open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Povelja bana Prijezde I 1287.

**Povelja bana Prijezde I** izdata je 8. maja 1287. god. i predstavlja prvi pisani spomen župe Zemljanik, tada u oblasti Usori u srednjovjekovnoj bosanskoj banovini. Poveljom je bosanski ban Prijezda I sa sinovima Stjepanom I, Prijezdom II i Vukom, nakon što je pribavio saglasnost velikaša, trajno darovao župu Zemunik svojoj kćerki i njenom suprugu, sinu slavonskog bana Stjepana III Babonića, kao i njihovim potomcima. Ban Prijezda navodi da Zemunik poklanja u onim granicama u kojima su ga posjedovali njegovi preci i on sam, sa svim onim što toj župi pripada, uklјučujući i lјude koji je naselјavaju. U povelјi su detalјno navedene međe župe. 

Prijezda I (1211 - Slavonija 8. maj 1287) bio je bosanski ban nakon Meteje Ninoslava. Na prijesto je došao uz ugarsku pomoć. U dijelu istoriografije se smatra rodonačelnikom Kotromanića. U pismima ugarskog kralja on se naziva "fidelis noster" (naš vjerni)", a imao je, dobivene od kralja, i posjede van Bosne, oko Gornjeg Miholjca. Njegova vojska je 1260. god. sudjelovala u ugarskoj vojsci kad je ratovala protiv češkog kralja.

Znatno veći uticaj u to vrijeme imale su slavonske velikaške porodice Gisingovci i Babonići. Njihovi predstavnici su od posljednjih Arpadovića dobijali i položaje koji su ugrožavali bana Prijezdu. 

## Povelja
:*U ime svetog trojstva i nerazdjeljivog jedinstva. Prijezda po milosti gospodnjoj ban Bosanski svima Hristovim vjernicima pozdrav u spasitelju sviju. Pošto ono, što vladari izdaju i objavljuju, podanici trebaju postojanom snagom trajno obdržavati, hoćemo da svi sadašnji i budući saznaju sadržaj ovoga plama, da smo spremnom nakanom i željom svoga srca, kako dolikuje ocu da ljubljenom sinu i po dobrohotnosti naših sinova [[Stjepan I Kotromanić|Stjepana]], Prijezde II i Vuka, a također uz pristanak barona i plemića našega kraljevstva, i cijele župe Zemlenik...*
## Opis
Prijezdina povelja je pisana latinskim jezikom i origina se nalazi u Budimpešti. Prvi ju je objavio mađarski istoričar Lajoš Taloči 1897. godine u Budimpešti. Zatim ju je 1908. objavio Tadija Smičiklas u Diplomatičkom zborniku JAZU u Zagrebu. Prvu temeljnu analizu sproveli su odvojeno Milan Karanović i Vladislav Skarić, u svojim radovima objavljenim u Glasniku Zemaljskog muzeja u Sarajevu 1936. i 1937. godine. 

## Literatura
* B. Ljevar, Prevod sa latinskog, Nedeljni Glas, 9. i 10. maj, Banja Luka 1987. 
* Milan Karanović, Granice srednjovjekovne župe Zemljanik, GZM XLVIII, Sarajevo 1936;  
* Vladialav Skarić, Župa Zemljanik i stara nahija Zmijanje, GZM XLIX, Sarajevo 1937. 
## Izvori
Automobiles Alpine

**Alpine** je francuski proizvođač sportskih automobila. Kompaniju je osnovao Jean Redélé u francuskom gradu Dieppeu 1955. godine. Od 1973. godine, Alpine je u vlasništu Renault Grupe. 

## Modeli
### Aktualni modeli
* Alpine A110 (2017-)
* Alpine A290 (2024-)
* Alpine A390 (2025-)


Image:Blue Alpine A110.jpg|Alpine A110
Image:Alpine A290 GTS – f 15022025.jpg|Alpine A290


### Prethodni modeli
* Alpine A106 (1955-1961)
* Alpine A108 (1958-1965)
* Alpine A110 (1962-1977)
* Alpine GT4 (1963–1969)
* Alpine A310 (1971-1984)
* Alpine GTA (1984-1991)
* Alpine A610 (1991-1995)


Image:Alpine A106.jpeg|Alpine A106
Image:Renault Alpine.jpg|Alpine A108
Image:1971 Alpine A110 Berlinette 1.3 Front.jpg|Alpine A110
Image:Alpine GT 4.jpg|Alpine GT4
Image:2015-08-30 10-50-34 fete-cabriolet-belfort.jpg|Alpine A310
Image:Alpine GTA Le Mans rouge impérial.jpg|Alpine GTA
Image:Alpine A610..0.jpg|Alpine A610


### Koncepti
* Renault Alpine A110-50 (2012)
* Alpine Vision Gran Turismo (2015)
* Alpine Vision (2016)
* Alpine Alpenglow (2022)
* Alpine A290_β (2023)
* Alpine A390_β (2024)


Festival automobile international 2013 - Concept Renault Alpine A110 50 - 003.jpg|Renault Alpine A110-50
Festival automobile international 2015 - Alpine Vision Gran Turismo - 013.jpg|Alpine Vision Gran Turismo
Alpine Vision Geneva Motor Show 2016.jpg|Alpine Vision
Mondial de l'auto Paris 2022 01.png|Alpine Alpenglow
Concept car Alpine A290 mod.jpg|Alpine A290_β
Alpine A390 β Concept - 02.jpg|Alpine A390_β
Gévaudan

**Gévaudan** (oksitanski: *Gavaudan*) je ime za historijsku regiju koja je bila dio nekadašnje provincije 
Kraljevine Francuske - Languedoc .

## Karakteristike i historija
Gévaudan se nalazi na jugu zemlje, prostire se najvećim dijelom po današnjem departmanu Lozère. .
Ime je dobio po galskom plemenu Gabali.

Za Rimskog Carstva taj teritorij bio je organiziran kao *[[Civitas]] Gabalitana* (Gabalitanus Pagus).
Nakon Raspada Rimskog Carstva - 472. pao je pod vlast Vizigota, a nakon njih Franaka. 

Od 9. vijeka je pod vlašću biskupske grofovije iz Mendea. sve do 13. vijeka kad je nasljednim pravom postao domena 
Francuskog kralja Louisa IX.
Nakon tog je 1306. ukorporiran u Languedoc 

Gévaudan je postao poznat krajem 18. vijeka, kao kraj u kom luta misteriozna zvijer (*Bête du Gévaudan*). 
Ona se pojavila 1765. i u tri godine navodno napala i proždrla oko 50 ljudi, sve dok je nije ubio seljak Jean Chastel. Ni do danas nije jasno dali je to bio vuk ili ris?, ali je priča o njoj poslužila kao inspiracija za brojne romane strave i užasa.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Le Pays Gévaudan''
Mende, Lozère

**Mende** je grad i općina od 13,143 stanovnika na jugu Francuske u Regiji Oksitanija u Departmanu Lozère u 
kom je administrativni centar.

## Geografija

Mende se nalazi u kotlini rijeke Lot, udaljen 180 km južno od Clermont-Ferranda i 200 sjeverno od Montpelliera.

Grad je jedan od ulaza za Causses i Cévennes, lokalitete koje je UNESCO 2011. uvrstio na Listu svjetske kulturne i prirodne baštine.

## Historija

Mende je po lokalnoj legendi izrastao pored groba biskupa i sveca Privata iz 3. vijeka, koji je odbio predati Gévaudan Alemanima. Zbog tog su ga oni ubili bacivši ga sa planine.

Mende je zbog svog  geografskog položaja između Languedoca i Auvergnea u srednjem vijeku izrastao u prosperitetno trgovište, koje je u 10. vijeku 
postalo sjedište biskupije.

Biskup Aldebert III od Tournela preuzeo je kontrolu nad gradom polovicom 12. vijeka i podigao bedeme. On se 1161. kao prvi u Languedocu priklonio Francuskom kralju 
Louisu VII, zbog tog mu je kralj zauzvrat svojom zlatnom bulom odobrio vladarske prerogative.

Kralj Philippe IV dodjelio je 1307. biskupima Mendea grofovsku titulu, tako su oni postali vlasnici crkvene grofovije.
Gotička katedrala podignuta je tokom 14. vijeka (retaurirana je u 17. vijeku).

Grad je doživio teška vremena za  Hugenotskih ratova, kad ga je 1581. zauzeo hugenotski kapetan Mathieu Merle, pritom je pobio dobar dio svećenika i razorio katedralu.
Velika nevolja bila je i epidemija kuge 1721, koja se raširila iz marseillske luke. Zbog nje su građani porušili dio bedema, da se riješe kužnog zraka.

Kao najnaseljeniji i najmoćniji grad Gévaudana za Francuske revolucije izabran je za prijestolnicu Departmana Lozère.
## Privreda
Mende je do 20. vijeka bio centar tekstilne industrije, koja je propala, danas ima  1,100 zaposlenih, od kojih većina radi u administraciji (177), trgovini i uslugama (360), 106 u građevinarstvu i samo 88 koji rade u industriji.

Mende je danas stanbeno predgrađe Montpelliera.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ville de Mende''
Aveyron (rijeka)

**Aveyron** (oksitanski: *Avairon*) je rijeka na jugu Francuske u Oksitaniji duga 290,6 km desna pritoka rijeke Tarn.

## Hidrologija

Rijeka izvire u Centralnom masivu, na terenu općine Sévérac-d'Aveyron
Od tamo  teče u blagom luku prema prema jugozapadu, i protiče preko gradova; Rodez i Villefranche-de-Rouergue. Kad uđe u akvitansku ravnicu prima sa lijeva najveću pritoku Viaur (168&nbsp;km). Od tamo teče do ušća u Tarn, 10&nbsp;km sjeverozapadno od grada Montaubana.

Najveće pritoke su; Viaur (168&nbsp;km), Cérou (87), Vère (53), Lère (45), Alzou (44) i Serène (32).

Porječje rijeke ima površinu 5 300 km², i prostire se po departmanima; Aveyron, Tarn, Tarn-et-Garonne.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Aveyron'' (na portalu Mapcarta)
Turro, Varese

**Turro** je naselje u Italiji u provinciji Varese, u regiji Lombardija.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* by the CIA Factbook 
* Italian Railways
* Italian National and Regional Parks
* History of Italy: Primary Documents
* List and maps of archaeological sites in Italy
* WWW-VL: History: Italy  at IUE
Poitou

**Poitou** (latinski: *Pictaviensis*, *Pictavia*) je ime za historijsku regiju i nekadašnju provinciju Kraljevine Francuske.

## Karakteristike i historija
Poitou se nalazi na zapadu zemlje, prostirao se po današnjim departmanima Vendée, Deux-Sèvres i Vienne.

Najveći urbani centri su Poitiers (prijestolnica), Châtellerault, Niort i La Roche-sur-Yon.

Ime je dobio po galskom plemenu *Pictones* (ili *Pictavi*), koji su kao civitas, bili dio Rimske provincije Gallia Aquitania. 
Kao granica prema Akvitaniji vijekovima je bio poprište velikih bitaka, počevši od one kod Vouilléa 507., pa one kod Toursa u kojoj je Karlo Martel pobjedio Maure 732., do one kod Poitiersa 1356. za Stogodišnjeg rata, sve do one kod Moncontoura 1569. za Hugenotskih ratova.

Poitou je od 778. bio dio domena grofova od Poitiersa. Kao kraj u kom su se mješali utjecaji kultura sjevera i juga Poitou je svoje zlatno doba imao u periodu 11.–12. vijek.
kad je cvjetala njegova škola romaničke arhitekture, skulpture i slikarstva. 

Grofove od Poitiersa koji su od sredine 10. vijeka nosili i titulu Akvitanskih vojvoda, naslijedili su članovi Ažuvinske dinastije engleski kraljevi u 12. vijeku. 
Francuski kraljevi Philippe III i Louis VIII zauzeli su Poitou, početkom 13. vijeka, ali je on  
Ugovorom iz Brétignya 1360. vraćen Kraljevini Engleskoj, pod čijom je vlašću bio do 1375. kad su ga Francuzi ponovno zauzeli.

Poitou je poprilično stradao za Hugenotskih ratova, ali je njegova kasnija historija bila mirnija, osim za Rata u Vendéeu za 
Francuske revolucije.

Geografski se dijeli na dvije manje regije; *Haut Poitou* (Gornji Poitou) na jugu Armoričkog masiva i *Bas Poitou* (Donji Poitou) na sjeveru Vendéea.
Na sjeveru prevladavaju male raštrkane farme, za razliku od tog na jugu većina stanovnika živi u kompaktnim selima.

Većina stanovnika su katolici ali postoje i protestantske enklave u Vienneu.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Poitou-Charentes Nature''
Papás por conveniencia

***Papás por conveniencia*** je meksička telenovela produkcijske kuće Televisa, originalno emitovana tokom 2024.

## Uloge
* Ariadne Díaz - Aidé Mosqueda
* José Ron - Constantino "Tino" Guevara
* Ferdinando Valencia - Guzmán Muriel
* África Zavala - Federica
* Daniela Luján - Clara Luz Monroy
* Martín Ricca - Rudolf
* María Chacón - Alicia "Lichita" Chagoyan
* Miguel Martínez - Chano Chamorro
* Horacio Pancheri - Dámaso Rivera
* Lambda García - Facundo Topete
* Sherlyn González - Silvana Cruz Muriel
* Imanol Landeta - Felipe
* Leticia Perdigón - Bertha
* Ernesto Laguardia - Jason
* Cecilia Gabriela - Pura
* Adriana Fonseca - Paulina
* María Perroni Garza - Sofía "Chofis" Chamorro Chagoyán
* Joaquín Bondoni - Sergio "Checo" Chamorro Chagoyán
* Jonathan Becerra - El Calacas
* Victoria Viera - Circe Guevara Mosqueda 
* Emilio Beltrán - Ulises Guevara Mosqueda 
* Camila Núñez - Scarlet Topete Mosqueda
* Tania Nicole - Lila Guevara
* Juan Pablo Velasco - Emiliano Guevara
* Constantino Alonso - Pipe
* Mateo Saavedra - Jesús "Chuchito" Chamorro Chagoyán
* Sandra Sánchez Cantú
* Lalo Zayas - Augusto
* José Remis - Igor
* Simone Mateos
* Ximena Tello
* Natalia Álvarez
* Iván Caraza
* Lukas Urkijo

## Izvori

## Vanjske veze
*
FIFA Svjetsko prvenstvo 1954.

**FIFA Svjetsko prvenstvo 1954.** bilo je 5. izdanje Svjetskog prvenstva u fudbalu, četverogodišnjeg međunarodnog fudbalskog turnira za seniorske muške reprezentacije nacija pridruženih FIFA-i. Održan je u Švicarskoj od 16. juna do 4. jula. Švicarska je odabrana kao zemlja domaćin u julu 1946. Na turniru je postavljeno nekoliko rekorda svih vremena u broju postignutih golova, uključujući najveći prosječni broj postignutih golova po utakmici. Turnir je osvojila Zapadna Njemačka, koja je u finalu pobijedila favorita turnira Mađarsku 3:2 za svoj prvi naslov Svjetskog kupa. Urugvaj, branitelj naslova, eliminiran je od Mađarske i izgubio bi od Austrije u utakmici za treće mjesto. Utakmica s najvećim brojem bodova na Svjetskom prvenstvu dogodila se u četvrtfinalu ovog turnira, kada je Austrija svladala domaćina Švicarsku sa 7:5. Dvanaest golova te utakmice nikada nije nadmašeno na Svjetskom prvenstvu od tada.

## Izbor domaćina
Domaćin petog po redu svjetskog prvenstva izabran je 26. jula 1946. godine u Luksemburgu. Švicarska je bila jedini kandidat za organizaciju ovog svjetskog prvenstva.

## Mesta odigravanja

Šest gradova je bilo domaćin svetskog prvenstva:
* Bazel *(St. Jakob Stadium)*
* Bern *(Wankdorf Stadium)*
* Ženeva *(Charmilles Stadium)*
* Lausanne *(Stade Olympique de la Pontaise)*
* Lugano *(Cornaredo Stadium)*
* Zürich *(Hardturm Stadium)*

## Rezultati

### Skupina A

### Skupina B

### Skupina C

### Skupina D

### Drugi dio prvenstva

## Konačni poredak

; FIFA-ina retrospektivna ljestvica

## Strijelci
Sándor Kocsis je bio najbolji strijelac turnira s 11 golova. Ukupno su 63 igrača postigla 140 golova, od čega četiri autogola.

;11 golova

* Sándor Kocsis

;6 golova

* Erich Probst
* Josef Hügi
* Max Morlock

;4 golova

* Nándor Hidegkuti
* Ferenc Puskás
* Robert Ballaman
* Carlos Borges
* Helmut Rahn
* Hans Schäfer
* Ottmar Walter

;3 golova

* Ernst Stojaspal
* Theodor Wagner
* Léopold Anoul
* Nat Lofthouse
* Zoltán Czibor
* Burhan Sargun
* Suat Mamat
* Juan Hohberg
* Óscar Míguez
* Fritz Walter

;2 gola

* Alfred Körner
* Ernst Ocwirk
* Didi
* Julinho
* Pinga
* Ivor Broadis
* Mihály Lantos
* Péter Palotás
* Lefter Küçükandonyadis
* Julio Abbadie
* Juan Alberto Schiaffino

;1 gol

* Henri Coppens
* Baltazar
* Djalma Santos
* Tom Finney
* Jimmy Mullen
* Dennis Wilshaw
* Raymond Kopa
* Jean Vincent
* József Tóth
* Giampiero Boniperti
* Amleto Frignani
* Carlo Galli
* Benito Lorenzi
* Fulvio Nesti
* Egisto Pandolfini
* Tomás Balcázar
* José Luis Lamadrid
* Jacques Fatton
* Mustafa Ertan
* Erol Keskin
* Javier Ambrois
* Obdulio Varela
* Richard Herrmann
* Bernhard Klodt
* Alfred Pfaff
* Miloš Milutinović
* Branko Zebec

;1 autgol

* Jimmy Dickinson (protiv Belgije)
* Raúl Cárdenas (protiv Francuske)
* Luis Cruz (protiv Austrije)
* Ivica Horvat (protiv Zapadne Njemačke)

## Reference

## Vanjske veze

* ''The Miracle of Bern'' (fifa.com, 25. jula 2024)
* Fifa World Cup 1954 (fifa.com)
* World Cup 1954 (rsssf.org)
Sévérac-d'Aveyron

**Sévérac-d'Aveyron** je općina od 4,062 stanovnika, na jugu Francuske u Regiji Oksitanija u Departmanu Aveyron.

## Geografija

Sévérac-d'Aveyron se nalazi na izvoru rijeke Aveyron, udaljen 103.km sjeverozapadno od Montpelliera

## Historija
Sévérac-d'Aveyron je nova općina, osnovana tek 2016. spajanjem dodatadašnjih manjih općina; Sévérac-le-Château, Buzeins, Lapanouse de Sévérac, Lavernhe de Sévérac i Recoules-Prévinquières.

Centar općine Sévérac-le-Château izrastao je kao trgovište ispod srednjovjekog zamka lokalnog barona.
Dolaskom željeznice krajem 19. vijeka, razvio se kao raskršće pruga i stanica za održavanje i popravak vagona i lokomotiva.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Commune de Sévérac-d'Aveyron''
Akvitansko Vojvodstvo

**Akvitansko vojvodstvo** (latinski: *Ducatus Aquitaniae*) bilo je srednjovjekovno
vojvodstvo na tlu jugozapadne Francuske koje je egzistiralo od 732. do 1453.

## Historija

Nakon Raspada Rimskog Carstva Akvitanijom su od 412./413. vladali Vizigoti, sve do 507. i Bitke kod Vouilléa u kojoj ih je 
franački kralj Hlodoveh I pobijedio. Od tad je Akvitanija dio Regnum Francoruma. Svaki od njegovih sinova, dobio je nakon njegove smrti dio Akvitanije da 
njime vlada. Tako je Akvitanija je postala praktički nezavisna krajem 7. vijeka pod vodstvom lokalnih vojvoda.

Kad je Pipin Mali ubio vojvodu Waifera 768. anektirao je Akvitaniju u “Regnum francorum”.

### Kraljevina Akvitanija (781.-877.)

Tradicija dijeljenja nasljednim pravom dovele je do toga da je Karlo Veliki 781. osnovao Kraljevinu Akvitaniju za svog sina Louis (kasnijeg Louisa I Pobožnog), 
Nakon njega su vladali razni karolinški prinčevi: Pipin I, Charles II i Louis II. Kad je on 877.stuio na 
franački tron ukinuo je kraljevstvo.

### Akvitansko vojvodstvo

Od tad i formalno postojaji Akvitansko vojvodstvo “Ducatus Aquitaniae” kojim su sukcesivno vladali od 9. vijek do 10. vijeka, grofovi od Poitiersa, Auvergnea, zatim onoj od 
Toulousa i na kraju ponovno od Poitiersa
Vladavinu te  dinastije obilježila je 41 godinu duga vladavina Guillauma IX
Ta dinastija završila je smrću Guillauma X - 1137.; tad je njegova kći Eleonor udajom za budućeg Francuskog kralja Louisa VII donjela i Akvitaniju kao miraz.

### Akvitanija [[domena]] [[Engleska|engleskih]] [[Plantagenet (dinastija)|Plantageneta]] ([[1152]].-[[1370]].)
Nakon Eleonorina  razvoda i ponovne udaje za Henrya II od Engleske, koji je bio i nasljednik anžuvinskih domena po Francuskoj, Akvitansko vojvodstvo postalo 
je veliki rival Kraljevine Francuske.

Sve dok  Anžuvinci nisu preuzeli vlast, izgleda se da je titula Akvitanskog vojvode bila uglavnom počasna, lišena stvarne moći, zbog velike rascjepkanosti i samovolje vazalnih feudalaca.
Henry II je reformirao vojvodstvo po normanskom modelu i uveo senešale.

Francuski kraljevi iz Dinastije Capet  su tokom 12.–13. vijeka malo pomalo smanjivali teritorij Akvitanskog vojvodstva, ali je on ipak Pariškim ugovorom iz 1259. ostala domena engleskih Plantageneta. Koji su tim ugovorom postali vazali francuskih kraljeva.
Vojvodstvo je prezvano u staro ime Guyenne.

### Akvitanija ponovno osvojena i priključena Francuskoj

Opustošene Stogodišnjim ratom, Guyenne i Gaskonja bile su poprište žestokih borbi tokom 14.–15. vijeka sve do Bitci kod Castillona 
1453. kad su Englezi poraženi napustili Akvitaniju.

Kralj Louis XI poklonio je Vojvodstvo Guyenne (Akvitansko vojvodstvo) svom bratu Charlesu, vojvodi od Berra, 1469., ono je nakon njegove smrti 1472. ponovno 
postala domena Francuskih kraljeva.
Danas je administrativno podjeljena na 6 departmana;Gironde, Gers, Lot-et-Garonne, Dordogne, Lot i Aveyron, uz dijelove 
departmana Landes i Tarn-et-Garonne.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Merovingian Duchy & Kingdom of Aquitaine''
Bitka kod Castillona

**Bitka kod Castillona** (17. jul 1453.) bila je završna bitka Stogodišnjeg rata između kraljevina Francuske i Engleske
.

## Historija

Bitka  je bila posljednji pokušaj Engleza da povrate svoje francuske domene po Guyenni i Gaskonji, koje su Francuzi do 1451.već najvećim dijelom zauzeli. 
Zbog tog su 1452. poslali snažan ekspedicijski korpus pod vodsvom Johna Talbota grofa od Shrewsburya koji se iskrcao u oktobru u Bordeauxu.
Francuzi su u ljeto započeli opsadu engleske utvrde Castillon-la-Bataille u donjem toku rijeke Dordogne.

Talbot koji je imao 5,000 vojnika i 1,000 konjanika napao je Francuze da razbije opsadu, i ispočetka potiskivao Francuze, misleći da se oni panično povlače. Ali nije znao da je to varka 
jer ga čeka artiljerijska paljba topova (u to vrijeme velike novine). Topovi su masakrirali njegovu konjicu i vojnike, a on sam je poginuo. 
Slijedeći dan se garnizon u Castillonu predao, a nakon tog Bordeaux.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Battle of Dresden'
Hodidjed

**Hodidjed**, sredjovjekovni utvrđeni grad koji se nalazio na području sela Bulozi, istočno od današnjeg Sarajeva, Bosna i Hercegovina. To je područje nekadašnje Vrhbosanske župe, u oblasti Srednjoj Bosni, Kraljevina Bosna. Grad je pripadao vlastelinskoj porodici Pavlovića i iz njega se kontrolisao prolaz u Zemlju Pavlovića u istočnoj Bosni. Pretpostavlja se da je u ovom mjestu sjedio djed, starješina Bosanske crkve, te otud i naziv starom gradu.

Smrt kneza Pavla Radenovića doveo je do građanskog rata između Pavlovića i Kosača. Pavlovi sinovi, Petar i Radoslav, potražili su pomoć od Osmanlija, koji su se već u decembru 2015 pojavili u Humu. Slijedeće godine 1416. stigli su do dubrovačkih granica, a istovremeno su pustošili po Podrinju, Srednjoj Bosni. Tu su zauzeli Hodidjed i veći dio župe Vrhbosne. 

Hodidjed se spominje 1428. kada su ga Osmanlije ponovo zauzeli. Povratio ga je hrvatski ban Matko Talovac, da bi ga vojskovođa Barak Isaković u augustu 1435. ponovo uključio u Osmansko Carstvo. Nakratko je 1444. i 1448. bio u rukama Stjepana Vukčića Kosače, nakon čega je za stalno prešao u osmanlijske ruke.

## Bosansko Krajište
Bosansko krajište je teritorija grada Hodidjeda i župe Vrhbosne kojim su Osmanlije ovladali prije pada Kraljevine Bosne i osnivali Bosanski sandžak. Vrijeme postanka mu je proljeće 1448. godine, kada je izvršena turska provala od koje datira njihova definitivna vlast u ovom kraju, koju je od 1454. provodio Isa-beg Isaković. Defter (turski katastarski popis) iz 1455. koji prvi popisuje Bosnu, omogućava da se upozna pojam, postanak, teritorijalni opseg, naselja, unutrašnje stanje i uređenje Bosanskog krajišta prije pada cijele Bosne pod tursku vlast.

Prvobitna teritorija ovoga krajišta je grad Hodidjed sa bližom okolinom, po kojem se ovaj vilajet najprije i nazivao. Sem ovoga naziva u izvoru iz 1455. godine postoji još jedno tursko ime za Bosansko krajište; Vilayet Saray-ovasi (Vilajet Sarajevsko polje), koje je mlađe od prvog i korijen vuče od Sarajeva, novog političkog centra toga vilajeta. Defter pokazuje da se ovo krajište do 1455. proširilo na cijelu Vrhbosnu, tj. cijelo Sarajevsko polje i okolne planinske predjele. U okviru vilajeta postojale su dvije vrste naselja sa različitim državnopravnim položajem i feudalnim društvenim odnosima. U jednima je bila puna turska vlast, a druga su i dalje u vlasti Pavlovića, a 
koncentrisana u maloj župi Tilavi.

Prema tom popisu Tvrđava Hodidjed je imala dizdara (vratar tvrđave) i posadu od 23 vojnika dok je podgrađe Hodidjeda, *Bulagaj*, zavedeno kao selo. To selo je nestalo je u požaru koji je započeo kralj Tomaš 1459, nakon što nije uspio vratiti Hodidjed od Osmanlija.

## Kasnije
Godine 1550. posada je brojala 50 vojnika. Dizdarev timar od 5700 akči bio je u selu Ljubogošći, nedaleko od grada, a u Kijevu je bila timara mustahfiza ovog grada. Posada bila je u tvrđavi sve do perioda 1811-1833. kada prelazi u Bijelu tabiju iznad Sarajeva.

Prema podatku iz 1565, u Hodidjedu pohranjeno je 8.520 drama (26,3&nbsp;kg) srebra iz kreševskih rudnika pa se pretpostavlja da je u tvrđavi bila kovnica novca. Hodidjed je služio i kao tamnica.
## Izvori
Tvrđava Lipovac

**Lipovac**  je srednjovjekovna tvrđava na sastavcima obje Miljacke, na istoimenom brdu Lipovac (1074 m nadmorske visine), na teritoriji opštine Pale, Bosna i Hercegovina. 

Iznad sastavka Paljanske i Mokranjske Miljacke naglo se izdiže kameniti greben sa stijenom visokom oko 70 m. Tri strane stijene su nepristupačne, dok je sa sjevera moguć pristup. Na toj stijeni dužine 100 i širine 60 m, podignut je stari grad u 14. vijeku. Područje je u to vrijeme pripadalo feudalnoj vlasteli Pavlovićima.

Tvrđavu je osvojio osmanski vojskovođa Barak. Osmanlije se nisu dugo služili ovim gradom, te su ga ubrzo srušili. 

## Izvori
Armorički masiv

**Armorički masiv** (francuski: *Massif armoricain*) je niski erodirani planinski masiv na zapadu Francuske, koji se proteže po 
regijama Bretanja, Normandija i Pays de la Loire.

## Karakteristike
Prostire se po departmanima; Finistère, Côtes-d'Armor, Morbihan i Ille-et-Vilaine i po dijelovima deparartmana; Manche, Orne, Mayenne, Maine-et-Loire, Loire-Atlantique i Vendée, na površini od nekih 65,000 km².
Sa sjevera je omeđen Pariškom kotlinom i rijekom Seinom, a na jugu Dolinom Loire i njenih pritoka.

Građen je od prekambrijskog škriljavca (starog preko 540 miliona godina), koji je isprepleten trakama gnajsa. 
Planine nastale hercinskom orogenezom za karbona (360-300 miliona godina) uglavnom su istrošene erozijom, pa su danas rijetko više od 400 metara. 
Najviši vrh masiva je  Avaloirs u Departmanu Mayenne visok 417 metara. Erozija je na sjeveru izdubila oštre klisure, a obala je duboko razvedena.

Gali su obalu nazivali *Armor* (kopno mora); a unutrašnjost- *Arcoat* (zemlja šuma), najveći dio unutrašnjosti je danas skrčen. 
Privreda se bazira na stočarstvu, pa je regija je vodeći proizvođač mlijeka, sira, govedine i svinjetine.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Massif armoricain''
Bitka kod Moncontoura

**Bitka kod Moncontoura** (3. oktobar 1569.) bila je jedna od bitaka Trećeg Hugenotskog rata između katoličke vojske 
Vojvode od Anjoua (budućeg Francuskog kralja Henria III) i Hugenotske vojske Gasparda Colignya

Bitka je završila katoličkom pobjedom.

## Historija

Bitka  je uslijedila nakon neuspješne hugenotske kopsade Poitiersa (27. jul - 7. septembar 1569.).. Katolička vojska poslana u pomoć ih je sustigla kod 
Moncontoura i tako je počela bitka koja je trajala četiri sata.

Bitka je započela borbom dva krila (lijevog hugenotskog i desnog katoličkog). Kako je hugenotsko krilo bilo je pod teškim pritiskom, Coligny je bio prisiljen pozvati u pomoć svoje desno krilo i 
uspješno zaustavio napad i počeo napredovati. Tad je vojvoda Henri naredio riskantan juriš svoje konjanice, koja je razbila redove hugenota, koji su se panično 
počeli povlačiti.

Katolici nisu uspjeli iskoristiti svoju pobjedu, jer su umjesto da nastave goniti poražene hugenote, krenuli zauzimati njihove gradove. To je Colignyju dalo vremena 
da mobilizira novu vojsku.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Battle of Moncontour''
Moncontour (Vienne)

**Moncontour** je općina od 987 stanovnika> na zapadu Francuske u Regiji Nouvelle-Aquitaine u Departmanu Vienne.

## Geografija

Moncontour se nalazi udaljen 45 km sjeverozapadno od Poitiersa.

## Historija

To je nova općina osnovana 1973. udruživanjem sela; Moncontour, Messes, Saint-Chartres i Ouzilly-Vignolles.

Selo Moncontour je poznato po bitci koja se održala za Hugenotskih ratova 17. jula 1453.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ville de Moncontour''
Pogled od hiljadu jardi

**Pogled od hiljadu jardi** (, također se naziva i **pogled od dve hiljade jardi**) je fraza koja se često koristi za opisivanje praznog, nefokusiranog pogleda ljudi koji doživljavaju disocijaciju zbog akutnog stresa ili traumatskih događaja. Prvobitno se koristio za ratne borce i posttraumatski stres koji su pokazali, ali se sada koristi i za nefokusirani pogled uočen kod ljudi u stresnoj situaciji ili kod ljudi s određenim mentalnim zdravstvenim problemima .  

Pogled od hiljadu jardi se ponekad opisuje kao efekat šoka od granate ili reakcije na stres u borbi, zajedno sa drugim mentalnim zdravstvenim stanjima. Međutim, to nije formalni medicinski termin .  

## Reference
Gaspard II de Coligny

**Gaspard II de Coligny** (18. februar 1519., Châtillon-sur-Loing-24. august 1572., Pariz ) bio je francuski admiral i lider Hugenota na početku Hugenotskih ratova (1562.-98).

## Biografija

Rođen je u plemićkoj porodici, njegov otac Gaspard I bio je maršal, a majka Louise de Montmorency sestra moćnog maršala Anne de Montmorencya.
Sa 22 godine došao je na dvor i sprijateljio se sa Françoisom de Lorraine jednim od važnijih komandanata vojske.

Od 1544 je sudjelovao u Talijanskim ratovima 1544., za što je dobio čin general-pukovnika pješadije, a kasnije 1552. i počasnu tituku 
admirala.

Kao simpatizer reformacije i kalvinista Gaspard se 1555. zauzimao za plan osnivanja hugenotske kolonije u Brazilu gdje bi mogli u miru prakticirati 
svoju vjeru. Tek 1560. je službeno objavio da je kalvinst, i kao zaštitnik Hugenota zahtjevao je da se provodi politika vjerske tolerancije.
Za to je dobio podršku od tadašnjeg kancelara Michel de l'Hôpitala, i na samom početku i od Catherine de' Medici, ali ne i od moćne Dinastije Guise, u čijim je očima postao glavni 
neprijatelj Francuske.

Kad su 1562. počeli Hugenotski ratovi, Gaspard se nevoljko pridružio borbi, jer nije volio rat. Nakon ubistvo|pogibije]] Louisa Condéa 1569. Gaspard Coligny je postao jedini komandant hugenotske vojske. Iako je teško poražen u Bitci kod Moncontoura (3. oktobar 1569.) ipak je uspio okupiti nove snage u južnoj Francuskoj i 
napredovati sve do gornje doline Seine. Na taj je način  izbnudio sklapanje mirovnog sporazuma u Saint-Germain-en-Layu (8. august 1570.) kojim je okončan Treći hugenotski rat.

Vrativši se na dvor 1571., Coligny je brzo stekao naklonost kralja Charlesa IX i počeo utjecati na njegovu politiku. Predložio mu je osnivanje združenih katoličko-hugenotskih snaga koje bi istjerale Španjolce iz Flandrije i Nizozemske.

To se nije dopalo Catherini i Dinastiji Guise koji nisu željeli rat sa svojim saveznikom -Španjolskom, a bojali su se za vlastiti utjecaj na kralja. 
Na Catherin poticaj 22. augusta 1572. u Parizu je izvršen neuspješan atentat na Gasparda Colignya. 

Kralj je pokrenuo opsežnu istragu, kad je ona došla do Catherine, ona je iz straha da je ne otkriju, uvjerila svog sina da Hugenoti spremaju zavjeru protiv 
njega. Ljutiti Charles naredio je da se pobiju sve hugentske vođe i tako je počeo masakr Bartolomejske noći.

U zoru 24. augusta 1572 De Guisovi plaćenici banuli u Gaspardovu parišku palaču izboli ga mačevima i još živog bacili kroz prozor, a na ulici 
odsjekli glavu.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gaspard II de Coligny''
Artois

**Artois** (latinski: *Artesia*) je ime za historijsku regiju i nekadašnju provinciju Kraljevine Francuske.

## Karakteristike i historija
Artois se nalazi na sjeveru zemlje, pored belgijske granice, prostire se po današnjem departmanu Pas-de-Calais..

I  Artois i njegova prijestolnica Arras]]a, dobili su ime od keltsko-belgijskog plemena Atrebati, koji su živjeli u tom kraju u vrijeme Julija Cezara. 
Od 9. do 12. vijeka  Artois je bio pod vlašću flandrijskih grofova. 

Od 1180. je domena Francuskog kralja Philippea II, ostao je francuski vazal sve do 1329., kad su njime zavladale 
Burgundske vojvode. Nakon burgundaca Artoisom od 1500 vladaju Habsburgovci.

Kraljevina Francuska zauzela je Artois za Tridesetogodišnjeg rata (1616.-48).
Nakon tog je francuski suverenitet na Artois potvrđen mirovnim ugovorima u Pireneju (1659.), Nijmegenu (1678. i 1679.) i Utrechtu (1713.)

Artois razdvaja Pikardiju na jugu, od flanrijske ravnice, na sjeveru. 
Od kraja srednjeg vijeka Artois je bio prosperitetna regija, povezana sa bogatom Flandrijom. Poznata po  manufakturnim tkaonicama koje su proizvodile 
luksuzne tkanine (svila, baršun), čipke i tapiserije

To je potrajalo do Prvog svjetskog rata kad je postao prva linija fronta. Tad su brojni gradovi teško razoreni.
Većina stanovnika su katolici, od početka 20. vijeka postoje i male protestantske parohije po industrijskim gradovima.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Artois''
Pavlovac (tvrđava)

**Pavlovac** ili Novi grad u Prači je sredjovjekovni utvrđeni grad koji se nalazio na području Pala, Bosna i Hercegovina. Grad je pripadao vlastelinskoj porodici Pavlovića, čiji su posjedi bili u istočnoj Bosni. Uloga ovog utvrđenja bila je zaštita trga Prače koji je bio smješten uzvodno na udaljenosti od 2 km. 

Podigao ga je vojvoda Pavle Radenović na jednom strmom brežuljku, na nadmorskoj visini od 1074 metara, iznad lijeve obale rijeke Prače, koja ovdje pravi kanjon iznad rijeke dubok 135 metara. Plato na kome je smješten je situiran ispod vrha koji tvrđavu nadvisuje za oko 50 metara. Ime je dobio po svom osnivaču i to vjerovatno nakon njegove smrti. Prije toga nosio je naziv Novi ili Novi grad u Prači. Ostaci ovog grada se i danas mogu vidjeti. 

Tvrđava Pavlovac ima nepravilne oblike prilagođene terenu i vremenu gradnje tj. pojavi opsadne artiljerije. Prostire se u najširem obimu 100x50 metara. Prilaz tvrđavi je sa sjeverozapadne strane. Bedemi su bili debeli do 1 m. Sjeverna i sjeveroistočna strana zaštićene su sa četiri petougaone kule. Tvrđava nema tipičan donžon, a ima bastion umjesto uobičajenih kula. Na istočnoj strani je kvadratna kula sa bedemima visokim na nekim mjestima i do 7 metara, a ispred njega je dubok tvrđavski rov. U južnom dijelu tvrđave je građevina 10x9 metara sa zidovima debljine 1,1 metar

Očigledan je ogromni uticaj loze Pavlovića na ove krajeve, a njihov neslavni pad počeo je sa padom Bosne 1463. godine. Osmanlije su feudalne posjede Pavlovića podijelili u 11 nahija, a čitavo područje nazvano je upravo po tim posjedima – *Vilajet Pavli*. Na prvom osmanskom popisu stanovništva, Pale se pojavljuju pod turskim nazivom *Bogazi Yumru* i to kao sjedište jedne od 11 nahija. Podaci o osmanskom periodu na ovom području su oskudni.

Sačuvane su epske pjesme o čuvenom hajduku Starini Novaku po kojem je nazvana jedna pećina na planini Romaniji (Novakova pećina je danas turistička i istorijska atrakcija na Romaniji). Nekadašnji feudalni posjedi Pavlovića su nosili naziv *Vilajet Pavli* sve do početka 19. vijeka. Tada se prvi put (zvanično) pojavljuje naziv Pale i to na jednoj karti iz 1877. godine. Na toj karti čitav ovaj kraj obilježen je pod nazivom Pale.

## Izvori
Franko Winter

**Franko Winter** (Bjelovar, 14. svibnja 1926. - Zagreb, 10. siječnja 1981.) - hrvatski političar židovskog porijekla, pravnik, diplomat, generalni direktor Radio-televizije Zagreb

Rođen je u Bjelovaru 14. svibnja 1926. godine. Sin je Franka i Darinke, koji su još imali kćer Nedu. Njegov otac, koji se također zvao Franko Winter (1897. - 1944.) bio je poznati kulturni i sportski djelatnik u Bjelovaru, a kasnije komunistički aktivist, koji je poginuo u zasjedi u Oborovu za vrijeme Drugog svjetskog rata. Poslije su po njemu nazvane ulica i osnovna škola u Bjelovaru, koje su kasnije preimenovane (danas Franjevačka ulica i Prva osnovna škola), a podignuta mu je i spomen-ploča na kući gdje je živio (Franjevačka 6).

Franko Winter (sin) pohađao je osnovnu školu i gimnaziju u Bjelovaru. Po uspostavi NDH, pod prijetnjom uhićenja, u siječnju 1942. napustio je Bjelovar, a 1943. priključio se partizanima. U siječnju 1945. postao je član SKJ. Poslije rata bio je organizacijski sekretar SKOJ-a grada Bjelovara, a nakon toga otišao na studij u Zagreb, gdje je 1951. diplomirao na Pravnom fakultetu u Zagrebu.

Bio je u diplomatskoj službi u diplomatskim predstavništvima u: Bejrutu, Ankari, Bonnu i Pragu, a također je obnašao visoke partijske dužnosti.

Bio je na dužnosti generalnoga direktora Radio-televizije Zagreb od 1972. do smrti 1981. godine. Za vrijeme njegovog vodstva dogodile su se mnoge bitne promjene poput: gradnje sadašnje zgrade HRT-a na Prisavlju, počelo je emitiranje Drugog programa Radio-televizije Zagreb, a prešlo se i na potpuno emitiranje programa u boji. Šef kabineta Franka Wintera bio je Mario Plenković, otac hrvatskog premijera Andreja Plenkovića.

## Reference
Tagatame

, singl koji je izdao TK from 凛として時雨, a koji je premijerno objavljen 6. svibnja 2024. godine u izdanju Sonyja. Singl je objavljen kao jednostruko CD izdanje (koje ja sadržavalo i raniji singl "クジャクジャノマアムアイア") te dvostruko izdanje koje je sadržavalo CD i Blu-ray disk. "誰我為" bio je trinaest po redu solo singl TK-ja, a nastao je u sklopu suradnje s animeom *[[My Hero Academia]]*. Naime, objavljeno je kako će TK biti izvođač uvodne pjesme sedme i pretposljednje sezone popularnog anime serijala; prvi isječak pjesme objavljen je u sklopu *trailera* u ožujku 2024. godine. Pjesma je službeno objavljena po premijeri sedme sezone animea.

Pjesma je zauzela 24. mjesto na Oriconovoj ljestvici u Japanu. 

## Popis pjesama

### CD izdanje

### CD+BD izdanje

## Reference

## Vanjske veze
* Diskografija
Trrrrrrrrrrrrrrrrrrrue Lies

"**Trrrrrrrrrrrrrrrrrrrue Lies**" (srpskohrvatski: Issssssssssssssssssstinite laži) je digitalni singl japanskog rock benda Ling tosite sigure koji je premijerno objavljen 18. srpnja 2024. godine. Singl je izdao Sony, a kao i ranije, glazbu i tekst napisao je Tōru Kitajima, frontmen benda. Singl je bio jedini singl benda iz 2024. godine, a prethodili su mu singlovi "アレキシサイミアスペア" i "狐独の才望", oba koja su izdanja 2023. godine; prvi je bio pjesma za anime film *[[Psycho-Pass PROVIDENCE]]*, a drugi za anime *[[Onmyōji]]*. Bio je to ukupno četvrti digitalni singl benda, nakon singlova "竜巻いて鮮脳", "Marvelous Persona" i "狐独の才望". Ovaj je singl izdan u sklopu nove suradnje s producentima projekta *[[Psycho-Pass]]*, a korišten je kao pjesma za dramu *[[Psycho-Pass: Virtue and Vice 3]]*. Za pjesmu je objavljen i videospot.

## Vanjske veze
*Diskografija
*Videospot pjesme
Moravljani (pleme)

**Moravljani** mogu biti:

* , bivše južnoslavensko pleme
* , bivše zapadnoslavensko pleme

## Povezano
* Moravljani (razvrstavanje)
* Moravci (pleme), razvrstavanje
Zabajkalski kraj

**Zabajkalski kraj** () je federalni subjekt Ruske Federacije koji se nalazi u dalekoistočnom okrugu. Ima 1.004.125 stanovnika i površinu od 431.900km². Sjedište kraja je Čita. Zabajkalski kraj je postavljen 1. 3. 2008. spajanjem Čitske oblasti i Aginskoburjatskog autonomnog okruga. 

## Historija
Regija je povezana sa Transsibirskom Željeznicom u 1890-ih.

11.III. 2007. je održan referendum u Čitskoj oblasti  i Aginskoburjatskom autonomnom okrugu o spajanju ovih regija u Novom Zabajkalskom kraju. Više od 90% glasača su glasali za spajanje, i Zabajkalski je nastao 1. III. 2008. 

## Geografija
Zabajkalski Kraj ima površinu od 431.900km². Zabajkalski kraj graniči se sa Jakutijom, Amurskom oblasti, Burjatijom, Irkutskom oblasti i sa Mongolijom i Kinom. Teritorija kraja je pokrivena planinama i najviši vrh je na 3073 m nad morskom visine. Najveće rijeke koje teče kroz Zabajkalskog kraja su Onon, Šilka, Argun, Vitim, i Oljokma. Iako je Zabajkalski kraj dobio ime po Bajkalskom jezeru, ne graniči se s njim.

Klima Zabajskalskog kraja je suha i vrlo kontinentalna. Prosječna temperatura iznosi -25.6°C u januaru i +18.0°C u julu.

## Ekonomija
Zabajkalski kraj uglavnom proizvodi ugljen, kalaj, uranijum, mašine i vunu.

## Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2021., Zabajkalski kraj ima 1.004.125 stanovnika od kojih 89% su Rusi. Burjati su najbrojnija manjina sa 7.4% stanovništva. stanovništvo kraja je u padu. Prema popisu iz 2010. živjelo 1.108.791 stanovnika u kraju i prema popisu iz 1989., 1.375.300 stanovnika. 69% stanovništva živi u gradovima i najveći gradovi su Čita, Krasnokamensk, Borzja, Petrovsk-Zabajkalski i Nerčinsk.

## Religija
Prema ankete iz 2012. 28% stanovnika vjeruju u nekog boga ali nisu religiozni i 17% ne vjeruju u boga. 26% stanovnika su Pravoslavni, 6% su Hrišćani bez pripadnost do jedne crkve i 6% su Budisti. 16% nisu izjasnili se.

## Politika
Dužnost gubernatora objavljuje Aleksandr Mihajlovič Osipov od 2019. godine. 

## Reference
Lučani (razvrstavanje)

**Lučani** može biti:

* Lučani, gradsko naselje i sedište istoimene opštine u Moravičkom okrugu, Srbija
* Lučani (selo), seosko naselje u opštini Lučani, Moravički okrug, Srbija
* Opština Lučani, opština u Moravičkom okrugu, Srbija
* , bivše zapadnoslavensko pleme
* Lučani, stanovnici sela Luč u općini Petlovac, Hrvatska

## Povezano
* Lučane, razvrstavanje
Petar II Pavlović

**Petar II. Pavlović** rođen je 1425. god iz drugog braka bosanskog vojvode Radoslava Pavlovića i žene koju je doveo poslije Teodore Vukčić Kosače. Njegov brat Ivaniš Pavlović preminuo je u novembru 1450. u 27. godini života. Kao predvodnici Pavlovića ostali su vojvoda Petar i najmlađi brat, knez Nikola.

Iza smrti Ivaniša familija Pavlovića pala je jedno vrijeme u punu ovisnost od Kosača i izgubila prijašnju ulogu u Bosni. Još za vrijeme Radoslava izgubili su Trebinje i Vrm, a Klobuk im je preoteo Herceg Stjepan. Na početku Drugog konavoskog rata (1451.- 1454.) Petar je stao na stranu Stjepana Vukčića Kosače predvodeći svoju vojsku u osvajanju Konavla. Dubrovačka Republika se 21. juna žalila Petru što daje Stjepanu vojsku protiv nje, što je docnije Pavlovićev poslanik Vuk odbijao i molio da se ne oduzimaju baštine u Dubrovniku. Republika mu nije vjerovala.

Kada je došlo do mira između Dubrovnika i hercega Stjepana, popravili su se i odnosi sa Pavlovićima. Još prije, 26. oktobra 1453. Dubrovačka Republika je tražila da vojvoda Petar pošalje poslanstvo za obnavljanje prijateljstva, i 12. jula 1454. donesena je odluku da se Pavlovićima plati interes od uloženog kapitala i zaostali Konavoski dohodak od tri godine koliko je trajao rat sa Kosačom. Vojvoda Petar i knez Nikola potvrdili su nakon toga Republici njihov stari dio Konavala sa Sokolom, Vitaljinom i Cavtatom, kao i povlastice o trgovini. Povelja je izdana u Dubrovniku sa dodatkom pisanim u Borču.

Petar se oženio 1454. god. i uskoro dobio sina koji se ne pojavljuje u izvorima.
 
Vojvoda Petar Pavlović prisustvovao je krunisanju Stjepana Tomaševića kada se kralj krunisao u Jajcu 17. novembra 1461, na dan Grgura Čudotvorca. Papa Pije II, po kraljevoj želji, deset dana ranije, proglasio je Stjepana za zaštitnika Bosne. Tih dana se sastao i bosanski Sabor, a kralj je Dubrovčanima izdao povelju 23. novembra kojom im je potvrdio sve kupljene zemlje, zajedno sa Konavlima i trgovačke povlastice dobivene od ranijih bosanskih vladara. Ova povelja poznato je po tome što su na njoj imena osam bosanskih velikih vojvoda, predstavnika najjačih porodica iz svih krajeva bosanskog kraljevstva. Nije bilo samo u pitanju to što se na glavu bosanskog kralja prvi put stavlja kruna poslata iz Rima, već i zbijanje u atmosferi dolazeće opasnosti od Osmanlija.

Petar se zadnji put spominje 4. i 7. februara 1463. god, prilikom nagrađivanja njegovih svirača koji su počastvovali Dubrovnik za praznik svetog Vlaha. Kada je Mehmed II zauzimao Bosnu, prvo je naišao na oblast Pavlovića. Poslije 1463. oni se više ne spominju, osim u slučajevima njihove zaostavštine i konavoskog dohotka koje je Turska tražila od Dubrovačke Republike. Vojvodi Petru i knezu Nikoli ne zna se ni grob.

## Izvori
Han Seung-won

**Han Seung-won** (Jangheung-gun, 13. oktobra 1939.), južnokorejski romanopisac.

## Biografija
Rođen je kao drugi od osmero braće i sestara 1939. godine u okrugu Jangheung-gun na jugozapadnom vrhu korejskog poluotoka za vrijeme japanske okupacije. Nakon pohađanja srednje škole, upisao je gimnaziju 1954. godine, gdje je pristupio književnosti praćen svojim učiteljima. Godine 1955. zajedno sa Song Ki-sookom osnovao je su školski časopis *Eokbul*, u kojem su objavljivali eseje, te su počeli pohađati tečajeve književnosti. Život kod kuće bio je jako težak, a nakon pada na fakultetu i polaganja mature ostao sam kod kuće bez diplome. Godine 1956., dok je pomagao u poljoprivredi u rodnom gradu, pohađao je časove književnosti i studirao kako bi dobio licencu za učitelja. Nakon što je pao na učiteljskom ispitu, nastavio se neko vrijeme baviti poljoprivredom, ali je odlučio nastaviti fakultet i počeo učiti za prijemne ispite. Godine 1961. upisao je Odsjek za kreativno pisanje na Umjetničkom univerzitetu Seorabeol. Na predavanjima profesora Kim Dong-rija stupio je u kontakt s mnogim ljudima koji su kasnije postali romanopisci, uključujući Lee Moon-gua, Park Sang-ryunga, Jo Se-heeja, Kang Ho-mua, Han Sang-yoona, Lee Geon-cheonga, Ha Hyun-sika, Jang Hyo-moona, Jo Jung-ja, Kwak Hyeon-sooka, Baek In-bina, Kim Won-ila, Yang Moon-gila i Shin Jung-shina. Dok je čitao djela Tolstoja, Hemingwaya, Gidea, Sartrea i Camusa, proučavao je po jedan roman svaka dva tjedna i pod vodstvom profesora Kim Dong-rija.

Konačno će odlučiti odustati bez diplome na Umjetničkom univerzitetu Seorabeol i vratio se kući 1962. a u januaru 1963. prijavio se u vojsku. Oženio je se 1965. s Lim Kang-oh i nastavio studij dok je živio kod tazbine. Godine 1966. debitirao je u književnom svijetu kada je njegovo djelo "The Abominable Sea" odabrano za proljetno književno natjecanje *Shin-A Ilbo*. Te je godine postavljen za učitelja u osnovnoj školi, napustio porodicu supruge i započeo život sa svojom ženom.

Godine 1968., kada je njegov roman „Drveni čamac” izabran u listu Daehan Ilbo, počeo je profesionalno se baviti pisanjem. Godine 1972. organizirao je „Književnost romana”, klub sastavljen od pisaca iz Gwangjua. Moon Sun-tae, Kim Shin-un, Kang Soon-sik i Lee Gye-hong bili su članovi grupe i zajedno su pohađali časove. Počevši s Nagradom za korejski roman za „Zid oblaka” 1980. godine, osvojio je mnoge književne nagrade, uključujući Nagradu za korejsku književnost. U rodni grad je se vratio 1997., gdje trenutno živi. Pisao je pod pseudonimom *Haesan* (海山).

Ima sina Han Dong-rim i kći Han Gang.

## Izbor djela
* *More magle*  (1977.)
* *Duboka je planina preda mnom* (1977.)
* *Zid od oblaka* (1980.) 
* *Kći vatre* (1983.)
* *Naša kamena pagoda* (1988.)
* *Drveni čamac* (1989.)
* *Otac i sin* (1989.)
* *Lutalica na obali* (1999.)

## Povezano
* Južnokorejska književnost
* Han Gang

## Napomene

## Vanjske veze
* Zvanična stranica autora
Chaesikjuuija

***Vegetarijanka*** je roman spisateljice Han Gang objavljen u Južnoj Koreji 2007. godine.

## Sadržaj
Knjiga govori o Yeong-hye, grafičkoj dizajnerici koja živi sa suprugom u Seulu i nakon niza nekoliko noćnih mora o ubijanju životinja, odlučuje prestati jesti meso. Njezina odluka postupno je izolira od porodice i društva. Priča je podijeljena u tri dijela, a svaki se bavi pričom Yeong-hye iz različitog kuta gledanja. Prvi dio u prvom licu pripovijeda suprug Cheong, drugi je u trećem licu i prati gledište šogora, dok je posljednji, također u trećem licu, fokusiran na doživljaje Yeong-hyeine sestre.

## Teme
Rom se primarno bavi željom, sramom i empatijom koja se ogleda u kolebljivim pokušajima likova da razumiju ljude oko sebe. Djelo traga za dimenzijom traume i „zlih životnih funkcija”, i budući da je napisan iz perspektive više pripovjedača, postiže neku vrstu sveukupne vjerodostojnosti i trodimenzionalnog karaktera.

Suprotno onome što bi naslov mogao sugerirati, knjiga se samo kratko dotiče filozofije vegetarijanstva i povezane prehrane.

Tijekom jednog intervjua iz 2016. Han Gang je izjavila: „Mislim da ovaj roman ima nekoliko slojeva: propitivanje ljudskog nasilja i (ne)mogućnosti nevinosti; definiranje zdravog razuma i ludila; (ne)mogućnost razumijevanja drugih, tijelo kao posljednje utočište ili posljednja odluka, i još ponešto. Bit će neizbježno da različiti čitatelji i kulturna pozadina budu više usredotočeni na moja dugotrajna pitanja o mogućnosti/nemogućnosti nevinosti u ovom svijetu, koji je pomiješan s takvim nasiljem i ljepotom. To su bila univerzalna pitanja koja su me zaokupljala dok sam to pisala.”

## Prijevodi
Prvi prijevodi romana bili su na vijetnamski i japanski 2011. godine.
Godine 2012. preveden je na španjolskome za argentinsko tržište. Godine 2014. preveden je na poljski jezik. Prvi engleski prijevod bio je 2015. od Debore Smith, a iste godine su se pojavili prijevodi na nizozemski i francuski, dok su 2016. objavljeni prijevodi na kineski, njemački i talijanski. Godine 2021. slovenski prijevod pod naslovom Vegetarijanka objavila je Urša Zabukovec za nakladnika Mladinska knjiga.

## Priznanja
Roman je stekao međunarodnu slavu 2016. godine, nakon izdavanja engleskog prijevoda i zatim je osvojio Međunarodnu nagradu Booker te ga je New York Times uvrstio na listu deset najboljih knjiga godine.

## Povezano
* Južnokorejska književnost

## Reference
Huin

***Bijelo*** (korejski: 흰), roman korejske spisateljice Han Gang iz 2016. godine. Roman je bio u užem izboru za međunarodnu nagradu Man Booker 2018. godine. 

## Opis
Radnja se odvija u Varšavi u Poljskoj nakon Drugog svjetskog rata. Knjiga je opisana kao „fragmentirana autobiografska meditacija o smrti mlađe sestre neimenovanog pripovjedača, koja je umrla dva sata nakon rođenja”.

Roman koristi nekonvencionalnu pripovijest i kratke meditacije o bijeloj boji kako bi raspravljao o tuzi, gubitku i krhkoj prirodi ljudskog duha. Han Gang u knjizi opisuje ukupno 65 bijelih predmeta, uključujući rižu, kockice šećera i majčino mlijeko.

## Izdavanja i kritika
Knjiga je izvorno objavljena 2016. na korejskom. Na engleskome je roman prvi put preveden od Debore Smith i objavljen od nakladnika Portobello Books. U The Guardianu, Deborah Levy smatra *Bijelo* mističnim tekstom i nekom vrstom svjetovnog molitvenika.

## Povezano
* Južnokorejska književnost

## Reference