open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pietro Loredan

**Pietro Loredan** (Venecija, 1482. - Venecija, 3. maj 1570.) bio je 84 mletački dužd koji je vladao od 26. novembra 1567. do svoje smrti. 
## Biografija
*Lorenzo* se prije nego što je izabran za dužda bavio više trgovinom, a manje politikom i javnim poslovima, pa je njegov izbor na to mjesto bio za mnoge iznenađenje. To mu je omogućio Alvise Mocenigo koji mu je dao presudan glas, jer je htio radije njega na tom mjestu, već prilično starog (tad je imao 85 godina), nego nekog mlađeg.

*Pietro* se prillično nevoljko prihvatio vlasti, ali je to vršio prilično dobro. Jedan od problema sa kojim se suočio bio je papin zahtjev iz 1568 da Mletačka Republika istjera sa svojih teritorija sve one koji nisu katolici, što je za republiku bilo neprihvatljivo, pa je nakon dugih natezanja i pregovaranja ipak uspio izbeći papinu ekskomunikaciju. Ostatak njegove vladavine prošao je relativno mirno sve do 20. marta 1570. kad je dobio ultimatum od osmanskog sultana - Selima II, koji je zahtjevao da Venecija napusti Cipar. On je na njega odgovorio dugim i opširnim pismom, odbivši zahtjev, - nakon tog je uslijedio napad puno brojnih osmanskih jedinica na ciparske gradove i utvrde.

Na njegovu nesreću tad se dogodio i veliki požar u arsenalu, pa je to umanjilo mogućnosti za gradnju flote, ali je ona ipak još za njegove vladavine obnovljena. Posljednju godinu njegove vladavine Veneciju je zahvatila i glad, pa je njegova smrt i pogreb prošao bez pompe, da se ne razljuti javnost.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Loredàn, Pietro'' na portalu Treccani
1930-e na filmu

## Događaji i trendovi
* U svim zemljama svijeta dovršena tranzicija sa nijemog na zvučni film; najduže se filmski zvuk u Japanu iz kulturnih, te Kini iz ekonomskih razloga. Kao jedno od rješenja za jezične barijere prema stranim publikama stvorene dolaskom zvučnog filma, odnosno potrebe za govorom kao ključnim dijelom filma, javlja se praksa filmova u više jezičnih verzija koju će tek postepeno istisnuti sinkronizacija i titlovanje filmova.
* Film konačno priznat kao "prava" umjetnost nakon što je 1932. održana filmska izložba na prestižnom Venecijanskom bijenalu, a nakon čega 1934. počinje održavanje Venecijanskog filmskog festivala koji postaje jedna od najuglednijih institucija u historiji filma.
* Nakon što su tokom nekoliko godina prebrodili tehničke probleme vezane uz uvođenje zvučne tehnologije, kao i financijske probleme izazvane Velikom ekonomskom krizom, te uvođenjem vlastitog rigoroznog cenzorskog kodeksa spriječili politički pritiske, vodeći hollywoodski studiji nastavljaju graditi dominaciju nad svim ostalim kinematografijama, stvarajući široki dijapazon po budžetu i žanru raznorodnih ostvarenja, a mnoga od kojih će kasnije biti priznata kao klasici, odnosno period biti poznat kao zlatno doba Hollywooda.
* U velikom broju zemalja država postaje vlasnik ili stiče ključni nadzor nad filmskom industrijom, često nastojeći sadržaju filma dati ideološku ili propagandnu notu; u tome prednjači SSSR gdje su nekadašnju filmsku avangardu zamijenila službena načela socrealizma, Njemačka gdje se inzistira na nacionalsocijalizmu, kao i fašistička Italija.
* U Francuskoj se počinje snimati niz klasičnih ostvarenja pokreta koji će kasnije biti poznat kao poetski realizam.
* U Meksiku u drugoj polovici 1930-ih niz komercijalno uspješnih domaćih ostvarenja počinje zlatno doba meksičke kinematografije.
* U Italiji u drugoj polovici 1930-ih se na poticaj fašističkog režima, koji stanovništvo nastoji pridobiti eskapističkom zabavom počinju snimati filmovi bijelih telefona.
* Pred kraj decenije se počinju snimati cjelovečernji filmovi u boji, iako je oprema za snimanje izuzetno skupa, te je tada mogu priuštiti samo najveći, odnosno hollywoodski studiji, a i to samo za najspektakularnije i najprestižnije projekte.

## Najznačajniji filmovi
* *[[All Quiet on the Western Front (film, 1930)|All Quiet on the Western Front]]*
* *[[The Public Enemy]]*
* *[[Frankenstein (film, 1931)|Frankenstein]]*
* *[[King Kong (film, 1933)|King Kong]]*
* *[[Gold Diggers of 1933]]*
* *[[L'Atalante]]*
* *[[Trijumf volje]]*
* *[[Snow White and the Seven Dwarves (film, 1937)|Snow White and the Seven Dwarves]]*
* *[[Aleksandar Nevski (film)|Aleksandar Nevski]]*
* *[[The Wizard of Oz (film, 1939)|The Wizard of Oz]]*
* *[[Gone with the Wind (film)|Gone with the Wind]]*

## Izvori
Fiziologija biljaka

**Fiziologija biljaka** je znanstvena disciplina biologije. Bavi se proučavanjem životnih procesa uključenih u brojne procese biljaka, od klijanja sjemenki preko vegetativnog razdoblja, razvoja, odrastanja i dostizanja vegetativne zrelosti, prelaza u generativnu fazu, stvaranja cvjetova i zriobe plodova do starenja i izumiranja. 

## Podjela fiziologije biljaka

Fiziologiju možemo podijeliti u 3 skupine: 

# Fiziologija izmjena tvari i energije - proučava fizikalne i kemijske procese koji se moraju odvijati da bi organizam opstao i ograničio se energetski od neživog okoliša i imao svoj život
# Fiziologija izmjena oblika - bavi se pojavom rasta, razvitka i rasploda
# Fiziologija gibanja - istražuje promjene mjesta i položaja cijelih biljaka ili njihovih organa, stanica i staničnih organela
Sistematika biljnog carstva

**Sistematika biljnog carstva** je biološka disciplina koja se bavi diverzifikacijom (tj. pojavom i razvojem razlika) među biljnim vrstama i skupinama kroz vrijeme.

Ova sistematika obuhvaća klasifikaciju svih biljaka do razine razreda. Ako je potrebno, daljnji niži sistemi mogu se naći u odgovarajućim podgrupama.

### Biljno carstvo

#### Podcarstvo [[zelene biljke|zelenih biljaka]] (Viridiplantae)

**[[Zelene alge]]** (Chlorophyta)
* Chlorophyceae
* Trebouxiophyceae
* Ulvophyceae
* različite polifiletičke linije ljuskastih flagelata (ranije Prasinophyceae)

**[[Zelene alge]] u širem smislu i [[kopnene biljke]]** (Streptophyta)

* *Zygnematophyceae*
* *Charophyceae
* *Mesostigma viride* (jedini flagelat unutar Streptophyta)
* *Chlorokybus* sp.
* *Klebsormidium* sp.
* *Chaetosphaeridium* sp.
* *Coleochaete* sp.
* [[Kopnene biljke]] (Embryophyta)
** [[Mahovine]] (Bryophyta)
*** Marchantiopsida
*** Manniopsida
*** Bryopsida
*** Anthocerotopsida
** Tracheobionta
*** Pteridophyta
**** Psilophyta
**** Lycopsida
**** Equisetopsida
**** Filicopsida) vidi posebno [[Sistematika paprati]]
*** Spermatophyta
**** Coniferophyta
**** Cycadophyta
**** Ginkgophyta
**** Gnetophyta
**** Angiospermae vidi posebno [[Sistematika kriosjemenjača]]

==== Podcarstvo [[crvene alge|crvenih algi]] (Rhodoplantae) ====

*'Cyanidiophyta**
* Cyanidiophyceae
**Rhodophyta'''
* Rhodellophytina
** Rhodellophyceae
** Compsopogonophyceae
* Eurhodophytina
** Bangiophyceae
** Florideophyceae
*** Hildenbrandiophycidae
*** Nemaliophycidae
*** Ahnfeltiophycidae
*** Rhodymeniophycidae

(prema Saundersu i Hommersandu 2004.)

## Vanjske veze
* Vanjski preglednik različitih sistema klasifikacije 
* TOLWeb, Tree of Life 
* floraweb
Sporofit

**Sporofit** je diploidna biljka koja mejozom proizvodi haploidne spore koje se razvijaju u generaciju koja proizvodi gamete.

Sporofit proizvodi spore (otuda i ime) procesom mejoze. Ove spore razvijaju se u gametofit. I spore i gametofit su haploid, što znači da imaju samo jedan set homolognih kromosoma. Zreli gametofit proizvodi muške ili ženske gamete (ili oboje) procesom mitoze. Spojem muške i ženske gamete nastaje diploidna zigota, koja se razvija u novi sporofit. Ovaj ciklus je poznat i kao izmjena generacija ili izmjena faza.
Gametofit

**Gametofit** (grčki *gamete, gametes* = supruga, suprug i *phyton* = biljka) je kod biljaka polna generacija koja stvara gamete, ili polne rasplodne stanice. To je, dakle, haploidna faza smjene generacija.

Vrste biljaka kod kojih postoji smena generacija postoje najmanje dva - u pravilu izgledom sasvim različita - pojavna oblika nazvana u spolnoj fazi *gametofit*, a u bespolnoj sporofit. Gametofiti stvaraju gamete (spolne stanice), a sporofiti spore, dakle stanice koje služe bespolnom razmnožavanju.

Gametofit je uvijek višestaničan. Raste iz spore jednog sporofita i zato je uvijek haploidan, što znači da svaka njegova stanica ima samo jednu polovinu kromosomskih parova. Gametofit razvija spolne organe, a u njima gamete. Nakon spajanja dvaju spolnih stanica nastaje jedan diploidni zigot, početak druge generacije (diploidna, sporofitna generacija). Drugim riječima, nakon spajanja dvaju spolnih stanica, zigot odrasta u sporofita, koji iza toga stvara spore iz kojih ponovo niču gametofiti, čime se zatvara krug tih dvaju generacija.
Kutikula

**Kutikula** je površinski zaštitni sloj na telu mnogih životinja i biljaka, naročito onih koje naseljavaju suvozemne ekosisteme. Sintetiše je epidermis, nema ćelijsku strukturu, a u sastav kutikule često ulaze lipidi. Funkcija kutikule je mehanička zaštita i zaštita od prekomernog isušivanja tela.

## Kutikula biljaka

Kutikula je prisutna kod pojedinih grupa algi i kod svih kopnenih biljaka. U sastav kutikule kopnenih biljaka ulazi voštano jedinjenje kutin, dok se kod algi mogu pronaći i druga jedinjenja. Kutin je nepropustan za vodu te sloj koji gradi uspešno zadržava vodu u tijelu, sprečavajući isparavanje sa površine. Kod vaskularnih biljaka kutikula ne prekriva jedino otvore za razmenu gasova (stome i lenticele).

## Kutikula beskičmenjaka

Kutikula je prisutna kod većine grupa beskičmenjaka, ali najznačajniju ulogu ima kod životinja kod kojih dolazi do njenog presvlačenja (-{Ecdysozoa}-). Kod ove grupe beskičmenjaka (u koju spadaju i najbrojniji - zglavkari) kutikula je izgrađena od dva sloja:
* spoljašnje epikutikule, koja je najčešće izgrađena iz lipoproteina;
* unutrašnje prokutikule, koja je većim delom izgrađena od hitina i može se diferencirati na dva podsloja:
:* spoljašnji, egzokutikulu 
:* unutrašnji, endokutikulu

Čvrstina kutikule se ponekad ostvaruje inkrustacijama kalcijum-karbonata, kao što je slučaj kod endokutikule dekapodnih rakova. Kako kutikula sprečava rast organizma, tokom životnog ciklusa nekoliko puta se dešava njeno presvlačenje. Presvlačenje je hormonski regulisano.

## Kutikula hordata

Među hordatima, samo primitivnije (vodene grupe poput tunikata i riba) sadrže kutikulu na površini tela. Uloga kutikule je mehanička odbrana, zaštita od patogena, kao i omogućavanje lakšeg kretanja kroz vodenu sredinu.
Britanski Togoland

**Britanski Togoland**, službeno **Mandatni teritorij Togoland**, a kasnije i **Starateljski teritorij Togoland** je bio teritorij u Zapadnoj Africi pod upravom Ujedinjenog Kraljevstva. Isprva je imao status mandata B Lige naroda, a kasnije starateljskog teritorija Ujedinjenih nacija. Teritorij je *de facto* formiran nakon podjele okupiranog njemačkog Togolanda na britanski i francuski dio, tokom Prvog svjetskog rata. Godine 1922., okupirani britanski dio formalno je ustupljen Britaniji na upravljanje, a francuski, današnji Togo, na upravljanje Francuskoj.

Po završetku Drugog svjetskog rata, politički status Britanskog Togolanda se promijenio u tretnuku kada je ovaj postao starateljski teritorij Ujedinjenih nacija, mada je upravu i dalje vršilo Ujedinjeno Kraljevstvo. U jeku procesa dekolonizacije Afrike, u Britanskom Togolandu je organiziran plebiscit na kojem je narod odlučivao o budućnosti teritorija. Referendum je održan u svibnju 1956., a većina glasača glasala je za pripajanje Britanskog Togolanda već postojećoj Zlatnoj Obali, također britanskoj koloniji.

Dana 13. prosinca 1956., Opća skupština Ujedinjenih nacija izglasala je Rezoluciju 1044 ("Budućnost Togolanda pod britanskom upravom"). Tom su rezolucijom Ujedinjene nacije priznale rezultat održanog referenduma. Rezolucija je dala prijedlog da se spajanje dvaju kolonija ozvaniči u trenutku davanja nezavisnosti Zlatnoj Obali. Britanski Togoland tako je efektivno ukinut, a nezavisnost je stekao 1957., odnosno 1960. u sklopu Republike Gane.

Glavni grad Britanskog Togolanda bio je Ho.
Traktoristi (film)

***Traktoristi*** () je sovjetski crno-bijeli filmski mjuzikl snimljen 1939. u režiji Ivana Pirijeva. Protagonist, koga glumi Nikolaj Krjučkov, je bivši pripadnik Crvene armije i veteran kratkog sukoba s Japancima koji se dobrovoljno javlja u službu na kolhozu gdje ga intrigira tamošnja radnica (čiji lik tumači Marina Ladljinjina). Traktoristi su, usprkos inzistiranja na socrealizmu i idealističkom prikazu života u tadašnjem ruralnom SSSR-u, postigli veliki uspjeh, što se prije svega tumači dopadljivom muzičkom podlogom. Film se često navodi i kao dio nastojanja sovjetske državne propagande da narod pripremi za eventualni predstojeći sukob. Dvije pjesme - *[[Tri tenkista]]* i *[[Marš sovjetskih tenkista]]* - su postale evergrinovi, odnosno dan-danas služe kao neslužbena himna ruskih oklopnih snaga. Za vrijeme Nikite Hruščova je film cenzuriran, odnosno isječene su i premontirane sve scene u kojima se eskplicitno veliča Staljin. Publika je originalnu verziju mogla vidjeti tek nakon propasti SSSR-a.

## Vanjske veze
* 
* «Трактористы»  в онлайн-кинотеатре «Мосфильма»
* Национальный кинопортал Film.ru
Congonhas

**Congonhas** je povijesni brazilski grad u državi Minas Gerais. Udaljen je 90 kilometara od Belo Horizontea, glavnog grada države Minas Gerais. Congonhas broji oko 50 000 stanovnika.

Bazilika Santuário de Bom Jesus de Matosinhos i skulpture unutar nje, naručene od strane Portugalca Feliciana Mendesa u 18. stoljeću, a izrađene od strane poznatog Aleijadinha, je jedna od najboljih baroknih bazilika u svijetu. Skulpture proroka oko terase bazilke se smatraju njegovim najboljim djelima. Od 1985. godine, bazilika je uvrštena u UNESCO-vu svjetsku baštinu.

## Vanjske veze
* World Heritage profile
Serra do Mar

**Serra do Mar** (portugalski za "Morsko gorje") je područje planina i litica koje se pruža duž 1500&nbsp;km atlantske obale jugoistočnog Brazila, od brazilske savezne države Espírito Santo na sjeveru, do juga države Santa Catarina; uglavnom u državama Paraná i São Paulo. Glavne litice tvore prirodnu granicu između priobalja i unutarnje visoravni *(planalto)* srednje visine od 500 do 1,300 m.

Gorja ovog područja su nepovezana i stoga imaju individualna imena poput *Serra de Bocaina, Serra de Paranapiacaba, Serra Negra, Serra do Indaiá*, i dr. Također uključuju i neka velike priobalne otoke kao što su Ilhabela i Ilha Anchieta. Svojom visinom od 2255 metara Pico da Caledônia na granici općina Nova Friburgo i Cachoeiras de Macacu (država Rio de Janeiro) je najviši vrh područja Serra do Mar.

Geološki ovo područje pripada velikoj visoravni kristalnih stijena koje tvore istočnu Južnu Ameriku, nastale prije oko 60 milijuna godina, i tektonski je veoma stabilno.

U vrijeme otkrića Brazila (1500.) Serra do Mar je bio veoma raznolik ekosustav tropske kišne šume poznat kao Atlantska šuma *(Mata Atlântica)*. No, zahvaljujući urbanizaciji i sječi šume izvorni šumski pokrivač je isključivo sačuvan u klancima i morskim liticama. Zbog toga su ova područja upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Amerikama 1999. godine kao "najbolji i najpotpuniji primjer atlantskih šuma Brazila".

U ovom području se 25 zaštićenih područja (rezervata prirode, bioloških rezervata i nacionalnih parkova) ukupne površine od oko 468.193 ha, koji su biološki najbogatije područje za proučavanje povijesti evolucije atlantskih šuma. Također, od brda pokrivenih gustim šumama, do močvara, priobalnih otoka s izoliranim planinama i dinama, ovo područje predstavlja slikovit prirodni okoliš velike ljepote. Ona se odlikuje i bioraznolikošću velike endemičnosti, što u procentima iznosi 70% od 450 vrsta drveća, 85% primata i 39% sisavaca od 120 vrsta (kao što su jaguar, ocelot, šumski pas, vidra La Plata, ali i novootkriveni i kritično ugroženi lavlji tamarin i dr.), što je najveći broj vrsta sisavaca u Brazilu. Tu obitava i oko 350 vrsta ptica kao što su harpija i rijetka *[[Aburria jacutinga]]*.


Datoteka:Baia de Paranaguá, Serra do Mar, Paraná primera foto tridimensional SST-99 misión.jpg|3D model Serra do Mar 200&nbsp;km od Sao Paola
Datoteka:Serra dos ÓrgãosBrazil.jpg|Nacionalni park Serra dos Órgãos
Datoteka:PicoParana2006-3.jpg|*Pico do Paraná*
Datoteka:Pico do Marumbi.jpg|*Pico do Marumbi*
Datoteka:Rio Paraibuna Paulista.jpg|Rijeka Paraibuna Paulista


## Reference

## Vanjske veze

* Atlantska šuma 
* Izvor i evolucija Serra do Mar
Atol das Rocas

**Atol das Rocas** (pt. za "Rocasov atol") je atol u Atlantskom oceanu, 260&nbsp;km sjeveroistočno od Natala na sjeveroistoku Brazila (brazilska savezna država Rio Grande do Norte) i 145&nbsp;km zapadno od otočja Fernando de Noronha. Rocasov atol je vulkanskog podrijetla i koraljni greben, te je iznimno važan kao hranilište i mrijestilište tuna, morskih pasa i drugih morskih životinja. Za oseke on se pretvara u prekrasan krajolik laguna i plimskih bazena prepunih ribama.

Rezervat Rocasovog atola, zajedno s rezervatom otočja Fernando de Noronha, ukupne površine 422,7 m², čini više od 50% južnoatlantskih otočnih površina (koje čini sveukupno tek 10 otoka), te je presudan za održavanje bioraznolikosti cijelog južnog Atlantika. Zbog toga su zajedno upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Amerikama 2001. godine.

## Odlike

Rocasov atol je dug 3,7 i širok 2,5&nbsp;km, a njegova laguna je duboka od 1 do 6 m, te ima površinu od 7,5&nbsp;km². Površina njegova dva otočića, južni manji Cemitério i veći sjeverozapadni sprud Farol (oblika izduženog *S*), imaju površinu od samo 360 m². Najviša točka je pješčana sipina visine 3–6 m (ovisno o plimi i oseki), dok je ostala površina otoka prekrivena zeljastim biljkama otpornima na sol, grmovima i pokojom palmom među kojima obitavaju rakovi, pauci, škorpioni, muhe, buhe, žohari i velik broj različitih vrsta ptica.

Koraljni prsten je gotovo zatvorni krug s 200 m širokim kanalom na sjevernoj strani i mnogo užim na južnoj strani. Ta oseke njegovi gotovo vertikalni zidovi, visine 1,5 m, se potpuno ukažu i spoje s pješčanim obalama otočića. Oko njega živi veliki broj morskih kornjača, morskih pasa i dupina, koji ga koriste kao mrijestilište i sklonište mlađi. U plićinama živi i veliki broj bentonskih organizama (koralji, spužve i alge)

Cijeli atol je rezervat divljine i biološki rezervat koji je tek povremeno mjesto znanstvenih istraživanja i njegova entomološka fauna je temeljito istražena i arhivirana.

Zahvaljujući svojoj zabačenosti atol je gotovo nedirnut ljudskim djelovanjem. Jedina građevina na otoku je svjetionik brazilske vojske iz 1960-ih koji se nalazi na kraju zaljeva Farol, u blizini ruševine starog svjetionika iz 1933. god.

## Reference

## Vajske poveznice
* Sigep - Brazilian Commission of Geological and Palaeobiological Sites  
* Atol das Rocas na Globo.com
Nacionalni park Serra da Capivara

**Nacionalni park Serra da Capivara** je nacionalni park na sjeveroistoku Brazila, na planini Serra do Congo gorja Chapada da Capivara (brazilska savezna država Piauì). Park je nastao kako bi se zaštitile njegove špilje i skloništa u stijenama čiji zidovi su oslikani prahistorijskim špiljskim slikama starima najmanje 25.000 godina.

Zbog toga je Nacionalni park Serra da Capivara, ukupne površine 1291,4&nbsp;km², upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Amerikama 1991. godine kao "izvanredno svjedočanstvo jedne od najstarijih ljudskih zajednica u Južnoj Americi.

## Prirodne odlike

Serra da Capivara je zemljopisno spojeno s pokrajinama Piaui i Bom Jesus do Gurgeia na sjeveroistoku Brazila. Duljinom od 180 km litice, visoke do 270 m, dijele dva kontrasna geološka područja, jugoistočna dolina i sjeveroistočno gorje. Erozija je kroz planinske predjele izdubila klance i doline koje su važni riječni tokovi mnogih rijeka (*Riacho Toca da Onca, Riacho Baixo da Lima, Riacho Bom Jesus i Gruta do Pinga*). Vegetacija je tipična za polu-aridnu klimu sjeveroistočnog Brazila: endemski gusti trnoviti grmovi (*caatinga*), sukulenti, otporna bjelogorica i druga kserofitska (prilagođena pustinjama) vegetacija. Šuma se javlja samo u dubokim uskim klancima (koji zadržavaju vlagu tokom sezona suša) i sastoji se od reliktnih endemskih vrsta drveća kišnih tropskih šuma iz vremena vlažnog ledenog doba iz oko 11.000. pr. Kr. U ovom ekosustavu također obitavaju endemske vrste životinja kao što su ocelot, šumski pas (*Speothos venaticus*), stjenoviti zamorac (*Kerodon rupestris*), crvenoga seriema (*Cariama cristata*) i *Tropidurus* gušter.

## Arheološki lokaliteti
Glavni dio NP Serra da Capivara se nalazi blizu naselja São Raimondo Nonatoa, oko 220 km južno od grada Floriana i 5230 km od Teresina. Najznačajniji istraživač ovih prostora je bio brazilski arheolog Niède Guidon koji je 1973. godine proučavao najpoznatiji lokalitet, *Pedra Furada* (portugalski za "probušen kamen", slika desno), naseljen najranije od oko 50.000 – 30.000. pne.. Tu je pronađeno više od 300 arheoloških lokaliteta na čijim stijenama se nalaze slikarije stare od 26.000-22.000. pr. Kr.. Na njima su prikazane određene geološke tvorevine i paleofauna (kao što su divovski ljenivci, konji, deve i rane ljame) koji svjedoče o znatno drugačijem okolišu za vrijeme njihova nastanaka od polu-aridnog koji danas preovladava.

Ova mjesta su zasigurno naseljavali rani ljudi koji su stvorili najstarije slike na južnoameričkom kontinentu. Njihovo ikonografsko tumačenje nam postupno otkriva vjerske odlike i običaje ovih najstarijih ljudskih zajednica.

## Galerija

Datoteka:Serra da Capivara - Several Paintings 2.jpg|
Datoteka:Serra_da_Capivara_-_Painting_7.JPG|
Datoteka:Serra da Capivara - Painting 8.JPG|
Datoteka:Serra da Capivara - Painting 2.JPG|


## Reference

## Vajske veze

* Maria-Brazil, Fotografije Serra da Capivara
* FUMDHAM - South-American Pre-Historic Men Foundation
Jaú

**Nacionalni park Jaú** je nacionalni park u brazilskoj saveznoj državi Amazonas. On je najveći šumski rezervat u Južnoj Americi koji prekriva površinu veću od 23.000&nbsp;km². Također, zajedno sa zaštićenim područjima, rezervatima održivog razvoja Mamairauá i Amanã, te ekološkom postajom Anavilhanas, čini golem kompleks zaštićenih područja središnjeg Amazona (površine 53.230&nbsp;km²) koji je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Amerikama 2000. godine.

Ulaz u park je strogo zabranjen, a jedino dopuštenje daje brazilska vlada.

Tu je pronađeno i 17 arheoloških lokaliteta, svi na ušću rijeke Negro, s mnogobrojnim isklesanim kamenjem na obalama rijeke. Oni su dokaz kako je ovo područje nekada bilo prolazom ljudi između porječja Solimoesa i Negra, s odlikama naroda koji obitavaju u ovim odvojenim područjima. 

## Odlike

Krajolik Jaúa se sastoji od bijelih pješčanih plaža tijekom sezone suše, te od poplavljenih tropskih kišnih šuma tijekom sezone kiša. Tada cijelo područje ispresijecaju vodeni putovi različitih veličina, kanali (*paranás*) i važni fluvijalni fenomeni kao što su *ria* jezera, karakteristična za sve velike rijeke Amazonije. Tu se nalazi i devetokataraktni slap rijeke Carabinani i odvodni sustav crnih voda rijeke Negro s visoravni Guiane. Njena voda je tamna jer se oslobađaju organske kiseline nastale raspadom mrtvih organizama u vodi zbog nedostatka tla, što pogoduje promijenjivom geobotaničkom mozaiku poznatom kao *Campinarana*.

## Bioraznolikost
Ovo područje ima najveću bioraznolikost na svijetu, a sastoji se od nekoliko ekosustava: anualno poplavljeni (*[[varzea]]*) ekosustav, igapó šuma, jezera i kanali koji tvore vječno promjenjiv vodeni mozaik u kojemu obitava najveći broj električnih riba na svijetu, te mnoge kritično ugrožene vrste kao što su amazonski lamantin (*Trichechus inunguis*), divovska riba arapaima, crni kajman (*Melanosuchus niger*), jaguar, harpija, južnoamaerička riječna kornjača (*Podocnemis unifilis*), divovska vidra i dvije vrste amazonskog riječnog dupina.

Sveukupno unutar zaštićenih područja središnjeg Amazona obitava zapanjujuć broj kralješnjaka, od čega 120 vrsta sisavaca, 411 vrsta ptica, 15 reptila i 320 vrsta riba. Njegova važnost za očuvanje amazonske faune je velika jer u njemu obitava 60% riba porječja Rio Negra i 60% ptica središnjeg Amazona.

## Reference

## Vanjske veze

* NASA Earth Explorer page 
* Satellite photo (Google)
Argument (književnost)

**Argument** (latinski: *argumentum*) naziv je za kratak sažetak književnog dela. Nalazi se na početku mnogih antičkih komedija i tragedija, kao i u renesansnoj drami i komediji dell'arte. 

U antičkoj drami ovi su sažeci često u formi akrostiha, posebno kod Plauta. No nisu ih napisali sami autori komada, nego su ih dodali kasniji gramatičari u doba Rimskog carstva. Kratki stihovani sadržaji ispred Terencijevih komedija zovu se u rukopisima **periohe** (*periochae*, grčki: περιοχαί), i za njih se zna da ih je sastavio Gaj Sulpicije Apolinar iz Kartagine, učeni gramatičar i istoričar književnosti iz 2. veka nove ere. Kratki sažeci grčkih tragedija i komedija, koji osim sažetka daju i druge informacije o određenom komadu, poznatiji su pod nazivom "hipoteza".

U renesansnoj književnosti argumenti su često bili u prozi. Iz toga se razdoblja sreću ne samo kratki sadržaji čitavog dela, nego i argumenti stavljeni na početak svakog poglavlja, knjige ili pevanja. Služili su kao pomoć čitaocu da se lakše orijentiše u dužem književnom delu.

John Milton je sastavio argumente u prozi i stavio ih na početak svakoga od dvanaest knjiga drugoga izdanja *[[Paradise Lost (Milton)|Izgubljenog raja]]*, objavljenog 1674. godine (prvo izdanje u 10 knjiga iz 1667. nije sadržavalo argumente). U njima se daje kratak i uglavnom dosta pojednostavljen sažetak onoga što se "događa" u datoj knjizi, no čini se da ti argumenti nemaju neku interpretativnu vrednost, pa ih književna kritika dosta retko pominje. 

Stihovane argumente nalazimo u *[[Besni Orlando|Besnom Orlandu]]* Ludovika Ariosta i u *[[Svadba raja i pakla (Blake)|Svadbi raja i pakla]]* Williama Blakea. Nakon antike većinu argumenata sastavili su sami autori tih dela, premda ima i slučajeva da su ih naknadno napisali izdavači. 

## Reference
Transpiracija

**Transpiracija** je isparavanje vode iz biljaka, pogotovo lišća, a i isparavanje vode iz stabljike, cvijeća i voća. 

Transpiracija se odvija kroz puči lista tj. kroz otvor u lisnoj epidermi koji omogućuje izmjenu plinova između vanjskog svijeta i parenhima lista. Transpiracija omogućava protok hranjivih tvari od korijena do gornjeg dijela biljke, u kojima je smanjen hidrostatski tlak zbog isparavanja vode i kao rezultat toga voda s otopljenim tvarima putuje prema lišću. 

Regulira se otvaranjem i zatvaranjem puči listova. Količina vode koju biljka gubi transpiracijom ovisi o intenzitetu svjetlosti, temperaturi, vlazi, vjetru i veličini biljke. Također količina vode u tlu i temperatura tla utječu na otvorenost puči listova, a time i na isparavanje.
Biljni hormon

**Biljni hormon** (**fitohormon**) je prirodno (endogeno) ili veštački sintetisano jedinjenje koje ima izražen fiziološki efekat na biljke. Kod biljaka ne postoje specijalno diferencirani organi za sintezu hormona, već se oni sintetišu u pojedinačnim, lokalizovanim ili difuzno raspoređenim ćelijama. Najčešće se sintetišu vrlo male količine hormona, ali one imaju veliki efekat na procese metabolizma, rasta, diferencijacije i senescencije (starenja) biljaka.

Biljni hormoni obuhvataju sledeća jedinjenja ili klase jedinjenja:
* auksine,
* gibereline,
* citokinine,
* apscisinsku kiselinu,
* eten,
* brasinosteroide,
* jasmonate.

Ređe pominjana kao biljni hormoni su i sledeća jedinjenja sa fiziološkim efektom na biljke: 
* salicilna kiselina
* azot monoksid
* sistemin

## Vanjske veze
* BioNet škola

 dick
Auksin

**Auksini** su grupa biljnih hormona (*fitohormoni*), koji imaju ulogu u osnovnim koordinativnim signalima tokom razvitka biljke. Često deluju u kombinaciji sa ostalim hormonima, bilo sinergistički ili antagonistički. Najvažniji predstavnik auksina je indol-sirćetna kiselina (IAA).


Image:Indol-3-ylacetic acid.svg|Indol-sirćetna kiselina
Image:Indolebutyric acid structure.png|Indol-buterna kiselina


## Reference

## Vanjske veze

* BioNet škola
Indol-3-buterna kiselina

**Indol-3-buterna kiselina** (1H-Indol-3-butanoinska kiselina, IBA) je bela ili bledo žuta kristalna materija, sa molekulskom formulom C12H13NO2. Ona se topi na 125&nbsp;°C pri atmosferskom pritisku i razlaže se pre ključanja. IBA je biljni hormon iz auksinske familije i sastojak mnogih poljoprivrednih prozvoda za ožiljavanje biljaka.

Ovo jedinjenje je izolovano iz lišća i semena kukuruza i drugih vrsta. Ono se isto tako može ekstrahovati iz roda biljaka *Salix* (Vrba).

## Reference

## Vanjske veze
Hipoteza (drama)

**Hipoteza** (grčki: ὑπόθησις / *hypóthēsis*) je naziv za belešku uz starogrčku komediju ili tragediju. Uz gotovo sve grčke drame u rukopisima se nalaze uvodne beleške koje sadrže kratak sadržaj, a često i druge informacije; neretko je ta beleška u stihu. Mogu se razabrati tri glavne vrste hipoteza, premda je tokom predaje teksta u izvesnom stepenu došlo do međusobne kontaminacije. 

Najvažnije su hipoteze koje se temelje na uvodima koje je, kako se čini, Aristofan Bizantinac stavio uz svaku dramu koju je on priredio. Te hipoteze svode se na sažetu belešku o sadržaju komada i na osnovne informacije o njegovoj izvedbi, koje su prikupljene iz aleksandrijskih priručnika, posebno Kalimahovih *[[Pinakes (Kalimah)|Tablica]]*, te tako u konačnici potiču od Aristotelovih *Didaskalija*. Nijedna poptuna hipoteza ove vrste nije sačuvana, no pretpostavlja se da je ovakva hipoteza u slučaju tragedije davala informacije o tome kako su tu temu obradili drugi pesnici (ako je to bio slučaj), zatim o tome gde se odvija radnja, ko su lica koja čine hor i ko je govornik prologa, o mestu tog komada u hronološkom nizu, o datumu izvedbe, uspehu koji je komad postigao i o naslovima suparničkih drama, kao i o imenu horega. Ponekad su dodati i krtički osvrti o toj tragediji. 

Drugoj grupi pripadaju hipoteze koje su nastale u vizantijsko doba, i to uglavnom za upotrebu u školama. One su opširne i sadrže dosta bazičnih informacija, a one koje stoje uz komediju često obiluju i sasvim pogrešnim podacima iz antičke istorije. 

Treća grupa odnosi se prvenstveno na Euripida. Svaka hipoteza daje dobar sažetak zapleta, pri čemu ostaje u prošlom vremenu i daje imena onih likova koji su u samoj tragediji ostali neimenovani. Moguće je da su ove hipoteze bile namenjene pre da zamene same tragedije nego da im posluže kao uvod, pa čine neku vrstu mitološkog zbornika. Pored hipoteza koje se nalaze u rukopisima Euripidovih tragedija, mnogi fragmenti te zbirke otkriveni su na papirusima.

Hipoteze koje se nalaze uz komedije sadrže opsežnije didaskalije u poređenju s hipotezama uz tragedije. Neke od njih napisao je neki aticista u doba ranog rimskog carstva. Stihovane hipoteze, koje su retkost za tragediju, bile su izgleda uobičajene za komediju. Sve hipoteze uz Aristofanove komedije duge su deset stihova, a dve sačuvane uz Menandrove ― *[[Namćor (Menandar)|Namćora]]* i *Junaka* ― imaju po dvanaest stihova. Starost papirusa pokazuje da ovi fragmenti nisu iz vizantijskog razdoblja, a nije pouzdano utvrđeno ni jesu li pisani helenističkim grčkim. 

## Izvori

* P. E. Easterling (ed), *The Cambridge Companion to Greek Tragedy*, Cambridge University Press, Cambridge, 1997. 
* Justina Gregory (ed.), *A Companion to Greek Tragedy*, Blackwell, Malden and Oxford, 2005.
* Simon Hornblower and Antony Spawforth (eds.), *[[The Oxford Classical Dictionary]]* (3rd ed.), 2003, s.v. *hypothesis, literary*.
William Joseph Donovan

**Vilijam Džozef Donovan** (; Bufalo, 1. januar 1883 — Vašington, 8. februar 1959) je bio general-major vojske Sjedinjenih Država. Bio je američki vojnik, advokat i obaveštajni oficir, a danas je najviše ostao upamćen kao ratni lider Ureda za strateške usluge (*-{OSS}-*). Isto tako je ostao upamćen kao otac Centralne obaveštajne agencije. Odlikovan je najvišim britanskim vojnim ordenom.

## Rani život

Donovan je rođen u Bufalu, Njujork. Pohađao je katoličke univerzitete Sv. Jovan i Nijagara, pre toga je počeo da igra fudbal na terenu Univerziteta Kolumbija. Na terenu, dobio je nadimak koji je nosio do kraja života *Divlji Bil*. Donovan je bio član studentskog bratstva Fi kapa psi. Diplomirao je 1905. godine.

Donovan je bio član njujorškog društva, poznati advokat na Vol stritu i školski drug na Pravnom falultetu Univerziteta Kolumbija sa Frenklinom Delano Ruzveltom, premda nisu bili bliski u to vreme.

Godine 1912. Donovan je osnovao i predvodio konjičke trupe njujorške državne milicije, koju je 1916. služio na američko-meksičkoj granici tokom pohoda Panča Vilje.

## Prvi svetski rat

Tokom Prvog svetskog rata, Donovan je organizovao bataljon vojske Sjedinjenih Država, koji se nalazio u sastavu 165. regimente u 42. diviziji, koji je predat iz Nacionalne garde pod komandu regularne vojske iz 69. koju su činili dobrovljci iz Njujorka. U Francuskoj jedan od njegovih jurišnika bio je pisac Džojs Kilmer. Tokom vojne službe u Francuskoj 14. i 15. oktobra 1918, dobio je nagradu Medalju časti. Na kraju rata je primio unapređenje u čin pukovnika, Ordena zaslužnog krsta, drugo visoko vojno odlikovanje, i treću Purpurno srce.

## Između dva rata

Posle rata, bio je javni tužilac u Zapadnom Distriktu Njujorka, najveći deo svoje energije primenio je u Prohibiciji. Bio je neuspešan kao Republikanac u trci za Guvernera Njujorka 1932. godine kada ga je porazio Demokrata Herbert H. Lehman. Predsednik Kalvin Kulidž ga je imenovao u Ministarstvo pravde.

## Drugi svetski rat
Donovan je tokom mnogih putovanja Evropom u međuratnom periodu stekao ubeđenje da je novi veliki rat neizbežan. Svojim inostranim iskustvom i realizmom je privukao pažnju i prijateljstvo predsednika Ruzvelta. Tokom 1940-41 je putovao kao neformalni predsednikov emisar u Veliku Britaniju gde je trebao proceniti tamošnju izdržljivost prema nemačkoj agresiji. U istom periodu, januara 1941, posetio je i Beograd.

## Reference

## Vanjske veze
Sebastiano Venier

**Sebastiano Venier** (Venecija, oko 1496. - Venecija, 3. mart 1578.) bio je 86 mletački dužd koji je vladao od 11. juna 1577. do svoje smrti. 
## Biografija
*Sebastiano* se prije nego što je izabran za dužda obavljao brojne važne administrativne poslove za Mletačku Republiku, između ostalog bio je guverner Kandije od 1548. do 1551. a zatim providur Krfa, Prokurator Bazilike sv. Marka, a nakon toga i admiral (capitan generale da mar) mletačke mornarice.

Uporan, metodičan i proračunat ispao je jedan od najvećih kondotijera kojeg je Venecija ikad imala, jer se pojavio u trenutku kad je osmanski pritisak na Cipar prijetio da potpuno uništi sav mletački imperij po Levantu. *Sebastiano* je bio neumorni graditelj flote koja je odnijela pobjedu u Bitci kod Lepanta - 1571. ali nije dugo uživao u slavi te pobjede jer je već 1572. za admirala postavljen Jacopo Foscarini, zbog starih i novih antagonizama koje su Venecijanci imali sa Don Juanom Austrijskim, a i zato da udobrovolje Španjolce.

Ipak je zbog svih predhodnih zasluga - 1577. izabran za dužda, ali kao starac od 81 godina, pa nije dugo vladao, jer je već slijedeće godine umro.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Venier, Sebastiano'' na portalu Treccani
Álava

**Provincija Álava** (španjolski: *Provincia de Álava*) ili na baskijskom: *Araba*, zato se službeno naziva i piše **Álava/Araba** je jedna od tri provincije autonomne zajednice - Baskije, koja  se nalazi na sjeverozapadu Španjolske.

## Geografija

Provincija Álava prostire se najvećim dijelom po južnim obroncima Pirineja, na površini od 3,038 km², u kojoj živi 326,574 stanovnika. Sa sjevera graniči sa baskijskim provincijama Biskaja i Gipuzkoa, sa juga sa Zajednicom La Rioja, sa Provincijom Burgos na zapadu i sa istoka Autonomnom zajednicom Navarrom. Na jugozapadu joj je granica rijeka Ebro.

Karakteristična je po tome što na svom teritoriju ima dvije enklave, jednu - Condado de Treviño od Provincija Burgos, i drugu Orduñu od Provincije Biskaja.

Provincija se sastoji od tri različita kraja, sjever je šumoviti kraj, rijetkih izoliranih farmi, jezera i kotlina rijeka Urquiola, Bayas i 
Omecillo. U sredini se prostire visoravan Álava ili Vitoria, prosječne nadmorske visine od 460 metra, tu leži administrativni centar provincije 
Vitoria-Gasteiz.

Južni dio provincije zvan Álavese Rioja od visoravni Vitoria razdvajaju planine Kantabrijskog gorja. Taj kraj poznat je po vinogradima, 
voćnjacima i maslinicima.

## Historija
Álava je nekad bila samostalna grofovija koja je 1332. anektirana u Kraljevinu Kastilju.
Nakon administrativne reforme zemlje provedene 1980. postala je uz provincije Gipuzkoju i Biskaju dio novoosnovane 
Baskijske autonomne zajednice.

## Privreda

Álava je poljoprivredni kraj, po dolinama se najviše uzgaja pšenica, ječam i zob, a šećerna repa oko provincijske prijestolnice 
Vitoria-Gasteiza.

Industrija je koncentrirana u Vitoria-Gasteizu.

## Reference

## Vanjske veze

* '' Deputación de Álava''
Kraljevski prerogativ milosti

**Kraljevski prerogativ milosti** (), u engleskoj i britanskoj tradiciji, jedan je od istorijskih kraljevskih prerogativa britanskog monarha po kojem on može pomilovati osuđene osobe, što se neformalno naziva **kraljevskim pomilovanjem**. Kraljevski prerogativ milosti izvorno je uveden kao sredstvo kojim je monarh mogao ukinuti dosuđene smrtne kazne, no danas se koristi za izmenu bilo koje vrste osude ili kazne. 

Zvanično, samo monarh može upotrebiti prerogativ milosti. U komonveltskim kraljevstvima ovo je ovlašćenje delegirano generalnom guverneru date zemlje, što u praksi znači da se ono koristi na molbu vlade, tj. obično ministarstva nadležnog za pravosuđe. Konkretno, u Engleskoj i Walesu upotrebu prerogativa milosti inicira lord kancelar, u Škotskoj to čine škotski ministri, u Kanadi ministar za javnu sigurnost, u Novom Zelandu ministar pravde, a u Australiji to čini javni pravobranilac ili ministar pravde. 

## Reference
Giovanni Pesaro

**Giovanni Pesaro** (Venecija, 1. septembar 1589. - Venecija, 30. septembar 1659.) bio je 103 mletački dužd koji je vladao od 6. aprila 1658. do svoje smrti.
## Biografija
*Giovanni* je prije nego što je bio izabran za dužda napravio kratku karijeru u mletačkoj administraciji, nekoliko puta bio je izabran u u Savjet desetorice i kao duždev savjetnik. Ali je isto tako bio predmet afera za malverzacije i utaju poreza.

Njegova kratka jednogodišnja vladavina ostala je upaćena po dugotrajnom i skupom - Kandijskom ratu (1645. - 1669.).

Pokopan je u Bazilici Frari u Veneciji u veličanstvenoj grobnici koju je izveo Longhena.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Pésaro ‹-ʃ-›'' na portalu Treccani
Radiodiffusion nationale Télévision

**Radiodiffusion nationale Télévision** () bila je javna televizijska stanica, odnosno televizijska mreža u Francuskoj čiji se program emitirao od 1937. do 1939. godine. Predstavlja nasljednicu stanice Radio-PTT Vision osnovane 1935. godine, od koje je preuzela opremu i odašiljač na vrhu Eiffelovog tornja. Službeno je osnovana u julu 1937. godine, a za to je najzaslužniji ministar Robert Jardillier, koji je inzistirao da se napusti sistem mehaničke televizije, odnosno uvede novi potpuno elektronska televizija, odnosno standard od 455 linija, prvi put prikazan na pariškoj Svjetskoj izložbi 1937. godine. Taj je standard trebao biti kvalitetniji od 405 linija koga je koristio BBC Television Service u susjednoj Britaniji. Program se emitirao od ponedjeljka do srijede u terminu od 17 do 22 sata, a od četvrtkom i petkom od 16:30 do 21 sat; obično se sastojao od kratkih zabavnih točaka, vijesti i filmskih žurnala. Za razliku od BBC, nije izazvao naročitu pažnju javnosti, te je 1939. u Parizu prodano samo nekoliko stotina televizijskih aparata. Usprkos toga, odlukom vlade Edouarda Daladiera 29. jula 1939. godine je izdvojen iz dotadašnje strukture francuskog PTT-a, a za televizijsku djelatnost je utvrđen državni monopol. Nekoliko mjeseci kasnije je izbio drugi svjetski rat. Dana 3. septembra 1939. je program službeno prestao sa emitiranjem na zahtjev vojnih vlasti koje su nastojale iskoristiti odašiljač. Za vrijeme pada Francuske 6. juna 1940. godine, neposredno pred ulazak Nijemaca u Pariz, je opremu uništilo samo osoblje. Usprkos toga su dvije godine kasnije njemačke okupacijske vlasti u Parizu pokrenule vlastitu TV-stanicu pod imenom Fernsehsender Paris.
Neredi u Accri 1948.

**Neredi u Accri** započeli su 28. veljače 1948. godine u Accri nakon što je policija nasilno prekinula protestni marš nenaoružanih ratnih veterana pri čemu je nekolicina istih poginula. Među ubijenima bio je i narednik C.F. Adjeti, koji je u međuvremenu javno komemoriran u Accri. U siječnju 1948., vladar naroda Ga, Nii Kwabena Bonne III., organizirao je bojkot cjelokupnog uvoza iz europe zbog inflacije cijena, a događanja od 28. veljače smatraju se "kapi koja je prelila čašu", odnosno početkom procesa koji je doveo do ukidanja Zlatne Obale i osnovanja nezavisne Gane.

Nenaoružani časnici koji su organizirali prosvjed bili su veterani Drugog svjetskog rata. Regimenta iz Zlatne Obale bila je jedna od najodlikovanijih afričkih jedinica tokom rata, a sudjelovala je u borbama s Britancima u Burmi. Po završetku rata su im obećane mirovine i poslovi, ali kada su se vratili u Zlatnu Obalu, poslova nije bilo, a mirovine im nikada nisu isplaćene. Veterani su organizirali mirni prosvjed s ciljem upućivanja molbe Guverneru Zlatne Obale da im se isplate obećane mirovine i daju poslovi. Kako se skupina približavala sjedištu guvernera u dvorcu Christiansborg, zaustavila ih je kolonijalna policija i nije im dozvolila prolaz. Šef policije, Britanac po imenu Imray, naredio je svojim ljudima da pucaju u prosvjednike. Pucnjevi su ispaljeni u zrak. Nakon što ni to nije otjeralo prosvjednike, isfrustrirani Imray je zgrabio pištolj i sam ispalio po prosvjednicima, pri čemu su smrtno stradala trojica - narednik Adjetey, kaplar Attipoe i redovnik Odartey Lamptey. Ranjeno je još 60 bivših časnika. Kao reakcija na žrtve, stanovnici Accre započeli su petodnevne nerede tokom kojih je došlo do pljačke brojnih trgovina i novih žrtava. Dana 1. ožujka, guverner je proglasio krizno stanje i proglasio novi zakon o neredima.

Po završetku nereda, britanske su vlasti formirale Watsonovu komisiju, a sve kako bi otkrili detalje vezane uz nerede i pripremili put ustavnim promjenama koje će dovesti do nezavisnosti Gane.

Direktna posljedica nereda bilo je uhićenje Velike šestorice 12. ožujka 1948. godine. Smatralo se kako su oni glavni organizatori nereda. Pušteni su nakon mjesec dana u zatvoru.

Borba za nezavisnost Gana trajala je gotovo desetljeće od izbijanja nereda. Dana 6. ožujka 1957., Gana je stekla nezavisnost kao krunska zemlja, a 1960. godine i kao nezavisna republika i tako postala prva bivša kolonija u Africi koja je stekla taj status.
Svjetska izložba u New Yorku 1939.

**Svjetska izložba u New Yorku 1939-40. godine** () bila je svjetska izložba održana u New Yorku od 1939. do 1940. godine. Poznata je kao prva svjetska izložba koja je imala opću temu budućnosti, odnosno posjetiocima pružiti predodžbu razvoja tehnologije i njenog uticaja na svakodnevni život u sljedećim decenijama. Na njoj su demonstrirane nove i "egzotične" tehnologije kao televizija, klima-uređaji kao i materijali kao najlon, a na njoj je također održana i prva svjetska konvencija fanova science fictiona (Worldcon). Na njoj je izlagale brojne svjetske države, a tokom dvije sezone ju je posjetilo 44 miliona ljudi. Iako je tokom njenog održavanja izbio drugi svjetski rat, imala je izuzetan uticaj na popularnu kulturu, a prije svega u SAD gdje je inspirirala sveopći duh optimizma i vjere u naučni progres koji će se održati do kraja 1960-ih. Danas se smatra drugom najvećom svjetskom izložbom u historiji SAD iza izložbe u St. Louisu 1904. godine

Godine 1964. i 1965. je na istom mjestu održana još jedna svjetska izložba. Na mjestu održavanja obiju izložbi se danas nalazi Flushing Meadows–Corona Park.

## Vanjske veze

* New York World's 1939-1940 records, 1935-1945 Manuscripts and Archives, New York Public Library.
* Tour of the 1939 World's Fair
* Images from the '39 NY World's Fair
* Welcome to Tomorrow 
* Iain Baird (Television Historian), ''Television in The World of Tomorrow''
* Future Vision: NY World's Fair 1939 – slideshow by *[[Life magazine]]*
* Contents of the 1939 Time Capsule
* The New York World's Fair Community
* Westinghouse Electric's public relations film about the fair: "The Middleton Family at the New York World's Fair" (1939).
* Silent color home movie footage shot in 1939 at the San Francisco and New York World's Fairs
* Amateur film: Wathen collection: New York World's Fair, 1939-40 (Part II) (1939). Retrieved 2012-02-11.
* The Greek pavillion at the 1939 New York World's Fair (PDF)
* "I Have seen the Future" Documentary Film
Francesco Cornaro

**Francesco Cornaro** (Venecija, 6. mart 1585. - Venecija, 5. jun 1656.) bio je 101 mletački dužd koji je vladao od 17. maja 1656. do svoje smrti.
## Biografija
*Francesco* je bio 3 dužd iz aristokratske venecijanske dinastije *Corner*, nakon Marca (1365. - 1368.) i Giovannija I. (1625. - 1629.)  bogat i ne baš previše istaknut u mletačkoj administraciji. 
Navodno se nije ni htio kandidirati za dužda, jer se osjećao prestar, ali je u maju 1656., pobjedio svog protukandidata Bertuccija Valiera.

Njegova vladavina ostala je upamćena kao najkraća, jer je vladao samo 29 dana. 

## Reference

## Vanjske veze

* ''Cornaro (o Cornèr)'' na portalu Treccani
Filozof na vlasti

**Filozofi na vlasti** ili **filozofi kraljevi** vladari su u Platonovoj idealnoj državi. Naime, prema Platonu, "ljudski rod se neće rešiti nesreća sve dok rod onih koji se ispravno i istinski bave filozofijom ne dođe na vlast ili dok oni koji imaju vlast ne počnu da se istinski bave filozofijom".

## Platon

Platon definiše filozofa prvo etimološki ― kao ljubitelja mudrosti, a zatim i kao onoga ko voli istinsko znanje nasuprot prividima i ko ima pristup idejama, tj. prvobitnim opštostima koje su obuhvaćene određenim pojmom, kakva je npr. Lepota prema bilo kojoj konkretnoj realizaciji lepote (lepoj ženi, lepoj kući, lepoj pesmi itd.). U prilog ideji da su filozofi najbolji vladari Platon crta i sliku broda-države, koja će, uz alegoriju pećine, postati jedna od njegovih najčešće citiranih metafora: "Pravi kormilar po nužnosti mora voditi računa o godišnjem dobu, nebu, zvezdama, vetru i svemu što pripada toj veštini ako zaista želi da upravlja brodom".

## Filozofi na vlasti u istoriji

Tokom istorije razni su se vladari navodili kao primeri filozofa na vlasti, a među njima:

* Solomon
* Aleksandar Veliki
* Marko Aurelije
* Matija Korvin
* Fridrih II Veliki
* Katarina Velika

## Kritika

Karl Popper smatrao je Platona odgovornim za jačanje totalitarizma u 20. veku, jer su, prema njegovom mišljenju, Platonovi filozofi na vlasti, s njihovim "socijalnim inženjeringom" i "idealizmom" vodili direktno do Josifa Staljina i Adolfa Hitlera (preko Hegela i Marksa). Navodno je i ajatolah Homeini bio inspirisan platonskom vizijom filozofa-kralja kada se 1920-ih u Komu zainteresovao za islamski misticizam i Platonovu *[[Država (Platon)|Državu]]*.

## Povezano
* Prosvećeni apsolutizam
* Kolektivizam

## Reference

## Literatura

* C.D.C. Reeve, *Philosopher-Kings: The Argument of Plato's Republic*, Princeton University Press, 1988.
* 

## Vanjske veze
* Deo Platonove ''Države'' o filozofima na vlasti .
Bertuccio Valiero

**Bertuccio Valiero** (Venecija, 1. jul 1596. - Venecija, 29. mart 1658.) bio je 102 mletački dužd koji je vladao od 15. juna 1656. do svoje smrti.
## Biografija
Za *Valiera* se zna da je bio jako bogat, i da je prije nego što je izabran za dužda bio na nekim važnim funkcijama u mletačkoj administraciji. 
Za dužda se kandidirao prvi put u maju 1656., ali ga je tad pobjedio - Francesco Cornaro, koji je međutim svega nakon 29 dana vladavine umro i tako ostavio slobodnim put do trona *Valieru*.

Njegova kratka dvogodišnja vladavina ostala je upaćena po - Kandijskom ratu (1645. - 1669.) koji se vodio za posjede Lorenza Marcella i Lazzara Moceniga na tom grčkom otoku.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Valièr, Bertuccio'' na portalu Treccani