open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gramofon

**Gramofon** (sintagma od grčkih riječi γράμμα *grámma* - zapis + φωνή *phōnḗ * - glas, zvuk) je uređaj za reprodukciju zvuka s 
gramofonskih ploča.

## Historija

Gramofon je patentirao Amerikanac njemačkih korjena - Emile Berliner 1887., koji je unaprijedio Edisonov fonograf tako što je spiralni zapis stavio na ravnu 
ploču, a ne kao dotad na cilindar.

Zapis se mogao jednostavno umnažati, pomoću negativa napravljenog iz orginalno zapisane ploče - mastera. A tako umnožene ploče mogle su se reproducirati jedino na njegovom 
gramofonu.
 
Početkom 20. vijeka poboljšana je metoda prešanja ploča, a do 1915. usvojen je standard od 
78 okretaja u minuti, što je bilo dovoljno da na svakoj strani ploče stane  oko 4 ½ minuta zapisa. Početkom 1920-ih usvojeni su električni zvučnici za pojačavanje glasnoće zvuka, a 
1925. kompanija Brunswick je izbacila prvi gramofon, pokretan elektromotorom.

Nakon tog je 1948. Columbia Records predstavila long play ploču (LP) koja se okretala na 33 ⅓ i koristila vrlo fine brazde, pa je na nju stalo do 30 minuta zapisa na svakoj strani. Ubrzo nakon toga je američka RCA Corporation predstavila je singl ploču na 45 okretaja, na koju je stalo do 8 minuta zapisa po strani. Tako da su do kraja 1950-ih singlice i 
LP-iji potpuno istisnuli ploče na 78 okretaja.

Nova revolucija uslijedila je 1958. kad su na tržište izbačeni stereofonski (stereo) sistemi, zajedno s pločama koje su imale dva odvojena kanala informacija u jednoj brazdi, ti gramofoni bili su sposobni vrlo vjerno reproducirati zvuk pa je to postalo poznato kao **[[Hi-fi]]**. .

Gramofoni i gramofonske ploče bili su glavni način reprodukcije snimljenog zvuka za kućnu upotrebu sve do kraja 1980-ih, kad su ih u velikoj mjeri zamjenili kasetofoni i kompaktni diskovi.

## Način rada
 
Prvi gramofoni su se sastojali od tanjura na kojem leži gramofonska ploča, mehaničkog pogonskog mehanizma sa ručkom za pokretanje i ručke s gramofonskom iglom i velikom limenom tubom za pojačavanje zvuka.

Sistem reprodukcije bio je jednostavan, igla je klizala po brazdi na površini rotirajuće gramofonske ploče i proizvodila zbog neravnina i izbočina u brazdi različite tonove.

I danas je sistem isti jedino što se mehaničko titranje igle pretvara pomoću pickupa u električne signale.

Ručka s iglom treba bokove brazde na ploči pritiskati određenom vertikalnom silom, a to se postiže kontrautegom na drugom kraju ručke ili oprugom u ručki. Ako je sila prevelika, oštećuje se ploča, a ako je premalena, zvuk će biti izobličen.

Svi moderni gramofoni imaju određene komponente - zajedničke, a to su; tanjur sa elektromotorom koji vrti ploču, iglu koja klizi po spiralnoj brazdi ploče, pickup koji pretvara mehaničke titraje igle u električne signale, pojačalo koje pojačava te signale i zvučnik koji ih pretvara ponovno u zvuk.

Gramofonske igle se izrađuju od dijamanta, kružnog (ili eliptičnog) su presjeka, promjera 64 μm za ploče od šelaka, a 15 μm za ploče od polimera.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Phonograph''
Ministarstvo informacijske i komunikacijske tehnologije Irana

**Ministarstvo informacijske i komunikacijske tehnologije** (; *Vezarat-e Ertebatat va Fanavari-je Etelat*, akr. **ICT**) je jedno od 18 ministarstava vlade Islamske Republike Iran. Osnovano je 1908. godine i predstavlja krovnu organizaciju koja upravlja poštom, telefonijom i informacijskim tehnologijama. Od 2013. dužnost iranskog ministra komunikacija obnaša Eisa Zarepour.

## Ministri komunikacija
Lista iranskih ministara komunikacija nakon Iranske revolucije:
* Muhamed Islami (feb. 1979. – nov. 1979)
* Mahmud Gandi (nov. 1979. – jun. 1981)
* Morteza Nabavi (jun. 1981. – okt. 1985)
* Muhamed Garazi (okt. 1985. – aug. 1997)
* Muhamed-Reza Aref (aug. 1997. – dec. 2000)
* Nasralah Džahangard, nadzornik (juni 2000. – sep. 2000)
* Abdulah Mirtaheri, nadzornik (sep. 2000. – jan. 2001)
* Ahmad Motamedi (jan. 2001. – aug. 2005)
* Muhamed Sulejmani (aug. 2005. – sep. 2009)
* Reza Tagipur (sep. 2009. – dec. 2012)
* Ali Nikzad (dec. 2012. – mart 2013)
* Muhamed-Hasan Nami (mart 2013. – aug. 2013)
* Mahmud Vaezi (aug. 2013. – 2017)
* Mohammad Javad Azari Jahromi (2018. - 2021)
* Eisa Zarepour (2021 – danas)

## Povezano
* Telekomunikacije u Iranu
* Internet u Iranu
* Iranska svemirska agencija

## Vanjske veze

*  Službene stranice iranskog Ministarstva informacijske i komunikacijske tehnologije
Adrian Šemper

**Adrian Šemper** (Zagreb, 12. 1. 1998), hrvatski nogometaš, igra na poziciji golmana.

## Biografija
### Život
Adrian Šemper je rođen u Zagrebu 12. 1. 1998 godine. Kao dijete sjedio je pred TV-om i analizirao jedanaesterce.

### Igračka karijera
S osam godina je došao u GNK Dinamo sa kojim je 2015 godine potpisao prvi profesionalni ugovor. Kao prvi golman Hrvatske nogometne reprezentacije do 17 godina nastupio je na Svjetskom prvenstvu u Čileu, gdje je bio jedan od najboljih golmana turnira. U januaru 2016 godine Adrian je potpisao novi petogodišnji ugovor s GNK Dinamo odbivši na taj način transfer u londonski Chelsea F.C. čiji su predstavnici tada bili u Zagrebu.

### Zanimljivosti
Igrački idol mu je njemački golman Manuel Neuer. Najdraža knjiga mu je biografija Novaka Đokovića "Serviraj za pobjedu".

## Reference
27. venecijanski filmski festival

**27. izdanje [[Venecijanski filmski festival|Međunarodne smotre filmske umjetnosti u Veneciji]]** () je bio filmski festival održan u Veneciji od 28. augusta do 10. septembra 1966. godine. 

Na njemu je glavnu nagradu Zlatni lav osvojio politički angažirani italijansko-alžirski ratni film *[[Bitka za Alžir (film)|Bitka za Ačžir]]*. Kup Volpi je osvojilo francuski glumac Toshiro Mifune za  ulogu u filmu *[[Un uomo a metà]]* te sovjetska glumica Natalija Arinbasarova za nastup u filmu *[[Prvi učitelj (film)|Prvi učitelj]]*.

## Nagrade
* Zlatni lav:
***[[Bitka za Alžir (film)|Bitka za Alžir]]* (Gillo Pontecorvo)
* Specijalna nagrada žirija:
***[[Yesterday Girl|Abschied von gestern]]* (Alexander Kluge)
***[[Chappaqua (film)|Chappaqua]]* (Conrad Rooks)
* Kup Volpi:
** Najbolji glumac - Jacques Perrin - (*[[Un uomo a metà]]*)
** Najbolja glumica - Natalija Arinbasarova  - (*[[Prvi učitelj (film)|Prvi učitelj]]*)
*Nagrada FIPRESCI
***[[Bitka za Alžir (film)|Bitka za Alžir]]* (Gillo Pontecorvo)
*Nagrada OCIC
***[[Au Hasard Balthazar]]* (Robert Bresson)
**Počasni spomen - *[[Yesterday Girl|Abschied von gestern]]* (Alexander Kluge)
*Specijalna nagrada
***[[The War Game]]* (Peter Watkins)
***Ha-Yeled Me'ever Lerechov* (Yosef Shalhin)
*Lav Svetog Marka
***[[Memorandum (film)|Memorandum]]* (Donald Brittain & John Spotton)
***Testa di rapa* (Hermína Týrlová & Giancarlo Zagni)
**najbolji film o adolescenciji - *Ritzar bez bronya* (Borislav Sharaliev)
**najbolji dokumentarni film - *Le mistral* (Joris Ivens)
**najbolji televizijski dokumentarni film - *Storm Signal* (Robert Drew)
*Lav San Marca - Velika nagrada
***Hectorologie* (Yves Plantin & Alain Blondel)
***Rodzina czlowiecza* (Wladyslaw Slesicki)
***The Girl and the Bugler* (Aleksandr Mitta)
*Plaketa 'Lav San Marca'
***The Ivory Knife: Paul Jenkins at Work* (Jules Engel)
**najbolji eksperimentalni film - *L'ultimo* (Vittorio Armentano)
**najbolji sportski film - *Hokej* (Mića Milošević)
**najbolji dječji film - *The Kind-Hearted Ant* (Aleksandar Marks & Vladimir Jutrisa)
**najbolji animirani film - *Chromophobia* (Raoul Servais)
**kulturni i obrazovni film - *Comment savoir* (Claude Jutra)
**film o arhitekturi - *Helioplastika* (Jaroslaw Brzozowski)
*Plaketa
***The Animal Movie* (Grant Munro & Ron Tunis)
***Jemima and Johnny* (Lionel Ngakane)
***Physics and Chemistry of Water* (Sarah Erulkar)
***Ptaci kohaci* (Jirí Torman)
**Dokumentarni film - suvremeni život/društvena pitanja - *Labanta negro* (Piero Nelli)
**Zabavni dječji film - *[[Krtica (lik Zdeněka Milera)|Mala krtica]] za epizodu Krtek a raketa* (Zdeněk Miler)
**Dječji film - obrazovni - *Alexander and a Car without the Left Headlight* (Peter Fleischmann
*Počasna diploma
***La fiaba di Tancredi* (Velia Vergani)
***Tribunal* (Herbert Seggelke)
***Willem de Kooning, the Painter* (Paul Falkenberg & Hans Namuth)
*Homage od strane žirija
**Robert Bresson
*Premio per la migliore interpretazione
***Ritzar bez bronya* (Oleg Kovachev)

## Vanjske veze
* 1966 Venice Film Festival at IMDB
* Venice Film Festival 1966
* Venice Film Festival 1966
Mića Milošević

**Milivoje Mića Milošević** (Požarevac, 25. oktobar 1930 - 23. novembar 2020) je srpski reditelj i scenarista dokumentarnih i igranih filmova.

## Biografija
Milošević je završio istoriju umetnosti, iako nije studirao režiju, režirao je neke od najgledanijih filmova, koji su još uvek popularni, kao što su: Laf u srcu, Tesna koža i Nije nego.

Režirao je uglavnom dokumentarne filmove za koje je osvojio više domaćih i međunarodnih nagrada. Dok su njegova dva dokumentarna dugometražna filma *Žulj* i *De Jongovi* bili jugoslovenski kandidati za Oskara i bili na redovnom bioskopskom repertoaru.

## Filmografija
### Režija

|-
| 1963. ||*Cerar*|| dokumentarni
|-
| 1964. ||*Bez muke nema nauke*|| dokumentarni
|-
| 1965. ||*Savremenici - Jugoslovensko slikarstvo*|| dokumentarni
|-
| 1966. ||*Hokej*|| dokumentarni
|-
| 1966. ||*Pogano korenje*|| dokumentarni
|-
| 1966. ||*Regata*|| dokumentarni
|-
| 1968. ||*Klizači*|| dokumentarni
|-
| 1969. ||*Za i protiv za*|| dokumentarni
|-
| 1970. ||*Ring*|| dokumentarni
|-
| 1971. ||*Fest 71*|| dokumentarni
|-
| 1971. ||*Cavalkada*|| dokumentarni
|-
| 1971. ||*Osam hiljada godina umetnosti na jugoslovenskom tlu*|| dokumentarni
|-
| 1973. ||*Rat i mir*|| dokumentarni
|-
| 1973. ||*M. Parlov - Jug*|| dokumentarni
|-
| 1974. ||*Krov nad glavom*|| dokumentarni
|-
| 1975. ||*[[Azbuka zanimanja]]*|| TV serija
|-
| 1975. ||*Povratak u kutuzero*|| dokumentarni
|-
| 1975. ||*De Jongovi*|| dokumentarni
|-
| 1978. ||*[[Nije nego (film)|Nije nego]]*|| komedija
|-
| 1978. ||*[[Bijelo dugme (dokumentarni film)|Bijelo dugme]]*|| dokumentarni
|-
| 1979. ||*[[Drugarčine]]*|| komedija
|-
| 1981. ||*[[Laf u srcu]]*|| komedija
|-
| 1981. ||*[[Berlin kaput]]*|| komedija
|-
| 1982. ||*[[Tesna koža]]*|| komedija
|-
| 1984. ||*[[Moljac (film)|Moljac]]*|| komedija
|-
| 1984. ||*[[Nema problema]]*|| komedija
|-
| 1988. ||*Žulj*|| dokumentarni
|-
| 1990. ||*Ah taj FEST (20 godina FEST-a)*|| dokumentarni
|-
| 1991. ||*Car ugalj-Kolubara-Carica zemlja*|| dokumentarni
|-
| 2000. ||*Luđe od luđeg*|| dokumentarni
|-
| 2001. ||*[[Bar—Beograd vija Peking|Bar - Beograd via Peking]]*|| komedija
|-
| 2005. ||*[[U ordinaciji]]*|| komedija
|-
| 2006. ||*Tito: Crveno i crno*|| dokumentarni
|}

### Scenario

|-
| 1963. ||*Cerar*
|-
| 1964. ||*Bez muke nema nauke*
|-
| 1966. ||*Pogano korenje*
|-
| 1966. ||*Regata*
|-
| 1968. ||*Klizači*
|-
| 1969. ||*Za i protiv za*
|-
| 1970. ||*Srce*
|-
| 1970. ||*Ring*
|-
| 1971. ||*Fest 71*
|-
| 1971. ||*Cavalkada*
|-
| 1973. ||*Rat i mir*
|-
| 1973. ||*M. Parlov - Jug*
|-
| 1974. ||*Krov nad glavom*
|-
| 1975. ||*[[Azbuka zanimanja]]*
|-
| 1975. ||*Povratak u kutuzero*
|-
| 1975. ||*De Jongovi*
|-
| 1978. ||*[[Nije nego (film)|Nije nego]]*
|-
| 1981. ||*[[Berlin kaput]]*
|-
| 1988. ||*Žulj*
|-
| 1990. ||*Ah taj FEST (20 godina FEST-a)*
|-
| 1991. ||*Car ugalj-Kolubara-Carica zemlja*
|-
| 2000. ||*Luđe od luđeg*
|-
| 2001. ||*[[Bar—Beograd vija Peking|Bar - Beograd via Peking]]*
|-
| 2006. ||*Tito: Crveno i crno*
|}

## Izvori

## Vanjske veze
*
Memorandum (film)

***Memorandum*** je kanadski crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1966. godine u režiji Donalda Brittaina i Johna Spottona. U njemu se prikazuje kako se Bernard Laufer, Jevrej koji je preživio Holokaust, vraća u Koncentracioni logor Bergen-Belsen kako bi odao počast svojim poginulim poznanicima. *Memorandum* je prikazan na venecijanskoj Mostri te je dobio niz prestižnih nagrada.

## Reference

## Vanjske veze
*Watch ''Memorandum'' at NFB.ca 
*
Prvi učitelj (film)

***Prvi učitelj*** ) je sovjetski crno-bijeli igrani film snimljen 1965. godine u režiji Andreja Mihalkova-Končalovskogo, kome je to predstavljao cjelovečernji debi. Po žanru je drama, i predstavlja adaptaciju istoimenog romana kirgistanskog pisca Čingiza Ajtmatova. Protagonist, čiji lik tumači Bolot Bejšenalijev, je bivši crvenoarmejac koji 1923. godine nekoliko godina nakon završetka građanskog rata i uspostave sovjetske vlasti, dolazi u zabačeno kirgistansko selo kako bi osnovao i vodio prvu školu. Radnja prikazuje kako pri tome doživljava niz problema i izaziva neprijateljstvo prema modernom obrazovanju skeptičnih seljaka, ali kako se sukobi sa vremenom izglađuju. *Prvi učitelj* se isticao za tadašnji sovjetski film neuobičajenim korištenjem crnog humora, odnosno prikazom nesavršenosti i nedostatka diplomatskih vještina protagonista. Usprkos toga je postigao uspjeh na inozemnim festivalima, te je Natalija Arinbasarova, koja glumi glavnu žensku ulogu, na venecijanskoj Mostri osvojila Kup Volpi za najbolju žensku ulogu.

## Povezano
* *[[Odna (film, 1931)|Odna]]*

## Vanjske veze
* Фильм «Первый учитель» на сайте Андрея Кончаловского
*
Bolot Bejšenalijev

**Bolot Bejšenalijev** (; 25. jun 1937 - 18. oktobar 2002) je bio sovjetski i kirgistanski glumac, poznat po nastupima u nekim od najznačajnijih ostvarenja sovjetske kinematografije u drugoj polovici 20. vijeka. Za svoj rad je od vlade dobio titulu Narodnog umjetnika Kirgistana. 

## Vanjske veze
* 
* Фильмография на Кино-театр
Natalija Arinbasarova

**Natalija Utevlevna Arinbarasova** (; ; 26. septembar 1946 - ) je rusko-kazahstanska i bivša sovjetska filmska glumica. Karijeru je započela u filmu *[[Prvi učitelj (film)|Prvi učitelj]]* Andreja Končalovskog, za koga je 1966. na venecijanskoj Mostri dobila Kup Volpi za najbolju žensku ulogu. Iste godine se udala za Končalovskog, kome je rodila sina Jegora, koji će kasnije postati ugledni režiser. Brak se raspao 1969. nakon što je Končalovski iz tadašnjeg SSSR-a prebjegao na Zapad. Godine 1970. se udala za Nikolaja Dvigubskog, kome je rodila kćer Jekaterinu, također uglednu režiserku; i taj brak se raspao nakon muževog prebjega na Zapad. Na kraju se udala za režisera Eldora Urazbajeva.

## Vanjske veze
* 
* 
*
Reza Tagipur

**Reza Tagipur** (, Maraga, 16. 9. 1957), iranski političar, bivši ministar i upravitelj niza iranskih organizacija iz IT sektora. Studirao je računalno inženjerstvo na teheranskim univerzitetima Šahid Behešti i IUST-u, a titulu doktora nauka na području menadžmenta stekao je na francuskom univerzitetu u Bordeauxu. Najviše funkcije koje je obnašao bile su pozicija direktora Iranske svemirske agencije (ISA) od 29. 7. 2008. do 29. 9. 2009. godine, te dužnost ministra komunikacija od septembra 2009. do decembra 2012. godine. Karijeru je započeo u nacionalnoj telekomunikacijskoj industriji gdje je radio između 1990. i 1996. godine. Kasnije, od 1996. do 2002. bio je direktor Širaških elektroničkih industrija (SEI) odnosno predsjedatelj Širaških optičkih industrija, od 2002. do 2007. direktor Iranskih telekomunikacijskih industrija, a istovremeno je služio i kao zamjenik direktora Iranskih elektroničkih industrija (IEI) od 1998. do 2005. godine. Također, članom je raznih krovnih IT organizacija. Od septembra 2014. radi u gradskom vijeću Teherana.

## Vanjske veze
*  Reza Tagipur  na stranicama ICT-a
*  Reza Tagipur na stranicama ISA-e
*  Reza Tagipur na stranicama YJC-a
*  Reza Tagipur na stranicama Hamšahrija
Krvatska

***Krvatska*** je zbirka lirskih pjesama hrvatskih autora objavljena 1991. godine u Zagrebu.

Zastupljeni autori u zbirci su Marko Marulić, Tomislav Durbešić, Antun Šoljan, Milivoj Slaviček, Dubravko Horvatić, Tomislav Domović, Andriana Škunca, Jure Prpić, Ljerka Car-Matutinović, Zdravko Malić, Ivan Tolj, Pajo Kanižaj, Enes Kišević, Tomislav Dretar, Mile Pešorda, Ernest Fišer, Luko Paljetak, Mario Nardelli, Mate Ganza, Julije de Luca, Slavko Jendričko, Vanja Radauš, Jevrem Brković, Marija Peakić-Mikuljan i Julije De Luca.
Zašto se borimo

***Zašto se borimo*** () je serija od sedam američkih crno-bijelih dokumentarnih filmova koje je od 1942. do 1945. godine, za vrijeme Drugog svjetskog rata, po narudžbi američke vlade režirao Frank Capra. Filmovi su imali propagandnu namjenu, odnosno imali su svrhu američkoj javnosti, nakon ulaska u rat, objasniti njegove uzroke i nužnost američkog sudjelovanja, opasnost koju su po SAD činile Sile Osovine, kao i borbu tadašnjih Saveznika kojoj su Amerikanci pružali izdašnu materijalnu pomoć. *Zašto se borimo* se smatra jednom od najuspjelijih i najhvaljenijih ostvarenja propagandnog filma u historiji.

## Opis filmova
# *[[Prelude to War]]* (1942; 51min 35s) nastoji istaknuti razliku između miroljubivih demokratskih država kao što su SAD i ratobornih totalitarnih država kao što su Japansko Carstvo i fašistička Italija, odnosno kako je rat eskalirao zbog nesposobnosti međunarodne zajednice da zaustavi njihovu agresiju u Mandžuriji i Etiopiji; film je godine 1943. zajedno sa još nekoliko propagandnih naslova osvojio Oscar za najbolji dokumentarni film;
# *[[The Nazis Strike]]* (1943, 40min 20s) opisuje njemački koncept geopolitike odnosno planove za osvajanje svijeta, te kako ih je nacistički režim počeo sprovoditi u djelo kroz Anschluss, komadanje Čehoslovačke i invaziju Poljske; 
# *[[Divide and Conquer (film)|Divide and Conquer]]* (1943, 56min) prikazuje kako su njemačke snage nakon uspješnog osvajanja Poljske koristeći strategiju Blitzkriega i djelovanje pete kolone zauzele Zapadnu Evropu u bitci za Francusku;
# *[[The Battle of Britain]]* (1943, 51min 30s) prikazuje kako se Britanija, iako usamljena, u ljeto 1940. godine uspješno oduprla Nijemcima u bitci za Britaniju;
# *[[The Battle of Russia]]* (1943, 76min 7s) prikazuje kako se SSSR, nakon što je izgubio ogromne teritorije u operaciji Barbarossa, uspio organizirati efikasnu obranu protiv Nijemaca i preokrenuti rat u Staljingradskoj bitci.
# *[[The Battle of China]]* (1944, 62min 16s) prikazuje japansku najezdu na Kinu koja je započela 1937. godine, japanske zločine poput masakra u Nankingu, ali i uporni i uspješni otpor Kineza, te kako je 1941. godine taj otpor postao dio šireg rata na Pacifiku
# *[[War Comes to America]]* (1945, 64min 20s) nastoji prikazati kako je uspjesima Sila Osovine na početku rata pogodovao široko uvriježeni izolacionizam u američkom javnom mnijenju, ali i kako je pod pritiskom događaja u Starom svijetu on počeo nestajati u korist potrebe za intervencijom na strani Saveznika.

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* USAAF First Motion Picture Unit at Magic Lantern
Ahmad Vahidi

**Ahmad Vahidi** (, Širaz, 27. 6. 1958), iranski vojni komandant, političar i bivši ministar. Studirao je elektrotehniku i industriju, a titulu doktora nauka stekao je na području strateških studija. Većinu karijere proveo je u iranskoj vojsci, osobito elitnoj Revolucionarnoj gardi i specijalnim jedinicama Sepah-e Kodsa, stekavši čin brigadnog generala. Političku karijeru izgradio je u Ahmadinežadovoj vladi služeći prvo od 2005. do 2009. kao zamjenik ministra obrane, a potom sam obnaša istu dužnost naredne četiri godine. Godine 2012. dobio je petogodišnji mandat predsjedatelja obrambenog odjela Vijeća probitačnosti, dok je godinu kasnije postavljen i na čelo Istraživačkog centra za obrambenu strategiju (MTRD). Oženjen je i ima dvije kćeri i jednog sina.

## Vanjske veze
*  Ahmad Vahidi  na stranicama MODAFL-a
Lista džamija u Srbiji

Na ovoj stranici nalaziće se spisak svih značajnih džamija na teritoriji Republike Srbije.

## Povezano
* Spisak najvećih džamija
* Sveta džamija
* Prorokova džamija
* Al Aksa
* Velika džamija u Damasku
* Velika džamija u Kordobi
* Velika džamija u Keruanu

## Reference
Elektroničko izviđanje

**Elektroničko izviđanje** ili **SIGINT** (od engl. **''sig**nals **int**elligence*) u [[Obavještajstvo|obavještajstvu]] je tip [[Elektronski rat|elektroničkoga]] djelovanja zbog prikupljanja [[informacija]] o neprijatelju. Uključuje praćenje [[Radio-valovi|radijskih]] komunikacijskih [[Električni signal|signala]] odnosno njihovo [[Kod|dekodiranje]], određivanje izvora i analizu komunikacije (poznato i kao COMINT, od engl. *communication intelligence*), te presretanje i analizu [[Frekvencija|visokofrekventnih]] signala koje odašilju određena neprijateljska sredstva, kao što su [[radar]]i (ELINT, od engl. *electronic intelligence*). Elektroničko izviđanje provodi se pomoću stacionarnih zemaljskih postaja ili mobilnih stanica, osobito specijalno opremljenih [[brod]]ova, [[podmornica]], [[avion]]a i [[Umjetni satelit|satelita]]. Aktivno elektroničko izviđanje zasniva se na prijamu i analizi odbijenih elektromagnetnih valova od izviđanog objekta.

== Agencije za SIGINT ==
*  [[Australian Signals Directorate]]
*  [[Communications Security Establishment]]
*  [[Direction de la protection et de la sécurité de la Défense]]
*  [[Försvarets radioanstalt]]
*  [[Government Communications Headquarters]]
*  [[GRU]]
*  [[Johohonbu]]
*  [[Joint Cipher Bureau]]
*  [[National Communications Centre]]
*  [[National Security Operations Center]]
*  [[Središnjica elektroničkog izviđanja]]
*  [[Viestikoelaitos]]

== Vanjske veze ==
* [http://www.enciklopedija.hr/natuknica.aspx?id=1232 *Elektroničko izviđanje*] na [[Hrvatska enciklopedija (LZMK)|Hrvatskoj enciklopediji]]
*  [https://www.nsa.gov/sigint/ *Signals Intelligence'']  na stranicama NSA-e
Kemi

**Kemi** (sjevernolaponski: *Giepma*) je lučki grad i općina na sjeveru Finske od 22,120 stanovnika
, u Regiji Lapland.

## Geografija

Kemi leži u Botnijskom zaljevu, na ušću rijeke Kemijoki nedaleko od Tornia.

## Historija

Kemi je osnovao 1869. dekretom ruski car Aleksandar II zbog njegove dobre prirodne luke.

Grad je brzo izrastao u centar trgovačko servisni centar tog dijela laplandske obale.

## Privreda i obrazovanje
Najveći privredni pogoni u gradu su tvornica celuloze Stora Enso i rudnik kroma koncerna Outokumpu.

Kemi od 1992. ima univerzitet i tehnološki park Digipolis, koji pomaže lokalnoj industriji da se upozna sa najnovijim trendovima.

## Gradovi prijatelji

* , Tromsø
* , Volgograd
* , Liptovski Mikulaš
* , Newtownards
* , Liptovski Mikulaš
* , Székesfehérvár
* , Luleå

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Kemia''
Sjevernolaponski jezik

**Sjevernolaponski jezik** (*ISO 639-3*: sme) ili **Sami**, kog vlastiti govornici zovu *davvisámegiella* ili *sámegiella* je najrašireniji jezik iz skupine Laponskih jezika, kojim se govori po sjeveru Skandinavskog poluotoka.

## Karakteristike
Sjevernolaponski ima tri dijalekta; **torne**, **morski laponski** i **ruija**, 2 / 3 govornika govori ovaj posljednji.

Sjevernolaponski ima sedam padeža: nominativ, genitiv, akuzativ, lokativ, ilativ, komitativ i esiv.

Ima tri broja: jedninu, dvojinu (dual) i množinu, ali ne poznaje rodove.

## Raširenost
Sjevernolaponski govori oko 20,000 ljudi u norveškim okruzima Finnmark, Troms, Nordland i Ofoten.
Od 1987 ima status službenog po tim okruzima.

U Finskoj ga govori oko 1700 ljudi u Regiji Lapland u kom ima od 2003. status službenog u općinama Utsjoki, Sodankylä, Inari i Enontekiö.

U Švedskoj sjevernolaponski dijalekt **torne** govori oko 4,000 ljudi u Grofoviji Norrbotten po općinama Kiruna, Gällivare, Jokkmokk,  Arjeplog, Arvidsjaur i selima Karesuando i Jukkasjärvi.

Od 2009. ima status oficijalnog manjinskog jezika po grofovijama; Dalarna, Jämtland, 
Norrbotten i Västerbotten.

## Reference

## Vanjske veze
*Saami, North
Međunarodni institut za strateške studije

**Međunarodni institut za strateške studije** (, akr. **IISS**) je britanska nevladina organizacija odnosno istraživački institut (ili trust mozgova) za međunarodne odnose. Osnovana je 1958. godine, u jeku Hladnog rata, s primarnim fokusom na nuklearno odvraćanje i kontrolu naoružanja. Od 1997. sjedište organizacije nalazi se u historijskoj kući Arundel u Londonu, dok se podružnice nalaze u Washingtonu (SAD), Singapuru i Manami (Bahrein). IISS okuplja na desetke stručnjaka i analitičara, mahom bivših političkih dužnosnika iz Ujedinjenog Kraljevstva i Sjedinjenih Američkih Država, a glavni organ joj je vijeće sa 24 člana. Organizacija je 2014. bila rangirana kao deveti najutjecajniji trust mozgova svijeta odnosno kao četvrti u Evropi, iza britanskog Chatham Housea, belgijskog Bruegela i švedskog SIPRI-ja. Također, bila je i predmetom kritika zbog podržavanja američko-britanske invazije na Irak.

## Direktori
* Alastair Buchan (1958–1969)
* François Duchêne (1969–1974)
* Christoph Bertram (1974–1982)
* Robert J. O'Neill (1982–1987)
* François Heisbourg (1987–1992)
* Bo Huldt (1992–1993)
* John Chipman (1993–danas)

## Reference

## Vanjske veze

*  Službene stranice IISS-a
Centar za strateške i međunarodne studije

**Centar za strateške i međunarodne studije** (, akr. **CSIS**) je američka organizacija odnosno trust mozgova koji provodi studije i strateške analize političkih, ekonomskih i sigurnosnih pitanja u cijelom svijetu, s posebnim naglaskom na pitanja koja se tiču međunarodnih odnosa, trgovine, tehnologija, financija, energetike i geopolitike. Osnovana je 1962. godine i glavni ured joj se nalazi u Washingtonu. Organizacija je 2014. bila rangirana kao četvrti najutjecajniji trust mozgova svijeta, iza Brookingsa, britanskog Chatham Housea i Carnegie Endowmenta. CSIS je opisan kao politički centristička organizacija, a njegovi članovi uključuju i brojne demokrate i republikance. Dužnost predsjednika CSIS-a od aprila 2000. godine obnaša John Hamre.

## Financiranje
U fiskalnoj godini 2013. CSIS je ostvario 32,300.000 USD prihoda, od čega 32% od korporacija, 29% od fondacija, 19% od vlada, 9% od pojedinaca, 5% od zadužbina, te 6% od ostalog. Najveći korporacijski donatori, s udjelom od 200.000 USD ili više, su Saudi Aramco, Bank of America, Bank of Sharjah, Chevron Corporation, ExxonMobil, Finmeccanica, Northrop Grumman, PhRMA, Rilin Enterprise i Statoil. Preko 500.000 USD dobio je od četiri glavne fondacije – Arsari Djojohadikusumo, Bill & Melinda Gates, Smith Richardson i The Sasakawa Peace, dok je isto toliko ostvario od vlada Japana, Tajvana, Saudijske Arabije, Ujedinjenih Arapskih Emirata i Sjedinjenih Država. Među najvećim individualnim donatorima izlistani su Richard L. Armitage, Othman Benjelloun, Zbigniew Brzezinski i više desetaka drugih imena.

## Izvori

## Vanjske veze
*  Službene stranice CSIS-a
CSIS

**CSIS** može značiti:
* Canadian Security Intelligence Service, civilna agencija kanadske vlade
* Center for Strategic and International Studies, američki trust mozgova
* Centre for Strategic and International Studies, neprofitni indonezijski trust mozgova
* Civil Service Islamic Society, britansko islamsko društvo
* Container Shipping Information Service, trgovačka grupa za kontejnerske brodove
Un uomo a metà

***Un uomo a metà*** () je italijansko-francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1966. godine u režiji Vittorija De Sete. Protagonist, čiji lik tumači Jacques Perrin, je mladić koji se našao zatvoren u duševnoj bolnici. Radnja kroz flashbackove prikazuje kako je tamo došao zbog nezdrave porodice i vlastitih frustracija u odnosu sa ženama. Napravljen je pod snažnim uticajem Novog vala, te sa neobičnom, često konfuznom naracijom koja je trebala što vjernije dočarati protagonistov gubitak dodira sa stvarnošću, odnosno brzim kadriranjem koje će kasnije postati karakteristično za MTV-jeve videospotove. Perrin je za svoj nastup na venecijanskoj Mostri osvojio Kup Volpi za najbolju mušku ulogu.

## Uloge
* Jacques Perrin – Michele
* Lea Padovani – Madre di Michele
* Gianni Garko – Fratello di Michele
* Ilaria Occhini – Elena
* Rosemary Dexter – Marina
* Pier Paolo Capponi – Ugo
* Francesca De Seta – Simonetta
* Kitty Swan – Djevojka u parku
* Ivan Rassimov

## Vanjske veze
*
Jacques Perrin

**Jacques Perrin** (rođen kao Jacques André Simonet; 13. jul 1941 - 21. april 2022) je bio francuski glumac, producent i režiser, najpoznatiji po produciranju dva Oscarima nagrađena filma - *[[Z (film)|Z]]* i *[[Crno-bijelo u boji]]*. Za glavnu ulogu u filmu *[[Un uomo a metà]]* je 1966. godine osvojio Kup Volpi za najbolju mušku ulogu. Čest je suradnik Coste Gavrasa.

## Filmografija

### glumac
**[[Les Portes de la nuit]]* (1946)
**La Peau de l'ours* (1957)
**[[La Ragazza con la valigia]]* (*Girl with a Suitcase*) (1960)
**[[The Truth (1960 film)|The Truth]]* (*La Vérité*) (1960)
**[[Sun in Your Eyes]]* (1962)
**[[Family Diary]]* (1962)
**[[Il Fornaretto di Venezia]]* (1963)
**[[The Sleeping Car Murders]]* (1965)
**[[The 317th Platoon]]* (1965)
**[[Line of Demarcation (film)|La Ligne de démarcation]]* (1966)
**[[Almost a Man]]* (1966)
**The Search* (1966)
**[[Les Demoiselles de Rochefort]]* (1967)
**[[Shock Troops (film)|Shock Troops]]* (1967)
*** (1967)
**[[Z (1969 film)|Z]]* (1969)
**[[Peau d'Âne]]* (*Donkey Skin*) (1970)
**Blanche* (1971)
* *[[Goya, a Story of Solitude]]* (1971)
**[[Home Sweet Home (1973 film)|Home Sweet Home]]* (1973)
**[[Il deserto dei tartari]]* (1976)
**[[Le Crabe-tambour]]* (*Drummer-Crab*) (1977)
**[[Raoni]]* (1978 – narrator)
**[[La Légion saute sur Kolwezi]]* (1980)
**[[A Captain's Honor|L' Honneur d'un capitaine]]* (1982)
**[[L'Année des méduses]]* (*Year of the Jellyfish*) (1984)
**[[Race for the Bomb]]* (1987)
**[[Nuovo Cinema Paradiso]]* (*[[Cinema Paradiso]]*) (1989)
**[[Flight of the Innocent]]* (1992)
**[[Nothing But Lies]]* (1992)
**[[The Young Girls Turn 25]]* (1993)
**[[The Long Silence]]* (1993)
**Swallows Never Die in Jerusalem* (1994)
**[[Prima la musica, poi le parole]] (1998)
**Brotherhood of the Wolf* (2002)
**Les Choristes (The Chorus)* (2004)
**L'Enfer* (*Hell*) (2005)
**Le Petit Lieutenant* (2005)

===producent===
**Z* (1969) [[Oscar za najbolji film na stranom jeziku]]
**Blanche* (1970)
**La guerre d'Algérie* (1972)
**State of Siege* (1972)
**La Spirale* (1974)
**Section spéciale* (1975)
**Black and White in Color* (*La Victoire en Chantant]*) (1976) [[Oscar za najbolji film na stranom jeziku]]
**Le Désert des Tartares* (1977)
**L'Adoption* (1978)
**Les 40ième Rugissants* (1981)
**Le Peuple singe* (1988)
**Médecins des Hommes* (1988)
**Hors la Vie* (1990)
**Guelwaar* (1992)
**Erythrée, 30 ans de solitude* (1993)
**Espérance* (1994)
**D'Duy* (1994)
**Les enfants de Lumière* (1995)
**Microcosmos* (1996)
**Himalaya* (1996) rež. [[Christophe Barratier]], [[Oscar za najbolji film na stranom jeziku]]
**Le Peuple Migrateur* (*Winged Migration*) (2001)
**Les choristes* (2004)
**Océans* (2010)
**Untitled Donald Crowhurst film'' (2016)

## Vanjske veze
*
Chappaqua (film)

***Chappaqua*** je američko-francuski igrano-dokumentarni film snimljen 1966. godine u režiji Conrada Rooksa, koji također tumaći glavnu ulogu. Radnja je velikim dijelom autobiografskog karaktera, odnosno glavni lik se temelji na samom Rooksu i prikazuje kako mladić iz porodice bogatih industrijalaca, koji je prigrlio beatničku supkulturu, postaje ovisan o drogi te se od nje nastoji odviknuti pokušavši pronaći "lijek za spavanje" u Evropi te pri tome susreće niz neobičnih ličnosti. Rooks je film velikim dijelom financirao vlastitim novcem, ali je uspio ispred i iza kamere okupiti brojne slavne ličnosti tadašnje američke underground scene i kontrakulture, a muziku je komponirao Ravi Shankar. Film se isticao neobičnim načinom na koji su prikazane mentalne posljedice odvikavanja, odnosno što se njime nastojala dočarati psihodelija. *Chappaqua* je prikazana na venecijanskoj Mostri gdje je dobila specijalnu nagradu žirija. Danas među ljubiteljim alternative i art filma uživa kult status.

## Uloge
* Jean-Louis Barrault ... Dr. Benoit
* Conrad Rooks ... Russel Harwick
* William S. Burroughs ... Opium Jones
* Allen Ginsberg ... Messie
* Ravi Shankar ... Dieu du Soleil
* Paula Pritchett ... Žena sa vodom
* Ornette Coleman ... Gutač pejotla
* Swami Satchidananda ... Guru
* Moondog ... Prorok
* Ed Sanders ... Fugs
* Rita Renoir
* Hervé Villechaize
* Penny Brown ... the nurse

## Vanjske veze
*
*"Conrad Rooks's ''Chappaqua'' Is a Therapeutic Travelogue of the Unconscious" ''New York Times'' review, November 6, 1967
*Review of ''Chappaqua'' at Mondo Digital
*Baumann Graphik  (filmski poster u Njemačkoj 1998)
Hyvinkää

**Hyvinkää** (švedski: *Hyvinge*) je grad i općina na jugu Finske od 46,366 stanovnika

## Geografija

Hyvinkää leži u Regiji Uusimaa, udaljena 55 km sjeverno od glavnog grada Helsinkija.

Zbog svoje brdovite i šumovite okolice na grebenu Salpausselkä, popularna je destinacija za odmor i 
rekreaciju stanovnika Helsinkija.

## Historija

Hyvinkää se prvi put spominje 1495. kao mjesto u kom je živio neki kotlar sa svojom porodicom.
Sve do 19. vijeka Hyvinkää je bila selo poznato jedino po gostionici na pola puta između Helsinkija i 
Hämeenlinne.

Za razvoj mjesta bio je odlučujući utjecaj gradnje željezničke pruge Helsinki - Hämeenlinna, koja je dovršena 1862. tad je mjesto počelo rasti kao stambena zona obližnjeg Helsinkija. Položaj je privukao i industrijalca i utjecajnog političara Ossiana Donnera koji je 1892. podigao predionicu vune, koja je u nekoliko dekada izrasla u tvornicu koji je zapošljavala preko hiljadu radnika.

Nakon 1917. kad je Finska postala nezavisna, u gradu je podignuto još nekoliko industrijskih pogona, tvornica cipela *Reka*, kranova *Konecranes* i tvornica liftova *Kone*. Od 1926. Hyvinkää ima status ruralne općine.

Hyvinkää je za Drugog svjetskog rata teško razarana, a nakon rata je njen aerodrom bio glavni za cijelu zemlju, jer su onaj u Helsinkiju koristili Saveznici.
U to vrijeme mjesto je značajno poraslo brojem stanovnika, jer su se brojni finski prognanici iz Karelije naselili upravo tu, tako da 
je 1960. Hyvinkää dobila status grada.

## Privreda

Hyvinkää je i danas centar finske vunarske industrije, pored tog ima i tvornicu kranova Konecranes 
i tvornicu liftova Kone, tvornicu gume i velike radionice za popravak željezničkih vagona i lokomotiva, uz 
nekoliko kamenoloma u okolici.

Grad je značajno željezničko čvorište, iz kog se račvaju pruge za luke Hanko, Helsinki i Porvoo.

## Gradovi prijatelji

* , Eigersund
* , Kecskemét
* , Kostroma
* , Motala
* , Hersfeld-Rotenburg

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Hyvinkää''
Ivo Saliger

**Ivo Saliger** (Königsberg, 21. oktobar, 1894. - Beč, 14. jul, 1987. bio je jedan od naznačanijih slikara nacističke umjetnosti. 

## Biografija

Saliger je studirao slikarstvo na bečkoj Akademie der bildenden Künste kod profesora Rudolfa Jettmara, Ludwiga Michaleka i Ferdinanda Schmutzera. Od 1917. / 18. radi kao asistent Michaleku, a od 1920. i kao profesor na grafici.

Ivo Saliger je 1930. proveo u Parizu na usavršavanju kod Amédée Ozenfanta.

Mnoge od njegovih slika, sa ženskim aktovima, poput Parisovog suda iz 1939. savršeno su korespondirale sa ideološkim i estetskim zahtjevima nacizma, - kako bi trebale izgledati njemačke žene, pa su mu slike često izlagane na velikim propagandnim izložbama po Njemačkoj između 1937. - 1944.

## Izvori

## Vanjske veze
* Ivo Saliger
Banco à Bangkok pour OSS 117

***Banco à Bangkok pour OSS 117*** () je francusko-italijanski špijunski (spy-fi) film snimljen 1964. godine u režiji Andréa Hunebellea. Predstavlja adaptaciju romana *Lila de Calcutta* Jeana Brucea, odnosno nastavak filma *[[OSS 117 se déchaîne]]* i prvi film iz serije o agentu OSS 117 u boji. Protagonist, čiji lik tumači Kerwin Mathews, je američki obavještajac poslan u Bangkok kako bi istražio smrt svog kolege koji je pokušao istražiti tajanstvenu epidemiju kuge u Indiji. Radnja prikazuje kako se tamo sukobljava sa tajnom maltuzijanskom organizacijom koju vodi biolog (čiji lik tumači Robert Hossein) čiji je cilj izazvati globalnu pandemiju neizlječive bolesti i tako reduciralo "suvišno" stanovništvo svijeta. Film je sniman na autentičnim lokacijama u Tajlandu, a posebno se isticao kaskaderskim scenama koje je izvodio Hunebelleov suradnik Claude Carliez. Matthewsu je to bio posljednji film u seriji; sljedeće godine ga je u nastavku pod naslovom *[[Furia à Bahia pour OSS 117]]* zamijenio austrijski glumac Frederick Stafford. Hossein, koji u filmu tumači lik ludog naučnika, je sličan, iako sporedni, lik tumačio nekoliko godina kasnije u nastavku *[[Pas de roses pour OSS 117]]*.

## Uloge
* Kerwin Mathews ... Hubert Bonisseur de La Bath
* Pier Angeli ... Lila Sinn, sestra Dr. Sinna
* Robert Hossein ... Dr. Sinn
* Dominique Wilms ... Eva Davidson, Leacockova sekretarica
* Gamil Ratib ... Akhom 
* Henri Virlojeux ... Leacock 
* Jacques Mauclair ... Mr. Smith 
* Henri Guégan ... Karloff 
* Raoul Billerey ... Christopher Lemmon 
* Jacques Hilling ... Hogby

## Reference

## Vanjske veze
* 
* *[http://www.archiviodelcinemaitaliano.it/index.php/scheda.html?codice=AG1490 OSS 117 minaccia Bangkok]* dell'archiviodelcinemaitaliano.it
Furia à Bahia pour OSS 117

***Furia à Bahia pour OSS 117*** () je francusko-italijanski špijunsko-akcioni (spy-fi) film snimljen 1965. u režiji Andréa Hunebellea. Predstavlja adaptaciju romana *Dernier quart d'heure* Jeana Brucea, odnosno nastavak filma *[[Banco à Bangkok pour OSS 117]]* te prvi film iz serije o agentu OSS 117 gdje je naslovni lik tumačio austrijski glumac Frederick Stafford. Protagonist je američki obavještajac Hubert Bonisseur de La Bath kome pretpostavljeni daju zadatak da istraži seriju atentata koje su u Latinskoj Americi u obliku samoubilačkih napada izveli najpovjerljiviji suradnici njihovih žrtava. Radnja prikazuje kako ga trag odvede u Brazil gdje počinje pretpostavljati kako je riječ o operaciji gdje se počinioci atentata otimaju, drogiraju te podvrgavaju hipnozi i drugim tehnikama ispiranja mozga.

Prije snimanja je Hunebelle odlučio zamijeniti američkog glumca Kerwina Matthewsa sa Staffordom kome je to bila prva uloga; razlog je bio u tome što je Matthews počeo tražiti povišicu honorara koju je Hunebelle držao neopravdanom. Film je sniman na autentičnim lokacijama u Brazilu, a veliki dio atrakcija su predstavljale kako brazilske lokacije, tako i spektakularne kaskaderske scene koje je koordinirao Claude Carliez; on će, pak, sličan zadatak deceniju kasnije obaviti i u filmu *[[Moonraker (film)|Moonraker]]* iz serije o Jamesu Bondu, a koji je također kao lokacije koristio vodopade Iguazu.

## Uloge
* Frederick Stafford : Hubert Bonisseur de La Bath, aka 0SS 177
* Mylène Demongeot : Anna-Maria Sulza
* François Maistre : Carlos
* Raymond Pellegrin : Leandro
* Jacques Riberolles : Miguel Sulza
* Perrette Pradier : Consuela Moroni I
* Guy Delorme : Karl
* Annie Anderson : Consuela Moroni II
* Jean-Pierre Janic : Ludwig
* Michel Thomass : Ruski klijent
* Richard Saint-Bris : Direktor hotela
* Eric Vasberg : Doglavnik
* Henri Attal : Ubica #1
* Dominique Zardi : Ubica #2

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Original French trailer http://www.cinemovies.fr/bande-annonce-9946-30135.html
Atout cœur à Tokyo pour OSS 117

***Atout coeur à Tokyo pour OSS 117*** () je francusko-italijanski špijunski film snimljen 1966. godine u režiji Michela Boisronda. Temelji se na romanima Jeana Brucea o agentu OSS 117, odnosno predstavlja četvrti nastavak serije započete 1963. godine u režiji i produkciji Andréa Hunebellea. Protagonist, čiji lik tumači austrijski glumac Frederick Stafford, je američki obavještajac Hubert Bonisseur de La Bath, a radnja prikazuje kako ga pretpostavljeni šalju u Japan kako bi pokušao rasvijetliti neobjašnjeno uništenje tajne američke baze u Pacifiku. Sinopsis za film je pisao britanski sineast Terence Young, poznat kao autor prvih filmova iz serije o Jamesu Bondu; radnja filma i brojni detalji pokazuju prilično sličnosti sa *[[You Only Live Twice (film)|Samo dvaput se živi]]*, filmom iz Bondove serije koji je prikazan godinu dana kasnije, kao i sa *[[The Spy Who Loved Me (film)|Špijun koji me je volio]]* iz 1977. godine.

## Cast
* Frederick Stafford ... Hubert Bonisseur de La Bath, alias OSS 117
* Marina Vlady ... Eva Wilson
* Henri Serre ... John Wilson
* Colin Drake ... Babcock
* Jitsuko Yoshimura ... Tetsuko
* Valéry Inkijinoff ... Yekota
* Jacques Legras ... Mister Chan
* Billy Kearns ... Mister Smith
* Mario Pisu ... Vargas

## Reference

## Vanjske veze
*
Frederick Stafford

**Frederick Stafford**, rođen kao Friedrich Strobel von Stein (11. mart 1928 - 28. jul 1979) bio je austrijski filmski glumac rodom iz Čehoslovačke, najpoznatiji kao Hubert Bonisseur de la Bath, protagonist serije popularnih špijunskih filmova o agentu OSS 117.

U mladosti je igrao hokej na travi, a iz Čehoslovačke, koju je trebao predstavljati na londonskoj Olimpijadi, je emigrirao u Australiju tik pred dolazak komunista na vlast. Tamo je neko vrijeme radio kao rudar i strojovođa prije nego što je diplomirao kemiju na sveučilištu te se zaposlio u kompaniji Bristol Meyers. Godine 1964. je prilikom poslovnog puta u Bangkoku slučajno sreo njemačku glumicu Marianne Hold, koja je tamo bila snimala film *[[Die Diamantenholle am Mekong]]*. Njih dvoje su se potom vjenčali, a Hold, koja će mu poslije roditi sina Rodericka (kasnije poznatog kao pjevača), je zbog braka završila karijeru.

Sam Stafford je vlastitu glumačku karijeru započeo godinu dana kasnije, kada ga je, također slučajno, sreo francuski filmski producent Andre Hunebelle, koji je upravo tada tražio zamjenu za američkog glumca Kerwina Matthewsa, koji je dotada bio glumio agenta OSS 117. Stafford, iako nije imao glumačkog iskustva, je Hunebellea impresionirao svojom pojavom, fizičkim vještinama, ali i time da je tečno govorio nekoliko svjetskih jezika. Angažiran je za film *Furia à Bahia pour OSS 117*, a nakon toga je nastupio u još nekoliko filmova iz serije. Godine 1968. angažirao ga je Alfred Hitchcock da igra glavnu ulogu u trileru *[[Topaz (film, 1969)|Topaz]]*, gdje su mu partneri bile zvijezde poput Dany Robin, Claudea Jadea, Karin Dor i Michela Piccolija. Ponovno je svirao s Claudeom Jadeom 1973. u *La ragazza di via Condotti*. Do kraja karijere je uglavnom nastupao u akcijskim i špijunskim filmovima. Poginuo je u zrakoplovnoj nesreći.

## Filmovi

## Vanjske veze

*
Abschied von gestern

***Abschied von gestern*** () je zapadnonjemački crno-bijeli igrani film snimljen 1966. godine u režiji Alexandera Klugea. Temelji se na Klugeovoj noveli *Anita G.* iz zbirke *Lebensläufe*, a koja je, pak, bila inspirirana stvarnim slučejem iz crne kronike Protagonistica, čiji lik tumači Kluegova sestra Alexandra Kluge, je djevojka koja je zajedno sa roditeljima emigrirala iz Istočne Njemačke na Zapad, a radnja prikazuje njene, uglavnom neuspješne, napore da se prilagodi novom životu, što će je navesti da počne činiti krivična djela.

Kluge je nekoliko godina bio jedan od potpisnika, odnosno pokretača Oberhausenskog manifesta koji se zalagao za napuštanje "uštogljenih" konvencija tadašnje zapadnonjemačke kinematografije. *Abschied von gestern* se smatra prvim cjelovečernjim ostvarenjem napravljenim u skladu s njegovim načelima. To se prije svega odrazilo kroz eksperimentalne tehnike, velikim dijelom slične francuskom Novom valu, a što je uključivalo ne-linearnu narativnu strukturu, dokumentarne prizore, iznenandne voiceover naracije i sl. Film je premijerno prikazan na venecijanskoj Mostri gdje je osvojio Specijalnu nagradu žirija. Danas ga se često naziva prvim ostvarenjem Novog njemačkog filma, iako će taj pokret postati poznat tek u sljedećoj deceniji.

## Izvori


## Vanjske veze
*
* 
* ''Abschied von gestern''  Essay auf filmzentrale.de
* Was hat sich denn überhaupt verändert?  – *Momente des deutschen Films (V)* in der FAZ, 14. März 2010
Religiozna desnica

Pojam **religiozna desnica** odnosi se na religiozno motivirane desničarske ili konzervativne pokrete:

*Kršćanska desnica
*Židovska desnica
*Islamizam
*Hinduistički nacionalizam

## Povezano
*Fundamentalizam
*Religiozna ljevica
Apolon od Bellaca

***L'Apollon de Bellac*** () je komedija francuskog pisca Jeana Giradouxa premijerno izvedena u Rio de Janeiru 1942. godine. Sastoji se od jednog čina, a radnja je smještena u čekaonicu pariškog Međunarodnog ureda za pronalaske. Protagonistica je stidljiva djevojka kojoj ulični beskućništvo daje savjet kako da manipulira muškarcima, a koja ona potom uspješno primjenjuje u praksi. *L'Apollon* je Giradouax napisao za vrijeme njemačke okupacije u Drugom svjetskom ratu, ali je rukopis uspio prokrijumčariti u inozemstvo, odnosno u Brazil gdje je premijerno izveden.

Godine 1966. je njegov tekst poslužio kao predložak za istoimenu TV dramu prikazanu na tadašnjoj mreži JRT.

## Vanjske veze
*
Apolon od Belaka (TV drama)

***Apolon od Belaka*** je jugoslovenska TV drama emitovana 1966. godine u produkciji RTV Beograd. Režirala ju je Ognjenka Milićević, a temelji se na istoimenoj komediji francuskog pisca Žana Žirodua.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Balada o povratku

***Balada o povratku*** je jugoslovenska TV drama emitovana 1966. godine u produkciji RTV Beograd. Režirao ju je Arsenije Jovanović, a scenario je pisao Filip David.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Višegodišnja biljka

**Višegodišnja biljka** je biljka koja živi duže od dvije godine. Koristi se kako bi se razlikovala od jednogodišnje biljke, ili one koje nemaju drveni rast kako bi se razlikovale od drveća i grmlja, koje su isto višegodišnje biljke.

Višegodišnje biljke rastu i/ili cvijetaju u proljeće i ljeto, umiru na jesen i zimu, te se ponovno vrate i ožive idućeg proljeća. Pojedina drveća znaju doseći iznimnu starost: bristleconski bor Metuzalem je primjerice star 4.838 godina, a kalifornijski golemi mamutovac Predsjednik 3.200 godina.

## Reference
Anabelin san

**Anabelin san** je jugoslovenski kratki igrani film snimljen iz 1966. godine u režiji Dejana Đurkovića. Zaplet prikazuje apsurdne situacije koje u jednom selu izazove bekstvo ovce iz krda.

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze
*
Jean Giraudoux

**Jean Giraudoux** (29. oktobar 1882 - 31. januar 1944) je bio francuski književnik, najpoznatiji po nizu zapaženih drama koje se smatraju najboljima u francuskoj književnosti tokom međuratnog perioda.

## Djela

### Drame
* *[[Siegfried (play)|Siegfried]]* (1928, premijera u Comédie des Champs-Élysées)
* *[[Amphitryon 38]]* (1929 premiere, Comédie des Champs-Élysées)
* *[[Judith (play)|Judith]]* (1931, Théâtre Pigalle)
* *[[Intermezzo (play)|The Enchanted]]*  (1933, Comédie des Champs-Élysées)
* *[[Tessa (play)|Tessa]]* (1934, Théâtre de l'Athénée)
* *[[The Virtuous Island|Supplément au voyage de Cook]]* (1935, Théâtre de l'Athénée)
* *[[Trojanskog rata neće biti]]* (1935, Théâtre de l'Athénée)
* *[[Electra (Giraudoux)|Electra]]* (1937, Théâtre de l'Athénée)
* *[[L'Impromptu de Paris]]* (1937, Théâtre de l'Athénée)
* *[[Song of Songs (Giraudoux)|Song of Songs]]* (1938, Comédie-Française)
* *[[Ondine (drama)|Ondine]]*  (1939, Théâtre de l'Athénée)
* *[[Apolon iz Bellaca]]* (1942, Teatro Municipal (Rio de Janeiro))
* *[[Sodom and Gomorrah (drama)|Sodom and Gomorrah]]* (1943, Théâtre Hébertot)
* *[[Luđakinja iz Chaillota (drama)|Luđakinja iz Chaillota]]* (1945, Théâtre de l'Athénée)
* *[[Dvoboj anđela]]* (1953, Théâtre Marigny)
* *[[Les Gracques]]* (nedovršena; objavljena 1958)

### Filmovi
* *Vojvotkinja od Langeaisa* (1942), adaptacija i dijalozi
* * [[Angels of the Streets|Anšeli ulica]]* (1943), scenario

### Knjige
* *Provinciales* (1909)
* *L'École des indifférents* (1911)
* *Lectures pour une ombre* (1917)
* *Simon le Pathétique* (1918)
* *L'Adieu à la guerre* (1919) Grasset
* *Elpénor* (1919)
* *Amica America* (1919)
* *Adorable Clio* (1920)
* *Suzanne et le Pacifique* (1921)
* *[[Siegfried et le Limousin]]* (1922)
* *Juliette au pays des hommes* (1924)
* *Bella* (1926)
* *Églantine* (1927)
* *Aventures de Jérôme Bardini* (1930)
* *La France sentimentale* (1932)
* * [[Combat avec l'ange]] * (1934)
* *Choix des élues* (1939)
* *[[Pleins pouvoirs (Giraudoux)|Pleins pouvoirs]]* (1939)
* *Armistice à Bordeaux* (1945)
* *Sans pouvoirs* (1946)
* *La Menteuse* (1958)

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* Jean Giraudoux  at doollee online guide to theatre
* Jean Giraudoux at Find a Grave
*  (public domain in Canada)
Vojnik (film, 1966)

**Vojnik** je jugoslovenski ratni film snimljen 1966. godine u režiji američkog sineasta Džordža Brejkstona. Kako se opisuje, *u Jugoslaviji je za vreme Drugog svetskog rata u bormama sa okupatorom poginulo oko dve stotine dečaka, a ovaj film je posvećen njihovoj uspomeni*. Glavnu ulogu je tumačio 13-godišnji australijski glumac Frejzer Mekintoš.

## Radnja

Film govori o dečaku koji se zove Jovan. On ima 11 godina i živi na očevom imanju u jugozapadnoj Jugoslaviji. On voli da se igra igre u kojoj, kao i mnogi njegovi vršnjaci, igra se vojnika, što i želi da postane. Usled Drugog svetskog rata, ta igra u vremenu u kojem se film dešava „ima posebno značenje“.

## Uloge

## Reference

## Vanjske veze
*
Juliju Edlis

**Juliju Edlis** (; ; 3. jul 1929 - 30. novembar 2009) bio je ruski i sovjetski književnik i filmski scenarist, rodom iz današnje Moldavije.

## Vanjske veze
*
*Găină Alex: O călătorie la Riga (în rusă)