Nikola I Petrović Njegoš

**Nikola I. Petrović** (na ćirilici **Никола I Петровић Његош**; Njeguši, Crna Gora, 19. listopada 1841. – Antibes, Francuska, 1. ožujka 1921.), sedmi i posljednji državni poglavar iz crnogorske dinastije Petrović-Njegoš, na prijestolju od 1860. do 1910. godine, kao knez (crnog. knjaz) a od 1910. i kao kralj, za Crnogorce neprikosnoveni *[[Gospodar (crnogorska vladarska titula)|Gospodar]]*, također i književnik.

Pod njegovom je upravom crnogorska država 13. srpnja 1878. na Berlinskom kongresu dobila međunarodno priznanje i od onih država Europe koje je dotad nisu priznavale. Nakon višestoljetne izolacije, *Crna Gora* je oružanim i diplomatskim putem tada silno uvećala svoj teritorij i izbila na Jadransko more.

Reformirao je *Nikola I.* državnu upravu, ustanovio Ministarski savjet, modernizirao Crnogorsku vojsku, Općim imovinskim zakonikom udario temelj pravnom sustavu, otvorio vrata inozemnim investiranjima. Godine 1905. je *Nikola I.* oktroirao Ustav Knjaževine Crne Gore nakon čega je i sazvana Crnogorska narodna skupština.

Bio je uspješni vojskovođa tijekom balkanskih ratova 1912. i 1913. ali ne i u Prvom svjetskom ratu kada je Kraljevina Crna Gora pružila hrabar otpor austro-ugarskoj invaziji, no morala je siječnja 1916. kapitulirati.

Kralj *Nikola* se sa Vladom i Dvorom sklonio u Francusku, u egzil iz kojeg se nikada nije vratio. Unatoč vojnim (Božićna pobuna i crnogorski komitski pokret koji je potrajao do 1929. godine) i pokušajima crnogorske diplomacije na Versajskoj konferenciji, Crna Gora nije uspjela povratiti svoj međunarodno-pravni suverenitet izgubljen krajem 1918. pristupanjem u zajedničku družavu Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca.

Kralj Nikola I. je umro izoliran u emigraciji, a pokopan je u ruskoj crkvi u San Remu (Italija).

Njegovi i posmtrni ostatci njegove supruge kraljice Milene Petrović će, uz najviše državne počasti, biti 1989. vraćeni i pokopani na Cetinju, u *Dvorskoj crkvi* na Ćipuru.

Kralj Nikola I. ogledao se i u književnosti, a najuspjeliji mu je rad *[[Balkanska carica]]*.

## Odlikovanja
Odlikovanja Nikole I. su, uglavnom prvostupanjska, izrađena od plemenitih metala, zlata i platine, a neka su čak ukrašena i brilijantima. Do 1910. već je bio nositelj gotovo svih najviših vladarskih odlikovanja.

### Crnogorska odlikovanja

*  Red Petrovića Njegoša
*  Red knjaza Danila I.
*  Red svetog Petra

### Inozemna odlikovanja
**[[Carstvo Bugarska|Bugarska]]**
*  Red Svetih Kirila i Metodija (28. kolovoza 1910.)

**[[Ujedinjeno Kraljevstvo]]**
*  Kraljevski red Viktorije

**[[Francuska]]**
*  Legija časti
*  Red Akademske palme

**[[Kraljevina Italija|Italija]]**
*  Red najsvetijeg Navještenja (1893.)
*  Vojnički red Savoje
*  Red talijanske krune (1873.)

**[[Portugal]]**
*  Red dva reda

**[[Kraljevina Rumunjska|Rumunjska]]**
*  Red Karola I (28. kolovoza 1910.)

**[[Rusko Carstvo|Rusija]]**
*  Vojnički red svetog Velemučenika i Pobjedonosnog Jurja
*  Red Aleksandra Nevskog sa zvijezdom u brilijantima
*  Red Andrije Prvozvanog
* Jurjevski križ III. stupnja (1876.)

**[[San Marino]]**
*  Vojni red San Marina

**[[Srbija]]** (Kneževina i Kraljevina)
*  Red Takovskog križa (1879.)
*  Red bijelog orla I. stupnja (1893.)
*  Red svetog Save (1896.)
*  Red Karađorđeve zvijezde, prvi nositelj (1904.)

**[[Otomansko Carstvo|Turska]]**
*  Red Osmanlije I. stupnja (1883.)

Imao je još jedno japansko i perzijsko odlikovanje.

## Reference

## Vanjske veze

* Jedno viđenje o tehnici vladanja Nikole I. Petrovića