* Košticama kajsije
* Semenu breskve
* Košticama krušaka
* Košticama šljiva

## Izvori

## Vanjske veze

* Personal Experiences 
* National Cancer Institute - Laetrile
* A clinical trial of amygdalin (Laetrile) in the treatment of human cancer. 
* British Association Festival Of Science BBC news story
* Unproven Methods of Cancer Management: Laetrile 
* U.S. Supreme Court UNITED STATES v. RUTHERFORD,
*Metabolic therapy
Različak

**Različak** (*Centaurea jacea*) je vrsta biljke iz porodice glavočika.

## Opis biljke

Stablo je najčešće visoko 40–80&nbsp;cm, uspravno je, može biti granato, ali i ne mora, uglasto, golo ili s paučinastim dlakama. Podzemno stablo je rizom koji je granat i debeo.

Listovi su zeleni i mogu biti dlakavi, a razlikuju se oni u gornjem dijelu od onih kojih su postavljeni niže. Naime, niži listovi imaju dršku, jajasto su lancetasti, cijeli ili režnjeviti, dok su listovi na sredini ili u gornjem dijelu stabla sjedeći, duguljasti ili lancetasti, cijeli i sa zaobljenom ili suženom osnovom.

Cvjetovi skupljeni u cvati glavice koje su najčešće pojedinačne, rjeđe po par njih zajedno. Postavljene su terminalno. Involukrum je jajastog ili jajasto-loptastog oblika, 10–20&nbsp;mm dugačak i 7–20&nbsp;mm širok. Listići involukruma imaju suhi kožasti nastavak. Boja cvjetova je svjetlopurpurna, rjeđe su cvjetovi bijeli. Obodni cvetovi su gotovo uvijek sterilni, zračni i nejasno dvorežnjeviti.

Ahenija je gola ili prekrivena finim dlakama, blijedosiva do svjetlosmeđa, slabo izbrazdana i sjajna, dužine oko 3&nbsp;mm.

## Raspostranjenost
Ovo je livadska biljka, ali se može naći i u degradiranim hrastovim i grabovim šumama i šikarama, kao i uz puteve i ruralna naselja.

## Upotreba
Različak je ljekovita i medonosna biljka. Nije naročito kvalitetna krmna biljka, jer joj je stabljika gruba, ali mlade listove stoka pase. Također, može biti i ukrasna biljka.

## Reference
El coronel no tiene quién le escriba

**Pukovniku nema ko da piše** (španski: *El coronel no tiene quien le escriba*) je novela kolumbijskog književnika i nobelovca Gabriela Garcíe Márqueza.

## Radnja
Novela, napisana između 1956. - 1957. i izdana 1961., je priča o siromašnom, umirovljenom pukovniku, veteranu Stogodišnjeg rata, koji se još uvijek nada svojoj mirovini koja mu je obećana prije petneast godina. Pukovnik živi sa svojom astmatičnom ženom u malom selu u kojem od jedanaest sati navečer vlada policijski sat. Radnja počinje sprovodom na koji se pukovnik sprema poći. Umro je muzičar čija je smrt posebna po tome što je jedina nastupila prirodnim putem nakon toliko mnogo godina. Radnja je postavljena u doba *[[La Violencia|La Violencie]]* u Kolumbiji, kad su vladali ratni zakon i cenzura.

## Književni značaj i kritike

Za razliku od mnogih drugih Marquezovih djela, ovaj roman u suštini nema podlogu u magijskom realizmu.

Glavni likovi romana nemaju svoja imena, te se na taj način ostavlja utisak neznatnosti i gotovo beznačaja određenih dijelova života pojedinaca. Pukovnik i njegova žena, koji su izgubili sina u jeku političke represije, bore se sa siromaštvom i stanjem financijske nestabilnosti. Korupcija lokalnih i nacionalnih dužnosnika je očigledna i ona postaje tema kojom se Marquez bavi kroz ovaj roman, bazirajući se prvenstveno na uticaj vlasti na društvo. Pukovnik i njegova žena primorani su da postepeno prodaju imovinu koju im je oporučno ostavio njihov sin. On je mrtav i jedini podsjetnik na njega je pijetao kojeg pukovnik hrani i pripreman za sudjelovanje u borbi pijetlova.

U svom autobigrafskom romanu "*Živjeti da bi se pripovijedalo*" (španski: *Vivir para contarla*), Marquez je obajsnio da mu je za ovaj roman kao inspiracija poslužio njegov djed, koji je također bio pukovnik i koji nikad nije dobio mirovinu koja mu je obećana. Međutim vladaju i mišljenja da je Marquezi kao inspiracija poslužilo vlastito iskustvo nezaposlenosti kad je 1961. jedna novinska redakcija čiji je član bio, prestala s radom. Svakodnevnica kojoj je on svjedočio u to vrijeme postala je izvorom inspiracije za ovo djelo.

## Filmska adaptacija

1999. Arturo Ripstein je režirao istoimeni film, sa Fernandom Lujánom u glavnoj ulozi- ulozi pukovnika.

## Zanimljivosti
* Restoran/klub u Rigi Pulkvedim Neviens Neraksta je nazvan tako nakon što je ovaj roman preveden na latvijski jezik.
* Ruska rock grupa Bi-2 postigla je veliki uspjeh u istočnoj Evropi s pjesmom *Полковнику никто не пишет* (na ruskom *Pukovniku nema ko da piše*) koja je čak poslužila kao soundtrack popularnom ruskom filmu Brat-2.

## Vanjske veze
Del amor y otros demonios

**O ljubavi i drugim nečistim silama** (španski: *Del amor y otros demonios*) je roman kolumbijskog pisca Gabriela Garcíe Márqueza, koji je prvi put obljavljen 1994.

U prologu, Gabriel García Márquez tvrdi da je roman izmišljena priča koja je za temelj imala jednu od mnogobrojnih legendi koje mu je njegova baka pričala u djetinstvu. Radnja prati sudbinu dvanaestogodišnje djevojčice, za koju se vjeruje da je zaražena bjesnoćom, i čija duga kosa bakrene boje nastavlja rasti i nakon njene smrti. Prije nego što je napisao ovaj roman, Márquez je prisustvovao iskopavanju jedne grobnice, te u jednom od grobova ugledao kostur slične mlade djeovjke s dugom crvenom kosom, koja je ubrzo postala izvorom njegove inspiracije za ovaj roman.
Mariana Solanet u priručniku *Garcia Marquez for Beginners* (*Marquez za početnike*) ipak tvrdi kako je priča u potpunosti plod Marquezove mašte. Ona radije prihvaća činjenicu da je djelo Daniela Lemaitrea, *Historija Kartage*, poslužila Marquezu kao temelj za njegov roman *Ljubav u doba kolere*.

2008. premijerno je izvedena opera *[[Ljubav i druge nečiste sile]]* na Glyndebourne festivalu.

## Likovi
### Sierva María
Sierva María je jedinica markiza Casalduero Don Ignacio de Alfaro y Dueñas i Bernarde Cabrera. Odgojila ju je Dominga de Adviento, jedna crkinja koja je služila u markizovom domu. Rođena je sedam mjeseci nakon začeća s pupčanom vrpcom oko vrata, tako da su pomislili da neće preživjeti. Dominga je tada dala zavjet da se djevojčina kosa neće rezati sve dok se ne uda, ako preživi. Djevojka je pak jako buntovna... a takvo ponašanje u društvu u kojem je živjela bilo je neprihvatljivo te su je proglasili utjelovljenjem samog vraga.

Zato ju je otac odvodi u samostan *Santa Clara* smatrajući da će ju boravak tamo i časne klarise "izliječiti". Za vrijeme te odvojenosti od ostaloga svijeta, ona dozvoljava dolazak oca Cayetana Delaure u odaju u kojoj je zatočena. Iako Delaura dolazi s ciljem da ju izliječi, egzorcizam ustupa mjesto ljubavi, a ustaljene propovijedi zamjenjuju ljubavni stihovi kojima ju on uči.

### Cayetano Delaura
Cayetano Alcino del Espíritu Santo Delaura y Escudero je zadužen da izliječi Siervu Maríu. Smatra se da je direktni potomak Garcilasa de la Vege. Štićenik je biskupa De Cáceres y Virtudes, kojem mladi otac ponajprije čita knjige. 
Njegova jedina veća zadaća jest istjerati zlog duha iz tijela djevojčice, u koju se on nenadano zaljubljuje.

## Izvori
Solanet, Mariana. Garcia Marquez for Beginners. New York: Writers and Readers, 2001.

## Vanjske veze
Memoria de mis putas tristes

**Sjećanje na moje tužne kurve** (*[[španski jezik|španski]]: Memorias de mis putas tristes*) je roman nobelovca Gabriel García Márqueza iz 2004. godine.

## Radnja
Glavni junak romana je ostarjeli novinar, samac, koji nikad u svom životu nije spavao sa ženom a da nije i platio za njene usluge. Svoj devedeseti rođendan odlučuje proslaviti u javnoj kući s mladom, petnaestogodišnjom djevicom. Međutim, stari namćor, koji je oduvijek "*smatrao da je umiranje od ljubavi tek pjesnička figura*", zaljubljuje se prvi put u životu.
Rak gušterače

**Rak gušterače (pankreasa)** je naziv za maligni tumor gušterače. Nije tako čest kao ostali tipovi raka i procenat izlečenja od te vrste karcinoma je najmanji. Kasno uzrokuje smetnje i kad se otkrije, najčešće je već u uznapredovalom stadijumu i nije ga moguće operacijom odstraniti. Više od 95% pacijenata umire u roku od dve godine nakon dijagnoze. U 95% slučajeva radi se o adenokarcinomu, a ostalih 5% uključuju tumore različite prirode. Najčešći faktori rizika su: starija životna dob, pušenje, ishrana preterano bogata mastima, a siromašna voćem i povrćem, debljina, smanjena fizička aktivnost, te ranije bolesti kao pankreatitis, dijabetes i ciroza jetre. Najčešće oboljevaju ljudi u čijoj je bliskoj porodici već bilo obolelih od raka gušterače, raka ili polipoze debeloga creva, porodičnog raka dojke, naslednog pankreatitisa, melanoma i raka jajnika.  Češći je kod muškaraca.

## Simptomi

Simptomi bolesti se ne pojavljuju ili su zanemarivi do uznapredovalog stadijuma bolesti. Kad se pojave, direktno zavise od lokalizacije i veličine tumora. Najčešće se javlja bol u gornjem delu trbuha ili u leđima, često sa širenjem pod lopatice, pojačava se nakon jela ili kod ležanja. Opšta slabost, gubitak apetita i znatan gubitak težine karakteristični su za rak gušterače. Mogu biti prisutni mučnina i povraćanje, čak i duže vreme nakon uzimanja obroka, žutilo kože, očiju i tamna mokraća.

Jedan oblik tumora može uzrokovati smetnje u količini izlučivanja insulina ili drugih hormona, što izaziva niz smetnji u digestiji hrane, posebno masnoća, kao i probleme u razgradnji šećera, pa čak i nastanak dijabetesa. Često je ozbiljna depresija prvi simptom bolesti.

## Dijagnoza

Najprecizniji dijagnostički kriterijum za uspostavljanja dijagnoze i procenu proširenosti karcinoma jesu CT (kompjuterizovana tomografija) i MR (magnetna rezonanca) sa MRCP-om, a pokazaće prisutne abnormalnosti u 75% slučajeva. Ako se radi o karcinomu koji nije moguće operisati i koji je već metastazirao, provodi se perkutana aspiracija iglom za histološku analizu. Ukoliko se CT-om ne pronađe tumor ili ga je moguće operisati, koristi se endoskopski ultrazvuk kako bi se otkrili mali tumori i odredio stepen proširenosti. Uobičajeni laboratorijski nalazi često su normalni. U 25 do 50% slučajeva javlja se hiperglikemija.

## Terapija

Parcijalna pankreatektomija (delimično odstranjenje gušterače) ili pankreatikoduodenektomija (odstranjenje gušterače i duodenuma) Whipple-ova procedura, jedino je što potencijalno može dovesti do izlečenja, međutim tumor je moguće odstraniti u svega 15% bolesnika, a izlečiv samo u 3%. Pri tome je petogodišnje preživljenje 15-20%.

## Prevencija

* Istraživanja pokazuju da je pušenje uzrok 20-30% slučajeva raka gušterače (pankreasa).
* Preporučuje se povećano uzimanje voća, povrća i žitarica uz smanjeno konzumiranje crvenog mesa.
* Pretpostavlja se da uzimanje vitamina D smanjuje rizik od pojave raka pankreasa, kao i uzimanje vitamina B grupe, B12 i B6.

## Reference
Rimska kamilica

**Rimska kamilica** (lat. *Anthemis nobilis*), nazivana još i jarmen, kamomila, romanika ili bijela rada, višegodišnja je biljka iz porodice glavočika (Asteraceae), koja može dostići visinu do 30&nbsp;cm. List joj je dvostruko perast, a cvati krupne i pojedinačne, s bijelim rubnim cvjetovima i središnjim žute boje. Raste na suhim mjestima, a uzgaja se i u dvorištima.

Ako se koriste cvjetne glavice može imati isto djelovanje kao i kamilica. Koristi se i u kozmetičke svrhe, kao sredstvo za njegu kose.

## Literatura
* D. Milovanović, Atlas lekovitog bilja, Beograd, 1975.
Pagoda Jotab-dong

**Pagoda Jotab-dong** je naziv za 9 m visoku budističku pagodu koja se nalazi kraj grada Andong u provinciji Gyeongsangbuk-do u Južnoj Koreji. Predstavlja jedino što je ostalo od budističkog samostana sagrađenog u 8. vijeku za vrijeme Kraljevstva Silla.

## Vanjske veze

* Jotabdong
Hram Kailash

**Hram Kailash**, također poznat i kao **Hram Kailasanatha** je jedan od 34 samostana i hrama, koji se pružaju na 2&nbsp;km dužine, a koji su isklesani u visokjoj bazaltnoj stijeni, odnosno čine kompleks koji se nalazi u Ellori u indijskoj državi Maharashtra, te predstavlja oličenje indijske kamenorezačke arhitekture. Sagrađen je po uzoru na planinu Kailash, dom Gospodara Šive. Iako ima tipične dravidske karakteristike, isklesan je iz jedne jedine stijene. U 8. vijeku ga je sagradio kralj Krishna I iz dinastije Rashtrakuta.

Hram Kailash Temple se odlikuje svojim *vertikalnim* iskopavanjem—kamenoklesari su počeli na vrhu stijene i klesali prema nadolje, tj. "iskopali" hram iz stijene. Tih su se metoda striktno pridržavali s obzirom da se hram nije mogao isklesati na drugi način. Arhitekti koji su dizajnirali ovaj hram su bili iz južnog Pallava kraljevstva.

Procjenjuje se da je u nekoliko stotina godina iz stijene isklesano 200.000 tona kamenja kako bi se napravila ova monolitska struktura. Na temelju tragova po stijenu, arheolozi smatraju da su se za klesanje ovog hrama koristile tri različite vrste dlijeta.

Svi reljefi su načinjeni na više nego jednoj razini Dvokatna vrata tako otvaraju dvorište u obliku slova "U". Dvorište je obrubljeno s arkadama od tri katga. Arkade označavaju ukrašene kamene ploče, a manje prostorije sadrže velike statue raznih božanstvaa. Te su galerije bile povezane kamenim mostovima sa središnjim dijelovima hrama, ali su ti mostovi srušeni.

Postoje dvije strukture unutar dvorišta. Kao što je tradicija u Šivinim hramovima, slika svetog bika Nandi je ispred centralnog hrama koji sadrži lingam. U spilji 16 Nandi Mandap i glavni Šivin hram su visoki preko 7 metara i sagrađeni na dva kata. Niži katovi Nandi Mandapa su čvrste strukture, ukrašene raskošnim reljeftima. Temelj hrama je isklesan na način koji sugerira da ga slonovi drže iznad zemlje.

Kameni most spaja Nandi Mandap sa trijemom hrama. Sam hram je visoka piramidsalna struktura koja podsjeća na hramove Južne Indije. Svetište – zajedno sa stupovima, prozorima, unutrašnjim i vanjskim prostorijama, dvoranama za okupljanje i ogromnim lingamom u svom središtu – je potpuno izrezbareno s ništama kao i prizorima božanstva, *mithunama* (muškim i ženskim erotskim figurama) i drugim figurama. Većina božanstava na lijevoj strani ulaza su shaivaitska (sljedbenici Gospodara Šive) dok su na desnoj strani vaishnavaitska (sljedbenici Gospodara Višnua).

Postoje dvije Dhvajastambhe (stupovi sa zastavama) u dvorištu. Velika statua Ravane koji pokušava podići planinu Kailasa, dom Gospodara Šive, je jedna od najvažnijih u indijskoj umjetnosti.

## Galerija

Datoteka:Kailash-elephant.jpg|Slon isklesan iz stijene.
Datoteka:Kailash-elephants.jpg|Slonovi isklesani iz stijene.
Datoteka:Ellora Kailash temple overview.jpg|Hram Kailash.
Datoteka:Ellora Kailash temple Shiva panel.jpg|Statua Šive


## Povezano
* Rashtrakuta
* Spilje Ellora
* Indijska kamenoklesarska arhitektura

## Reference
Donat

**Donat** () se može odnositi na:

## Ličnosti
* Elije Donat, rimski gramatičar i učitelj retorike (4. vijek)
* Tiberije Klaudije Donat, rimski filolog s kraja 4. i početka 5. veka
* Donat Veliki, biskup iz Kartage poznat po tome što je osnovao donatističku kršćansku sektu
* Redovnik Donatus (5. vijek) koji je pred vandalskim progonim pobjegao i osnovao samostan u Valenciji.
* Sveti Donat iz Fiesole, irski redovnik koji je postao biskup Fiesolea iz 824 
* Sveti Donat, biskup Arezzoa (?-362)
* Donat iz Ripacandide, benediktinski redovnik iz 12. vijeka 
* Sveti Donat iz Zadra, dalmatinski biskup iz ranog 9. vijeka (blagdan: 25. februar).
* Sveti Donat, kršćanski mučenik na Siciliji. V. Sveti Placid (mučenik).
* Sveti Donat, drug Afrikanca Svetog Kvirna (blagdan: 3. jun). 
* Sveti Donat iz Muenstereifela, vojni mučenik iz 2. vijeka i zaštitnik od munje
* Donat, Romul, Sekundijan i 86 drugova
* Sveti Donat iz Libije
* Sveti Donat, biskup Besançona (7. vijek)
* Sveti Donat iz Thmuisa, mučenik i nasljednik mućenika sv. Fileasa kao biskup Thmuisa, grada u Donjem Egiptu u provinciji Augustamnica Prima, suffragan Peluzija

## Proizvodi
* Donat Mg, marka mineralna voda|mineralna vode koja se proizvodi u Rogaškoj Slatini
Lov

**Lov** je naziv za metode i načine uzgoja, zaštite i lova divljači. Obuhvaća tražaranje, pramatranje, prbribrojavanje, uzgoj, prihranjivanje, slijeđenje, odstrijel, hvatanje žive divljači, puštanje umjetno (u uzgajalištu) uzgojene divljači u lovišta.

## Povijest lova
##### [[Kameno doba]]
* Starije kameno doba ili protolitik: lovac je nomad, lovi sjekirom, kopljem, klopkama i jamama
* Srednje kameno doba ili miolitik: lovi se hvatanjem
* Mlađe kameno doba ili neolitik: lov postaje sekundarni izvor hrane i privilegija

##### [[Brončano doba]]
* lov i stočarstvo preuzimaju dominaciju

##### [[Željezno doba]]
* lov na konju kopljem
* lov lukom i strijelom
* lov prigonom na mreže u Iliriku
* lov lovnim pticama u Aziji

##### [[Antika]]
* lov služi za stjecanje ratnih vještina
* u Rimskom Carstvu, jedino robovi ne smiju loviti

##### [[Srednji vijek]]
* glavno oružje luk i strijela
* veliki skupni lovovi kao predigra za ratne pohode
* pojava prvih propisa
* prva puška se pojavljuje u 14. stoljeću
* potiskuju se klasični načini lova

##### [[Novi vijek]]
* nestašica lovnih životinja
* prekretnica godine 1848., uvode se zakonski propisi i zabrane
* godine 1893. prvi Zakon o lovu u Hrvatskoj
* uvode se pravila ponašanja drobe

## Načini lova
* pojedinačni lov 
* skupni lov - lov prigonom, pogonom i ostali oblici skupnog lova

## Povezano
* Ribolov

## Vanjske veze
Velika džamija u Damasku

**Velika džamija u [[Damask]]u**, također poznata kao **Umejadska džamija** (arapski: جامع بني أمية الكبير, je jedna od najvećih i najstarijih džamija na svijetu. Locirana na najvažnijem dijelu starog dijela grada. Ima veliku arhitekturalnu i arheološku vrijednost.

Džamija u svojoj unutrašnjosti ima grobnicu u kojoj se tvrdi da se nalazi glava Ivana krstitelja (Jahja a.s) poštovan i od muslimana i od kršćana. Glava je pronađena u iskopavanjima prilikom pravljenja džamije. Veliku važnost džamiji pripisuju i šitski muslimani radi toga što se u njoj nalaze glave Hasana i Husejna (unuci Poslanika Muhammeda. U Džamiji se nalazi i grob Salahudina Ejubije, slavnog islamskog vojskovođe.

## Historija

Na mjestu gdje se sada nalazi džamija, nalazio se drevni aramejski hram božanstvu Hadadu. Nakon toga postao je hram rimskog božanstva Jupiter. Zatim je tu bila kršćanska crkva posvećena Ivanu krstitelju u bizantijsko doba.

Isprva, nakon osvojenja Damaska od strane muslimana 636. godine, bizantijska crkva je stajala još neko vrijeme i građevina je korištena za molitvu i od strane kršćana i od muslimana. Nakon toga su muslimani izgradili manje mjesto za obavljanje molitvi na sjevernoj strani zida. Pod Omejadskim halifatom za vrijeme Halife Velida I Crkva je kupljena od tadašnje vlasti i porušena. Negdje između 706 i 715 počela je gradnja džamije.

## Konstrukcija i arhitektura

Konstrukcija džamije je bazirana na kući Poslanika Muhammeda u Medina, koja je također imala mnogo funkcija: bila je mjesto za zajedničku molitvu, religioznu edukaciju, političke skupove, sudske procese, i prihvatni centar za beskućnike i materijalno ugrožene. Halifa je unajmio oko 200 najpoznatijih bizanstijskih arhitekti i radnika za uređivanje džamije, to je prepoznatljivo i u eksterijeru i u enterijeru džamije.

Nova džamija je bila najipresivnija građevina u to vrijeme, unutrašnji zidovi su bili dekorisani sa prelijepim mozaicima.

Zgrada se smatrala jednim od čuda svijeta jer je bila jedna od najvećih građevina na svijetu. Spoljašnji zidovi su bazirani na starome hramu jupitera i kreću se od 100 do 157.5 metara.
Minaret na sjeveroistočnom dijelu se naziva jos i Isusov (Isaov) minaret, jer muslimani smatraju da će se Isus pojaviti na njemu pred Sudnji dan.

## Galerija

Syria, Damascus, The Umayyad Mosque, Islamic Art.jpg
Datoteka:Umayyad Mosque-Dome of the Treasury.jpg
Damascus, Syria, The Umayyad Mosque, Great Mosque of Banu Umayya.jpg
Syria, Damascus, The Umayyad Mosque, Muslim Devotee.jpg
Datoteka:Courtyard4(js).jpg
Datoteka:Eagle Dome3(js).jpg
Datoteka:Umayyad Mosque-Dome of the Treasury211099.jpg
Datoteka:Damascus, Syria, The Umayyad Mosque, The Courtyard.jpg
Datoteka:Umayyad09(js).jpg
Datoteka:Umayyad Mosque Damascus.jpg
Datoteka:Umayyad Mosque - interior(js).jpg
Datoteka:Omayyad mosque night.jpg
Datoteka:Damascus-10.jpg
Datoteka:StJohnTheBaptistShrine Damascus 1943.jpg
Sveti Donat iz Zadra

**Donat**, poznat i kao **Sveti Donat** (druga pol. 8. stoljeća - Zadar, prva pol. 9. stoljeća), zadarski biskup i diplomat.

Spominje se u franačkim analima iz 805. godine kao izaslanik dalmatinskih gradova Karlu Velikom u Thionvilleu. Pripisuje mu se izgradnja zadarske crkve - rotonde sv. Trojstva, koja u 15. stoljeću mijenja ime u crkva sv. Donata, izgrađene početkom 9. stoljeća. Sačuvan je mramorni kovčeg s Donatovim zavjetnim natpisom za moći sirmijske mučenice sv. Stošije. Prema predaji, te je moći Donat donio iz Carigrada, kada je s mletačkim duždem Beatom, u ime Karla Velikog, pregovarao s bizantskim carem o razgraničenju između bizantske teme i hrvatskog kneževskog teritorija u Dalmaciji. 

Sveti Donat je umro oko godine 811., a pokopan je u velebnoj crkvi Presvetog Trojstva (današnja crkva sv. Donata). Godine 1809., nakon provale Francuza u Zadar, prenesene su kosti svetog Donata u katedralu svete Stošije gdje se i danas nalaze. 

Sveti Donat se slavi 25. veljače.
Katedrala u Aachenu

**Katedrala u Ahenu** () je katedrala Ahenske biskupije posvećena Bogorodici. Današnja građevina se sastoji iz više segmenata: karolinške osmougaone zgrade u sredini, gotiičkog hora na istoku, zapadnog pročelja i više bočnih kapela. To je najstrarija katedrala severne Evrope. U njoj je od 936. do 1531. krunisano 30 nemačkih kraljeva i 12 kraljica.

## Struktura

Karlo Veliki je počeo izgradnju palatinske kapele oko 792, kada je počela gradnja i drugih delova crkve.

Crkvu je 805. osveštao papa Lav III u čast Device Marije. Centralni deo Ahenske katedrale je palatinska kapela koja je neobično mala u poređenju sa kasnijim dogradnjama. Da bi se u katedrali smestili svi hodočasnici u doba gotike sagrađen je hor.

## Značaj
U katedrali je 815. sahranjen Karlo Veliki. Njena riznica sadrži izuzetno retke i vredne eksponate iz antičkog, karolinškog, otonskog i hoenštaufenskog perioda.

Katedrala u Ahenu je 1978. bila među prvih 12 spomenika koji su ušli na UNESKO listu Svetske batine, i ujedno prvi nemački spomenik na ovoj listi.

## Galerija

Aachener Dom BW 2016-07-09 13-53-18.jpg|Presto Karla Velikog
AachenerDomSarg.jpg|Sarkofag Karla Velikog (potiče iz rimskog doba)
Karl der große.jpg|Bista Karla Velikog
Augstus kameo.jpg|Rimska kameja na Lotarovom krstu
Aachener Dom BW 2016-07-09 16-20-40.jpg|Karolinški osmougao
AachenerDomDecke.jpg|Tavanica
Aachen Cathedral Octagon1.jpg|Mozaici
Barbarossaleuchter.jpg|Barbarosin luster (1170)
Aachen cathedral 007.JPG|Bogorodičina relikvija (1238)


## Reference

## Vanjske veze

* Internet prezentacija
* Karlsverein - Dombauverein
* Udruženje za zaštitu katedrale 
* Panorama u 360°