open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Al-Ain

**Al-Ain** (, *al-ʿAyn*), poznat i kao *Vrtni grad* zbog svog zelenila, drugi je po veličini grad u Emiratu Abu Dabiju i četvrti u Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Grad se nalazi oko 160 kilometara istočno od Abu Dabija i 120 kilometara južno od Dubaija, u blizini granice s Omanom. Grad prema popisu stanovništva iz 2009. ima 374.000 stanovnika..

## Znamenitosti
Kulturna mjesta Al-Aina (Hafit, Hili, Bida Bint Saud i oaze) su upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2011. godine kao prva svjetska baština u UAE. Oni čine seriju lokaliteta koji svjedoče o trajnom obitovanju ljudi u pustinjskom području od neolita s više slojeva prapovijesnih kultura. Možda najznamenitije su kružne kamene grobnice (iz oko 2500. pne.), te bunari, palače i upravne zgrade. Nadalje, ovi lokaliteti predstavljaju razdoblje ljudskog društva tokom prelaska s lovačko-skupljačke kulture u sjedilačku kulturu.

U Hiliju se nalaze neki od najstarijih primjera kompleksnog sistema navodnjavanja, afladž, koji datira u brončano doba. Najveća kružna kamena grobnica ima toranj promjera 12 m i pripada kulturi brončanog doba Um an-Nar (2600. – 2000. pne.) koja se rasprostirala u danjašnjim UAE i Omanu.

Oaza al-Ain je najveća u al-Ainu i u njoj se nalaze muzeji Državni muzej al-Ain i Muzej palače al-Ain, a najpoznatija je po faladžu kojim se navodnjavaju veliki nasadi palmi i obližnje farme. Južno od njega nalazi se Sportski klub al-Ain, a jugozapadno Bolnica oaze.


Datoteka:View over Al Ain.jpg|Panorama al-Aina
Datoteka:Falaj at al ain.jpg|Faladž oaze al-Ain
Datoteka:Al-Ain@3.JPG|Zelena Mubazara
Datoteka:Road to Jabel Hafeeth Al Ain (Abudhabi).jpg|Cesta za Džabal-Hafith
Datoteka:Desert near Al Ain.JPG|Pustinja kod al-Aina


## Transport
Autoput koji povezuje gradove al-Ain, Abu Dabi i Dubai čini skoro pravilan trokut sa stranicama dugim oko 130 km. Kod grada se nalazi i Aerodrom Al-Ain.

## Reference

## Vanjske veze

* Grad al-Ain
Ičan Kala

**Ičan Kala** (perzijski: ایچان قلعه) je utvrđeni Unutarnji stari dio grada Hive u Uzbekistanu. Ičan Kala je stoljećima imala veliku trgovačku važnost kao posljednje odmaralište karavanama prije njihova puta preko pustinje prema Iranu. U 4. vijeku je bio prijestolnicom Horasana, iranske regije koja je procvala zahvaljujući iznimno uspješnom sustavu navodnjavanja čime su "crni pijesak" pretvarali u raskošne pašnjake, vrtove i voćnjake. Ičan Kala novi procvat doživljava u 18. i 19. vijeku kada je bio prijestolnica Hivanskog kanata kojim su vladali Astrahanci, potomci Džingis-kana.

U njemu se nalazi više od 50 historijskih spomenika, od kojih je nekoliko džamija, medresa i mauzoleja, dvije veličanstvene palače i 250 starih kuća, većinom iz 18. i 19. vijeka, ali starijih korijena. Tako je npr. Džamija Džuma osnovana u 10. vijeku, o čemu svjedoči proslavljena dvorana sa 112 stupova donešenih iz još ranijih građevina, ali joj je današnji izgled iz obnove 1788.-89. godine.

Najznamenitije su njezine pravilne četvrtaste gradske zidine od opeke s četiri gradska vrata na sredini svake strane. Iako su njezini temelji postavljeni u 10. vijeku, današnje 10 metara visoke zidine su podignute u kasnom 17. vijeku i kasnije su obnavljane.

Ostale građevine iz 19. vijeka, kao što su medrese Ala Kulija (1835.) i Islam Hodže (1908.-10.) su izvanredni primjeri skladnog uklapanja novih građevina u staru urbanu jezgru. Zbog toga je Ičan Kala upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2001. godine.


Datoteka:Khiva Itchan Kala view from Islam Khodja minaret.JPG|Ičan Kala s minareta Islam Hodže
Datoteka:Khiva Itchan Kala walls.JPG|Zidine Ičan Kale
|Zapadna vrata
Datoteka:KhivaStreet.jpg|Stara ulica prema minaretu Islam Hodže
Datoteka:KhivaSayidAlauddin.jpg|Unutrašnjost mauzoleja Sajid Alaudina
Prijatelji životinja

**Prijatelji životinja** (skraćeno **PŽ**) je hrvatska nevladina organizacija koja se bavi zaštitom i promicanjem prava životinja, kao i vegetarijanstva i veganske prehrane. Logo udruge je elipsa u kojoj se nalazi zec u trku, a iznad elipse piše Prijatelji životinja. Osnovana je u rujnu 2001. u Zagrebu te ima oko 4000 članova. Njen predsjednik je Luka Oman. 

Hrvatskoj javnosti je prije svega poznata po nizu propagandnih kampanja, uključujući ulične performanse, na kojima se protestira protiv nošenja krzna, držanja divljih životinja u cirkusima, korištenja životinja u svrhe znanstvenih pokusa, lova, ribolova te zlostavljanja i nehumanog postupka prema životinjama od strane prehrambene industrije.

## Vanjske veze
* Službena internetska stranica udruge Prijatelji životinja
* Članci o Prijateljima životinja na portalu index.hr
Zelena akcija

**Zelena akcija** (**ZA**) nevladino je, nestranačko, neprofitno i dobrovoljno udruženje građana za zaštitu okoliša, osnovano 1990. g., sa sjedištem u Zagrebu. 

ZA je aktivno uključen u problematiku zaštite okoliša na lokalnoj, nacionalnoj i globalnoj razini. Djelovanje Zelene akcije zasniva se na radu volontera, koje podržava malen profesionalni tim. Cilj djelovanja ZA-a je zaštita okoliša i prirode te promicanje održivog razvoja. Najveća pažnja pridaje se aktivnostima usmjerenim na poticanje sudjelovanja javnosti u donošenju odluka o okolišu i na poboljšanje kvalitete života u Hrvatskoj. ZA nije povezan niti s jednom političkom strankom. Predsjednik Zelene akcije je Tomislav Tomašević.

ZA potiče promjene kroz projekte, kampanje i nenasilne izravne akcije. Također prosljeđuje informacije, iskustvo i stručnost u području zaštite okoliša drugim udrugama, pojedincima, zajednicama i školama u Hrvatskoj i izvan nje. Zelena akcija je članica najveće mreže udruga za zaštitu okoliša na svijetu – Prijatelji Zemlje i partner Svjetskog fonda za prirodu (WWF) u Hrvatskoj. 

"Zelena akcija, kao najveća i najjača udruga za zaštitu okoliša u Hrvatskoj, ima zadaću otvarati najizazovnija i najteža pitanja zaštite okoliša te aktivno raditi na njihovom rješavanju. Pri tom želimo sačuvati aktivistički način djelovanja utemeljen na stručnim i znanstvenim činjenicama." (Iz statuta udruge)

## Izvor i vanjska poveznica
* Mrežna stranica Zelene akcije
Antipartizanska ofanziva u istočnoj Bosni (proljeća 1944)

**Antipartizanska ofanziva u sjeveroistočnoj Bosni** proljeća 1944. godine je bila serija vojnih operacija Vermahta u cilju "čišćenja" partizana u sjeveroistočnoj Bosni.

Ova antipartizanska ofanziva se sastojala od niza povezanih operacija: Operacija Sava, Operacija Osterei, Operacija Maibaum, Operacija Maiglöckchen. Počela je 15. marta, a trajala je preko mesec dana.

## Pozadina

Uoči operacije je područje istočne Bosne bilo stabilna baza NOVJ (Bijeljina je bila slobodna od septembra 1943 do marta 1944), koje je moglo da posluži kao platforma za koncentaciju i upad u Srbiju, pa su Nemci posvetili posebnu pažnju likvidaciji te opasnosti.

## Angažovane snage

Ofanzivu su vodile jedinice nemačke 7. SS dobrovoljačke brdske divizije »Princ Eugen«, 13. SS dobrovoljačke brdske divizije »Handžar«, delovi domobranskog 2. gorskog zdruga, domobranskog 3. gorskog zdruga i četnici iz istočne Bosne.

Nasuprot njima, stajale su jedinice 16, 17, 27, 36. i 38. divizije NOVJ.

## Tok operacije

Ova, za Nemce bila vrlo važna operacija, počela je 15. marta uvođenjem 7. SS brdske divizije u borbu iz Srema i Slavonije sa jednim pukom preko Rače (vidi pokolj u Rači) prema Bijeljini, a drugim preko Bosanskog Šamca.

Član britanske misije Basil Davidson je ostavio svedočanstvo o sadejstvu Nemaca i četnika tokom ove operacije:

Komandant Cersko-majevičke grupe korpusa JVuO Stevan-Leko Damjanović i njegov pomoćnik vojvoda majevičkih četnika Radivoje Kerović sastajali su se tokom marta i aprila 1944. sa članovima štaba 13. SS „Handžar“ divizije, sa kojima su se dogovorili o saradnji u otkrivanju i uništavanju partizanskih saradnika i partizanskih bolnica koje su ostale u severoistočnoj Bosni. Četnici i esesovci uspeli su da otkriju većino sakrivenih bolnica, masakrirajući pri tome bolničko osoblje, ranjenike, civile osumnjičene za vezu sa partizanima i članove njihovih porodica.

## Izvori

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Literatura
* Radivoje Kovačević: SJEVERISTOČNA BOSNA 1944-1945 - PRILOG ISTORIOGRAFIJI, Subnor, Brčko 2005.
Alikvotno pjevanje

**[[Alikvotni tonovi|Alikvotno]] pjevanje** ( ili *harmonic singing*) označava tehniku pjevanja, u kome se iz spektra alikvoti u svakom glasovnom tonu "filtriraju" kao pojedinačni tonovi.

Kada pjevač pjeva takvom tehnikom, čini se kao da više ljudi pjeva u isto vrijeme. Da bi se razumjelo alikvotno pjevanje, važno je znati osnove alikvotnih tonova i njihovo formiranje u govoru trakta.

Vjeruje se da je u alikvotnim tonovima skrivena sva tajna univerzuma i da ovakvo pjevanje liječi tijelo i dušu.

## Tuvansko grleno pjevanje
**[[Tuvanci|Tuvansko]] pjevanje iz grla** (*hemej* mongolski = grlo) je posebna varijanta alikvotnog pjevanja koju prakticiraju uglavnom mongolska plemena, Tuvanci iz južnog Sibira.

Suština i umjetnost ovog popularnog tradicionalnog, kroz povijest starog tuvanskog grlenog pjevanja koji se prenosi s koljena na koljeno, je stvaranje nevjerovatnog i jedinstvenog zvuka, tako što jedan ili više tonova istodobno zvuči preko osnovnog tona.

Grleni pjevač vješto manipulira rezonancama i šupljinama glave dok zrak putuje iz pluća, pored glasnica do usana koje mijenjanjem oblika proizvede specifičnu melodiju. Položaj jezika u usnoj šupljini, koja se koristi kao rezonator, ima veoma bitnu ulogu (obično je "vezan" za prednje gornje zube).

Vjeruje se da je tuvansko grleno pjevanje nastalo kao posljedica imitiranja fizickih i metafizickih zvukova iz prirode (oponašanje zvukova koje prizvode životinje, vjetar, voda), pogodnog geografskog položaja i kulture tuvanskog naroda. Ovi pjevači putuju i traže otvorene prostrane pejzaže koji im omogućuju da se zvuk prostire na veliku daljinu.

Tuvansko grleno pjevanje ima mnogo varijanti i stilova. Većina njih su tijesno povezani sa stilovima i varijacijama koji se njeguju u susjednoj Mongoliji.

Kulture u ovom dijelu Azije razvile su također i mnoge svijetu nepoznate instrumente. Najčeće je u upotrebi ***morin khuur*** (čitaj *morin hur*), drevni drveni gudački instrument koji ima dvije žice i služi kao prateći instrument za grleno pjevanje, a naravno i za solo sviranje. Na samom vrhu ovog instrumenta nalazi se izrezbarena glava konja (*Morin Hur*,  ili prevedeno: *violina s konjskom glavom*) (*vidi sliku desno*).

Svoje tradicionalno umijeće, *grleno pjevanje*, Tuvanci njeguju i u glazbenim skupinama, prikazujući ga na nacionalnim i internacionalnim festivalima.

## Povezano

* Muzika Mongolije
* Cantu a tenore na Sardiniji

## Izvori

* Vencelj, *Revija PRESEK*, številka 5, letnik 2002/2003, stran 267-272
* W. Sauss. *Obertone singen.* Traumzeit-Verlag, 2004/2008
* Sainkho Namtchylak, ''cijenjena i priznata svijetska pjevačica tuvanskog, odnosno mongolskog grlenog pjevanja''. 
* Sainkho Namtchylak
* Overtone singing tutorial 
* How to sing Overtones
Stanko Paunović

**Stanko Paunović Veljko** (1907 — 1942) je bio politički komesar Fruškogorskog partizanskog odreda, učesnik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Rođen je 1907. godine u selu Brestovcu kod Negotina i pošto je praktično ostao bez roditelja, odrastao je u dečjem domu. Nakon dva razreda gimnazije, otišao je u Niš, gde je završio mašinsko-železničku školu i u tom gradu se zaposlio kao metalurški radnik.

Kao mladić je pristupio revolucionarnom radničkom pokretu i bio je aktivan kao član SKOJ-evskih organizacija, a bio je i prvotimac fudbalskog tima Radnički. Godine 1928. je uhapšen i od Suda za zaštitu države osuđen na 14 godina zatvora, koje je izdržavao u Sremskoj Mitrovici i Lepoglavi. S obzirom da su Aprislki rat i okupacija Jugoslavije otpočeli dok je bio u zatvoru, u avgustu 1941. je bio jedan od organizatora i učesnik bega robijaša-komunista iz zatvora u Sremskoj Mitrovici. Tako je pristupio NOB-u i u Sremu je rukovodio partizanskim akcijama i bio član Okružnog komiteta KPJ za tu oblast.

Poginuo je u avgustu 1942. za vreme neprijateljske ofanzive na Frušku goru. Sahranjen je na Spomen groblju u Sremskoj Mitrovici, koje je podignuto 1960. prema projektu beogradskog arhitekte Bogdana Bogdanovića. Na ovom groblju su sahranjene još neke znamenite ličnosti; narodni heroji poput Paunovića i slikar Sava Šumanović.

Odlukom Vrhovnog štaba NOV i POJ, a na predlog Glavnog štaba NOV i PO Vojvodine, proglašen je za narodog heroja, 25. oktobra 1943. godine, zajedno sa drugim istaknutim borcima iz Vojvodine - Sonjom Marinković, Radivojem Ćirpanovim i drugima.

## Literatura

* **[[Narodni heroji Jugoslavije (knjiga)|Narodni heroji Jugoslavije]]**. „Mladost“, Beograd 1975. godina.

## Reference
Žarko Puhovski

**Žarko Puhovski** (Zagreb, 15. prosinca 1946.) je hrvatski filozof, publicist i aktivist, javni zagovarač Koalicije za REKOM, koji predaje političku filozofiju na zagrebačkom Filozofskom fakultetu, a koji je javnosti najpoznatiji kao predsjednik Hrvatskog helsinškog odbora od 2000. do 2007. te komentator tekućih društveno-političkih zbivanja.

Žarko Puhovski je studirao fiziku u Zagrebu, a filozofiju u Frankfurtu. Diplomirao je na Fakultetu političkih nauka u Zagrebu. 1973/74 bio je asistent na Sveučilištu u Zagrebu i bio član Praxis filozofije. Od 1975. je profesor političke filozofije na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu.

Godine 1988. je bio jedan od osnivača Udruženja za Jugoslavensku demokratsku inicijativu (UJDI grupa). Od 2000. godine bio je predsjednik Hrvatske nevladine organizacije Hrvatskog helsinškog odbora za ljudska prava. Nju je 2007. napustio nezadovoljan financijskim kontroverzama i načinom na koji je Ivo Banac vodio tu organizaciju.

## Izabrana bibliografija
* *Interes i zajednica* (1975)
* *Kontekst kulture* (1979)
* *Povijest i revolucija* (1980)
* *Um i društvenost* (1989)
* *Socijalistička konstrukcija zbilje* (1990)
* *Leksikon temeljnih pojmova politike* (1990)
* *Politics and Economics of Transition* (1993)

## Izvori
* Puhovski's biography at moljac.hr 

## Vanjske veze
* Članci vezani uz Žarka Puhovskog na portalu index.hr
Lao (razvrstavanje)

**Lao** može se odnositi na 
* Lao narod, etnička podskupinu iz etnolingvističke skupine tajski narodi koja prebiva u Aziji
* Lao jezik iz jezične porodice tai-kadai, govori se u Laosu i Kambodži.
* Lao rijeku na jugu Italije
* Lao, naselje u državi Butan
* Lao selo u državi Togo
* Lao Shan, planinu u državi Kini
Laoski jezik

**Laoski jezik**, ili jezik **lao** (ລາວ), je jezik iz grupe tai-kadai jezika. Govori ga preko 5 miliona ljudi u Laosu i u okolnim zemljama. To je jezik najveće etničke grupe Laosa i ima pet najznačajnijih dijalekata, i zvanični je jezik države.

Sa lingvističke tačke gledišta, lao je u direktnoj vezi sa tajlandskim jezikom isan koji se govori u sevoristočnom delu Tajlanda (iz tog razloga se ovaj jezik naziva "severoistočni tajlandski"), i predstavlja jednu podgrupu tajlandskih jezika koja se naziva "lao-putai". Isan i lao su dovoljno slični da predstavljaju jizički kontinuum u ovom delu tajlandsko-laoske granice.

Laoski jezik (ພາສາລາວ *pasa lao*) se može podeliti na pet dijalekata prema regionima u kojima se govore:
* lao iz Vijentijana 
* severni lao (Luang Prabang)
* severoistočni lao (Ksieng Kuang)
* centralni lao (Kamuan)
* južni lao (Čampasak)

Lao koji se govori u glavnom gradu Vijentijanu je dijalekt sporazumevanja u čitavom Laosu.
 
Laoski jezik se zapisuje laoskim pismom koje je izvedeno iz kmerskog pisma. Laosko pismo je adaptirano tako da može da zapiše tonske akcente laoskog jezika. Ima 33 suglasnika i 28 samoglasnika. Piše se zdesna na levo. Neki samoglasnici se pišu iznad ili ispod linije suglasnika, ne postoje velika i mala slova, niti specifična interpunkcija.
 
## Primer teksta

Član 1 Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima


```
''ມະນຸດທຸກຄົນເກີດມາມີກຽດສັກສີ, ສິດທິ, ເສຣີພາບແລະຄວາມສເມີພາບເທົ່າທຽມກັນ. 
ທຸກໆຄົນມີເຫດຜົນແລະຄວາມຄິດຄວາມເຫັນສ່ວນຕົວຂອງໃຜຂອງມັນ, ແຕ່ວ່າມະນຸດທຸກໆຄົນຄວນປະພຶດຕໍ່ກັນຄືກັນກັບເປັນອ້າຍນ້ອງກັນ.''
```


## Vanjske veze

* O laoskom jeziku i kulturi  
* Klasifikacija tai-kadai jezika
Lao (rijeka)

**Lao** (lat.: **Laus**, **Laos** ili **Laüs**) je rijeka na jugu Italije, koja izvire u planinskom lancu Apenini, u talijanskoj regiji Basilicata, u pokrajini Potenza, a ulijeva se u Tirensko more. Na mjestu ušća nalaze se ruševina grčke kolonije Laüs iz vremena Magna Graecia, a bila je i dio granice između povijesnih regija Lukanije i *Bruttium* (moderna Kalabrija).
Bolsensko jezero

**Bolsensko jezero** () je jezero u centralnoj Italiji koje je nastalo pre 300.000 godina kolapsom vulkanske kaldere. To je najveće jezero vulkanskog porekla u Evropi. 

Jezero ima ovalan oblik, tipičan za jezera vulkanskog porekla, dva ostrva i jednu otoku. Ima ukupnu površinu od 113,5 km² (peto u Italiji), nalazi se na 305 metara nadmorske visine, a najveća dubina mu je 151 metar.
Valencijanski jezik

**Valencijski jezik** (katalonski: *valencià*), **valensijanski jezik** ili **valencijsko narječje** je jezik, odnosno dijalekt koji se govori u Valencijskoj Zajednici.

Valencijski jezik je, prema Statutu autonomije iz 1982. godine, uz španjolski službeni jezik u Valencijskoj Zajednici, španjolskoj autonomnoj zajednici smještenoj na istoku Pirenejskog poluotoka na obali Sredozmenog mora. Svi stanovnici ove autonomne zajednice imaju pravo upotrebljavati ga, i nitko ne smije biti diskriminiran na temelju toga. Regionalna vlada (*La Generalitat Valenciana*) jamči njegovu svakodnevnu i službenu uporabu (isto kao i ravnopravnog španjolskog jezika), kao što uživa njezinu posebnu zaštitu.

Prema anketama provedenim u srpnju 2005. (Služba za socijološka istraživanja i studije Generaliteta), oko 94% valencjskog stanovništva razumije valencijski, 78% ga čita i govori, te oko 50% ga piše.

## Reference

## Vanjske veze

* Catalan-Valencian-Balear: A language of Spain
* Valencian.org
Papirnati avion

**Papirnati avion** ili **avion od papira** je igračka u obliku aviona, napravljena od papira ili odgovarajućeg materijala, koja zahvaljujući svojim aerodinamičnim karakteristikama može na vrlo kratke udaljenosti letjeti kao jedrilica. Vještina izrade papirnatih aviona se ponekad naziva *aerogami* (japanski: *kamihikōki*), prema origamiju, japanskoj vještini izrade raznih predmeta od papira.

## Vanjske veze
*
Maks Furijan

**Maks Furijan** (10. septembar 1904 - 25. jul 1993) bio je slovenski kazališni, filmski i televizijski glumac. Prije nego što se počeo obrazovati kao glumac, radio je na željeznici.

Bio je otac baletnog plesača Štefana Furijana.

## Vanjske veze
*
Enric Valor i Vives

**Enric Valor i Vives** (; Castalla, l'Alcoià, 1911 – Valencia, 2000) bio je katalonski novinar, pisac i gramatičar, poznat prije svega zbog svog nastojanja da prikupi i sačuva katalonske narodne priče, odnosno valencijanski dijalekt katalonskog jezika u vrijeme Francovog režima. Nakon Francove smrti je na temeljima njegovog rada valencijanski dijalekt standardiziran te ušao upotrebu u Valencijanskoj zajednici. 

## Vanjske veze
* Rondalles Valencianes d'Enric Valor
*
Nadia Comăneci

**Nadia Elena Comaneci** (12. studenog 1961) je rumunjska gimnastičarka, osvajačica 5 zlatnih olimpijskih medalja. Prva je gimnastičarka u povijesti koja je na olimpijskom natjecanju osvojila maksimalnu moguću ocjenu, 10.

## Početak sportske karijere
Comaneci je počela s treningom gimnastike u šestoj godini života, u grupi poznatog trenera Béla Károlyia, koji je tih godina pokrenuo gimnastičku školu. Bila je sretna okolnost da je Nadia živjela u neposrednoj blizini, te nije kao većina ostalih polaznika škole morala putovati iz drugih gradova. S devet godina je počela s prvim natjecanjima, a sa 10 je već nastupala na međunarodnim natjecanjima.

Prvi veći međunarodni uspjeh je došao već u 13. godini života, na Europskom prvenstvu, kada je pobijedila u višeboju te svim ostalim pojedinačnim disicplinama osim na tlu, gdje je bila druga. Te 1975. godine je već bila proglašena gimnastičarkom godine. Kasnije će naslov europske prvakinje u višeboju ponoviti još dva puta (1977 i 1979), postavljajući time još jedan rekord.

## Olimpijski uspjesi
U svojoj 14-toj godini Comaneci postaje zvijezdom Olimijskih igara u Montrealu 1976. Vježba na dvovisinskom razboju prva je u povijesti OI ocijenjena maksimalnom ocjenom 10, a takav standard je ponovila u još 6 vježbi. Na tim je Igrama ostvarila ukupno 5 medalja, od toga zlata u višeboju, dvovisinskom razboju i gredi, srebro u ekipnom natjecanju te broncu u vježbi na tlu. Time je postala jedna od najmlađih osvajačica olimpijskog zlata u povijesti.

Na Igrama u Moskvi 1980 ponovno briljira, osvajajući zlato na gredi i tlu (na tlu je podijelila prvo mjesto s Nellie Kim), te još dva srebra: u ekipnom natjecanju te u višeboju.

## Godine nakon natjecanja
1981. godine, za vrijeme eksibicijske turneje po SAD-u prebjegao je i tražio azil njen trener sa suprugom. Po povratku u Rumunjsku Comaneci je stavljena pod prismotru tadašnjeg Ceauşescuovog režima zbog bojazni da bi i ona mogla prebjeći. Zabranjena su joj putovanja izvan zemlje, te se posvetila odgoju i treningu rumunjskih gimnastičarki.

U studenom 1989. godine, nekoliko tjedana prije revolucije i svrgavanja diktatorskog režima, Comaneci bježi iz Rumunjske s grupom državljana, te traži i dobija dozvolu za boravištem u SAD.

U SAD-u se bavi promotivnim aktivnostima, reklamira gimnastičke sprave i treninge, radi kao fotomodel. Godine 1994. zaručuje se s gimnastičarom Bart Connerom, kojeg je prvi put upoznala još 1976. godine, te se nekoliko godina kasnije za njega i udaje. 2001. godine Comaneci dobija američko državljanstvo.

## Zanimljivosti
* U njenu čast je jedan element na dvovisinskom razboju dobio njeno ime, comaneci. Taj element je i danas rezerviran samo za najkvalitetnije gimnastičarke, zbog težine izvedbe.
* Tokom Igara u Montrealu korišten je semafor za prikaz ocjena koji je imao mogućnost prikaza samo jednog cijelog broja i jedne decimale. Kad je Comaneci dobila ocjenu 10.0, ta je ocjena na semaforu bila prikazana kao 1.0. Mlada 14-godišnjakinja je potpuno zbunjena u prvi čas pomislila da je dobila ocjenu 1.0 a ne 10.0, te bila razočarana ocjenom.
Ainu jezik

**Ainu jezik** je jezik starosedilaca Japana, tj. naroda Ainu. Jezik je na pragu izumiranja. Godine 1991. je bilo poznato 15 govornika.

Ainu jezik ima vrlo malo glasova, a u pisanju koristi japanski slogovnu katakanu, uz neke dodatke, pošto Ainu jezik ima slobodne suglasnike, za razliku od japanskog, kod kojeg je svaki suglasnik vezan za samoglasnik.

Takođe se u pisanju koristi i latinica, nedavno konstruisana. Standard još nije definisan, ali pretpostavlja se da će biti standarizovana oba pisma. Ainu rečnik nije mnogo bogat, ali je vrlo interesantan, jer se iz njega može primetiti da se radi o jedinstvenom jeziku koji nema srodnika i kojem se poreklo uopšte ne zna. Gramatika ovog jezika je u mnogo čemu slična japanskoj gramatici. Mada je japanski jezik takođe nepoznatog porekla, ne može se reći da je ainu jezik uprkos mešanju naroda ostavio uticaja na japanski. U zadnje vreme se sprovodi akcija očuvanja ovog jezika. Mnogi koji se bore za njegovo očuvanje su zapravo Japanci kojima je neko od predaka bio pripadnik ovog naroda, pa se i oni tako smatraju.

## Glasovi
16: p t k tS s m n h i E a u O j w r 

## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Ainu jezik (razvrstavanje)

**Ainu jezik** može biti:

* Ainu jezik, jezik istoimenog naroda koji se govori na Kurilima.
* Ainu jezik (turkijski jezik), jezik istoimenog naroda koji se govori u Kini.
Ainu jezik (turkijski jezik)

**Ainu jezik** (abdal, aini, aynu; ISO 639-3: aib ), jedan od sedam istočnoturkijskih jezika koji se govori na jugozapadu kineske autonomne regije Xinjiang u okruzima Hetian, Luopu, Moyu, Shache, Yingjisha i Shulekuche, i u selima Hanalik i Paynap i kod Hobana u selu Gewoz.

Gramatika mu je kao i ujgurska [uig], ali sa mnogo perzijskih riječi. Neki ga smatraju dijalektom ujgurskog, drugi iranskim jezikom na koji je snažno utjecao ujgurski.

Narod Ainu ne ženi se sa Ujgurima a kineska politika klasificira ih pod ujgursku nacionalnost. Ne smije se brkati sa jezikom ainu kojim govore Ainu iz Rusije i Japana.

## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Istočnoturkijski jezici

**Istočnoturkijski jezici**, jedan od glavnih ogranaka turkijskih jezika raširenih na područjima Kine, Turkmenistana, Uzbekistana i Afganistana, te još nekih zemalja. 

Obuhvaća (7) jezika, a predstavnici su: ainuski, [aib] 6.570 (2000); čagatajski, [chg]†; ili turkijski, [ili] 120 u Kini (1980 R. Hahn); ujgurski, [uig] 8.788.690 (Kina, Afganistan, Kazahstan, Mongolija, azijska Turska; sjevernouzbečki, [uzn] 18.817.600 (Uzbekistan, Kina, Tadžikistan, Turkmenistan); južnouzbečki, [uzs] 1.451.980.; i žutoujgurski [ybe] 2.600 (1999 J. Zhong)

## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Wuerhosaurus

***Wuerhosaurus*** je bio rod dinosaura stegosaurida iz ranokredske Kine. Kao takav, bio je jedan od posljednjih rodova stegosaura koji su ikada živjeli, budući da ih je najveći dio živio tijekom kasne jure.

## Otkriće i vrste
 
*Wuerhosaurus homheni* je tipična vrsta, koju je 1973. opisao Dong Zhiming. Pripada grupi Tugulu u Xinjiangu, zapadna Kina. Rod je dobio svoj naziv prema gradu Wuerho.

Ostaci su se sastojali od holotipa **IVPP V.4006** (nepotpunog skeleta bez lubanje) i paratipa IVPP V4007 (tri repna kralješka druge jedinke).

Isti istrživač je 1993. učinio službenom jednu manju vrstu iz formacije Ejinhoro u bazenu Ordos u Unutrašnjoj Mongoliji - *W. ordosensis*. Ona se bazira na primjerku IVPP V6877, nepotpunom skeletu kojem nedostaje lubanja. Pronađen je 1988. godine.

Susannah Maidment i kolege su 2008. predložili da bi se rod *Wuerhosaurus* trebao smatrati mlađim sinonimom za *[[Stegosaurus]]*, sa tipičnom vrstom *W. homheni* sinonimom za *Stegosaurus homheni*, a vrstom *W. ordosensis* nomen dubiumom. Međutim, ta teorija se osporava.

### Rasprostranjenost
***W. homheni***
* Grupa Tugulu
***W. ordosensis***
* Formacija Ejinhoro

## Opis
*Wuerhosaurus homheni* je vjerojatno bio životinja širokog tijela. Gregory S. Paul je 2010. procijenio njegovu dužinu na 7 m, a težinu na četiri tone. Pronađeno je samo nekoliko raštrkanih kostiju, pa je potpuna restauracija teška. Njegove leđne ploče su isprva smatrane mnogo okruglijim ili ravnijim nego kod ostalih stegosaurida, ali Maidment je ustvrdio da je to bila iluzija izazvana prelomima: njihov pravi izgled i raspored ostaju nepoznati. *W. homheni* je imao zdjelicu kod koje je *Os ilii* jako stršila prema van, što ukazuje na vrlo širok stomak. Dijelovi kralježaka koji podsjećaju na bodlje (*processus spinosus vertebrae*) bili su najduži pri početku repa.

Paul je procijenio dužinu *W. ordosensis* na 5 metara, a težinu na 1,2 tone. Ta je vrsta također imala široku zdjelicu, ali spomenuti dio kralježaka bio je kraći. Čini se da je vrat bio relativno dug.

## Paleobiologija
Tijelo *Wuerhosaurusa* bilo je bliže tlu nego kod većine drugih stegosaurida; naučnici vjeruju da je to bila prilagodba ishrani niskorastućom vegetacijom. *Wuerhosaurus* je možda, kao i ostali stegosauridi, imao bodlje na kraju repa. Dong je pronašao samo jednu bodlju, a i ona se nalazila na ramenu.

## Izvori

* 

## Vanjske veze
* ''Wuerhosaurus''  na *Thescelosaurus*!
Operacija Kana

**Operacija Kana** (njem. *Cannae*, izgovor: *Kane*) je naziv korišten za dve vojne operacija nemačkog Vermahta na teritoriji okupirane Jugoslavije za vreme drugog svetskog rata, poduzete 1944. godine. Ime su dobile po mestu Kana () u antičkoj Italiji, poznatom kao poprište velike uništavajuće bitke.

Cilj operacije Kana bio je čišćenje rejona Zagreb — Sisak — Belovar od partizana. Međutim, to je bio samo uzgredan zadatak za trupe Vermahta koje su se prikupljale u severozapadnoj Hrvatskoj, Sremu, Slavoniji i Međumurju radi okupacije Mađarske u cilju sprečavanja njenog istupanja iz rata na strani Nemačkog Rajha.

## Prva operacija

Prva je operacija bila planirana za period od 3. februara 1944. na području između reka Sava i Drava. U njoj su trebali učestvovati elementi dve nemačke pešadijske divizije (187. rezervne i 367. pešadijske, bataljon nemačke "streljačke" policije, te snage NDH sastavljene od delova dva domobranska zdruga (brigade), dve bojne (bataljona) Poglavnikove tjelesne straže, te još nekoliko manjih jedinica uz podršku artiljerije i Hrvatskog bojnog zrakoplovstva. Cilj operacije je bio očistiti to područje od partizana, odnosno osigurati zalihe hrane za ljudstvo trupa NDH. Operacija je 3. februara otkazana od strane štaba 2. oklopne armije, te je umesto toga pokrenuta operacija Operacija Kaub.

## Druga operacija

Druga operacija pod istim imenom je bila najavljena za period od 17. do 19. marta na području Srema, Slavonije i Međumurja. Za njeno izvođenje su prikupljene daleko značajnije snage od čak šest divizija (1. brdska, 1. kozačka kavkaska, 18. SS oklopnogrenadirska divizija *Horst Wessel*, 42. lovačka, 330. brdska i 367. pešadijska divizija. Usputno je postavljen zadatak jedinicama koje su se prikupljale na tome području da vrše pročešljavanje rejona prikupljanja kako bi se zamaskirao glavni cilj operacije.

Tako velike snage, međutim, nisu upotrebljene protiv partizana, jer je cela operacija bila ratno lukavstvo, odnosno obmana sa ciljem da zavaraju vlasti i vojska susedne Mađarske, koja je, iako nemački saveznik i član Sila Osovine, u tom trenutku počela pregovarati sa Saveznicima o separatnom miru. U stvarnosti su se nemačke snage 18. marta pokrenule na sever, odnosno okupirale Mađarsku u okviru operacije Margarethe.

## Izvori

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Cannae" (vojska.net)
* Prva operacija "Cannae" (axishistory)
* Druga operacija ''Cannae'' (axishistory)
* Informacija 2. oklopne armije od 5. marta 1944. komandantu Srema o pokretima i prikupljanju jedinica u Sremu i Slavoniji za predstojeću operaciju »Kane«
* Direktiva komandanta Jugoistoka od 10. marta 1944. potčinjenim komandama o novim postupcima u operaciji »Kane« na području Srema i Slavonije radi dovođenja protivnika u zabludu
PALOP

**PALOP** je skraćenica za **Afričke zemlje sa portugalskim kao službenim jezikom** (portugalski: **''P**aíses **A**fricanos de **L**íngua **O**ficial **P**ortuguesa''), odnosno međunarodnu organizaciju koja okuplja danas nezavisne zemlje u Africi koje koriste portugalski kao službeni jezik.

U ovu skupinu od šest afričkih zemalja spadaju:

*  
*  
*  
*  
*  
* 

Ova skupina zemalja je ogranak CPLP-a. Sve ove afričke zemlje, osim Ekvatorske Gvineje, bile su kolonije u Portugalskom carstvu. Jedino je Ekvatorska Gvineja bila španjolska kolonija, ali je radi članstva u CPLP-u proglasila i portugalski službenim jezikom (uz španjolski i francuski).

Zemlje PALOP-a su u mnogočemu vezane s Portugalom, te dobivaju pomoć u područjima kulture, obrazovanja i očuvanja i razvoja portugalskog jezika.

## Povezano

* portugalski jezik
* Zajednica zemalja portugalskog jezika

## Izvori
Albanizacija

**Albanizacija** je termin koji se koristi za opisivanje jezičke ili kulturne asimilacije nealbanskog stanovništva na albanski jezik i albansku kulturu. Osnovni cilj albanizacije je stvaranje Velike Albanije koja bi sadašnje granice Albanije proširila na delove teritorija susednih država Srbije, Grčke, BJR Makedonije i Crne Gore.

## Albanizacija na Kosovu i Metohiju
Albanizacija se najduže i najsistematičnije sprovodi na teritoriji Kosova i Metohije počev od 17. veka pa sve do današnjih dana.

U popisima sprovođenim u bivšoj SFRJ, mnogi Romi, Turci, Muslimani, Goranci i drugi narodi muslimanske veroispovesti su registrovana kao *albanci*, i identifikovali ih sa muslimanskom kulturom albanskog stanovništva, za razliku od hrišćanskog nasleđa Srba. Isti princip se takođe primenjivao i na popisima Roma, Turaka, Muslimana i dr. muslimanskih naroda u BJR Makedoniji 

### Albanizacija [[Srbi|Srba]]
Termin *Arnauti* ili *Arnautaši* etnografi koriste da označe albanizovane Srbe (većinom tokom 18. i 19. veka). Srbi su najpre prošli proces islamizacije a nakon toga proces albanizacije.

U 19. veku, pisac Branislav Nušić je zabeležio da je Srbi *poturice* (konvertiti u islam) iz Orahovca počinju da govore albanski i žene Albanke. Hadži-Vasiljević prilikom posete Orahovcu tokom Prvog svetskog rata, tvrdi da nije mogao da razlikuje pravoslavne i islamizirane i albanizovane Srbe. Govorili su srpski jezik, nosili iste nošnje.

Značajan doprinos albanizaciji Srba na KiM dao je i Josip Broz i njegova KPJ kada su pozvali 300.000  Albanaca iz Albanije da se nasele na Kosovu i Metohiji i zabranili  Srbima koji su prognani za vreme Drugog svetskog rata da se vrate u svoje domove na ovom prostoru.

## Albanizacija u [[Albanija|Albaniji]]
Tokom diktature kralja Zogua i komunističkog režima Envera Hodže, vlada Albanije ohrabruje albanizaciju Grka u južnoj Albaniji, odnono Severnom Epiru. Pod kraljem Zoguom, grčka sela pretrpela su tešku represiju, uključujući prisilno zatvaranje škola na grčkom jeziku 1933.-1934. i prisiljavanje grčkih pravoslavnih manastira da prihvate mentalno bolesne logoraše" i "S druge strane, kod Hodže bilo je drakonskih mera kako bi se umsto grčke istorije predavala albanska istorije u školama.

1967. godine Albanska partija rada Envera Hodže je počela kampanju organizovanog iskorenjivanja religije. Tokom te kampanje uništene su mnoge crkve i bogomolje, zabranjen je grčki jezik i grčke knjige zbog svojih verskih tema ili orijentacije. Antireligijska kampanja je bila samo jedan element u široj "ideološkoj kulturnoj revoluciji Envera Hodže" koja je započeta 1966. godine.

## Reference

## Povezano
Velika Albanija
Preobraćenje (religija)

**Konverzija** ili, preciznije, **preobraćenje**, je izraz koji u društvenom kontekstu u najširem smislu označava dramatičnu i temeljitu promjenu svjetonazora nekog pojedinca, za koga se potom koristi izraz "**preobraćenik**" ili "**konvertit**".

U svom užem smislu se pod time najčešće podrazumijeva **[[religija|religijska]] konverzija**, odnosno prihvaćanje osnovnih načela i vjerovanja određene religijske denominacije. Motivi za takvu konverziju mogu biti različiti – od religijske inspiracije i prosvjetljenja preko praktičkih interesa (društvene povlastice, napredovanje u službi i sl.) pa sve do prisile. U praksi postoje brojne vrste religijskog preobraćenja – sekundarno preobraćenje (članovi porodice), samrtno preobraćenje, bračno preobraćenje i prisilno preobraćenje.

U 20. i 21. vijeku se izraz konverzija sve češće koristi i u političkom smislu, odnosno njime se opisuju pojedinci koji su određenu političku ideologiju zamijenili drugom. Izraz "konvertit" se u tom smislu najčešće koristi pežorativno, odnosno za ličnosti za koje se pretpostavlja da su to učinili iz neiskrenih i niskih pobuda.

## Povezano
* Apostaza
* Pokrštavanje
* Islamizacija
* Poturica
Nikolaj Jokanović

**Nikolaj** (svetovno *Aleksa Jokanović*, Šobadine kod Bileće, 4/17. mart 1874 — Sokobanja, 26. mart 1943) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

## Život
Episkop Nikolaj rođen je kao Aleksa Jokanović 17. marta 1874. u Šobadinama, srez bilećki. Bogosloviju je završio u Reljevu, a Bogoslovski fakultet u Černovicama. U čin đakona i prezvitera rukopoložen je 1901. Do izbora za episkopa bio je nastavnik bogoslovije, savetnik konzistorije i starešina manastira Gomionice.

Kao arhijerejski zamenik na Cetinju, izabran je za vikarnog episkopa budimljanskog 22. juna 1938., a hirotonisan na Petrovdan iste godine u Cetinjskom manastiru. Za episkopa zahumsko-hercegovačkog izabran je 8. decembra 1939.

Za vreme Drugog svetskog rata ustaše su ga pretukle i proterale u Srbiju. Umro je u Sokobanji 26. marta 1943. i sahranjen kraj crkve. Posle Drugog svetskog rata prenet je u Banjaluku.

## Vanjske veze
* Sava Vuković: Srpski jerarsi 
* Zvanična stranica Eparhije zahumsko-hercegovačke
Beskralježnjaci

**Beskralježnjacima** (Invertebrata ili Avertebrata) su sve životinje koje nemaju kralježnicu. U tu neformalnu skupinu živih bića spada većina svih danas poznatih životinjskih vrsta.

Beskralješnjaci ne tvore jedinstvenu i prirodno srodnu skupinu. Pored niza životinja iz skupine bez horde, ovdje se svrstavaju i dva potkoljena svitkovaca, plaštenjaci (Urochordata) i bezlubanjci (Acrania).

## Poveznice
* Sistematika beskralježnjaka
## Vanjske veze
* Online pojmovnik beskralješnjaka
Bombardiranje Mainile

**Bombardiranje Mainile** (finski *Mainilan laukaukset*) je bio vojni incident 26. studenog 1939., u kojem je sovjetska Crvena armija bombardirala svoje vlastito selo, Mainila (blizu Beloostrova) te potom objavila da je za napad odgovorna Finska. Mnogi ovaj incident smatraju operacijom pod lažnom zastavom uz pomoć kojeg je Staljin stekao propagandu i *[[casus belli]]* radi pokretanja Zimskog rata četiri dana kasnije.

Nekoliko godina prije, 1932. i 1934., Finska i Sovjetski Savez su potpisali pakt o nenapadanju. Na samo selo, ispaljeno je sedam projektila, koje su primjetili finski granično promatrači. Prema tim svjedocima, projektili su pali 800 metara unutar sovjetskog teritorija. Finska je predložila zajedničku neutralnu istragu incidenta, ali je Staljin odbio. Prema finskim ratnim dnevnicima, finska je odavno odstranila svoje teško topništvo od granice, kako bi se spriječili upravo ovakvi incidenti.

Idućih dana, sovjetska propaganda je naveliko pisala o "finskoj agresiji" te stekla potporu masa. 30. studenog 1939., sovjetska vojska je pokrenula ofenzivu i započela Zimski rat.

Nikita Hruščov je godinama kasnije napisao da je bombardiranje namjestio Grigorij Kulik.

## Povezano
* Operacija pod lažnom zastavom

## Izvori

### Reference

### Literatura
* 
* 

## Vanjske veze
* Molotovovo pismo finskom ministarstvu 
* Finska obilježava 70. godišnjicu rata sa SSSR-om
Zaljev Ha Long

**Zaljev Ha Long** (vijetnamski: *ịnh Hạ Long*, što znači "zaljev silazećeg zmaja"; kineski: 下龍灣) je zaljev u većem Tonkinskom zaljevu, u vijetnamskoj pokrajini Quảng Ninh. Upravno pripada gradu Hạ Long, istoimenom naselju i oblasti Van Don. Zaljev se sastoji od vapnenačkog krša i 1960 otoka različitih oblika i veličina na području od 1553 km². Središnje područje veličine 334 km² ima najveću gustoću otočića (tzv. "vapnenačkih stupaca"), njih 775. Evolucija ovog krajolika i stvaranje njegovih geomorfoloških tvorevina je trajalo punih 20 miljuna godina usljed djelovanja tropske vlažne klime. Geomorfološke tvorevine uključuju skupine kupastih vrhova (*fengcong*) i izolirane "tornjeve" (*fenglin*) koje su oblikovane djelovanjem mora. Manji otoci su fenglin tornjevi koji imaju oštre litice visoke od 50 do 100 m, i još uvijek se mijenjaju otkidanjem kamenja i vapnenačkih ploča. Pored toga, tu se nalaze i najrazvijenije "usječene litice" na cijeloj stjenovitoj obali, tj. erozijom nastali podrezi u visini morske površine koji daju jedinstven izgled cijelom krajoliku. Osobita su i brojna jezera na većim vapnenačkim otocima, te brojne špilje od kojih se razlikuju tri vrste: podzemne ispod površine mora, krški otvori na površini mora i pomorski usjeci nastali djelovanjem valova na visini mora. 

Ovaj jedinsven krajolik ima i značajnu bioraznolikost tropskih zimzelenih, te oceanskih i priobalnih biosustava koji uključuju 14 endemskih biljnih vrsta i 60 endemskih životinjskih vrsta.

Arheološka istraživanja su potvrdila ljudsko obitovanje još od neolita, te su se u ovom području izmijenjivale razne kulture: Soi Nhụ (18,000.-7000. pr. Kr.), Cái Bèo (7000.-5000. pr. Kr.) i Hạ Long (5,000.-3,500. pr. Kr.). Zaljev je odigrao i važnu ulogu u povijesti Vijetnama, o čemu svjedoče brojni nalazi iz mjesta: humak Bài Thơ, špilja Đầu Gỗ i Bãi Cháy.

Najveći vijetnamski mislilac, Nguyen Trai, je prije 500 godina opisao Zaljev Ha Long kao "čudo od kamena na nebesima" (*Lộ nhập Vân Đồn*). God. 1962., zaljev Ha Long je zaštićen kao nacionalna baština, a 1994. godine je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao slikovito mjesto, "nedirnuto ljudskom rukom, iznimne ljepote i velike biološke važnosti".


Datoteka:Ha Long Bay with boats.jpg|Zaljev Ha Long s brodovima
Datoteka:Karst HaLongBay Vietnam (pixinn.net).jpg|Krški otočići
Datoteka:The Kissing Cocks-Ha Long Bay-Vietnam.JPG|"Pijetlovi koji se ljube"
Datoteka:Baie Along 2.jpg|Fenglin toranj
Datoteka:Halong Bay - Vietnam - 02.JPG|Fenglin toranj
Datoteka:Thien Cung.jpg|Špilja Thien Cung
Datoteka:Hang Sửng Sốt 3.jpg|Špilja Sửng Sốt
Datoteka:FishingVillage HaLongBay Vietnam (pixinn.net).jpg|Plutajuće selo


## Povezano
Najslavnije krške tvorevine na svijetu:
* Nacionalni park Phong Nha Ke Bang, Vijetnam
* Gunung Mulu, Malezija
* Krške špilje Aggteleka i Slovačkog krša
* Škocjanske jame, Slovenija
* Južnokineski krš

## Izvori

## Vanjske veze

* Panofotografije velike kvalitete  na Patrimonium-mundi.org
* Halong Travel  - turističke informacije
Mỹ Sơn

**Mỹ Sơn** (vijetnamski za "Lijepa planina"; izgovara se *Mi son*), je skupina napuštenih i djelomice srušenih hinduističkih hramova koje su izgradili kraljevi Čampa (*Chiêm Thành*) od 4. do 15. stoljeća. Hramovi su uglavnom posvećeni bogu Šivi, koji je tu poznat po mnogim lokalinim imenima, a najznamenitiji je Bhadresvara. Po ljepoti i važnosti ovih spomenika, često ga uspoređuju s drugim povijesnim hramskim kompleksima u jugoistočnoj Aziji kao što su: Borobodur (Java), Angkor Wat (Kambodža), Bagan (Mjanmar) i Ajutaja (Tajland).

My Son se nalazi u blizini sela Duy Phú u vijetnamskoj pokrajini Quảng Nam, 69 km jugozapadno od grada Da Nanga i 10 km od povijesnog grada Trà Kiệu, te 75 km zapadno od povijesnog lučkog grada Hoi Ana. Hramovi se rasprostiru na području u dolini širokoj oko 2 km i okruženoj planinskim vijencima. To je područje od 4. stoljeća bilo vjerskim središtem vladajuće dinastije Čampa i grogno mjesto njihovih kraljeva i nacionalnih heroja. Blisko je bilo povezano s obližnjim povijesnim gradovima Indrapura (Đồng Dương) i Simhapura (Trà Kiệu). Nekad je tu bilo više od 70 hramova i mnogobrojne stele s povijesnim važnim natpisima na sanskrtu i čam jeziku. My Son je vjerojatno najdulje kontinuirano naseljen arheološki lokalitet Indokine, ali je većina spomenika uništena u samo jednom tjednu bombardiranja koje je tijekom Vijetnamskog rata izvela američka vojska.

Od 2. i 3 stoljeća na obali Vijetnama vladala je Čam kultura pod snažnim utjecajem indijske kulture, što se izrazito osjetilo u Hinduističkim vjerovanjima (obožavanje Šive) i umjetnosti.
Kraljevi Čampa su u My Sonu izgradili više od 70 hramova koji se obično sastoje od središnjeg tornja i drugih struktura i manjih okolnih zgrada. Slavni toranj i ima visinu od 24 metara i ukrašen je skulpturama lavova i slonova. 

My Son je 1969. godine bio područje koje je strašno stradalo u američkom bombardiranju tijekom rata u Vijetnamu. Tijekom tih racija uništeno je ukupno 50 od 70 hramova koje su prethodno istražili arheolozi iz École Française d'Extreme-Orient u prvoj polovici 20. stoljeća. 

My Son je 1999. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao "primjer evolucije jedne jugoazijske kulture i jedne azijske civilizacije koje više nema". Iskopavanja koja su otpočeta 2002. godine, su dio projekta kojeg sa 70.000 $ financira UNESCO. Obnova hramova uz potporu talijanskih stručnjaka ide veoma teško, zbog drvne bešavne izgradnje koju je teško imitirati jer su Čampa graditelji koristili mahovinu mjesto žbuke za povezivanje kamenih dijelova.


Datoteka:Vishnu Brahma My Son E1.jpg|Bareljef s hrama E1
Datoteka:My Son B5.jpg|Svetište
Datoteka:Linga 1 (My Son).jpg|Linga skulptura ispred hrama
Datoteka:My Son temple detail.jpg|Skulpture s hrama A1
Datoteka:Tra Kieu Pedestal.jpg|Pijedestal Tra Kieu


## Izvori

## Vanjske veze

* Bulletin de l'Ecole française d'Extrême-Orient, 1901.-1936. Online na: gallica.bnf.fr 
* Mỹ Sơn
Teofan Kosanović

**Teofan Kosanović** (1881 —1941.) iguman manastira Gomirje u gornjokarlovačkoj eparhiji. Ubile su ga ustaše 1941.

Rođen je u Veri kod Plaškog, gde je bilo sedište gornjokarlovačkoj eparhije. Postao je monah 1903. Kao jeromonah služio je u parogijama Ponikve, Brinje, Gomirje i Marindol. Iguman manastira Gomirje postao je 1929. i na tom položaju je ostao do mučeničke smrti 1941.
Ustaše su njega i jeromonaha Nektarija Dazgića uhapsile juna 1941. i odveli ga u ustaški logor „Kula“ u Ogulinu. Taj logor je bio u bivšoj frankopanskoj tvrđavi. Posle osam dana mučenja odveli su ga u koncentracioni logor „Danica“ u Koprivnici. Tu je bio strahovito mučen. Iz Koprivnice ga 30. juna 1941. šalju u Gospić, gde je proveo neko vreme. Sa Grupom Srba je odveden i posle mučenja bačen u jamu Jadovno na Velebitu.

## Literatura

Iz knjige Velibor V. Džomić „Ustaški zločini nad srbskim sveštenicima"
Izdavač: Svetigora

http://www.mitropolija.me/istbibl/dzomic-uzlocini/uzlocini-svestenstvo.html#sv115
Turkizacija

**Turkizacija**, ili **turkifikacija** (), je proces kulturne i nacionalne asimilacije neturskog življa od strane Turaka. Ono se sastoji u preuzimanju bitnih obeležja turske nacije, kao što su tursko ime, turski jezik i islamska vjeroispovijest.

U kolokvijalnom govoru, izrazi „turčiti“ i „poturčiti“ (vidi „poturica“) se često pogrešno koriste za prelazak na islamsku vjeru, što se pravilno naziva islamizacija.

## Povezano
* Poturica
Thang Long

**Carska citadela Thang Long** (vijetnamski: *Hoàng thành Thăng Long*), kasnije poznata kao **Hanoijska citadela** je citadela u gradu Hanoiju, koja je bila prijestolnicom vijetnamskih dinastija (*Đại Việt*) Lý (1010.-1225.), Trần (1225.-1400.), Lê (1428.-1789.) i Nguyễn.

Izgrađena je za dinastije Ly oko 1010. godine na ostacima kineske utvrde iz 7. stoljeća i ostala je vijetnamskom kraljevskom rezidencijom sve do 1810. godine kada je prijestolnicom postao grad Huế. Thang Long je od tada bio sjevernom citadelom vijetnamskih careva i 1805. godine je obnovljen u stilu francuskih utvrda arhitekta Vaubana.

Kraljevske palače i druge građevine carskog grada Thang Longa su krajem 19. stoljeća (1896.-97.) uništile francuske kolonijalne snage. Preostale su tek poneke zgrade poput monumentalnog ulaza Đoan Môn, stubišta hrama Kinh Thiên, princezina palača Hậu Lâu, i "Tornja zastave Hanoija" (toranj visine 33.4 m iz 1812. godine; slika desno). Oni su 2010. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao ostatk jedinstvene kulture jugoistočne Azije u kojoj su se miješali utjecaji kineske kulture sa sjevera i Čampa kulture s juga.

Na mjestu ostataka palače je 2008. godine izgrađena zgrada vijetnamskog parlamenta, Ba Đình. Prilikom izgradnje pronađeno je mnogo arheoloških ostataka, koji su danas u Vijetnamskom muzeju Povijesti (Hanoi), i zaključeno je kako je tek dio carskog grada Thăng Longa iskopan.


file:Main Gate - Citadel of Hanoi.jpg|Glavni ulaz Đoan Môn
file:Hanoi Citadel 0349.JPG|Princezina palača Hậu Lâu
file:Thành cổ HN.jpg|Sjeverna vrata Bắc Môn
file:Dien Kinh Thien 001.jpg|Kinh Thiên 1885. god.
file:Hanoi Citadel 0355.JPG|Stubište Kinh Thiena


## izvori

## Vanjske veze

* IHT | Ruins of royal complex of Thang Long are excavated in Hanoi 
* Việt Nam News | Historic Thang Long Citadel explored članak od 21. prosinca 2008. god.
Agencija za nacionalnu bezbjednost

**Agencija za nacionalnu bezbjednost** (skraćeno:**ANB**) bezbjedonosno-obavještajna agencija Crne Gore. Sjedište joj se nalazi u Podgorici. Njen zadatak je prikupljanje podataka i informacija o organizacijama, grupama i pojedinima čije su aktivnosti usmjerene protiv teritorijalnog integrriteta, bezbjednosti ili ustavnog poretka Crne Gore.

## Vanjske veze
* Službena stranica