open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Boris Miletić

**Boris Miletić** (Pula, 2. rujna 1975.), župan Istarske županije, bivši pulski gradonačelnik i bivši saborski zastupnik.

Diplomirao je 1999. godine na Fakultetu ekonomije i turizma "Dr. Mijo Mirković" u Puli. U siječnju 2001. nastavlja edukaciju i stručno usavršavanje na Cleveland State Universityju, Levin College of Urban Affairs. U studenom 2002. godine magistrira na Fakultetu ekonomije i turizma "Dr. Mijo Mirković" u Puli na znanstvenom poslijediplomskom studiju "Poduzetništvo i makroekonomski menadžment". Krajem 2007. usavršava se na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu i Splitu u području korporativnog upravljanja za članove nadzornih i upravnih odbora.

Od siječnja 2000. do siječnja 2001. radi u Istarskoj županiji kao stručni suradnik - pripravnik u Odjelu za gospodarstvo. Od 2001. do 2004. zaposlen je u Istarskoj razvojnoj agenciji kao stručni suradnik, a od 2004. do 2006. na istom mjestu postaje izvršni direktor. Od kraja 2004. do lipnja 2006. obavlja dužnost voditelja regionalnog ureda za Istru pri Hrvatskoj banci za obnovu i razvitak.

U lipnju 2006. izabran za gradonačelnika Pule. Od 11. siječnja 2008. do 2011. obnašao je dužnost saborskog zastupnika kao član Istarskog demokratskog sabora. U Saboru obavlja dužnosti člana nekoliko saborskih odbora (Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša, Odbor za međuparlamentarnu suradnju, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Izvršni odbor Nacionalne grupe Hrvatskoga sabora pri Interparlamentarnoj uniji).

Od studenog 2006. član je upravnog vijeća Opće bolnice Pula, a od svibnja 2007. predsjednik savjeta Brijuni Rivijere d.o.o. Od listopada 2007. član je nadzornog odbora u istoimenom društvu.

U lipnju 2021. izabran je za župana Istarske županije, dužnost koju obavlja i danas.

Uz srpskohrvatski kao materinji jezik služi se engleskim, talijanskim i njemačkim jezikom. Aktivni je svirač klavijaturske harmonike i klavijatura. Završio je osnovnu glazbenu školu "Ivan Matetić Ronjgov" za klavijatursku harmoniku u klasi profesora Rocco Claudia.

U slobodno vrijeme bavi se jedrenjem, ribolovom i enogastronomijom. Oženjen je i ima jednog sina. Živi i radi u Puli.

Na 26. radnom Saboru stranke IDS je izjavio da mu je cilj regionalizacija Hrvatske i davanje veće autonomije Istri.

4. veljače 2022. predsjedništvo stranke IDS-a pokrenulo je stegovni postupak protiv Miletića zbog povrede Etičkog kodeksa i statuta IDS-a nakon čega Miletić odlučuje istupiti iz stranke, postajući nezavisni župan.

## Izvori

## Vanjske veze
* Boris Miletić na službenim stranicama grada Pule
* Boris Miletić na službenim stranicama Hrvatskog sabora
Dinko Pintarić

**Dinko Pintarić** (Sisak, 7. prosinca 1960.) je bivši gradonačelnik Siska.

Osnovno obrazovanje završio je u Osnovnoj školi „22. lipanj“ u Sisku, a maturirao je na sisačkoj Gimnaziji. Diplomirao je na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu kao jedan od najboljih studenata u svojoj klasi.

Tijekom 1989. i 1990. godine radio je u Republičkom fondu Mirovinskog i invalidskog osiguranja radnika Hrvatske, Područna služba u Sisku, a od 1990. do 1991. radio je u Centru za socijalni rad u Sisku. Od 1991. bio je zaposlen u Medicinskom centru u Sisku na mjestu pomoćnika ravnatelja za opće, pravne i tehničke poslove, a od 1993. do 1997. bio je rukovoditelj Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja i zdravstva Hrvatske, Područni ured Sisak.
Od 1997. je tajnik Gradskog vijeća Grada Siska sve do 2000. godine kada je imenovan gradonačelnikom Siska. Gradonačelnik je bio od 14. lipnja 2005. godine kada je odlukom Gradskog vijeća razriješen dužnosti, a 27. prosinca 2005. godine ponovno je izabran za gradonačelnika. Na lokalnim izborima, ujedno prvim neposrednim izborima koji su održani u svibnju 2009. godine, Dinko Pintarić dobio je povjerenje građana za novi četverogodišnji mandat i tako postao prvi neposredno izabrani gradonačelnik Grada Siska. 

2. lipnja 2013. Dinko Pintarić u drugom krugu na izborima za gradonačelnika gubi povjerenje građana i predaje mjesto novoj gradonačelnici Kristini Ikić Baniček.
Miroslav Buličić

**Miroslav Buličić** (Trogir, 12. listopada 1952.), hrvatski političar, gradonačelnik Splita od 5. rujna 2003. do 2005. Kasnije je obavljao dužnost generalnog konzula Republike Hrvatske u Banjoj Luci.

Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Splitu 1975. godine. Bio je član Gradskog vijeća Splita u dva mandata od 1993. do 2001., član skupštine Splitsko-dalmatinske županije 2001.-2002 i splitski gradonačelnik (2003.-2005.).

## Izvori
Rade Dumanić

**Rade Dumanić** (Split, 1918. - Split, 18. svibnja 2008.), hrvatski političar i splitski gradonačelnik (1955.-1963.), jedan od najzaslužnijih ljudi za posljeratni razvoj Splita. Za njegova mandata grade se i adaptiraju brojne škole, poliklinika, rekonstruira se stara bolnica, zgrada direkcije brodogradilišta i obnavljaju se ratom porušeni objekti.

## Napomene

## Vanjske veze
* Odlazak nositelja razvoja Splita i Dalmacije na stranicama Slobodne Dalmacije 
* Split: in memoriam Rade Dumanić na stranicama Slobodne Dalmacije
Slobodan Beroš

**Slobodan Beroš** (Split, 15. studenog 1945.), hrvatski znanstvenik i političar. Redoviti je profesor elektrotehnike na Fakultetu elektrotehnike, strojarstva i brodogradnje u Splitu.

Bio je na funkciji gradonačelnika Splita od 2002. do 2003. godine. Godine 2010. postao je predsjednik Gradske organizacije Socijalističke partije Hrvatske (SPH).

## Napomene

## Vanjske veze
* Detalji znanstvenika - Slobodan Beroš 
* Slobodan Beroš na čelu socijalista
Onesin Cvitan

**Onesin Cvitan** (Tribunj kod Šibenika, 16. veljače 1939.), hrvatski pravnik i političar te prvi demokratski izabrani gradonačelnik Splita (1990.-1991.) nakon demokratskih promjena 1990. godine.

Godine 1991. obnašao je dužnost ministra unutarnjih poslova Republike Hrvatske, nakon čega je bio veleposlanik u Ukrajini (1992.-1995.) i Makedoniji (1995.-1997.).

## Napomene

## Vanjske veze
* Onesin Cvitan na stranicama Pravnog fakulteta
Gordan Matković

**Gordan Matković** (Osijek, 26. srpnja 1964.) je hrvatski političar, bivši gradonačelnik Osijeka.

## Biografija

Osnovnu i srednju školu završio je u rodnom Osijeku. Diplomirao je voćarstvo, vinogradarstvo i vinarstvo na zagrebačkom Agronomskom fakultetu.

Nakon obrazovanja radio je na Poljoprivrednom institutu Osijek i kao rukovoditelj u komunalnim djelatnostima Osijeka.

Bio je dragovoljac Domovinskog rata i časnik Hrvatske vojske.

### Politička karijera

Nekoliko godina bio je vijećnik HSP-a u Gradskom vijeću Grada Osijeka te u Skupštini i Poglavarstvu Osječko-baranjske županije.

2005., nakon pobjede HSP-a na lokalnim izborima u Osijeku, Matković je postao zamjenik gradonačelnika Đapića za komunalstvo, stanovanje i promet. Istovremeno je bio i predsjednik osječkog ogranka HSP-a i član Predsjedništva stranke.

Od 2008. do 2009. bio je osječki gradonačelnik nakon što je zbog određenih nesuglasica pala gradska vlast.

Nakon sukoba s vodstvom HSP-a zajedno sa svojim pristašama napustio je stranku. 2010. prešao je u HDSSB .

2011. napustio je HDSSB i prešao u HSP dr. Ante Starčević .

## Povezano
* Popis osječkih gradonačelnika

## Reference
Zlatko Kramarić

**Zlatko Kramarić** (Osijek, 5. veljače 1956.) je hrvatski političar, bivši gradonačelnik Osijeka.

## Biografija
Završio je Filozofski fakultet u Zagrebu.

### Politička karijera
Politikom se počeo baviti 1990. kada je bio kandidat HDZ-a za osječkog gradonačelnika. Nakon pobjede na izborima postao je prvi nekomunistički i demokratski izabrani gradonačelnik Osijeka nakon 1945.

Dužnost osječkog gradonačelnika obnašao je do 2005., s prekidom od 1992. do 1993., zbog čega je najdugovječniji osječki gradonačelnik.

Godine 1992. prelazi u HSLS i kao njegov kandidat pobijedio 1993. na izborima za osječkog gradonačelnika.

Godine 1997., nakon raskola u HSLS-u prešao je u LS, u kojem je ostao do 2006. kada su se dvije stranke ponovno ujedinile. U nekoliko navrata je bio predsjednikom LS-a.

Godine 2009. postao je prvim veleposlanikom Republike Hrvatske na Kosovu . 2010. je zbog svoje kolumne u kojoj je neprimjereno govorio o kosovskim političarima izazvao međunarodni skandal . Od 2011. je veleposlanik Republike Hrvatske u Republici Makedoniji.

## Povezano
* Popis osječkih gradonačelnika

## Reference
Franjo Antun Blažić

**Franjo Antun Blažić** (Osijek, 2. kolovoza 1746.) bio je osječki trgovac i sudac.

Nakon što je car Josip II. 2. prosinca 1786. ujedinio Gornji grad, Tvrđu i Donji grad u jedinstvenu gradsku cjelinu Osijek, Blažić je izabran za gradskog suca pa je postao prvi osječki gradonačelnik, zbog čega je on vrlo važna osoba u osječkoj povijesti.

## Povezano
* Popis osječkih gradonačelnika

## Reference
Ivan Amulić

**Ivan Amulić**, **Ivo** (Kostanje kod Splita, 11. ožujka 1911. — Zagreb, 26. kolovoza 1973.), hrvatski političar, član KPH i prvi predsjednik NOO Splita od 6. travnja 1942. godine.

Rodio se u siromašnoj poljodjelskoj obitelji. Od 1929. do 1935. radio je u Seraingu (Belgija) kao rudar i građevinski radnik. Tamo se učlanio u KP Belgije i postao član sekretar Saveza revolucionarnih radnika i seljaka iz Jugoslavije u Belgiji.

Godine 1935. odlazi u Moskvu na Lenjinov univerzitet, a dvije godine kasnije vraća se u Jugoslaviju i pridružuje KPJ u Dalmaciji. Godine 1940. izabran je u CK KPH.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata među glavnim je organizatorima oružane borbe u Dalmaciji protiv okupatora i domaćih kvislinga te se istakao u učvršćivanju rada KPH u Dalmaciji. U ime PK KPH rukovodio je organiziranjem Splitskog partizanskog odreda, a bio je i prvi predsjednik NOO Splita (1942.). Od 1943. do kraja NOB-a obavljao je odgovorne funkcije u organima KPH na Kordunu, Baniji i u Slavoniji. Nakon rata bio je član vlade NRH, pomoćnik saveznog sekretara za rad, zastupnik u Saboru SRH, član CK KPH i rukovodilac nekoliko republičkih ustanova.

## Napomene

## Vanjske veze
* Ivan Amulić - Hrvatski biografski leksikon
Leonard Dudan

**Leonard pl. Dudan** (*Leonardo*) (Kaštel Kambelovac, 1798. – Split, 2. veljače 1864.), hrvatski pjesnik i političar, potomak splitske plemićke obitelji. Bio je načelnik Splita u više mandata.

Pohađao je nadbiskupko sjemenište u Splitu, a zatim je studirao književnost i oba prava u Padovi te stekao doktorat. U splitskom Općinskom vijeću bio 1828–30. jedan od prisjednika, 1832–34. načelnik, 1834–37. općinski upravitelj, 1837–40. i 1848–52. načelnik, a 1858. i 1860. vijećnik. Od 1834. do 1840. bio je predsjednik *Agrarne komisije* u splitskom okrugu i predsjednik *Javne dobrotvornosti* te 1848. zapovjednik *Narodne garde* u Splitu.

U prvom mandatnom razdoblju Dalmatinskog sabora 1860–64. zastupnik je u kuriji veleporeznika. Godine 1848. protivio se sjedinjenju Dalmacije s Hrvatskom, a 1861. se također zauzimao u Dalmatinskom saboru za autonomiju Dalmacije.

## Napomene

## Vanjske veze
* Leonardo Dudan - Hrvatski biografski leksikon
Gustav Modrušan

**Gustav Modrušan** (1859. - Karlovac, 10. prosinca 1930.) je bio hrvatski političar i ljekarnik, magistar farmacije, zaslužni karlovački gradonačelnik.

Bio je vlasnik ljekarne K sv. Ćirilu i Metodu na predjelu Baniji od 1889. do 1906. godine. Bio je gradonačelnik grada Karlovca,  u razdoblju kad su pravaši bili uspješni u Karlovcu. Od 1896. do 1920. pravaši su Karlovcu dali četvoricu gradonačelnika. Modrušan je obnašao gradonačelničku dužnost od 3. lipnja 1912. do 13. travnja 1920. Za svog mandata zalagao se za osuvremenjenje infrastrukture u gradu i uređenje grada Karlovca. Osnovao je Banijansku pomoćnicu. (Štedna i pripomoćna zadruga na Baniji)

Na izborima za hrvatski sabor 1913. ušao je kao zastupnik izbornog kotara Draganića.

Ime Gustava Modrušana dovodi se i u svezi s osnivanjem karlovačkog gradskog muzeja. 1904. grad je odlučio osnovati muzej, a sljedeće godine za oživotvoriti ovu zadaću dano je Miji Balašu, Gustavu Modrušanu i Vatroslavu Reineru.

Modrušan je bio i dioničarem novog mlina u Karlovcu na rijeci Korani (Prvi hrvatski mlin na čigre d.d.) koji je po kapacitetu i po opremljenosti bio drugi mlin u Hrvatskoj, odmah iza zagrebačkog kraljevskog paromlina. Osim Modrušana osnivači-dioničari bili su Prva hrvatska štedionica, Hrvatska komercijalna banka, Pučka štedionica, Karlovačka štedionica, bogati zagrebački i karlovački pojedinci Petar Bakšić (karlovački gradonačelnik i saborski zastupnik), Božo Vinković (karlovački gradonačelnik), Samuel Kramer, Dragutin Herman, Gašo Dević, saborski zastupnik Antun Strzalkovsky, Robert Reiss, Vilim Reiner, Vatroslav Reier i David Kramer.

Bio je i u ravnateljstvu tvornice koža, imao je tvornicu soda vode na Baniji, predsjedavao je Zemljišnom zajednicom imovne općine na Baniji.

Zajedno s karlovačkim oporbenjacima iz saborskih klupa Edom Lukinićem i Božom Vinkovićem bio je na čelu demonstranata koji su prosvjedovali protiv omraženog hrvatskog bana Pavla Raucha. Posljedica prosvjeda bila je da je gradonačelnik Ivan Banjavčić zbog nesmotrene potpore koju je dao omraženom banu prigodom posjeta gradu Karlovcu srpnja 1908. bio prisiljen demisionirati. 

## Izvori
Ivica Fekete

**Ivica Fekete** (Orahovica, 19. studenog 1927.) je bivši hrvatski političar i bivši gradonačelnik Osijeka.

Zbog svojih zasluga smatra se jednim od najznačajnih gradonačelnika Grada Osijeka.

## Biografija

Ivica Fekete rođen je 1927. u željezničarskoj obitelji u Orahovici. Nakon završene osnovne škole radio je u željeznici kao vježbenik nadzornika pruge.

Kasnije je ipak nastavio obrazovanje u Učiteljskoj školi u Osijeku. 1953. dobio je posao u osnovnoj školi u Čepinu, gdje je kasnije postao i ravnateljem. Istovremeno je i studirao, pa je 1964. diplomirao na Fakultetu političkih znanosti. Iste godine postao je tajnikom općinske organizacije Socijalističkog saveza.

1969. izabran je za odbornika Skupštine općine, a tada novoizabrani gradonačelnik Jozo Petović predložio ga je za potpredsjednika Skupštine općine Osijek.

1974. Fekete je postao osječkim gradonačelnikom, te se u dva mandata na toj dužnosti zadržao do 1982.

Nakon toga bio je saborski zastupnik, a kasnije i potpredsjednik Sabora.

1990. je otišao u mirovinu.

## Povezano

* 

## Izvori
Petar Alberti

**Petar pl. Alberti** (Split, 24. kolovoza 1771. — Split, 15. svibnja 1822.), splitski političar i  (1809.-1810. i 1810.-1811.), potomak splitske plemićke obitelji Alberti i sin patricija Lovre.

Bio je član splitskoga Velikog vijeća koje je nakon pada Mletačke Republike 1797. uputilo poziv rimsko-njemačkom caru Franji II. (1792.-1835.) da Split s okolicom pod svoju vlast. Za vrijeme francuske uprave u Dalmaciji, bio je u upravi splitske općine, prvo kao prisjednik, potom privremeni načelnik, a od 22. prosinca 1810. postao je načelnik. Tada je održao svečani govor u općinskom vijeću te predložio da se francuskom maršalu Augustu Marmontu za zasluge dodijeli medalja i podigne obelisk, a njegovim imenom nazove obala.

Početkom 1816. sukobio se s austrijskom pokrajinskom vladom u Zadru odbivši da u poklonstvenu deputaciju caru uđu osim predstavnika splitske općine i predstavnici vanjskih seoskih općina. Štoviše, pokušao je za to pridobiti općine Trogira i Šibenika, ali je suspendiran s dužnosti.

## Napomene

## Vanjske veze
* Petar Alberti - Hrvatski biografski leksikon
Buzetski dijalekt

**Buzetski**, **buzetsko-gornjomiranski** ili **gornjomiranski dijalekt** se prostire u sjevernom dijelu Istre, oko Buzeta.

Dijalekt predstavlja prijelaz čakavskoga narječja prema slovenskim dijalektima što mu daje prividne čakavsko kajkavske dijalektološke osobine. 
Zbog tih prijelaznih kajkavskih značajki koje zapravo predstavljaju prijelaznu crtu između čakavskih i slovenskih dijalekata neki slabije upućeni jezikoslovci mislili su da je on izdvojeni dio kajkavskoga narječja emigrirao sa prostora Gorskoga kotara, a u prošlosti ga je zabludom npr. Fran Ramovš smatrao rubnim slovenskim dijalektom.

Mada je njegova podloga nedvojbeno čakavska i ne može se izdvojiti iz čakavskoga narječja ipak postoje neke odlike koje ga individualiziraju od ostatka dijalekata čakavskoga narječja a to su u razvoju suglasnika:

* *ě* &gt; *ẹ* (zatvoreno *e*); 
* *e*, *ę* &gt; otv. *e*; (kao u kajkavskom);
* *u* &gt; *ü*;
* slogotvorno *l* &gt; *u*;
* *ǫ* &gt; *a*.

Sustav naglasaka odstupa od općečakavskog, jer su npr. izgubljene razlike između kratkih i dugih naglašenih samoglasnika.
Izdvaja ga i to što se ovom dijalektu umjesto *ča* upotrebljava *kaj*.

U podjeli čakavskog narječja na jugoistočne i sjeverozapadne govore, buzetski dijalekt pripada u sjeverozapadne.

O buzetskom dijalektu je objavljena monografija Nataše Vivode *Buzetski govori* (Annales, Kopar 2005.).

## Izvori
Janko Kamauf

**Janko Kamauf** je bio prvi gradonačelnik grada Zagreba.

Na poticaj bana Josipa Jelačića 7. rujna 1850. godine Carskim patentom spojeni su u jedinstveni Zagreb kraljevska slobodna varoš na brdu Gradecu, Kaptol, Nova ves, Vlaška ulica, podgrađe i pripadajuća im sela. Tako je Zagreb počeo živjeti kao jedinstven grad, a za prvoga gradonačelnika bio je izabran Janko Kamauf, posljednji varoški sudac Gradeca. Zagreb je tada imao 16.036 stanovnika.

Upravljao je gradom Zagrebom punih 6 godina, od 1851. do 1857.

## Povezano
* Popis zagrebačkih gradonačelnika
Janko Holjac

**Janko Holjac** (Zagreb, 1865. - Zagreb, 1939.), hrvatski arhitekt.

Studirao je arhitekturu u Beču. Po povratku u Hrvatsku gradi i restaurira brojne crkve (sabornu crkvu u Plaškom, župnu crkvu u Nevincu, te brojne stambene i javne građevine. Dugogodišnji zagrebački gradonačelnik. Član HAZU-a.

## Izvori
* Damjanović, Dragan, Saborna crkva Vavedenja Presvete Bogorodice u Plaškom; Povijest episkopalnog kompleksa, Srpsko kulturno društvo «Prosvjeta», Zagreb, 2005.
* Damjanović, Dragan, Stilsko rješenje arhitekta Janka Holjca za gradnju pravoslavne Saborne crkve u Plaškom i grkokatoličke župne crkve u Petrovcima, Prostor, Znanstveni časopis za arhitekturu i urbanizam br. 12 (2004), 1 (27), Zagreb, 2004., str. 67 – 75.
Dragovan Šepić

**Dragovan Šepić** (Buzet, 15. prosinca 1907. - Zagreb, 12. veljače 1997.) hrvatski povjesničar i pravnik, akademik

## Biografija

Studirao je na Pravnom fakultetu u Zagrebu i na Institutu međunarodnih znanosti  u Parizu. Radio je u diplomaciji od 1935. do 1947. godine, potom u  Ministarstvu znanosti i kulture vlade FNRJ. Od 1969. do 1978.  redovni je profesor na Fakultetu političkih nauka u Zagrebu. Od 1977. izvanredni član HAZU.

## Nepotpun popis djela

* "Supilo diplomat: [rad Frana Supila u emigraciji 1914-1917]", Naprijed, Zagreb, 1961.
* "Italija, saveznici i jugoslavensko pitanje 1914. - 1918.", Školska knjiga, Zagreb, 1. izdanje 1970., 2. izdanje kao "Sudbinske dileme rađanja Jugoslavije: Italija, Saveznici i jugoslavensko pitanje: 1914.-1918.", Čakavski sabor, Pula, 1989.
* "Povijest hrvatskog naroda 1860.-1914.", (suautori Jaroslav Šidak, Mirjana Gross, Igor Karaman), Školska knjiga, Zagreb, 1968.

## Izvori
Fran Flego

**Fran Flego** (Štrped, 17. ožujka 1852. - Počekaji, 25. prosinca 1930.), prvi hrvatski načelnik u Istri, utemeljitelj Narodne stranke u Buzetu.

## Biografija
Flego je bio pokretač nacionalne i političke borbe Hrvata u sjevernoj Istri krajem 19. i početkom 20. stoljeća. Slijedio je ideje narodnog preporoda i biskupa Jurja Dobrile.

Kako je u Buzetu postojala samo talijanska osnovna škola, polazio ju je dvije godine, a daljnju je naobrazbu stjecao kao samouk. Hrvatski književni jezik naučio je čitajući Našu slogu. Za načelnika Buzeta izabran je na izborima 1887. godine kao predstavnik Hrvatsko-slovenske narodne stranke te je odmah u općinski ured uveo hrvatski jezik. Već 1890. godine u Buzetu je otvorena prva škola na hrvatskom jeziku. Za zastupnika u sabor u Poreču izabran je 1889. te se zauzimao za rješavanje problema seljaka i izgradnju cesta.

Flego je bio načelnik do 1894. i ponovo od 1906. godine. U Buzetu je, većim dijelom njegovom zaslugom, 1907. sagrađen Narodni dom te je Flego u njega preselio općinsku upravu, što je značilo približavanje hrvatskom stanovništvu, a što se nije svidjelo njegovim političkim protivnicima, pod čijim je pritiskom morao odstupiti s mjesta načelnika.

Na izborima 1921. istarski su fašisti pokušali atentat na Flega i opljačkali mu kuću.

## Izvori
Miroslav Sinčić

**Miroslav Sinčić** (Račice, Buzet, 22. veljače 1937.) je hrvatski književnik, novinar, publicist, urednik, nakladnik, prosvjetni i društveno angažirani djelatnik. Živi u Puli. Piše pjesme na čakavštini i književnom hrvatskom te prozu (putopise, kratke priče i dr.). Među najznačajnijim je predstavnicima suvremenog hrvatskog pjesništva.

Studirao je u Rijeci gdje je diplomirao na Pedagoškom fakultetu. Radio je u prosvjetnim i kulturnim ustanovama. Potom je radio u pulskom dnevniku Glasu Istre, gdje je bio novinarom, tijekom tih dvaju desetljeća je bio i urednikom i glavnim urednikom (1991.-1992.). Umirovio se 1993. godine. Nakon toga je pokrenuo privatni nakladnički projekt. Osim Glasa Istre, uređivao je časopise Istru i Istarski mozaik.

Pripada naraštaju hrvatskih pisaca s Istre koji je 1960-ih svojim stvarateljstvom skrenuo pozornost na sebe. Radi se o valu književnika koji je afirmirao hrvatsku književnu djelatnost u Istri nakon drugog svjetskog rata. Sam njegov književni rad je počeo 1954. godine. Iako tradicionalan, njegova tradicionalnost ne pripada onoj koja potiče samoizolaciju. Sinčićev rad nije oblikovao samo istarski Sjever, nego prije svega - grad (Buzet). Redovni je sudionik susreta čakavskih pjesnika Istre Verši na šterni.

Bio je članom Upravnog odbora Čakavskog sabora u sastavu iz 1969. godine. Iste godine je postao članom Društva hrvatskih književnika. Uz književnike Alda Klimana, Stjepana Vukušića, Tatjanu Arambašin, Daniela Načinovića i prvog izabranog predsjednika Borisa Biletića, bio je jedan od članova Inicijativnog odbora i organizatora Osnivačke skupštine Istarskog ogranka Društva hrvatskih književnika, održane u Puli 2. srpnja 1990. godine.

11 godina poslije, odnosno desetljeće nakon što se ugasio tradicionalni istarski narodni kalendar Jurina i Franina, Sinčić je preuzeo stvar u svoje ruke, pa je obnovio izlaženje tog lista, kojeg danas izdaje njegova izdavačka kuća "Reprezent" s adresom u Račicama kraj Buzeta.

## Djela

* Bavul, zbirka pjesama, 2005.
* Gradovi i obzori: putopisni zapisi suvremenih hrvatskih autora iz Istre (izabrao: Antun Milovan, sastavio: Boris Domagoj Biletić), 2006.
* Vrisci i poljupci, zbirka pjesama, 2010.

Pjesme su mu izašle u antologiji *Korablja začinjavca* Zvane Črnje i Ive Mihovilovića, *Hrvatsko pjesništvo Istre 19. i 20. stoljeća - Istarska pjesmarica* Mirjane Strčić, antologiji čakavskog pjesništva 20. stoljeća *Tusculum* , prireditelja Milorada Stojevića, antologiji Borisa Biletića *I ča i što i kaj: iz suvremene hrvatskoistarske lirike*,

## Izvor
*Reprezent  Pogovor Borisa Domagoja Biletića knjizi Bavul
*GKC Pula  Promocija zbirke pjesama Miroslava Sinčića i izložba Zlatka Sirotića
*Reprezent  Miroslav Sinčić
Arsen Vivoda

**August Arsen Vivoda** (Veli Mlun kraj Buzeta, 10. ožujka 1917. - Rijavec, 13. ožujka 1943.), antifašist, narodni heroj.

## Biografija
Rođen je 10. ožujka 1917. godine u Velom Mlunu kraj Buzeta u siromašnoj zemljoradničkoj obitelji.

Kako bi izbjegao služenje u talijanskoj fašističkoj vojsci prebjegao je 1936. godine u Jugoslaviju u Sušak.

Sudionik Narodnooslobodilačke borbe je od 1941. godine. Član Komunističke partije Jugoslavije postao je 1941. godine.

U povodu godišnjice smrti Vladimira Iljiča Lenjina 1942. godine zajedno je s Viktorom Lencom izvršio diverziju na skladištu sirovina u sušačkoj Tvornici papira. U partizane je otišao 18. ožujka 1942. godine.

Poginuo je u sukobu s talijanskim fašistima u selu Brkinu 13. ožujka 1943. godine.

Ukazom predsjednika Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita od 26. rujna 1973. godine proglašen je narodnim herojem.

## Literatura
***[[Narodni heroji Jugoslavije (knjiga)|Narodni heroji Jugoslavije]]**. *Mladost*, Beograd 1975. godina.

## Vanjske veze
*''Istarska enciklopedija'': Vivoda, August-Arsen
Ivan Werner

**Ivan Werner** (Zagreb, 18. lipnja 1887. - Zagreb, 26. lipnja 1944.), poduzetnik i gradonačelnik Zagreba između 1941. i 1944. Dao je naredbu za rušenje Zagrebačke sinagoge. Na dužnosti gradonačelnika je i umro.

## Život i karijera
Podrijetlom je iz stare zagrebačke obitelji. Počeo je pohađati gimnaziju, no napustio ju je te izučio mesarski obrt. Usavršavao se u Grazu, a u Beču je bio poslovođa mesarskom veleobrtu s 250 zaposlenih tijekom više od tri godine. Usavršavao se i u Njemačkoj. Godine 1911. vraća se u Zagreb i otvara obrt, prvo smješten na Kaptolu, potom na starom Dolcu, Bakačevoj ulici, a nakon otvaranja nove gradske tržnice Pod zidom 1930. preselio je svoj obrt tamo te ga vodi do kraja 1941. Gradski je zastupnik u Zagrebu od 1923. do 1926. Od sredine 20-ih godina bio je istaknuti gospodarstvenik u vodstvu Zagrebačkog zbora, iz kojega se razvio Zagrebački velesajam. Bio je jedan od utemeljitelja Društva Zagrepčana i njegov potpredsjednik od 1934. do kraja života. Bio je član Hrvatsko-japanskog društva.

## Gradonačelnik Zagreba

Početkom svibnja 1941. Ante Pavelić ga je imenovao zagrebačkim načelnikom kao dobrog poznavatelja Zagreba, posebno njegovih opskrbnih i prehambenih potreba, budući da je bio stručnjak za logistiku i prehrambenu industriju. Bio je član Ustaškog pokreta te je najpoznatiji po naredbi rušenja Zagrebačke sinagoge i suradnji s nacistima tijekom holokausta.

Werner se pokazao dobrim organizatorom na svim razinama gradskog poglavarstva. Sanirao je dugove uz pomoć bankovnog stručnjaka, donačelnika Emila Dintera i gradskog senatora i sposobnog financijaša, dr. Zlatka Herkova. Potpuno je preustrojio i racionalizirao rad gradskog poglavarstva. Za vrijeme njegova mandata grad je proširio svoje posjede kupnjom nekoliko zemljišta (npr. Kulmerove livade, 280 jutara) koji će se pokazati korisnima za razvoj grada. Izgrađena je nova tramvajska pruga do Dubrave i nova upravna zgrada ZET-a, popravljena cesta Zagreb-Sljeme, a izgrađena je i cesta Zagreb-Žitnjak. Za vrijeme njegova mandata Zagreb u vrijeme najvećih ratnih teškoća nijedan dan nije ostao bez kruha, koji usto nikad nije poskupljivao.

Tijekom svibnja 1943. uređen je Kvaternikov trg, a tijekom ljeta aktualiziralo se i pitanje uređenja obala rijeke Save, odnosno gradnja novoga nasipa na desnoj obali. Gradnja nasipa omogućila bi "proširenje Zagreba na jug preko Save, na područje *Tauferice* i *Afrike*, a za što je na tom mjestu privedeno svrsi oko 25 jutara zemljišta". Pripadnici DRS-a počeli su projektne radove na uređenju Save, koji nisu nikad završeni: zatvaranju rukava Savice dovršenjem nasipa, izgradnju zimske luke iztočno od Kruga, izvedbi poprečnog puta Kruge-Borongaj, izgradnji športske luke na Savi kod Trnja, kao i presvođenju potoka Kunišćaka te izvedbi spojnih cesta na sjeveroistočnom dijelu grada. Za zasluge ga je Ante Pavelić odlikovao pravom na zvanje viteza. Umro je na dužnosti gradonačelnika, 1944.

Iako je, kako zapisuje Josip Horvat u knjizi *Preživjeti u Zagrebu*, imao smisla za komunalna rješenja i organizatorskog duha, uz njegovo su se ime, s obzirom na mesarsko zanimanje, svojevremeno vezivali mnogi masni vicevi.

## Izvori
Marina Jadrejčić

**Marina Jadrejčić** (Sveti Ivan kod Buzeta, 1959.) hrvatska spisateljica znanstvene fantastike

## Biografija

Svoju prvu novelu "S druge strane struje" objavila je u trinaestom broju Future 1993. godine., bio je to početak serijala o Istranima u *stvarnoj* tuđini - na planetu po imenu "Tiha". Drugi dio serijala "Smrt vrba" objavljen je 1994. godine, a "Ja imam jedan san" 1999. godine. "S druge strane struje" objavljena je osim na hrvatskome i na njemačkom jeziku 2004. godine. Osim ovog ciklusa, Marina Jadrejčić objavila je i "bankarski" serijal priča - parodija romana fantastike - "Bankarska posla", "Tko pjeva, zlo ne misli" i "Točno u podne". Za kratku priču "Tužna madona" (po kojoj je nazvana njena prva zbirka priča) dobila je 2003. godine Nagradu SFERA.

## Djela

* "Tužna madona: zbirka priča", Zoro, Zagreb, 2008.

## Izvori
Jakša Miličić

**Jakša Miličić** (Split, 24. srpnja 1926.), hrvatski znanstvenik, političar i splitski gradonačelnik od 1967. do 1974. godine. Za njegova mandata grad je doživio veliku demografsku ekspanziju, a ostvareno je više kapitalnih projekata, značajnih za razvoj grada Splita i njegove okolice.

## Biografija

Rođen je u Splitu gdje je završio osnovnu i srednju školu, nakon čega je 1959. godine diplomirao na Građevinskom fakultetu u Zagrebu. Nakon završetka školovanja radio je u *[[Lavčević|GP Lavčević]]* u Splitu, zatim kao rukovodilac *Službe graditeljstva* u Privrednoj komori Dalmacije, iza čega je četiri godine bio direktor *Građevinsko školskog centra* u Splitu. U periodu od 1967. do 1974. bio je gradonačelnik Splita (tadašnji predsjednik skupštine općine Split).

U nekoliko mandata bio je dekan Fakulteta građevinskih znanosti u Splitu, a potom je bio predsjednik Poslovnog odbora FGZ-A Split. Doktorirao je na Građevinskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu 1982. godine. Umirovljen je kao redoviti sveučilišni profesor 1996. godine.

Od njegovih brojnih aktivnosti ističu se unapređenje građevinarstva u Splitu, Dalmaciji i Hrvatskoj, doprinosi zaštiti okoliša i društveno-političke djelatnosti. Istaknuo se izgradnjom pogona za proizvodnju mrežastih armatura u Splitu (*Dalmastroj*, 1967.), te osnivanjem željezare u Kaštel Sućurcu, kao i tvornice gips-kartonskih ploča u Kninu (1965.). Kao gradonačelnik Splita potaknuo je i rukovodio velikim gradskim projektima; od izgradnje *[[Split 3|Splita 3]]*, planiranja i početka gradnje sportskih objekata Mediteranskih igara 1979. te osnivanja Građevinsko školskog centra i Građevinskog fakulteta u Splitu. Sedamdesetih godina angažirao se i na bezuspješnom pokušaju izgradnje autoceste Zagreb-Split. U okviru rješavanja problema gospodarenja komunalnim otpadom, zaslužan je za znanstveno-istraživački projekt *Gospodarenje prostorom Kaštelanskog zaljeva* koji je rađen pod njegovim vodstvom, iz čega je proistekao projekt *EKO-Kaštelanski zaljev*.

Dana 5. studenoga 2008. godine na izvanrednoj 40. skupštini *Hrvatskog saveza građevinskih inženjera* (HSGI) održanom u Cavtatu, primio je nagradu za životno djelo.

## Napomene

## Vanjske veze
* Jakša Miličić: Novi Split na Karepovcu na portalu Slobodne Dalmacije
Vinko Katalinić

**Vinko (Vicko) Katalinić** (Split, 1857. - Split, 15. svibnja 1917.), hrvatski poduzetnik, političar i splitski načelnik (1911.-1912. i 1913.-1914.).

Rodio se u Splitu u obitelji Katalinić koja potječe iz Trogira. Otac mu je bio poduzetnik Anđeo Katalinić (1834.-1896.), a majka Ivanica Cerineo. Školovao se u splitskoj realci, dvije godine u trgovačkoj školi u Ljubljani, a zatim u Beču na akademiji.

Ženio se dva puta, drugi put se vjenčao 1893. godine s Jelisavetom Bajazetov s kojom je imao sina i kčer. Nastavio je trgovačke poslove oca i strica Petra, a neko vrijeme bio je zastupni društva *Assicurazioni generali* iz Trsta, potkonzul kraljevine Grčke, predsjednik mjesne podružnice *[[Ljubljanska banka|Ljubljanske banke]]* i predsjednik *Hrvatske radničke zadruge*.

Od rane mladosti pristao je uz narodni pokret pa je aktivno sudjelovao u *Narodnoj glazbi* i od 1897. bio predsjednik *Hrvatskog sokola*. Participirao je i u političkom životu, te je na izborima za Općinsko vijeće 6. rujna 1897. izabran za jednog od prisjednika. Kasnije je, kao prvi općinski prisjednik, zamjenjivao načelnika dr. Vicka Mihaljevića, da bi nakon njegove smrti 1911., kratko vrijeme obnašao dužnost načelnika (do 1912.). Kada je općinska uprava iskazala panslavističko oduševljenje i simpatije prema akciji balkanskih naroda protiv Turske, austrijske vlasti raspustile su upravu i za upravitelja postavile komesara dr. Teodora Šporna.

Vinko je nastavio aktivno sudjelovati kao predsjednik odbora Crvenog križa balkanskih zemalja i prikupljao pomoć borcima u ratu koji su vodile Srbija, Bugarska, Grčka i Crna Gora protiv Turske.

Početkom 1913. održani su novi izbori za Općinsko vijeće, nakon kojih je 26. travnja izabrana nova općinska uprava. Katalinić je ponovno izabran za načelnika kao i svi prijašnji prisjednici, uključujući dr. Josipa Smodlaku, dr. Antu Trumbića, dr. Ivu Tartagliju, I. D. Ilića, dr. F. Prvana i dr. Gaju Bulata. Kada je počeo Prvi svjetski rat, počela su u Splitu masovna uhićenja i progoni narodnjaka, da bi naposljetku 13. kolovoza 1914. bila raspuštena splitska Općina.

## Povezano

* 

## Napomene

## Literatura

* *Piplović, Stanko: Porodica Katalinić u splitskom narodnom preporodu, u Hrvatski narodni preporod u Splitu 1882., Društvo prijatelja kulturne baštine Split, Split, 1982.*
Nikola Grabić

**Nikola Grabić** (Split, 24. srpnja 1938.), hrvatski političar i splitski gradonačelnik (1993.-1997.). Isprva je bio član HSLS-a, da bi potom prešao u redove HDZ-a. Nakon povlačenja s dužnosti gradonačelnika angažirao se u agenciji EKO-Kaštelanski zaljev.
Ivan Škarić

**Ivan Škarić** (Split, 3. veljače 1944.), hrvatski političar, gradonačelnik Splita (1997.-2001.) i bivši konzul u Crnoj Gori.

Završio je Filozofski fakultet u Zagrebu, odsjek sociologije i filozofije, član je HSLS-a. Godine 1997. postao je splitski gradonačelnik, a od veljače 2000. do prosinca 2003. obnašao je dužnost saborskog zastupnika. Kao zastupnik bio je član *Odbora za useljeništvo* i *Odbora za pomorstvo, promet i veze*. U prosincu 2004. postao je konzul u Crnoj Gori i na toj dužnosti ostaje do 2007. godine kada je odlučio napustiti aktivnu politiku.

## Povezano

* 

## Napomene

## Vanjske veze
* Zastupnici 4. saziva Hrvatskog sabora - Ivan Škarić  
* Ivan Škarić: Umorio sam se od politike, sad sam samo dida
Vjekoslav Viđak

**Vjekoslav Viđak** (Split, ? - Split, 12. srpnja 2011.), hrvatski političar i gradonačelnik Splita (1974.-1982.). Zaslužan je za organizaciju Mediteranskih igara u Splitu 1979. godine i izgradnju potrebne infrastrukture.

## Vanjske veze
* In memoriam Vjekoslav Viđak - jedan od stupova MIS-a na stranicama Slobodne Dalmacije (pristupljeno 7.12.2011.)
Karlo Lanza

**Karlo Lanza** (tal. *Carlo Lanza*) (Roccasecca, Italija, 3. studenog 1778. - Split, 29. siječnja 1834.), splitski liječnik, političar, gradski načelnik i prvi ravnatelj Arheološkog muzeja.

Podrijetlom je Talijan, a u Split je došao kao tridesetogodišnjak. Studirao je medicinu u Napulju. Neko vrijeme radio je kao asistent uglednog milanskog kirurga Domenica Cotugna (1736.-1822.). Po doseljenju u Split, oženio se 1807. Girolamom koja je također bila podrijetlom iz Italije. Obnovom austrijske vlasti nad Dalmacijom, Lanza je u siječnju 1814. zamijenioo Josipa Cindra na položaju načelnika.
Vinko Milić

**Vinko Milić** (Split, 22. siječnja 1833. - Split, 22. travnja 1910.), hrvatski političar i publicist.

## Biografija

Rodio se u pučkoj obitelji u Velom Varošu. Osnovnu i srednju školu završio je u rodnom Splitu, a pravo na sveučilištima u Padovi i Grazu. Po završetku studija radio je u raznim mjestima Dalmacije, a početkom 60-ih godina 19. stoljeća u riječkom županijskom sudu.

Godine 1861. sukobio se s Niccolom Tommaseom u spisu *A Niccolo Tommaseo i dalmato-slavi ossia i quesiti di patrio interesse* u kojem osporava Tommaseove misli i ideje. Za razliku od Tommasea koji se zalagao za autonomiju Dalmacije, smatrajući da bi bilo štetno njeno povezivanje s Hrvatskom, Milić je tvrdio da je Dalmacija uvijek bila dio Hrvatske, te da su razlike između Dalmacije i Hrvatske nametnute stoljetnom odvojenošću, a ne razlikom među narodom koji je isti.

Pisao je članke i u zagrebačkom *Pozoru*, karlovačkom *Glasonoši* i tršćanskom *Diavolettu*, te u časopisu *Znakovi vremena* u kojem napada tadašnji bečki centralizam, iznoseći ideju potrebe federalizacije monarhije te ne štedeći ni vladara Franju Josipa, ni bana Šokčevića, ni kasnije Raucha, zbog čega se protiv njega pokreću disciplinski postupci kod tadašnjeg Banskog stola i suda sedmorice. Ti sukobi traju do 1868. godine kada se Milić vraća u Dalmaciju.

U Dalmaciji najprije obnaša dužnost kod pokrajinskog suda u Zadru, zatim u Budvi, nakon čega postaje gradski sudac u Splitu, da bi od 1886. godine postao predsjednik Okružnog suda u Dubrovniku. Uživao je veliki ugled kod Dubrovćana, pa je izabran u Dalmatinski sabor. Nakon umirovljenja vraća se u Split gdje je 1900. izabran za načelnika i na toj dužnosti ostaje šest godina. Građani Splita također ga biraju u Dalmatinski sabor u kojem je predsjednik kluba hrvatske stranke.

Početkom 20. stoljeća Milić je, zajedno s Franom Supilom, Antom Trumbićem i Čingrijom jedan od tvoraca politike novoga kursa i *[[Riječka rezolucija|Riječke rezolucije]]*.

## Napomene

## Literatura

* *Sladoljev, Gordana, Vinko Milić, u Hrvatski narodni preporod u Splitu 1882, Društvo prijatelja kulturne baštine Split, Split, 1982.*

## Vanjske veze
* Na današnji dan - Vinko Milić na stranicama Zadarskog lista
Petar Slapničar

**Petar Slapničar** (Split, 2. srpnja 1932.), hrvatski političar i sveučilišni profesor.

## Biografija

Osnovnu školu i klasičnu gimnaziju završio je u Splitu. Diplomirao je elektroniku 1957. godine na Elektrotehničkom fakultetu u Zagrebu, a doktorirao je 1977. godine. Od 1962. radi na Fakultetu elektrotehnike, strojarstva i brodogradnje (FESB) u Splitu, gdje napreduje do položaja redovitog profesora (1978.).

Početkom 70-ih boravi u SAD-u kao stipendist Fulbrightovog programa na Stanford University u Kaliforniji te radi kao vanjski suradnik NASA-ina *Ames Research Centera* na problemima lučnog izboja. Za taj rad dobio je od NASA-e posebno priznanje.

Bio je dekan FESB-a u dva mandata od 1976. do 1980. godine u periodu kada je izgrađena nova zgrada fakulteta. Godine 1994. izabran je za rektora Sveučilišta u Splitu s četverogodišnjim mandatom. Za njegova mandata donesen je statut Sveučilišta, obnovljena je zgrada rektorata, Sveučilištu je dodijeljen prostor bivše vojarne *Visoka* (70.000 m2 za smještaj budućeg kampusa, osnovan je Medicinski fakultet te Umjetnička akademija u Splitu.

Slapničar je početkom 90-ih bio aktivan i u političkom životu Splita. Godine 1991. postao je predsjednik Skupštine općine Split (gradonačelnik), u teškom trenutku za Split i Hrvatsku. U to vrijeme Split bilježi ekonomsku stagnaciju zbog ratnih okolnosti.
Pavao Hatz

**Pavao Hatz** (Zagreb, 15. veljače 1822. - 28. svibnja 1873.) ugledni građanin, trgovac i posjednik, gradonačelnik grada Zagreba od 1872. do 1873.

## Biografija

## Povezano
Popis zagrebačkih gradonačelnika

## Izvori

http://www.zagreb.hr/default.aspx?id=4686

# Sudbeni vijećnik koji je po odredbi bana Raucha vršio dužnost gradonačelnika
Ignjat Sieber

**Ignjat Sieber** (1829–1898), pravnik i političar. Gradonačelnik Zagreba (1887–90).

## Povezano

* Popis zagrebačkih gradonačelnika

## Reference

http://www.zagreb.hr/default.aspx?id=4686
Stjepan Vrabčević

**Stjepan Vrabčević** (Ivanec, 3. sječanj 1808. – Zagreb, 9. ožujak 1880.) bio je Zagrebački gradonačelnik i odvjetnik. Završio je studij u Zagrebu 1830. godine. Odvjetnički ispit položio je 1832. godine, bio je i bilježnik kaptolske opčine i član ravnateljstva Prve hrvatske štedionice. Od 1872. godine bio je predsjednik pravoslavne crkvene općine u Zagrebu. Nakon smrti znatan dio imetka ostavio je u dobrotvorne svrhe.

## Povezano
* Popis zagrebačkih gradonačelnika

## Izvori
* Stjepan Vrabčević, "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, ''hebeta.lzmk.hr''  (pristupljeno 21.11.2013.)
Vladimir Gortan

**Vladimir Gortan** (Beram kraj Pazina, 7. lipnja 1904. - Pula, 17. listopada 1929.), bio je hrvatski politički djelatnik i borac za slobodu.

## Biografija
Vladimir Gortan rodio se u Beramu kraj Pazina 1904. godine. Po zanimanju bio je poljodjelac. Od 1928. godine bio je član tajne antifašističke organizacije TIGR (Trst-Istra-Gorica-Rijeka), koja je organizirala demonstracije i druge akcije protiv nasilne talijanizacije u Istri i radi priključenja područja Trsta, Gorice, Istre i Rijeke Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca. Na dan plebiscita, 24. ožujka 1929. godine sudjelovao je u oružanoj akciji ometanja nasilno provedenog plebiscita, pokazujući kako Istra nije pacificirana i denacionalizirana.

Uhvaćen je u bijegu i dugo mučen, a specijalni sud u Rimu osudio ga je na smrt strijeljanjem ne bi li tako zastrašio istarske Hrvate. Strijeljan je na predjelu uz more u južnom dijelu grada Pule, koji danas nosi ime "Gortanova uvala"; navodi se da ga je strijeljalo 28 fašista, koji su ga u leđa pogodili s 25 metaka. Svojim hrabrim držanjem ubrzo je postao simbol nacionalne i antifašističke borbe Istre.

Makar je u razdoblju komunističke vladavine tretiran kao narodni heroj, nema nikakve naznake da je bio komunist ili ljevičar: hrvatski i slovenski rodoljubi i antifašisti koji su se pridruživali TIGR-u nisu pokazivali takve političke sklonosti.

## Spomen

* Njemu u čast je hrvatska partizanska brigada s Istre Prva istarska brigada "Vladimir Gortan" dobila ime, također i brojne osnovne škole po Hrvatskoj (npr. OŠ Vladimira Gortana u Rijeci, u Žminju, Srednja škola Vladimira Gortana u gradu Buje)  koje to ime i danas nose, te željezničko-građevno poduzeće Vladimir Gortan, poznato kao pokrovitelj hokejaša zagrebačkog Medveščaka te tvrtka Gortan-Zadar, pokrovitelj zadarskih rukometaša.
* 1953. godine njegovi su posmrtni ostatci preneseni u monumentalnu grobnicu podno Berma.  
* Danas po Vladimiru Gortanu nose ime ulice i trgovi u primjerice Rovinju, Rijeci, Opatiji, Malom Lošinju, Poreču, Varaždinu, Slavonskom Brodu, Umagu, Vinkovcima, Matuljima, Višnjanu, Zagrebu.

## Izvori

## Vanjske veze
* Grad Pula Armando Černjul, *Obljetnica smrti Vladmira Gortana: Istarski prvomučenik strijeljan s 25 hitaca u leđa*, 17. listopada 2010.
* Glas Istre N. Softić, M. Rimanić, *"Obilježena 83. godišnjica strijeljanja V. Gortana"*, 17. listopada 2012.
*  slomedia.it  *"TIGR predstavlja 17.000 dokumentov o 1. Tržaškem procesu in procesu Vladimiru Gortanu"*, 22. listopada 2012.
* Regional Express *"Položeni vijenci u sjećanje na Vladimira Gortana: obilježavanje 81. obljetnice strijeljanja istarskog antifašiste"*, 18. listopada 2010.
Vinistra

**Vinistra**, međunarodna izložba vina i vinske opreme prvi put održana 1994. godine u Poreču.

Izložba se održava u razdoblju od 29. travnja i 2. svibnja, a sudjeluju izlagači iz Hrvatske, Slovenije, Italije i Mađarske. Pored vina i vinske opreme izlažu se i istarska rakija, maslinovo ulje, pršut, sir, skuta i med. Izložbu prate stručni skupovi, kao i nacionalno prvenstvo za sommeliere.

## Poveznice
* Dalmatinski vinski klub, hrvatska neprofitna udruga, organizator međunarodnog vinskog festivala Croatia Wine Fest.

## Vanjske veze

Vinistra
Petar Katalinić

**Petar Katalinić** (Split, 1844. - Split, 13. veljače 1922.), hrvatski političar, narodnjak i poduzetnik. Bio je član i predsjednik splitske Trgovačko-obrtničke komore i  (1897.-1899.).

Rodio se u splitskom ogranku trogirske obitelji Katalinić. Njegov otac Vicko (1809.-1877.) doselio se početkom 19. stoljeća u Split, gdje je otvorio papučarsku radnju. Petrova majka bila je Jacinta ud. Bernardi. Imao je troje braće i sestra, od kojih je poznat narodnjak Anđeo Katalinić (1834.-1896.), čiji je sin Vinko (1857.-1917.) također bio načelnik Splita (1911.-1912. i 1913.-1914.). Bio je oženjen Luigiom Savo s kojom je imao osmero djece.

Kada je 1882. na općinskim izborima u Splitu pobjedila Narodna stranka, Petar Katalinić je izabran za vijećnika u prvoj hrvatskoj općinskoj upravi pod predsjedanjem načelnika Dujma pl. Rendića-Miočevića. Godine 1885. za mandata načelnika Gaje Bulata, postao je prvi prisjednik pa je vodio općinske poslove kad je načelnik bio odsutan.

Niz godina bio je član općinske sanitarne komisije, a dugo je godina bio i član Trgovačko-obrtničke komore. Godine 1889. imenovan je počasnim vicekonzulom kraljevina Švedske i Norveške, a nakon bratove smrti 1896., privremeno je vodio i grčku konzularnu agenciju.

Na općinskim izborima 1897. postavljen je za gradskog načelnika i na toj funkciji ostao je oko dvije godine. Kada je 1899. izabrana nova općinska uprava odbio je načelnički položaj zbog bolesti, pa je na tu funkciju izabran Vinko Milić.

## Napomene

## Literatura

* *Piplović, Stanko: Porodica Katalinić u splitskom narodnom preporodu, u Hrvatski narodni preporod u Splitu 1882., Društvo prijatelja kulturne baštine Split, Split, 1982.*
Luigi Dallapiccola

**Luigi Dallapiccola** (Pazin, 3. veljače 1904. - Firenca, 19. veljače 1975.), talijanski skladatelj .

Jedan je od glavnih predstavnika suvremene talijanske glazbe. Svoja djela prožima u početku istarskim, slavenskim koloritom, zatim prelazi na dodekafoničku metodu koju provodi sa smislom za zvučne boje i za pjevnu melodiju.

Glazbena ga je kritika svrstala među vrhunske talijanske skladatelje. U Pazinu je završio osnovnu i srednju školu. Kao skladatelj ostvario je osebujnu stilsku sintezu modernizma i predaje: pod utjecajem A. Schönberga i A. Weberna priklonio se dodekafoniji i serijalnosti, ali se služio i širokim mogućnostima skladateljskih tehnika prošlosti. Napisao je opere Volo di notte (Noćni let), Il prigioniero (Zatvorenik) i Ulisse (Odisej), prikazanje Job, sacra rappresentazione, balet Marsia te niz drugih skladbi.
Vinko Jelovac

**Vinko Jelovac** (Pazin, 18. studenog 1948.), hrvatski košarkaš i trener.

## Kratki pregled karijere
Član KK Pula postao je 1963. kada je zaigrao za mladu reprezentaciju. Za svoj rodni kraj ostao je vezan i kada su ga kao mladića spazili skauti Olimpije, nakon čega je uslijedila brza selidba u Ljubljanu. Godine 1967. je tako u Tivoliju započeo svoju fantastičnu karijeru, kao dugogodišnji kapetan i standardni član jugoslavenske reprezentacije te se zlatnim slovima upisao u klupsku i reprezentativnu povijest. Sa 243 nastupa za izbranu vrstu, od 1967. do 1977. jedan je od rekordera bivše države. Bio je centar koji je svojim znanjem i spretnošću na muke stavljao protivnike gdje god igrao.

Igranje u Olimpiji donijelo mu je svjetsku slavu. Jugoslavenska reprezentacija bila je tada u usponu, u momčadi mu se pridružio i Krešimir Ćosić, i nije bilo reprezentacije koja bi s njima lako izašla na kraj. Prvu medalju, od osam koliko ih je osvojio u karijeri na najvećim natjecanjima, donio je 1969. kada je u Napulju na Europskom prvenstvu osvojio srebro. Ljubljana je dobila organizaciju finala Svjetskog prvenstva u košarci 1970. i Vinko je dočakao trenutak da skupa sa suigračima iz Olimpije, Aljošom Žorgom i Ivom Daneuom, zakorači na svjetsko prijestolje. Osvojili su naslov svjetskih prvaka.

Godine 1971. okitio se srebrom sa EP u Essenu, sudjelovao u osvajanju 5. mjesta na OI v Münchenu 1972. i stigao na vrh Europe godinu potom u Barceloni. Košarkarška Europa se nije mogla načuditi njegovim čarobnim potezima, dominantnosti i lucidnosti. Tih je godina bilo daleko najbolji europski centar, i teško je pronaći utakmicu u kojoj nije blistao. Veličinu je pokazao i u Kataloniji, kada je na EP bio najbolji strijelac. Europu je osvojio još dva puta: 1975. u Beogradu i 1977. u Liegeu. Na SP 1974. u Portoriku osvojio je srebro, a dugo očekivanu olimpijsku medalju, srebrnu, svojoj zbirci dodao je na OI u Montrealu '76.

## Oproštaj i godine nakon karijere
'Mi smo Vinkovi, Vinko je naš,' grmilo je pred ljubljanskom dvoranom Tivoli, kada je 5. prosinca 1982. odigrao svoju posljednu utakmicu. Tribine su pucale po šavovima. Svatko se htio naći na njima, vidjeti posljednje minute njihove legende na parketu. I simbolična gesta na kraju, Vinko je kapetansku traku predao predvodniku novog Olimpijinog vala, Peteru Vilfanu.

Po svršetku karijere Jelovac se uputio u trenerske vode, gdje drugdje do li u Ljubljani. Najprije u Slovanu, a potom je preuzeo svoju Olimpiju, koju je 1985. opet vratio u Prvu ligu gdje joj je i bilo mjesto. Kasnije je slijedio Osijek, Palermo, bio je i na Sardiniji. Vratio se u Krško, a bio je u Rijeci kada je došla ponuda Maccabija iz Tel Aviva, koju nije mogao odbiti. Čekao je i dočekao na kraju i poziv iz Cibone. No, vodstvo kluba nakon jedne sezone ga je otpustilo. Danas je Vinko poduzetnik u svojoj Istri koju toliko voli.

1995. je godine nagrađen nagradom najuspješnijeg trenera osječkog športa, dok je vodio Olimpiju Slavoning.

## Reference
Festival fantastične književnosti Pazin

**Festival fantastične književnosti** je književna manifestacija se održava u gradu Pazinu i gradu-partneru koji se mijenja svake godine. 

Za Festival fantastične književnosti svake godine izlazi zbirka hrvatskih kratkih žanrovskih priča koje se prikupljaju natječajem i čija tema je zadana i vezana uz grad-partner.  

U sklopu festivala 2006. godine u Kringi je otvorena izložba o Juri Grandu, te su predstavljene i knjige: od autora Borisa Perića knjiga *Vampir* te zbirka *Vampirske priče*.