open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Voyager (razvrstavanje)

**Voyager** u izvornom značenju znači "osoba koja putuje i istražuje nove zemlje i svjetove".

**Voyager** može značiti:

U astronautici:
* program Voyager, NASA-in program koji je donio revoluciju u razumijevanjeJupitera, Saturna, Urana i Neptuna
** Voyager 1*, [[svemirska letjelica]] iz programa *'Voyager**, lansirana [[5. rujna]] [[1977]]
** [[Voyager 2]]'', [[svemirska letjelica]] iz programa **Voyager**, lansirana [[20. kolovoza]] [[1977]]

U [[Fikcija|fikciji]]:
* [[USS Voyager]] (USS ''Voyager'' (NCC-74656)), [[zvjezdani brod klase Intrepid]] u ZF seriji [[Zvjezdane staze]]
* [[Voyager (novela)]], romantična novela autorice [[Diana Gabaldon]]
* ''[[Voyagers!]]'', TV-serija o putovanju kroz vrijeme, emitirana na [[NBC]]-u 1982. i 1983.
* [[Voyager 6]], u filmu [[Star Trek: The Motion Picture]] - fikcijska NASA-ina [[svemirska sonda]] koja je evoluirala u ''[[Vejur]]''

U transportu:
* [[Rutan Voyager]], prvi [[zrakoplov]] koji je [[1986.]] obletio svijet bez nadolijevanja goriva
* [[VSS Voyager|VSS ''Voyager'']] buduća letjelica tvrtke [[Virgin Galactic]], druga u njenoj suborbitalnoj turističkoj floti
* [[Chrysler Voyager]], tip automobila

U **zabavnoj industriji**
* [[Voyager (album)|''Voyager'' (album)]], glazbeni album [[Mike Oldfield|Mikea Oldfielda]]
* [[Voyager (internet preglednik)]], [[Internet browser]] za [[Amiga]] računala
* ''[[Zvjezdane staze: Voyager]]'', [[ZF]] TV-serija (1995 - 2001)

U **mornarici*':
* [[HMAS Voyager|HMAS *Voyager*]], razarač [[Kraljevska Australijska Mornarica|Kraljevske Australijske Mornarice]]
* [[HMS Voyager (D31)|HMS *Voyager* (D31)]], razarač V-klase [[UK|britanske]] [[Kraljevska Mornarica|Kraljevske Mornarice]]
* [[USS Voyager (SP-361)|USS *Voyager'' (SP-361)]], motorni brod mornarice SAD-a
Justin Stefanović

**Justin Stefanović** (Čačak, 1955) je episkop žički Srpske pravoslavne crkve.

## Biografija
Odrastao je u Beogradu gde je završio osnovnu i Hemijsko-tehničku školu i Ekonomski fakultet. Zamonašio se u manastiru Crna Reka 1983. godine. Kasnije je završio i Bogoslovski fakultet u Beogradu i postdiplomske studije u Atini. Godine 1991. postao je iguman manastira Crna reka. Godinu dana kasnije hirotronisan je za vikarnog episkopa hvostanskog. Za episkopa timočkog izabran je 1993. godine. Godine 2014 je ustoličen za episkopa žičkog. Episkop Justin je dobitnik nagrade Kapetan Miša Anastasijević za 2005. godinu. Takođe je i nosilac Zlatnog krsta Apostola Pavla 1. reda koji mu je dodeljen od strane Grčke pravslavne crkve.

## Vanjske veze
* Zvanična prezentacija Eparhije žičke
Lameh (sin Metušaela)

**Lameh** () je lik iz *[[biblija|Biblije]]*. Spomenut je u *[[Knjiga Postanka|Knjizi Postanka]]* kao potomak Kajinov.
## Etimologija
Lamehovo ime može značiti "prosjak" ili "Božji sluga"/"svećenik".

## U ''Bibliji''
U *Bibliji* se o Lamehu kaže sljedeće:

::"Kajin pozna svoju ženu te ona zače i rodi Enoha... Enohu se rodio Irad, a od Irada potekao Mehujael; od Mehujaela poteče Metušael, od Metušaela Lameh. Lameh uzme dvije žene. Jedna se zvala Ada, a druga Sila. Ada rodi Jabala, koji je postao praocem onih što pod šatorima žive sa stokom. Bratu mu bijaše ime Jubal. On je praotac svih koji sviraju na liru i sviralu. Sila rodi Tubal-Kajina, praoca onih koji kuju bakar i željezo. Tubal-Kajinovoj sestri bijaše ime Naama." 

Lameh je rekao svojim ženama:
"Lameh prozbori svojim ženama: 
'Ada i Sila, glas moj poslušajte! 
Žene Lamehove, čujte mi besjedu: 
Čovjeka sam ubio jer me ranio 
i dijete jer me udarilo.
Ako će Kajin biti osvećen
sedmerostruko, 
Lameh će sedamdeset i sedam
puta!'"

Lameh je bio prvi poligamist spomenut u *Bibliji*. Prema židovskoj tradiciji, Lamehu je Sila bila draža od Ade. 

Lameh je sličan svom pretku Kajinu, prvom ubojici, jer je i Lameh nekoga ubio. Zanimljivo, Lameh je jednog svog sina nazvao po Kajinu.
Metodije Muždeka

**Metodije** (svetovno *Milan Muždeka*, Hajtić (Glina), 20. januar/2. februar 1912. — Beograd, 4. jul 1977) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

## Život
Episkop Metodije (svetovno, Milan Muždeka) rođen je 2. februara 1912. u selu Hajtiću kod Gline, od oca Stevana i majke Marije. Osnovnu školu završio je u Hajtiću, gimnaziju u Glini, a bogosloviju u Bitolju.

Na Bogoslovskom fakultetu je diplomirao 1939. i iste godine primio monaški čin u manastiru Rakovici. U čin jerođakona rukopoložen je u aprilu mesecu iste godine, a u čin prezvitera u julu mesecu. Protosinđelom je postao 1947., a arhimandritom 1955. godine. Do izbora za episkopa bio je profesor bogoslovije u Prizrenu (1939-1941.), katiheta Pete muške gimnazije u Beogradu (1941-1947.), profesor bogoslovije u Prizrenu (1947-1951.), u manastiru Rakovici 1951-1955. i rektor bogoslovije u Prizrenu (1955-1971.).

Za episkopa timočkog hirotonisan je 4. jula 1971. Njegov arhipastirski rad ubrzo je prekinut bolešću. Umro je 20. februara 1977. u Beogradu, a sahranjen u manastiru Bukovu.
Emilijan Piperković

**Emilijan** (svetovno *Nedeljko Piperković*; Lipljan, 23. avgust 1886 — Zaječar, 10. septembar 1970) je bio srpski pravoslavni episkop timočki u periodu 1922–1970.

## Biogafija

Rođen je 23. avgusta 1886. godine u Lipljanu na Kosovu. Osnovnu školu je završio u Lipljanu, nižu gimnaziju završio je Prištini i Solunu, a zatim bogosloviju na Halki kod Carigrada gde je proveo sedam godina. Od 1910. do 1913. godine bio je pisar Mitropolije skopske i nastavnik gimnazije u Skoplju.

U monaštvo je stupio 1911. godine u manastiru Svetog arhangela Gavrila u Kučevištu, rukopoložio ga je za đakona mitropolit skopski Vikentije Krdžić 15. avgusta iste godine. Izabran je 1913. za pitomca Arhijerejskog sabora Kraljevine Srbije da završi Teološki fakultet u Atini. Tu je diplomirao 1918. i doktorirao 1919. godine. Dana 2. aprila 1918. postavljen je za nastavnika bitoljske gimnazije s tim da vrši dužnost sekretara ondašnjeg Mitropolita srpskog Dimitrija na Krfu. Posle Prvog svetskog rata bio je član delegacije koja je pregovarala sa Carigradskom patrijaršijom o prisajedinjenju novih krajeva i uspostavljanju jedinstvene Srpske patrijaršije.

U čin jeromonaha rukopoložio ga je mitropolit srpski Dimitrije 29. juna 1920. godine. Za suplenta realke u Beogradu postavljen je u oktobru 1920. godine, a već 5. oktobra iste godine premešten je u bogosloviju Svetog Save u Sremskim Karlovcima. Za profesora iste bogoslovije unapređen je 22. marta 1921. godine. Sa tog položaja je došao na presto timočke Eparhije. Posvećen je za episkopa 23. januara 1922. godine. Svečano ustoličenje na Episkopski presto izvršeno je tek 27. marta 1922. usled tadašnjih opravki dvora u Zaječaru.

Napisao je rad „Jedan istorijski pogled na položaj timočke oblasti“ (1924). Bio je nosilac Ordena Svetog Save prvog i drugog stepena, kao i ordena Rumunske krune prvog stepena. U njegovo vreme štampan je „Letopis Timočke eparhije“ u 10 knjiga štampanih u periodu 1923-1932. 

Kada je Sveti arhijerejski sabor SPC na zasedanju 5. marta 1964. raščinio episkopa američko-kanadskog Dionisija, protiv ovoga su jedino bili episkopi timočki Emilijan i raško-prizrenski Pavle. Bio je više puta član Svetog arhijerejskog sinoda SPC.

Episkop Emilijan se upokojio 10. septembra 1970. godine u Zaječaru, gde je sahranjen u Sabornoj crkvi.

## Reference
Trust mozgova

**Trust mozgova** ili, rjeđe **think tank** (na engleskom doslovno "rezervoar misli") je izraz koji u najširem smislu podrazumijeva formalni ili neformalni skup naučnika, učenjaka ili vrhunskih stručnjaka za neku oblast koji redovno daju stručno mišljenje i savjete određenom pojedincu, organizaciji ili cijeloj javnosti. U užem smislu se pod time podrazumijevaju neprofitne organizacije posvećene istraživačkom radu i/li zastupanju te lobiranju određene ideje ili ideologije.

## Etimologija

Izraz "trust mozgova" () potiče od "trusta mozgova", odnosno naziva koji je američka štampa godine 1932. dala grupi pravnih i ekonomskih stručnjaka koje je tadašnji demokratski predsjednički kandidat Franklin Roosevelt okupio kao savjetnike za svoju izbornu kampanju za predsjednika SAD. Nakon izborne pobjede je njegov "trust mozgova" zadržao svoju savjetničku ulogu i značajno pomogao formuliranju dalekosežnih ekonomskih i zakonodavnih reformi koje će kasnije biti poznate kao New Deal.

## Vanjske veze
* On Think Tanks: a free resource for think tanks
* The Economist Magazine and NPR's Marketplace report: "Under the Influence: Think Tanks and The Money That Fuels Them" 
* Foreign Policy Research Institute, Think Tanks and Civil Societies Program  directory of over 5000 think tanks and research on the role and impact of think tanks.
* PBS: ''Think Tank with Ben Wattenberg'': "Thinking About Think Tanks" – interview with Christopher DeMuth, President of AEI, October 13, 2005
* Enrique Mendizabal (Research Associate at the Overseas Development Institute on the definition of think tanks: towards a more useful discussion -a new way of studying think tanks that focuses on their functions rather than form.
* 2009 Global Think Tank Rating 
* Network Functions Approach 
* Fundación Ethos
* Vivekananda International Foundation
* Rakshak Foundation
Leonardo Mayer

**Leonardo Martin Majer** (, ; rođen 15. maja 1987. godine u Korijentesu, Argentina) je argentinski teniser nemačkog porekla. Najbolji plasman na ATP listi mu je 51. mesto u pojedinačnoj konkurenciji, a u parovima 88. mesto.

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanična internet prezentacija Leonarda Majera 
* ATP profil
* ITF profil
* Dejvis kup profil
Hrvatski leksikon

**Hrvatski leksikon** u dva sveska, izdanje Naklada Leksikon u suradnji sa Leksikografskim zavodom "Miroslav Krleža'', Zagreb, 1996.-1997.

Izdavač: Ante Žužul.
Predsjednik izdavačkog savjeta: akademik Dalibor Brozović.
Glavni urednik: dr. Antun Vujić.
Na pisanju članaka bilo je oko 300 suradnika.

Riječ je o leksikonu koji obrađuje nacionalne teme vezane uz Hrvatsku i Hrvate. Na leksikonu se radilo od 1993. u okviru priprema za šire izdanje, nacionalnu enciklopediju. U tijeku rada, međutim, odustalo se namjere pripreme nacionalne enciklopedije, pa se rad usmjerio na pripremu opće enciklopedije, koja je pod imenom Hrvatska enciklopedija počela izlaziti u izdanju Leksikografskog zavoda "Miroslav Krleža'' 1999. godine.

## Vanjske veze
* Hrvatski leksikon - službene stranice
* Hrvatski opći leksikon
Saluen

**Saluen** (engleski: *Salween River*, kineski: *Nu Chiang* ili *Nu Jiang*) je velika rijeka u Kini i Indokini duga 2400&nbsp;km.

## Hidrografija
Saluen izvire na obroncima planinskog masiva Tanggula u Tibetu na nadmorskoj visini od 5450 m. Od izvora teče gotovo pravolinijski prema jugu, preko kineske provincije Yunnan do svog ušća u zaljevu Martaban (Andamansko more) kod grada Mottama u Mianmaru, gdje formira manju deltu. U svom donjem toku rijeka formira granicu između Mianmara i Burme u dužini od 130&nbsp;km.

Saluen ima porječje veliko oko 324.000 km², koje se proteže preko kineskih provincija Tibet i Yunnan i istočnog Mianmara. Saluen je u svom gornjem toku divlja i slikovita rijeka, koja se probija kroz uske, duboke kanjone između visokih brda do Visoravni Shan u Mianmaru. Tu je rijeka plovna u pojedinim dijelovima svog toka, za manje brodove, ali ne i čitavom svom dužinom zbog opasnih brzaka, tako da se ne koristi kao prometnica. Ali se koristi za transport velikih količina drvene građe (tikovina), koja se splavima spušta nizvodno. Kao prometnica se koristi tek u donjem toku, gdje je plovna u dužini od 160&nbsp;km. Veliki hidropotencijal rijeke se zasad ne koristi, osim na pritoci Pilu (pritoka Pawna).

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Salween River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Čukotsko poluostrvo

**Čukotsko poluostrvo**, je poluostrvo u Rusiji. Nalazi se u severoistočnoj Aziji između Čukotskog i Beringovog mora odvojeno od Severne Amerike Beringovim morezuom. 

Njegova najistočnija tačka je rt Dežnjev, ujedno je i najistočnija tačka Azije. U reljefu poluostrva prevladavaju kupolasta uzvišenja. Najviši vrh je Inimngej 1250 m. Znatna su nalazišta ruda kalaja i volframa, a ima i zlatonosnih ruda. Najvećim delom je pod tundrom. Stanovnici su Čukči i Eskimi. Bave se lovom i ribolovom. Najveća naselja su Proviđenje na Beringovom moru i Uzlen na Čukotskom moru.

Po njemu je ime dobio Čukotski autonomni okrug, također poznat kao Čukotka.
Operacija Braun

**Operacija Braun** je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv slavonskih partizana u oblasti Papuke i Krndije. Trajala je od 19/20. marta do 7/8. aprila 1943. godine.

Ofanziva je trajala punih 19 dana. Tokom ofanzive »Braun«, jedinice 12. slavonske divizije NOVJ su vodile 27 borbi.

Odmah posle operacije „Braun" počela je operacija Virovitica protiv partizana na području Moslavačke gore.

## Pozadina

U jeku ofanzivnih dejstava 4. slavonske divizije i ostalih partizanskih snaga 3. operativne zone, neprijatelj preduzima, dotada, svoju najveću ofanzivu u Slavoniji, sa ciljem da okruži partizanske jedinice na Papuku, Dilju, Psunju i Ravnoj gori, i da ih zatim u širem rejonu Kutjeva uništi.

## Tok operacije

Ofanziva, nazvana »Braun«, počela je 20. marta 1943. godine. Okupator je angažovao oko 25—30.000 vojnika.

Od 20. do 22. marta 1943. godine Dvanaesta slavonska brigada se borila u okruženju na južnim obroncima Ravne Gore, gdje je s uspjehom odbijala neprijatelja i spriječavala njegovo prodiranje u pravcu partizanske bolnice sa oko 400 ranjenih boraca.

## Rezultat

U nemačkom izveštaju se navodi da je "organizacija bandi bila razbijena, ali se nije uspelo u tome da se uništi glavnina bandi. Poseban uspeh je uništenje skoro celokupne službe snabdevanja, kao i bolnica, skladišta namirnica, radionica i komandnih mesta."

Prema procjeni generala Rudolfa Lütersa, komandanta njemačkih trupa u NDH, partizanske snage u Slavoniji uspjele su da brojno ojačaju i prošire oslobođenu teritoriju na kojoj suvereno vladaju. Te snage neprekidno ruše glavnu željezničku prugu Beograd - Zagreb, ometaju saobraćaj njemačkih trupa u pravcu jugoistoka i ozbiljno ugrožavaju snabdijevanje i manevar njemačke 2. oklopne armije i izvlačenje boksita iz doline Neretve:

Prema tome, general Lüters konstatuje da se situacija u Slavoniji pogoršala i postala još opasnija. Uprkos svim naporima njemačke oružane sile, partizanski pokret stalno napreduje.

## Gubici

Samo 12. slavonska brigada izbacila je iz stroja oko 600 neprijateljevih vojnika, od čega 260 poginulih, više ranjenih i 68 zarobljenih. 12. brigada imala je osjetne gubitke. Iz stroja je izbačeno 196 boraca. Od toga 58 poginulih, 87 ranjenih i 51 borac nestao.

## Literatura
* Rade Roksandić, Zdravko B. Cvetković: 18. SLAVONSKA BRIGADA, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1974.

## Izvori

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Braun"
* Uspjeh 12. slavonske brigade u neprijateljskoj ofanzivi »Braun«
* IZVESTAJ REZERVNOG INŽINJERIJSKOG BATALJONA 86 OD 12. APRILA 1943. BORBENOJ GRUPI „ZAPAD" O TOKU OPERACIJE „BRAUN" PROTIV JEDINICA NOVJ U SLAVONIJI
* IZVEŠTAJ BORBENE GRUPE „ZAPAD" OD 1. MAJA 1943. O REZULTATIMA I ISKUSTVU IZ OPERACIJA „BRAUN" I „VIROVITICA", VOĐENIH PROTIV NOVJ U SLAVONIJI
Operacija Virovitica

**Operacija Virovitica** je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv slavonskih partizana u oblasti Moslavačke gore. Trajala je od 3. do 5. aprila 1943. godine.

## Tok operacije

Odmah posle operacije „Braun" počela je operacija Virovitica protiv 1500—2000 partizana za koje je javljeno da se nalaze na području Moslavačke gore. Angažovana su 2 nemačka i 3 hrvatska bataljona. Sve grupe su krenule po planu 3. 4. 1943. iz naređenih rejona. Prvog dana naišla je na jačeg neprijatelja samo leva kolona hrv. I brd. brigade (domobranski 1. gorski zdrug) kod Mustafine Klade. Kao podrška, upućen je 3. 4. železničkim transportom iz Pakraca bataljon „Šriber". U međuvremenu je slomljen otpor kod Mustafine Klade, tako da je Grupa „Sriber" dobila zadatak da pročešlja šumovito područje između Čazme i Rajića. Prema izjavama stanovnika, partizani su znali za operaciju još 24 sata pre njenog početka. Pošto je 5. 4. 1943. ponovo pročešljan ceo rejon bez dodira sa neprijateljem, operacija je prekinuta.

## Gubici

Prema nemačkom izveštaju, gubici u operaciji iznose (bez nestalih): 
* Nemaca mrtvih: 39 
* Hrvata mrtvih: 32 
* Nemaca ranjenih: 20
* Hrvata ranjenih: 50

Nemački izveštaj takođe navodi da "ukupno se može računati sa oko 2500 mrtvih kod neprijatelja i skoro 600 zarobljenih."

Prema jugolovenskim izvorima, u operaciji "Braun", 4 (slavonska) divizija imala je 110 mrtvih, 135 ranjenih i 120 nestalih boraca.

## Izvori

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Virovitica"
* IZVEŠTAJ BORBENE GRUPE „ZAPAD" OD 1. MAJA 1943. O REZULTATIMA I ISKUSTVU IZ OPERACIJA „BRAUN" I „VIROVITICA", VOĐENIH PROTIV NOVJ U SLAVONIJI
Operacija Richard

**Operacija Richard** je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana i grupe ilegalnih četnika u oblasti Bosanske Gradiške. Vođena je 6. i 7. maja 1943. godine.

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Richard"
Operacija Morgenluft

**Operacija Jutarnji vazduh** (nem. *Morgenluft*) je bila nemačko-bugarsko-ljotićevska operacija protiv četnika u Srbiji. Trajala je od 12. do 19. jula 1943. godine, a završila se nemačko-bugarskim neuspehom.

Po povratku Mihailovića u Srbiju, maja 1943, organizovana je operacija „Morgenluft" jula 1943, s ciljem da se četnički vođa uhvati.

Jula 1943. Mihailović je ucenjen sa 100.000 rajhsmaraka u zlatu (ko dovede živa ili mrtva „vođu bandi Dražu Mihailovića").

## Pozadina

Tokom bitke na Neretvi februara i marta 1943. godine, došlo je do najveće dotadašnje regrutacije i koncentracije četnika pod italijanskom komandom. Na desetine hiljada četnika koje je snabdevala i naoružavala Italija, držalo je pod svojom kontrolom delove Jadranskog zaleđa, što su Nemci videli kao potencijalno veliki problem u slučaju očekivanog iskrcavanja Saveznika. Italijani su, međutim, odbijali sve nemačke zahteve za razoružanjem svojih četnika.

Razoružanje četnika od strane Vermahta početkom maja 1943. godine, predstavlja inicijalnu fazu operacije Schwarz. Četnici u službi Italije u Hercegovini i Crnoj Gori, iznenađeni nemačkom akcijom, posle kratkih borbi brzo su predali oružje. Za desetak dana akcije uhapšeno je preko 3.000 četnika, od kojih je oko polovina poslata u logore, a većina preostalih korištena kao tovarna snaga tokom nemačke operacije. Sam Draža Mihailović, koji je tada boravio u Crnoj Gori, izbegao nemačko hapšenje:

Nemačka komanda štampa poternicu za njim, na istom plakatu i na istu ucenu kao i za Tita od 200.000 nemačkih maraka. Operacija Schwarz je potom nastavljena velikom bitkom na Sutjesci protiv jugoslovenskih partizana, koji su pružili odsudan otpor.

## Izvori

## Povezano
* Razoružanje četnika
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
* Spisak nemačkih operacija protiv četnika u Drugom svetskom ratu
Utvrda Lahore i vrtovi Šalimar

**Utvrda i Šalamar vrtovi u Lahoreu** su naziv UNESCO-ve svjetske baštine koja se sastoji od Utvrde Lahore i Vrtova Šalimar u gradu Lahoreu (pokrajina Pandžab, Pakistan). Oni su upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1981. godine, a na popis ugroženih mjesta svjetske baštine su dospjeli na zahtjev pakistanske vlade zbog uništenja povijesnih rezervoara 1999. godine kako bi se proširio put i zbog propadanja zidova vrta. No, 2012. godine su izbrisani s ovog popisa zbog poboljšanja zaštite.

## Utvrda Lahore

Utvrda Lahore se nalazi na sjeveroistočnom kutu utvrđenog starog grada Lahorea, ima trapezasti oblik i proteže se na području površine veće od 20 hektara.
Utvrdu je dao izgraditi mogulski car Akbar Veliki (1555.-1605.) na mjestu starije palače, i nadograđivali su je njegovi nasljednici. Pored njenih trinaest monumentalnih portala, u palači se nalaze paviljoni Šeeš Mahal, Naulaha i Moti Masdžid.

## Vrtovi Šalimar

Šalimar vrtovi (pundžabski: شالیمار باغ) ili Šalamar vrtovi su perzijski vrt koji je u Lahoreu dao izgraditi Šah Džahan 1641.-42. godine. Nalaze se 5&nbsp;km od središta grada i značajno su tjecali na vrtnu arhitekturu širom središnje Azije.

## izvori

## Vanjske veze
* Sattar Sikander, ''The Shalamar: A Typical Muslim Garden'', Islamic Environmental Design Research Centre   Posjećeno 15. ožujjka 2011.
Makli

**Brdo Makli** je jedna od najvećih nekropola na svijetu, promjera većeg od 8&nbsp;km, na kojoj je navodno sahranjeno oko 125.000 sufijskih svetaca. Nalazi se u okolici grada Thatta, koji je od 14. do 17. vijeka bio glavni grad pokrajine donji Sind u današnjem Pakistanu. Dok je bio glavnim gradom Sinda njime su vladali tri lokalne dinastije, a kasnije Mogulski vladari, te je nekropola neprekidno ukrašavana do 18. vijeka. Tako su ostaci grada Thatta i njegove nekropole jedinstven uvid civilizacije Sinda, zbog čega je Makli upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1981. godine.

## Historija

Postoji nekoliko legendi o nastanku nekropole Makli, ali se uglavnom vjeruje kako su njezini nadgrobni spomenici i grobnice iznikli oko svetišta sufijskog sveca iz 14. vijeka, Hamada Džamalija. Do 18. vijeka, deltom rijeke Ind su zaredom vladale tri dinastije lokalnih vladara: Samma (1352.-1520.), Argun (1520.-56.) i Tarhan (1556.-1739.), koji od 1592. godine priznaju vlast Mogulskih vladara iz Delhija. God. 1739., Sind je pripao iranskom vladaru Šahu Nadiru, nakon čega je Thatta počela nazadovati, a Makli je zbog nemara propadao.

## Odlike
Kraljevski mauzoleji, koji svjedoče o četiri vijeka zlatnog doba Thatta, se svrstavaju u tri skupine podijeljene po vladajućim dinastijama.

Starije građevine su sinkretička mješavina hinduističkih i islamskih arhitektonskih elemenata. Tako je Mauzolej Džama Nizamudina II. (1461.-1509.) monumentalna kvadratična građevina od pješčenjaka, ukrašena cvjetnim i geometrijskim medaljonima. Njemu slični su mauzoleji Džan Babe i njegovog sina Kana Tarhana II. (oba izgrađena prije 1644.), koji imaju dva kata, veličanstvenu kupolu i balkone. Ova arhitektura nije bila puka mješavina utjecaja jer je ukrašivana originalnim dekoracijama u terakoti otiskivanjem matrica od pocakljene opeke.

Na kasnijim grobnicama se jasno prepoznaju utjecaji timuridske arhitekture iz Srednje Azije. Takve su grobnice Džan Bega Tarhana (umro 1600.) i Divan Šurfa Kana (umro 1638.) koje su tipične osmerokutne građevine od opeke čije su kupole prekrivene tirkiznim keramičkim pločicama. U istom stilu su izgrađene i džamije Dagbira i Šaha Džahana (1644.-47.), od kojih je ova posljednja natkrivena s 93 jedinstvene kupole i fasadu ukrašenu mozaikom plavih i bijelih keramičkih pločica.

Danas Brdo Makli pored brojnih hodočasnika privlači i veliki broj turista, ali mu prijeti slani zrak kojeg donose monsuni, a koji nagriza opeke spomenika Maklija.

## Povezano

## Izvori

* Lari, Yasmeen i Suhail Zaheer Lari, *The Jewel of Sindh: Samma Monuments on Makli Hill*, 1997., Pakistan: Heritage Foundation and Oxford University Press, Karači

## Vanjske veze

* Ilustracije Sind keramike
* Galerija fotografija na Archnet.org 
* Visokokvalitetne panoramske fotografije zaštićenog lokaliteta Makli 
* Dva spomenika na Brdu Makli
Rohtas

**Utvrda Rohtas** (urdu: قلعہ روہتاس, *Kila Rohtas*) je utvrda koju je izgradio indijski vladar Šer Šah Suri (poznat i kao Šir Kan vladao od 1540.-45.), na 300 metara visokoj litici klanca rijeke Kahal Pamal Khas, oko 16&nbsp;km sjeverozapadno od Dželama. a koja se smatra za prvu uspješnu mješavinu indijske, afganistanske i perzijske arhitekture na Indijskom podkontinentu. Zbog toga je upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1997. godine.

## Historija

Izgradnja utvrde je otpočela 1541. godine na starteškom mjestu starog puta koji je vodio od sjevernog Afganistana do Pandžabske doline, te je kontrolirala važni put Pešavar-Lahore. Šer Šah Suri je želio njome spriječiti povratak zbačenog mogulskog vladara Hamajuna na vlast, ali i pojačati kontrolu nad lokalnim plemenom Gahar, koji su bili Hamajunovi saveznici. Za vrijeme izgradnje utvrde, Gaharci su bojkotirali njezinu izgradnju što ju je strašno poskupilo. Čak su podigli i utvrdu Sultanpur nasuprot nje, koja još uvijek stoji u obližnjem selu.

Šer Šah Suri je nazvao ovu utvrdu po slavnoj utvrdi Rohtasgarh pored Baharkunde u Biharu, a koju je osvojio 1539. godine. No, Šer Šah Suri nije doživio njezino dovršenje, a Hamajun se uspio vratiti na vlast za nepunih deset godina kasnije. Mogulski vladari nikada nisu voljeli ovu utvrdu, jer ih je podsjećala na vrijeme dinastije Suri kada su bili zbačeni s vlasti u sjevernoj Indiji. Zabilježeno je samo da je car Akbar tu pronećio jednu noć, a Džahangir dvije i to samo kad se nenadano morao vratiti u Kabul. No, Paštunci, koji su bili neprijatelji Gaharcima, su je koristili češće i iz nje su održavali snažnu vezu sa svojom afganistanskom prijestolnicom, Kabulom.

## Odlike

Utvrda Rohtas je imala garnizon za oko 30.000 vojnika, a iako ima masivne zidine duge oko 4&nbsp;km (visoke od 10 do 18, i debele od 10 do 13 metara) s 68 bastiona, opkop oko zidina, 12 portala, pokretna vrata, tri cisterne (*baoli*), i čak više od 91 mlijuna stuba, ona nikada nije bila opsjednuta.

Izgrađena je od kamena i opeke i ima nepravilan oblik koji je pratio konfiguraciju stijene. Njezin kut na zapadnoj strani je citadela u citadeli i zbog sjajne dažmije Šahi i ukrašene cisterne, smatra se kako je bila namjenjena upravitelju utvrde i njegovoj obitelji. Na najvišem mjestu citadele se ne nalazi palača, već građevina poput paviljona, poznata kao Haveli Man Singh.


Datoteka:Sohail Gate Closeup.jpg|Sohail portal
Datoteka:Shishi Gate.jpg|Šiši portal
Datoteka:Shahi Mosque.jpg|Džamija Šahi
Datoteka:Haveli Man Singh.jpg|*Haveli Man Singh*
Datoteka:Baoli - Rohtas Fort.jpg|Glavni *baoli* (cisterna)


## Literatura
* Basheer Ahmad Khan Matta, *Sher Shah Suri: A Fresh Perspective*, Karachi: Oxford University Press  
* Ihsan H Nadiem, *Rohtas: Formidable Fort of Sher Shah*, Lahore: Sang-e-Meel Publications, .

## Vanjske veze

*  Službene stranice utvrde
Zlatne Altajske planine

**Zlatno Altajsko gorje** je naziv UNESCO-ve svjetske baštine koja se sastoji od planinskog vijenca Altaj, rezervata prirode Katun, Jezera Teleckoje (Озеро Телецкое), Planine Beluha (Белуха) i visoravni Ukok u središnjem Sibiru. Ovo područje, veličine 16,175&nbsp;km², nalazi se u ruskim republikama Altajska, Tuva i Novosibirsk. Ono predstavlja najpotpuniju izmjenu vegetacijskih zona središnjeg Sibira, od stepe, šumovite stepe, miješanih šuma, pod-alpske do alpske vegetacije. Ovo područje ima i veliki značaj za zaštitu ugroženih sisavaca kao što su: sniježni leopard (*Uncia uncia* ili *Panthera uncia*) i divlja ovca poznata kao Altajski argali (*Ovis ammon ammon*).

Jezero Teleckoje na visini od 424 metra je svojom dubinom od 325 metra jedno od najdubljih na svijetu.

Planina Bjeluha je planinski masiv s dva vrha koji se prostire na granici Rusije s Kazahstanom. Planina ima nekoliko ledenjaka, a istočni vrh (4,506 m) joj je nešto viši od zapadnog (4,440 m). Od Bjeluhe se južno protežu prostrane stepe visoravni Ukok, sve do granica s Kinom i Mongolijom.

U dolini Pazirik na Ukočkoj visoravni su pronađeni mnogi tumuli (*kurgan*) u kojima su pronađeni vrijedni ostaci brončane kulture Pazirik, koja sliči Skitima na zapadu. Najslavniji je kurgan "Sibirske ledene dame" iz 5. stoljeća pr. Kr. u kojemu su pronađeni brojni predmeti, ali i jako dobro sačuvana mumija u lijesu.


Datoteka:Altai-mon.jpg|Vrh "Kruna Altaja" na Katunu
Datoteka:Jazator Jul 006.jpg|Panorama gorja iza rijeke Tidtjarika
Datoteka:Teletskoe ozero yug.jpg|Jezero Teleckoje
Datoteka:Ukok Plateau 2.jpg|Visoravan Ukok
Datoteka:Kurgan1.jpg|Kurgan na Ukočkoj visoravni


## Reference

## Vanjske veze

* Lokacijska karta 
* Zlatno Altajsko gorje na stranicama Fundacije za zaštitu prirodne baštine
Milutin Stojadinović

**Milutin** (svetovno *Marko Stojadinović*, Gornji Kovilj (Novi Sad), 10/23. jul 1918. — Manastir Suvodol, 20. septembar 1992.) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

## Svetovni život
Episkop Milutin (svetovno, Marko Stojadinović), rođen je u Gornjem Kovilju 23. jula 1918. godine. Završio je Bogosloviju Svetoga Save u manastiru Rakovici, a Bogoslovski fakultet u Beogradu.

## Monaški život
Zamonašen je po činu male shime u manastiru Grgetegu 10. avgusta 1939. godine. U čin đakona rukopoložio ga je 27. septembra 1940. episkop niški Jovan, a u čin prezvitera na Preobraženje Gospodnje 1945. godine episkop budimljanski Valerijan. Pre izbora za episkopa bio je namesnik manastira Grgetega, ekonom patrijaršijskog dvora u Sremskim Karlovcima, veroučitelj, starešina manastira Krušedola, pomoćnik upravnika patrijaršijskog dvora u Beogradu, činovnik Eparhije sremske, profesor bogoslovija u Prizrenu, Beogradu i Sremskim Karlovcima, gde je postao i prvim posleratnim rektorom. Odlikovan je dostojanstvom sinđela, činom protosinđela i arhimandrita.

Po preporuci Svetog arhijerejskog sinoda dobio je stipendiju Ekumenskog saveta crkava i bio je na postdiplomskim studijama na Starokatoličkom fakultetu u Bernu akademijske 1960/61. godine.

Izabran je za episkopa timočkog 1977. godine i hirotonisan u Sabornoj beogradskoj crkvi 10. jula iste godine.

Episkop Milutin umro je 20. septembra 1992. godine i sahranjen u manastiru Suvodolu.

## Literatura
# Radomir D. Aćimović, paroh londonski: *Zbornik pristupnih beseda novohiritonisnih episkopa Srpske pravoslavne crkve od [[1946]]. do [[2007]]. godine*, Štamparija Srpske patrijaršije Beograd, Beograd - London, 2008. (strane 223-233).

## Vanjske veze
* Zvanična stranica Eparhije timočke
Operacija Pfingsten

**Operacija Pfingsten** (nem. *Pfingsten* - pedesetnica, duhovi) je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH, uz pomoć lokalnih četnika, protiv partizana u planinskoj oblasti Prnjavor – Kotor Varoš – Teslić u Bosni. Trajala je od 13. do 16. juna 1943. godine.

Delovi nemačke 114. lovačke i 373. legionarske i domobranske 4. pešadijske divizije, te glavnina četničkog Srednjobosanskog korpusa (ukupno 10.000 – 12.000 vojnika) počeli 13. juna su koncentričan napad na 12. krajišku diviziju u srednjoj Bosni. U petodnevnim borbama, 12. divizija je izbegla okruženje i prisilila neprijatelja da se 18. juna povuče u polazne garnizone.

## Tok operacije

Operacija „Pfingsten" imala je zadatak da očisti rejon Prnjavor – Kotor-Varoš – Teslić, koji su kontrolisali partizani. Izvođenje operacije povjereno je komandantu 114. lovačke divizije generalu Karlu Eglzeru.

Operacija je počela 13. juna ujutru u 5.00 časova koncentričnim dejstvima 721. njemačkog lovačkog puka i borbene grupe "Istok" koju su sačinjavali ojačana 8. lovačka domobranska pukovnija, vojno-četnički odredi "Borja" i "Obilić", ukupne jačine 12.000 Nijemaca, ustaša, domobrana i četnika. Osovinske snage su jednovremeno krenule iz Dervente, Prnjavora, Kotor-Varoši i Teslića sa ciljem da na prostoriji s. Vršani - s. Vijačani - s. Kokori - planina Uzlomac - s. Maslovare opkole i unište glavninu 12. krajiške divizije.

Zbog taktike NOVJ da izbegava sukobe sa nadmoćnim snagama, nije postignut odlučujući uspeh. Manevrom izvlačenja i proboja iz okruženja po osnovnim pravcima, štab 12. krajiške divizije uspio je da izvuče svoje jedinice ispod udara i iz obruča.

## Gubici

Prema nemačkom izveštaju, poginulo je nekoliko desetina partizana i nekoliko nemačkih vojnika. Prema partizanskom izveštaju, u borbama je ubijeno je 90 njemačkih vojnika.

## Ishod

Operacija "Pfingsten" nije uspjela. O tome je obaviješten i njemački komandant Jugoistoka. Uvjereni da su partizani ipak pretrpjeli velike gubitke, odmah nakon završetka osovinske ofanzive četnici su se vratili na teren između Vrbanje i Vrbasa. Međutim, 5. i 12. krajiška brigada i Banjalučki odred su 24. juna napali i razbili četnike, goneći ih do Banjaluke.

## Izvori

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Pfingsten"
* Operation "Pfingsten"
* MESEČNI IZVEŠTAJ 114. LOVAČKE DIVIZIJE ZA JUN 1943. O VOJNO-POLITIČKOJ I PRIVREDNOJ SITUACIJI, BORBAMA PROTIV JEDINICA NOVJ I OBOSTRANIM GUBICIMA U BOSANSKOJ KRAJINI I BANIJI
Sihote-Alinj

**Sihote-Alinj** (ruski: Сихотэ́-Али́нь) je planinski vijenac u ruskim oblastima Primorski kraj i Habarovski kraj, koji se proteže oko 900&nbsp;km do sjeveroistočne ruske pacifičke luke u Japanskom moru, Vladivostoka. Najviše planine su Tordoki Jani koja ima visinu od 2077 metara i Ko (2003 m) u Habarovskom kraju, te Anik (1933 m) u Primorskom kraju.

Ovo područje je jedno od najneobičnijih područja umjerene klime na svijetu. Tu se žive uobičajene životinje koje obitavaju u tajgama poput sobova (*Rangifer tarandus*), vukova i mrkih medvjeda (*Ursus arctos lasiotus*), uz tropske vrste kao što je amurski leopard (*Panthera pardus orientalis*), sibirski tigar (*Panthera tigris altaica*), kineska patka (*Mergus squamatus*), Blakinstonova sova ribarica (*Bubo blakistoni*) i azijski crni medvjed (*Ursus thibetanus*). Najstarije drvo je tisuću godina stara Japanska tisa (*Taxus cuspidata*).

Sihote-Alinj je prvi sustavno istražio i opisao ruski istraživač i pisac, Vladimir Arsenijev, 1910-ih i 1920-ih, koji je svoje avanture opisao u nekoliko knjiga, između ostalih i* [[Dersu Uzala]]* (1923.) koju je u uspješan film ekranizirao Akira Kurosava 1975. godine.

Park prirode Sihote-Alinj je osnovan 1935. godine upravo kako bi se sačuvala njegova jedinstvena bioraznolikost i ima veličinu od 4.033.000 hektara od čega središnji kopneni dio ima 3.985 hektara. Od 2001. godine, njegovih 1.553.928 hekatara je upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji zbog svoje važnosti "u očuvanju ugroženih životinja tropskog pojasa koje žive zajedno s onima iz tajgi".

## Reference

## Vanjske veze

* Središnji Sihote-Alinj na stranicama Fundacije za zaštitu prirodne baštine
Wrangelov otok

**Wrangelov otok** (ranije *Wrangelova zemlja*; izvornoruski: Остров Врангеля) otok u Arktičkom oceanu, između Istočnosibirskog i Čukotskog mora, sjeverozapadno od Beringovog mora, površine 7.300&nbsp;km². Nalazi se na 180º meridijanu tj. datumskoj granici. Upravno pripada ruskom Čukotskom autonomnom okrugu.

Otkrio ga je američki kitolovac *Long* 1867. godine i dao mu ime Wrangel po ruskom istraživaču i admiralu Ferdinandu Petroviču Wrangelu koji ga je tražio 1823., ali nije dospio do njega.

## Odlike

Otok je sačinjen od kristalnih škriljaca i granita. Otok je širok oko 125&nbsp;km i ima površinu od 7.600&nbsp;km². Sastoji se od južne obalne ravnice široke 15&nbsp;km, središnjeg pojasa niskih planina i sjeverne obalne ravnice široke 25&nbsp;km. Planinski vijenac "Centralne planine" proteže se od zapadne prema istočnoj obali (završavajući morskim liticama na obje strane) i dug je 145&nbsp;km, a na najširem dijelu širok 40&nbsp;km. Planine su visoke oko 500 metara, a najviša je Sovjetska planina (1.096 m).

Prosječna temperatura u siječnju - 22&nbsp;°C, u srpnju 2,5&nbsp;°C. Pokriven je ledom i tundrom. Fauna se satoji pretežno od bijelih medvjeda i polarnih lisica.

Na Vrangelovom otoku postoji vremenska postaja i dva ribarska sela naroda Čukči na južnoj obali zaljeva Somnitelnaja (Ušakovskoje i Zvjozdni).

Od 2010. godine Vrangelov otok je, zajedno s obližnjim otokom Herald (Остров Геральд), 60&nbsp;km istočno, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao potpun subarktički i arktički ekosustav u izoliranom planinskom vijencu koji uključuje tajge, tundre i arktičke pustinje, te nedirnute slatkovodne sustave rijeka i jezera. Na ovim otocima postoji jedinstvena flora i endemska vrsta tla koje je dom za više od 40 vrsta endemskih vrsta i podvrsta biljaka, insekata, ptica i sisavaca. Neke od njih su bio-relikvije što čini ove otoke bliže pleistocenu od bilo kojeg drugog krajolika na svijetu. Na otoku Vrangelu je živjela posljednja populacija mamuta (prije 4.000 godine izumrli posljednji primjerci).

## Reference

* D. Gray, ''The story of the Canadian Arctic Expedition of 1913-1918.'' 2003., Virtual Museum of Canada, Canadian Museum of Civilization, Gatineau, Quebec. (uključujući ''Loss of the Karluk and Wrangel Island'')

## Vanjske veze
* Službena stranica Rezervata prirode Vrangelovog otoka (rus.)
* L. Gualtieri, ''The Late Pleistocene Glacial and Sea Level History of Wrangel Island, Northeast Siberia.''  Quaternary Research Center, University of Washington. 
;Ostali projekti
Narin (rijeka)

**Narin** ( kirgijski i ruski: *Нарын*, uzbečki: *Нoрын*) je velika rijeka u Kirgistanu i Uzbekistanu duga 807&nbsp;km, koja spajanjem sa Kara Darjom formira Sir Darju.
## Geografija
*Narin* izvire na obroncima planinskog masiva Tanšan u Kirgistanu na nadmorskoj visini od oko 4 000 m. Od izvora teče prema jugozapadu, da se u Ferganskoj dolini spoji sa Kara Darjom i formira Sir Darju.

*Narin* ima porječje veliko oko 58 370 km², koje se proteže preko središnjeg Kirgistana cijelom dužinom od i manjim dijelom po istočnom Uzbekistanu. 
Kako je najveći vodostaj rijeke u maju kad se tope glečeri i snijeg u masivu Tanšan, a ostali dio godine rapidno opadne, podignute su dva velika akumulaciona jezera sa hidroelektranama kod Toktogula i Učkurgona za navodnjavanje i opskrbu vodom u ljetnim mjesecima.
## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Naryn River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Kara-Darja

**Kara-Darja** (kirgiski i ruski: *Карадарья*, doslovno prevedeno **Crna rijeka**: *kara* = crn + *darja* = rijeka) je rijeka u Kirgistanu duga 180&nbsp;km, koja spajanjem sa Narinom formira Sir-Darju.

## Hidrografija
Kara-Darja nastaje spajanjem rijeka Karakuljdža (Каракульджа) i Tar (Тар) koje izviru u Ferganskim i Alajskim planinama u Kirgistanu. Od formiranja teče prema sjeverozapadu, da se u Ferganskoj dolini spoji sa Narinom i formira Sir-Darju.

Kara-Darja ima porječje veliko oko 30.100 km², koje se proteže preko velikog dijela južnog Kirgistana i manjim dijelom po istočnom Uzbekistanu.

Kako je najveći vodostaj rijeke u junu, a ostali dio godine rapidno opadne, podignuta je brana 1973. u Ferganskoj dolini i formirano veliko Andižansko jezero (Андижанское водохранилище) za navodnjavanje i opskrbu vodom u sušnim mjesecima.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Карадарья'' na portalu Большая советская энциклопедия
Tanšan

**Tanšan** (kineski: 天山, *Tiān Shān*, kirgijski: *Теңир тоо*), prevedeno *Nebeske planine* ili *Božanske planine*, je veliki planinski masiv u Centralnoj Aziji.

## Geografija i geologija
Masiv Tanšan prostire se od istoka prema zapadu u dužini od 2500&nbsp;km preko Kine, Kazahstana, Kirgistana, Uzbekistana i Tadžikistana, a širok je od 500 do 300&nbsp;km, sa površinom od 1,000.000 km².

Geološki to je mlado gorje, nastalo u kenozoiku, s najvišim Vrhom Pobjede koji ima 7439 m (Džengiš Čokusu) i brojnim vrhovima koji prelaze 6000 m.

Masiv Tanšan je ima brojna jezera i izvor je brojnih rijeka.
### Svjetska baština
Xinjiang Tanšan na istoku pripada Kini i sastoji se od četiri dijela — Tomur, Kalajun-Kuerdening, Bayinbukuke i Bogda — ukupne dužine 1.760 kilometara. Poznat je po jedinstvenim fizičko-geografskim karakteristikama i slikovitim područjima, uključujući spektakularan snijeg i snježne planine, vrhove glečera, netaknute šume i livade, čiste rijeke i jezera i kanjone crvenog korita. Područje je umjereno sušna zona, okružena srednjoazijskim pustinjama.

Izvanredan je primjer tekućeg biološkog i ekološkog evolucijskog procesa u umjerenoj sušnoj zoni. Visinska distribucija vegetacije, značajne razlike između sjevernih i južnih padina i raznolikost flore ilustriraju biološku i ekološku evoluciju visoravni Pamir-Tanšan.

Kineski dio Tanšana je proglašen Svjetskom baštinom na zasjedanju komiteta UNESCO-a 2013. god.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Tien Shan'' na portalu Encyclopædia Britannica
Promena taktova

U novijoj ili folklorom inspirisanoj muzici neretko se smenjuju različite vrste taktova (tzv. **promena taktova**, , , ), ponekad i u vrlo brzom sledu, tako da je skoro svaki takt drukčiji.

To se u notnom tekstu obeležava naznakom nove vrste takta pri svakoj promeni, kao na primer:

:

## Izvori
Tocantins (rijeka)

**Tocantins** (portugalski: *Rio Tocantins*) je velika brazilska rijeka duga 2699&nbsp;km koja čitavim svojim tokom teče kroz Brazil do ušća u rijeku Pará, desni rukavac Amazone u njezinoj delti. Po rijeci je dobila ime brazilska država Tocantins koja je 1988. izdvojena iz države Goiás.

## Hidrografija

Tocantins nastaje spajanjem više manjih vodotoka koji izviru na zapadnim padinama masiva Serra do Cocalzinho, na jugozapadu države Goiás, na nadmorskoj visini 1070 m, oko 100&nbsp;km sjeverozapadno od grada Brazilija.

Isprva teče ravno prema sjeveru kroz države Goiás i Tocantins sve do ušća pritoke Manuel Alves Grande. Odatle skreće na sjeverozapad i formira granicu između država Tocantins i Maranhão čitavom dužinom toka sve do ušća svoje najveće pritoke Araguaie. Odatle Tocantins ponovno skreće prema sjeveru kroz državu Pará, do svog ušća u rijeku Pará, desni rukavac Amazone u njegovoj delti, pored ušća u Atlantski ocean.

Tocantins je sve do 1990-ih bio samo djelomično plovan, zbog brojnih slapova i brzaka, ali i zbog velike hidroelektrane kod mjesta Tucuruí, zbog tog su poduzeti radovi na izgradnji kanala, da se ta mjesta zaobiđu, tako da je danas plovan u dužini od 1 000&nbsp;km sve do mjesta Lajeado.

Tocantins ima porječje od 800.000 km² i prosječni istjek od 11.364 m³/s na ušću u Paru. 
Neki geografi ubrajaju porječje Tocantinsa sa njegovom pritokom Araguaia, samo kao dio porječja Amazone, dok ga većina danas smatra za nezavisno.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Tocantins River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Araguaia

**Araguaia** (portugalski: *Rio Araguaia*) je velika brazilska rijeka duga - 2 627&nbsp;km , koja čitavim svojim tokom teče kroz Brazil, do svog ušća, u rijeku Tocantins.
## Geografija
*Araguaia* izvire na Brazilskoj visoravni, na istoku države Mato Grosso, na nadmorskoj visini od 760 m, kod mjesta Alto Araguaia.

*Araguaia* gotovo pravolinijski teče prema sjeveroistoku do svog ušća u rijeku Tocantins. 
U svom gornjem toku *Araguaia* formira granicu između država Mato Grosso i Goiás, pa zatim između Goiása i Tocantinsa. U svom srednjem toku rijeka se razdvaja na dva rukavca u dužini od nekih 320&nbsp;km stvarajući tako najveći riječni otok na svijetu *Ilha do Bananal*.

Veći zapadni rukavac ima brojne slapove i brzake, tako da nije plovan, dok je manji istočni plovan za manje brodove. U svom donjem toku *Araguaia* formira granicu između država Pará i Tocantins. 

*Araguaia* ima porječje od 358 125 km² i prosječni istjek od 6 172 m³/s na ušću u Tocantins. Na rijeci je krajem 20. vijeka izgrađeno nekoliko hidroelektrana, da se iskoristi njen veliki hidropotencijal.

U gornjem toku rijeke ima velikih još neiskorištenih nalazišta urana, bakra, kobalta, cinka i dijamanata.
## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Araguaia River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Operacija Rudnik

**Operacija Rudnik** je bila nemačko-bugarsko-ljotićevska operacija protiv četnika Nikole Kalabića u oblasti Rudnika, u Srbiji. Preduzeta je u avgustu 1943. godine.

## Izvori

## Povezano
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
* Spisak nemačkih operacija protiv četnika u Drugom svetskom ratu
Oscar za najbolji animirani film

**Oscar za najbolji animirani film** (eng. *Academy Award for Best Animated Feature*) dodijeljuje se svake godine od 2001., a dodijeljuje se svake godine u kojoj postoji barem osam dugometražnih animiranih filmova koji zadovoljavaju kriterije za nominaciju. Ako ih je između osam i petnaest, dodijeljuje se u konkurenciji od tri filma, a ako ih je šesnaest ili više, konkurencija broji pet filmova (dosad se to dogodilo samo 2002. godine).

## Popis dobitnika

* 2011: ***[[Rango (2011.)|Rango]]***
** *[[Život jednog mačka]]*
** *[[Chico i Rita]]*
** *[[Kung Fu Panda 2]]*
** *[[Mačak u čizmama (2011.)|Mačak u čizmama]]*
* 2010: ***[[Priča o igračkama 3]]***
** *[[Kako izdresirati zmaja]]*
** *[[Iluzionist (2010)|Iluzionist]]*
* 2009: ***[[Nebesa (2009)|Nebesa]]***
** *[[Corraline (2009)|Corraline]]*
** *[[Fantastični gospodin Lisac (2009)|Fantastični gospodin Lisac]]*
** *[[Princeza i žabac]]*
** *[[The Secret of Kells]]*
* 2008.: ***[[WALL-E]]***
** *[[Grom (2008)|Grom]]*
** *[[Kung Fu Panda]]*
* 2007.: ***[[Juhu-hu]]***
** *[[Perzepolis (2007)|Perzepolis]]* 
** *[[Divlji valovi]]*
* 2006.: ***[[Happy Feet: Ples malog pingvina]]***
** *[[Auti]]* 
** *[[Kuća monstrum]]*
* 2005.: ***[[Velika povrtna zavjera]]***
** *[[Leteći dvorac]]* 
** *[[Mrtva mladenka Tima Burtona]]*
* 2004.: ***[[Izbavitelji]]***
** *[[Riba ribi grize rep]]*
** *[[Shrek 2]]*
* 2003.: ***[[Potraga za Nemom]]***
** *[[Brother Bear]]*
** *[[The Triplets of Belleville]]*
* 2002.: ***[[Avanture male Chihiro]]***
** *[[Ledeno doba (film)|Ledeno doba]]*
** *[[Lilo i Stitch]]*
** **'
** ''[[Planet s blagom]]''
* [[2001.]]: ***[[Shrek]]**'
** *Jimmy Neutron*
** *Čudovišta iz ormara''

1962. Dušan Vukotić za film "Surogat"

## Povezano
* Animirani film
* Oscar
Jevno Azef

**Jevno Azef** (, 1869–1918) bio je ruski socijalistički aktivist i revolucionar, poznat po tome što je došao na sam vrh Partije socijalista-revolucionara (esera) i organizirao njene najspektakularnije terorističke akcije , dok je istovremeno sve vrijeme bio doušnik, odnosno agent provokator ruske carske policije Ohrana. Azef se smatra jednim od najpoznatijih dvostrukih agenata u historiji špijunaže, iako se njegove aktivnosti isto tako smatraju jednim od najdrastičnijih primjera izopačenja misije i blowbacka, s obzirom da je, nastojeći očuvati vlastitu "krinku" organizirao atentate na vlastite pretpostavljene, uključujući premijera Vjačeslava Plevea 1904. godine. Četiri godine ga je u Parizu kao izdajnika konačno uspio raskrinkrati eserski vođa Vladimir Burcev. Azef je odmazdu svojih drugova izbjegao odlaskom u Berlin gdje je proveo ostatak života.

## Reference

## Vanjske veze

* Berezovsky - between Azef and Parvus autor: Dmitrij Galkovski
Roman Malinovski

**Roman Vaclavovič Malinovski** (; ; 18. mart 1876 - 5. novembar 1918) bio je ruski socijalistički i boljševički političar, poznat po tome što je uspio doći u sam vrh Ruske socijaldemokratske radničke partije (boljševika) i postati najbliži Lenjinov suradnik, prije nego što je 1914. razotkriven kao doušnik carske tajne policije Ohrana. Nakon toga se sklonio u Njemačku gdje je po izbijanju prvog svjetskog rata interniran. Poslije oktobarske revolucije se vratio u Petrograd, gdje je pokušao postati članom Petrogradskog sovjeta. Tamo ga je prepoznao Grigorij Zinovjev te dao uhapsiti i pogubiti kao izdajnika. Kasniji su historičari špekulirali kako je slučaj Malinovskog - čije su aktivnosti pred sam početak rata obezglavile vodstvo Partije u samoj Rusiji - ostavio snažan dojam na boljševike koji su po dolasku na vlast sistemom čistki i strahovlade nad vlastitim članovima nastojali u korijenu sasjeći svaki pokušaj "rovarenja" u vlastitim redovima. To se posebno navodi za Veliku čistku 1930-ih pokrenutu od Staljina, koji je nekoliko godina proveo u sibirskom zatvoru zahvaljujući izdaji od strane Malinovskog.

## Literatura
* Зиновьев Г. Е. Воспоминания: Малиновский // Известия ЦК КПСС. 1989. № 6.
* Дело провокатора Малиновского  // сост. Б. И. Каптелов, И. С. Розенталь, В. В. Шелохаев. — М.: Республика, 1992.
* *Розенталь И. С.* Провокатор. Роман Малиновский: судьба и время. — М.: Российская политическая энциклопедия, 1996.