open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Muzej Republike Srpske

**Muzej Republike Srpske** je osnovan 26. septembra 1930. pod nazivom Muzej Vrbaske banovine. Po nalogu kralja Aleksandra Karađorđevića, osnivač muzeja je bio prvi ban Vrbaske banovine Svetislav Tisa Milosavljević. Prvi upravnik Muzeja Vrbaske banovine bio je Spiridon Špiro Bocarić, akademski slikar iz Budve.

Tokom vremena muzej je mijenjao naziv:
* Muzej Vrbaske banovine (1930 — 1941) - 
* Hrvatski državni etnografski muzej, pa zatim Hrvatski državni muzej (1941 — 1945) 
* Državni etnografski muzej Bosanske krajine (1945 — 1953) 
* Narodni muzej u Banjoj Luci (1953 — 1962) 
* Muzej Bosanske Krajine u Banjoj Luci (1953 — 1992) 
* Muzej Republike Srpske Banja Luka je naziv od 14. novembra 1992. godine 

Muzej je smješten u objektu Doma radničke solidarnosti u kojem su Narodna i univerzitetska biblioteka i dječije pozorište u Ulici Đure Daničića br. 1. Muzej raspolaže sa 3.700 m2 vlastitog prostora od čega se na 1.500 m2 nalazi Stalna izložbena postavka, a ostali dio su depoi i službene prostorije.

U svojim zbirkama Muzej RS čuva više od 30.000 eksponata. Specijalizovana muzejska biblioteka raspolaže sa više od 14.000 knjiga. Adaptacijom prostora Muzej RS je dobio prostor za autorske, temtske i gostujuće izložbe.
## Organizacija
U sastavu Muzeja Republike Srpske djeluju sedam organizacionih jedinica:

1. Centar za materijalnu kulturu i umjetnost 
* Odsjek za arheologiju
* Odsjek za istoriju
* Odsjek za etnologiju i etnografiju
* Odsjek za istoriju umjetnosti
* Odsjek za prirodne nauke

2. Odjeljenje za nematerijalnu kulturu

3. Odjeljenje za dokumentaciju i digi-talizaciju

4. Centar za konzervaciju i restauraciju
* Atelje za konzervaciju i restauraciju slikarskih djela
* Atelje za konzervaciju i restauraciju tekstila i kože
* Atelje za konzervaciju i restauraciju metala
* Atelje za konzervaciju i restauraciju kamena, keramike, porcelana i stakla
* Aelje za konzervaciju i restauraciju drveta
* Radionica ZOO preparatora

5. Centar za obrazovno - pedagoški rad, komunikacije i odnose s javnošću6. Odjeljenje za bibliotečku i izdavačku djelatnost

6. Odjeljenje za bibliotečku i izdavačku djelatnost

7. Odjeljenje zajedničkih službi

U sedam navedenih organizacionih jedinica ukupno radi 41 radnik (15 kustosa, tri konzervatora-restauratora i četiri preparatora i jedan muzejski tehničar-dokumentarista).

## Reference
Folija

**Folija** (od latinskog *folium* = list) je vrlo tanak i gladak list koji danas može biti izrađen od različitih materijala.

## Karakteristike i historija
Svojevremeno su se izrađivale jedino od metala, a danas sve više od polimernih materijala kao što je acetilceluloza, polivinil klorid, polietilen...

Folije se koriste za ambalažu, zaštitu različitih predmeta, u domaćinstvu, za dekoraciju i slično.

Folije odnosno listiće od zlata izrađivali su još antički zlatari, udarajući čekićem dok ga nisu istanjili do debljine lista za pozlatu.
Zlatari su dugo koristili i folije od mjedi (legura bakra i cinka) za pozlaćivanje nakita i tako pojačaju dojam umetnutih dragulja.

Prva masovno proizvedena i široko korištena folija izrađena je od kositra, danas je gotovo potpuno zamijenjena aluminijem za gotovo sve. 
Istanjivanje lima u foliju postiže se uglavnom valjanjem.

Aluminijska folija može se kasnije obojati, oštampati, utisnuti i sljepiti sa drugim materijalima ili 
obložiti plastičnom folijom.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Foil'' 
* ''Folija''
Annopol

**Annopol** je grad od 2,436 stanovnika na istoku Poljske u Lublinskom vojvodstvu.

## Geografija
Annopol se prostire duž desne obale rijeke Visle, udaljen 64 km jugozapadno od centra Lublina.

## Historija

Historija Annopola neraskidivo je povezana sa selom i feudom Rakhiv. Naselje je nastalo krajem 17. vijeka, početkom 18. vijeka. 
Prvi put je dokumentiran 1724. kada je dobio povelju da može održavati sajmove.

Annopol je status grada dobio 1761., ali ga je 1870. izgubio, ponovno mu je vraćen 1996.

Svojevremeno je bio poznat po rudarstvu, iskapao se bentonit, dijatomejska zemlja, a sve do 1970. i fosfati.

## Privreda
Današnji Annopol je grad kemijskog kombinata i jedne kafilerije.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Miejski w Annopolu'' (službene stranice)
Euharistijski kongres

**Euharistijski kongres** (također **euharistijski/evharistijski skup**) je u Katoličkoj Crkvi javan i dobro pripremljen skup, slet odnosno zbor katoličkih biskupa, svećenika, redovnika i laika (tj. običnih vernika) sa svrhom proučavanja, vršenja i širenja vere u istinitu nazočnost Krista u Presvetom oltarskom sakramentu odnosno Euharistiji, što je važan članak katoličke veronauke. Ovakvi skupovi povezuju ljude sa velikih područja i obično zauzimaju velike površine na otvorenom sa misom, klanjanjem, procesijom/litijom sa Presvetim i druge pobožnosti, koje obično traju kroz više dana.

## Historija
Skupovi ili kongresi mogu imati mjesni, biskupijski, narodni ili državni, kao i međunarodni karakter.

Na teritoriji bivše Jugoslavije još nije bilo *Međunarodnog euharistijskog kongresa*, dok su bili biskupijski i narodni. 1935. je bio *Euharistijski kongres za Jugoslaviju (Evharistični kongres za Jugoslavijo)*, na kojem su bili uglavnom Slovenci i Hrvati. Tada je bilo na Plečnikovom stadion u Ljubljani  120.000 euharistijskih štovatelja. Prvi *Slovenski euharistijski kongres (Slovenski evharistični shod)* pak je bio u Celju 2010. godine. Tom prilikom se je okupilo oko 40.000 vernika.

**Međunarodni euharistijski kongres** je dakle sjajno, izvanredno praznovanje u slavu Presvete euharistije,  koje je otvoreno za međunarodnu saradnju i brojnije učešće. Takovi zborovi vernika nadilazi granice, poradi zajedničkog proslavljanja odnosno klanjanja evharistije.

Do sada je bilo 51 međunarodnih euharistijskih kongresa. 52. međunarodni euharistijski kongres će biti ovih dana (od 5. - 12. septembra/rujna 2021.) u glavnom gradu Mađarske - u Budimpešti.

## Izvori

## Vanjske veze
Pärnu (okrug)

**Okrug Pärnu** (estonski: *Pärnu maakond* ili *Pärnumaa*) je jedan od 15 okruga na koje je Estonija od 1991. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Okrug Pärnu se prostire na zapadu zemlje, duž obale Riškog zaljeva na površini od 5,419 km² na kojoj živi 85,760 stanovnika.

## Administrativna podjela
Teritorij okruga je podjeljen na 6 parohija (vallad), a administrativni centar okruga je grad Pärnu u kom živi 38,347 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Pärnumaa'' (službene stranice)
Andrychów

**Andrychów** (njemački: *Andrichau* ili *Heinrichau*) je grad od 19,837 stanovnika na jugu Poljske u Malopoljskom vojvodstvu.

## Geografija
Andrychów se prostire u kotlini riječice Wieprzówke u Malim Beskidima, udaljen 62 km jugozapadno od centra Krakova.

## Historija

Andrychów je prvi put dokumentiran 1345. kao selo.
U 18. vijeku razvio se kao centar manufakturne proizvodnje tkanina, pa je status grada dobio 1767.

Industrijski se razvio tokom 19. vijeka, od 1907. ima veliku predionicu pamuka, a od 1945. i tvornicu dizelskih motora.

## Privreda

Današnji Andrychów pored predionice pamuka, tvornice dizelskih motora ima i tvornice alatnih strojeva, automobilskih katalizatora i veliku tvornicu keramičkih pločica. Pored tog ima i pilanu, tvornicu vatrogasne opreme Ogniochron i punionicu bezalkoholnih pića Wosana

## Pobratimski gradovi
Andrychów ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Miejski w Andrychowie'' (službene stranice)
Wieprzówka

**Wieprzówka** je rijeka na jugu Poljske duga 40 km, lijeva pritoka rijeke Skawe.

## Hidrologija

Wieprzówka izvire u Malim Beskidima ispod vrha Łamana Skała visokog 855 metara, od tamo teče prema sjeveru probijajući se uskim klancima do grada Andrychów i ušća u Skawu kod sela Grodzisko.

Porječje rijeke prostire se po Malopoljskom vojvodstvu.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Przełom Wieprzówki i czarne łupki wierzowskie''
Mihri Hatun

**Gospa Mihri** ili **Mihri [[Hatun]]** (Amasya, oko 1460. – 1506.) je bila turska pjesnikinja. Bila je zapravo prva žena–književnik u klasičnoj turskoj književnosti.

## Biografija
Gospa Mihri rođena je oko 1460. ili 1461. (ili možda 1440.) u Amasiji u sjevernoj Anadoliji, gdje je provela većinu svog života i umrla 1506. godine. Njezino pravo ime je bilo Mihrümah prema Evliji Čelebi, Mihrinisa ili Fahrünnisa prema Bursalı Mehmedu Tahiru, a njezin pseudonim je bio *Mihri* kao što svijedoči Ašik Čelebija. Njezin otac je bio kadija (pravnik) u Amasiji, Yahyazade Mehmet Çelebi i također pjesnik.

Bila je članica književnog kruga kneza Ahmeda, sina sultana Bajazita II i sandžakbega Amasije. Mihri je u tom krugu bila vrlo cijenjena zbog njezinog znanja, njezine ljepote i umjetništva. Bila je poznanica gospe Zejnep, dok mnoge njezine pjesme podsjećaju na slavnog Necatija, jedan od utemeljitelja divanske književnosti, na kojeg su ju mnogi uspoređivali. Poznato je da se »mnogo puta zaljubila«, ali priče govore da su »sve te ljubavi bile čedne i nevine« i da je »živjela životom neprestane vrline«. Bila je »ljepa i strasna, ali nikad se nije udala«. Imala je ljubavnu vezu sa Iskender Čelebijom, Sinan-pašinom sinom, ali su mnogi drugi muškarci čeznuli za njom. Zatim zaljubila se u Müeyyetzade Abdurrahman Çelebiju, ali njezina prava ljubav je bio Iskender Čelebija. Autori ipak tvrde kako je to između Mihri i Iskendera bila platonska ljubav. Neki izvori (na primjer povjesničar von Hammer) ju spominju kao »Osmanska Sappho«, jer nije oklijevala slobodno govoriti o ljubavi u svojim gazelima.
Otputovala je i jedno vrijeme boravila u Istanbulu, gdje je se uključila u umjetničke krugove i sprijateljila se sa Necatijom, Guvahijem, gospom Zejnep i drugim, pa se čak priča da je neko vrijeme boravila u palači.
Mihrine pjesme su sakupljene u divanu čiji se rukopis (i dvije kopije) danas čuva u Istanbulu. Mihrin divan je objavljen Moskvi 1967. u izdanju Instituta za azijske narode Akademije nauka SSSR. Napisala je jednu odu Bajazitu i jedanaest oda knezu Ahmetu.

## Djela

## Fusnote

## Reference

## Bibliografija
* Mihrî Hatun, *Dîvân*, priredila Elena Innokent'evna Mastakova, Moskva, 1967.
Okruzi Estonije

**Okruzi Estonije** (estonski: *maakonnad*) kojih ima petnaest, su administrativne jedinice prvog nivoa lokalne samouprave na koje je Estonija administrativno podjeljena od stjecanja nezavisnosti 1991.

## Karakteristike

Okruzi se nadalje dijele na gradove (linnad) i parohije (vallad). Estonija je 1997. imala 254 gradova i parohija.
Parohije se nadalje dijele na manje administrativne jedinice *alevide* (nešto kao općine) i još manje *alevikude* i *külade* (sela).
Pojedini gradovi su podjeljeni na *linnaosade* (distrikte).

Nakon novog Ustava 1992. i administrativne reforme šest dotadašnjih nezavisnih gradova spojeno je sa okolnim okruzima.
Kohtla-Järve, Narva i Sillamäe spojeni su sa Okrugom Ida-Viru.
Grad Pärnu spojen je sa Okrugom Pärnu, Tallinn sa Okrugom Harju i Tartu sa Okrugom Tartu.

### Lista današnjih okruga

## Historija

U periodu između 1918.-1940. kad je Estonija bila nezavisna, zemlja je bila podjeljena na 11 okruga. 
Kad je Sovjetski savez okupirao zemlju ispočetka je zadržao i te okruge, ali ih je nakon Drugog svjetskog rata počeo modificirati u rajone.
Nakon stjecanja nezavisnosti 1991. rajonima je vraćeno staro ime *maakonnad*.

### Lista okruga 1918.-1940

## Reference

## Vanjske veze

* ''Counties of Estonia''
Darir

**Mustafâ Darîr** (Erzurum, floruit 1377. – 1400.) je osmanski pisac iz 14. stoljeća.

## Život

Rođen je u Erzurumu, u istočnoj Anadoliji. Sve ono što je poznato o njemu je ograničeno na ono što on govori u predgovorima svojih djela. Njegovo ime potječe od činjenice da je od rođenja bio slijep. Ponekad se spominje i kao »Gözsüz« (slijep).

Kao i drugi anatolijski pjesnici istog razdoblja, posjetio je mamelučki grad Kairo 1377. godine, nakon prvog putovanja u Karaman. Poznat je kao autor *Život Poslanika* (*Siyar-i Nabi*, 1377–1388) na turskom jeziku, napisanog na zahtjev sultana Alâeddin Alije. Njegovi prijevodi pokazuju da je vrlo dobro poznavao arapski i perzijski. Preveo je i zbirku hadisa na turski jezik.

## Djela
* *Yûsuf u Züleyhâ* (oko 1367.), priča o Jusufu u Kur'anu;
* *Siyar-i Nabi* ili *Sîretü'n-nabî*, život proroka Muhameda;
* *Fütûhu’ş-Şâm Tercümesi*, prijevod arapskog djela *Fütûḥu'ş-Şâm* autora Al-Waqidija;
* *Yüz Hadis ve Yüz Hikâye* (Sto hadisa i stotinu priča).

## Vanjske veze

## Napomene

## Reference

## Bibliografija
Mehmet Eroğlu

**Mehmet Eroğlu** (Izmir, 2. augusta 1948.) je turski romanopisac.

## Život

Rođen je 1948. u Izmiru, njegov otac je bio nastavnik književnosti, što je navelo porodicu da višekrat mijenja boravište (Ankara, Izmir). Godine 1971. je diplomirao na Odsjeku za građevinarstvo. Kao student je bio politički jako angažiran, tako da je uoči diplomiranja bio predmet sudskog postupka vezanog za Državni udar. Oženio je se 1972. godine dok je slučaj bio u toku. Suđenje je trajalo dvije godine i završilo se presudom na 8 godina teške zatvorske kazne i dvije godine progonstva zbog kršenja člana 141-142 TCK-a. Osuda je međutim ukinuta općom amnestijom 1974. Nakon toga je radio kao građevinski inženjer i bavio se pisanjem. Njegova kći se rodila 1974. godine i zaposlio je su u Turističkoj banci, državni zavod u kojem će raditi petnaest godina. Svoj prvi književni uspjeh je postigao 1978. Nagradom za roman novinskog lista Milliyet, a prvo mjesto je dijelio s Orhanom Pamukom. Pamuk za roman *Karanlık ve Işık*, Eroğlu za roman *Issızlığın Ortasında* (Usred samoće), njegovo najpoznatije djelo. 
1985. je bio dobitnik Nagrade Madarali i Nagrade Orhan Kemal za roman *Geç Kalmış Ölü* (Kasno umrli), što je bio nastavak prethodne knjige. Svoju inženjersku karijeru i pisanje nastavio je nakon što je 1989. godine, zbog političkog pritiska, napustio mjesto u Turističkoj banci. Njegovi romani predstavljaju različite životne situacije stvarajući anti-heroje, a ne prikrivaju političko gledište autora.
Inženjersku karijeru je napustio 1999. godine da bi se posvetio pisanju a uz to i volontiranju za jednu nevladinu organizaciju. Nastavio je održavati autorske seminare. Uz romane, napisao i televizijske serije i scenarije za igrane filmove.

## Djela
* *Issızlığın Ortasında* (1984)
* *Geç Kalmış Ölü* (1985)
* *Yarım Kalan Yürüyüş* (1986)
* *Adını Unutan Adam* (1989)
* *Yürek Sürgünü* (1994)
* *Yüz: 1981* (2000)
* *Zamanın Manzarası* (2002)
* *Kusma Kulübü* (2004) 
* *Düş Kırgınları* (2005)
* *Belleğin Kış Uykusu* (2006)
* *Mehmet:Fay Kırığı 1* (2009)
* *Edebi Aforizmalar* (2010)
* *Emine: Fay Kırığı 2* (2011)

## Vanjske veze

## Reference

## Bibliografija
Elektrana Rostock

**Elektrana Rostock** () je termoelektrana na ugljen smještena u njemačkom gradu Rostocku koji vodi Kraftwerks- und Netzgesellschaft mbH (KNG). Izgradnja termoelektrane je započela 1991. godine, a u rad je puštena u oktobru 1994. godine.

Osim što proizvodi 553 MWe električne energije, elektrana također služi za grijanje stanova i drugih objekata u Rostocku. Njena specifičnost je 160 m visok toranj za hlađenje koji također služi kao dimnjak.

## Vanjske veze
* Službena stranica
Jõhvi

**Jõhvi** (ruski: *Йыхви*, njemački: *Jewe*) je grad od 10,130 stanovnika na sjeveroistoku Estonije u Okrugu Ida-Viru u kom je administrativni centar.

## Geografija

Grad se prostire po unutrašnjosti, pored rijeke Pühajõgi, udaljen desetak km Finskog zaljeva i isto toliko od puno većeg grada Kohtla-Järve, sa kojim je bio spojen sve do 1991.

## Historija
Jõhvi je prvi put dokumentiran 1241. kao - *Gevi* u danskom popisu feuda.
Kao parohija je dokumentiran 1354., a njegova crkva se prvi put spominje 1367.

Na transformaciju Jõhvija u grad značajno je utjecala cesta Sankt Peterburg - Tallinn, dovršena 1782. za Ruskog Carstva, koja je išla preko Jõhvija, a ne više duž obale, a još više željeznička pruga Sankt Peterburg - Tallinn dovršena 1870., tako da je do 1917. imao 1300 stanovnika.

Jõhvi je status grada dobio 1938. za prve Estonske Republike, kad je imao 2.535 stanovnika.

Jedinice Wehrmachta zauzele su Jõhvi 13. augusta 1941. Grad je oslobodila Crvena armija nakon žestokog bombardiranjaa 19. augusta 1944., to je uz miniranja koje je izveo Wehrmacht razorilo 1 / 3 grada.

Nakon Drugog svjetskog rata u periodu kad je bio dio Estonske Sovjetske Socijalističke Republike razvio se kao rudarski i industrijski centar, otkad je 1949. otvoren rudnik uljnih škriljavaca (zatvoren 1973.)

Tad mu se stanovništvo višestruko povećalo doseljenjem brojnih radnika iz Sovjetskog Saveza, tako da je krajem 1980-ih u Jõhviju je živjelo samo 10% Estonaca. Njihov procent se do 2011. popeo na 34,6%, a Rusa ima 55,8%, Belousa 3,2%, Ukrajinaca 2,7% i Finaca 1,3%.

Jõhvi je 1960. administrativno spojen sa gradom Kohtla-Järve, ali je od 1991 ponovno zaseban grad.

## Privreda

Za razliku od susjednih gradova (Kohtla-Järve, Sillamäe, Narva), u Jõhviju nema velikih tvornica, već manjih pogona prehrambene industrije; 
AS Maag Piimatööstus, AS Viru Joogid, OÜ Maadlex i elektonike Audes LLC OÜ.

## Pobratimski gradovi

Jõhvi ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Jõhvi vald!'' (službene stranice)
Jõgeva (okrug)

**Okrug Jõgeva** (estonski: *Jõgeva maakond* ili *Jõgevamaa*) je jedan od 15 okruga na koje je Estonija od 1991. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Okrug Jõgeva se prostire od obala Čudsko-pskovskog jezera na istoku prema unutrašnjosti na zapadu, po površini od 2,545 km² na kojoj živi  28,082 stanovnika.

Sa sjeverozapada graniči sa Okrugom Järva, sa jugozapada sa Okrugom Viljandi, sa sjevera sa Okrugom Lääne-Viru, i sa juga sa Okrugom Tartu.

## Administrativna podjela
Teritorij okruga je podjeljen na tri parohije (vallad), a administrativni centar okruga je grad Jõgeva u kom živi 4,851 stanovnika.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Jõgevamaa'' (službene stranice)
Jõgeva

**Jõgeva** (ruski: *Йыгева*, njemački: *Laisholm*) je grad od 4,851 stanovnika na istoku Estonije u Okrugu Jõgeva u kom je administrativni centar.

Jõgeva je poznata kao rodno mjesto pjesnika Betti Alvera i kao najhladniji grad u Estoniji sa zabilježenom temperaturom od - 43.5 °C.

## Geografija
Jõgeva se nalazi na trasi željezničke pruge Tallinn-Tartu, u sjeverozapadnom dijelu Vooreme, - regije ispresjecane jmorenskim brdima.

Grad se prostire duž desne obale rijeke Pedja, udaljen pedesetak km sjeverno od grada Tartua.

## Historija

Jõgeva je prvi put dokumentirana 1599., u poljskom revizorskom pismu pod imenom **Jagiwa**. 
Za Ruskog Carstva - 1795.  postala je državno imanje, nazvano po njemačkom -Laisholm.

Prvo naselje na tom terenu niklo je 1876., nakon izgradnje željezničke stanice Jõgeva.
Naselje je počelo rasti od 1903., kad je državno dobro počelo prodavati građevinske parcele, i nakon osnivanja pilane (1907.), mljekare (1910.) i prosvjetnog društva 1913.

Jõgeva je za prve Estonske Republike postala općina 1919., a status grada dobila je 1938.

Za Drugog svjetskog rata jedinice Wehrmachta zauzele su grad 23. marta 1941., njemačka okupacija  potrajala je do 20. septembra 1944. Tad su ga nakon žestokih borbi i velikog bombardiranja zauzele jedinice Crvene armije. Pritom je uništeno oko  60% zgrada.

Nakon rata za Estonske Sovjetske Socijalističke Republike Jõgeva je 1949. Jõgeva je postala centar prefekture, a 1950. i administrativni centar rajona koji je preteča današnjeg Okruga.

## Privreda

U Jõgevi nema velikih kompanija, već samo mali pogoni prehrambene i drvne industrije kao što je; *AS Puit-Profiil* (prozori, vrata) i pilana *AS Valmeco*.

## Pobratimski gradovi

Jõgeva ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Jõgeva vald!'' (službene stranice)
Bilge Karasu

**Bilge Karasu** (Istanbul, 1930. – Ankara, 1995.) je bio turski književnik, odnosno pripovijedač i romanopisac. Smatra se jednim od najvažnijih predstavnika turskog postmodernizma.

## Život
Bilge Karasu je rođen 1930. u Istanbulu u porodici Jevreja koji su kasnije prešli na islam
. Odrastao je u rodnom Istanbulu i studirao na Sveučilištu u Istanbulu, gdje je diplomirao na Odsjeku za filozofiju. Počeo je pisati sa 17 godina a od 1950. objavljuje prve pjesme u književnim časopisima.
Bio je dobitnik Rockefellerove stipendije, što mu je omogućilo da studira u Europi između 1963. i 1964. godine. Godine 1963. objavljena je *Troya’da Ölüm Vardı*, njegova prva zbirka kratkih priča. Godine 1964. počeo je raditi kao prevoditelj i zaposlio se u Ankara Radyosu za koju je napisao nekoliko radijskih drama. Između 1953. i 1968. objavio je više prijevoda sa engleskog i sa francuskog (E. Ludwig, Faulkner, Lawrence, Simenon, Cocteau, Renoir).
Od 1974. je bio predavač na Odsjeku za filozofiju Sveučilišta Hacettepe, sve do svoje smrti. Godinama je živio u maloj sobi u ulici Nilgün u Ankari.
Umro je 14. jula 1995. u Sveučilišnoj bolnici Hacettepe u Ankari, gdje se liječio od raka gušterače. Pokopan je na groblju Karşıyaka. Nakon smrti objavljeni su brojni njegovi radovi i sabrana djela.
Karasu je jedan od najoriginalnijih pisaca u turskoj književnosti 20. stoljeća. U ranom razdoblju njegovu prozu prati utjecaj egzistencijalizma, dok je se 1970–ih i 1980–ih okrenuo društvenim i psihološkim temama. Sredinom 1980–ih stil Karasovih knjiga je blizak postmodernizmu.

## Djela
### Pripovijetke
* *Troya’da Ölüm Vardı* (1963)
* *Uzun Sürmüş Bir Günün Akşamı* (1970)
* *Göçmüş Kediler Bahçesi* (1980)
* *Kısmet Büfesi* (1982)
* *Lağımlaranası ya da Beyoğlu* (1999)
* *Susanlar* (2008)

### Romani
* *Gece* (1985)
* *Kılavuz* (1990)

### Eseji
* *Ne Kitapsız Ne Kedisiz* (1994)
* *Narla İncire Gazel* (1995)
* *Altı Ay Bir Güz* (1996)

### Radiodrame
* *Peter Pan* (1967) za Ankara Radyosu
* *Sevilmek* (1970) za Ankara Radyosu
* *Kerem ile Kediler* (1970) Ankara Radyosu
* *Gidememek*
* *Aşk*

## Fusnote

## Reference
Emajõgi

**Emajõgi** (ruski: *Амовжa*, njemački: *Embach*) je rijeka na sjeveroistoku Estonije duga 101 km, ona je količinom voda i širinom svog korita (20-145 m), najveća u Estoniji.

Ona je i jedina plovna rijeka čitavim svojim tokom u Estoniji, jer je i dovoljno duboka (na pojedinim mjestima i do 11 m.

## Hidrologija

Emajõgi izvire na sjeveroistočnom kraju Jezera Võrtsjärva, od tamo teče prema istoku uz velike meandre, jer teče preko ravničarskog močvarnog kraja, a ukupni pad rijeke ima svega 3,5 metara, pa teče sporo - 3,7 km/h.
Emajõgi protiče preko grada Tartua i teče do ušća u Čudsko-pskovsko jezero kod sela Praaga.

Porječje rijeke prostire se na povtšini od 9960 km² (od tog 98 km² u Latviji), Prosječni godišnji protok na ušću je 71,8 m³/s.

Emajõgi redovito plavi u proljeće, tad se razlije u bezbroj starih rukavaca.
Povećanje vodostaja na Čudsko-pskovskom jezeru ponekad rezultira time da rijeka poteče uzvodno sve do Tartua.

Rijeka je prvi put dokumentirana - 1224. pod  imenom **Emaioga**. Njeno današnje ime - Emajõgi na estonskom znači *[[Rijeka]] [[majka]]*, kojiput se naziva i **Suur Emajõgi** (Veliki Emajõgi), da se razlikuje od Väike Emajõgija (Malog Emajõgija), koji je jedna od rijeka koje pune Jezero Võrtsjärva.

Emajõgi ima više od 20 pritoka a najveće su; Pedja (122 km), Ahja (95), Elva (72), Amme (59), Laeva (48), Porijõgi (38), Kavilda (26), Mõra (25), Ilmatsalu (23).

Ponekad se *Suur Emajõgi* (Veliki) i Väike Emajõgi (Mali Emajõgi) smatraju jedinstvenom rijekom - Emajõgi, a i rijeka Pärnu se računa kao Emajõgi.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Emajõgi''
Lääne-Viru

**Okrug Lääne-Viru** (estonski: *Lääne-Viru maakond* ili *Lääne-Virumaa*) je jedan od 15 okruga na koje je Estonija od 1991. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Okrug Lääne-Viru se prostire na sjeveru zemlje, od obala Finskog zaljeva prema unutrašnjosti, 
na površini od 3,696 km² na kojoj živi 58,402 stanovnika.

Sa zapadu graniči sa okruzima Harju i Järva, sa istoka sa Okrugom Ida-Viru, i sa juga sa Okrugom Jõgeva.

## Administrativna podjela
Teritorij okruga je podjeljen na 8 parohija (vallad), a administrativni centar okruga je grad Rakvere u kom živi 14,984 stanovnika.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Lääne-Virumaa'' (službene stranice)
Võrtsjärv

**Võrtsjärv** (ruski: *Йыхви*, njemački: *Wirzsee*) je drugo po veličini jezero nakon 
Čudsko-pskovskog (Peipsi-Pihkva) u Estoniji.

## Karakteristike

Jezero Võrtsjärv graniči sa tri okruga; Viljandi, Tartu i Valga.

Jezero ima površinu od 270 km², dugo je oko 35 i široko 15 km na sjeveru, prosječno je duboko 2,8 m, a maksimalno 6,0 m. 
Slivno područje Võrtsjärva sa jezerom ima 3374 km², a bez jezera 3104 km². Prosječni vodostaj jezera je 33,63 m. Prosječna godišnja amplituda vodostaja je 1,34 m, a apsolutna amplituda je 3,08 m.

Jezero Võrtsjärv je protočno jezero čija se vode izmjene za otprilike godinu dana. 
Vodom ga puni pet rijeka; Väike Emajõgi, Õhne, Tarvastu, Tänassilma i Rõngu i sedam potoka; Pikasilla, Annioja, Soe, Väluste, Meleski, Nigula i Pühaste

Iz jezera istječe rijeka Emajõgi, koja ponekad za velikog vodostaja promjeni tok i također se ulijeva u jezero Võrtsjärv. 
Jezero se ledi od januara do sredine aprila, a proljetne poplave svoj vrhunac imaju krajem aprila ili početkom maja, nakon tog je tokom ljeta do septembra vodostaj relativno stabilan.

Obalna crta Jezera Võrtsjärv duga je 96 km, a razvedena je sa nekoliko poluotoka i zaljeva (Tarvastu na zapadu, Vehendi na istoku). Na jezeru ima 5 otoka: Tondisaar, Pähksaar, Ainsaar, Rättsaar i Heinsaar. 
Obale jezera su plitke, osim na istoku pored sela Vehendi i Tamme gdje se nalaze klifovi visinoki od 5 do 8 m. 
Plitke obalne vode jako su obrasle trskom.
Dno jezera na sjeveru i istoku kod zaljeva Vehendi je pjeskovito i stjenovito. Za razliku od tog na zapadu i naročito jugu - jezersko dno je uglavnom blatno. Najveća debljina jezerskog blata je 12 m.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Võrtsjärv'' 

Võrtsjärv Lake
Pedja

**Pedja** (ruski: *Педья*) je rijeka na sjeveroistoku Estonije duga 122 km, najveća lijeva pritoka rijeke Emajõgi.

## Hidrologija

Pedja izvire na južnim padinama Visoravni Pandivere, kod sela Simuna (Okrug Lääne-Viru).
Od tamo teče uz velike meandre prema jugozapadu preko močvarne ravnice, nešto prije grada Jõgeve ima duguljasti otok površine 12 hektara.

U svom srednjem i donjem toku protiče kroz *[[Prirodni rezervat|Rezervat prirode]] - Alam-Pedja*, sve do do ušća u Emajõgi sjeveroistočno od Jezera Võrtsjärva.

Posljednjih 4,3 km od ušća pritoke Põltsamae rijeka mijenja ime u **Pede**.

Najveće pritoke rijeke su; Põltsamaa (135&nbsp;km), Kaave (38&nbsp;km), Pikknurme (35&nbsp;km), Umbusi (34&nbsp;km), Onga (30&nbsp;km), Imukvere (16&nbsp;km) i Salla (14&nbsp;km). 
U prošlosti je na rijeci bilo puno vodenica, neke od njih kao one u gradu Jõgevi stare su po tristotinjak godina. U novije doba na rijeci su podignute tri hidroelektrane; Painküla, Tõrve, Puurmanis.

Porječje rijeke prostire se po okruzima; Lääne-Viru, Jõgeva i Tartu, na površini od 2710 km². 
Prosječni godišnji protok na ušću je od 15 do 25 m³/s.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Pedja''
Viljandi

**Viljandi** (ruski: *Вильянди*, sve do 1919. *Феллин*, njemački: *Fellin*) je grad  od 16,875 stanovnika na jugu Estonije, on je administrativni centar Okruga Viljandi.

## Geografija

Grad se prostire duž sjeverne obale Viljandskog jezera, udaljen devedesetak km istočno od Pärnua.

## Historija

Viljandi je prvi put dokumentiran 1283., kad je dobio status grada od Velikog majstora Livonskog reda Wilhelma von Endorpa. Iako je na tom mjestu postojala puno starija utvrda, koju je Livonski red prvi put opsjedao 1211. i 
vjerojatno zauzeo 1217.
Red je podigao novu utvrdu Fellin, koja je nekoliko vjekova bila jedna od najmoćnijih na Baltiku

Kao jedan od livonskih gradova Viljandi je početkom 14. vijeka postao član Hanzeatskog saveza pa je 
prosperirao na trgovini.

Za vrijeme Livonskog rata od 1560. do 1582. grad je okupirala ruska vojska. 
Nakon tog je bio domena Poljsko-Litvanske Unije, pa iza tog Kraljevine Švedske.

U ratovima vođenim od početka 17. vijeka viljandska utvrda izgubila je vojno značenje, tako da je za Velikog sjevernog rata grad teško stradao 1703. i 1707. Nakon rata Viljandi je kao i ostatak Estonije pripao Ruskom Carstvu. To je bilo vrijeme kad su 
se u grad  doselili brojni njemački trgovci i zanatlije.

Nakon reformi koje je provela Katarina Velika Viljandi je od 1783 postao administrativni centar gubernije, ona mu je 1789. poklonila i veliko imanje Viiratsi.

Željeznička pruga (uskog kolosijeka) iz Pärnua stigla je do grada 1897., nakon tog je 1900. izgrađena do Tallinna. 
To je bilo vrijeme industrijskog razvoja, naročito kad je 1890. osnovana tvornica šibica, nešto kasnije 1912. predionica lana, mljekara. U Viljandiju su se čak proizvodile jedrilice i avioni.

Jedinice Wehrmachta zauzele su grad 9. jula 1941. i na brdu Huntaugu osnovali zarobljenički logor, danas su na mjestima masovnih grobnica podignuti spomenici.

U vrijeme Estonske Sovjetske Socijalističke Republike u gradu se nalazio garnizon 
sovjetske zračno-desantne divizije.
U tom periodu 1974. izgrađena je željeznička pruga širokog kolosjeka Viljandi-Tallinn.

## Privreda

Nakon propasti socijalističkih poduzeća i ekonomije brojni stanovnici Viljandija ostali su bez posla i prihoda za život, pa se i stanovništvo smanjilo. Za ilustraciju 1989. grad imao 23 080 stanovnika, 2003. - 20 509 a 2021. - 16,875.
Danas većina zaposlenih radi  u trgovini i uslugama. 
Nekadašnji veliki poslodavac tvornica šibica odnosno njen nasljednik AS Estonian Match, preselila je proizvodnju u Indiju.

Danas radi nekoliko manjih tvornica drvne industrije; AS Viljandi Aken, AS Dold Puidutööstus, AS Tarme, i tekstilne industrije; OÜ Delux , AS Mivar-Viva, AS Toom Tekstiil, AS Galvi-Linda.

## Pobratimski gradovi

Viljandi ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Viljandi'' (službene stranice)
Viljandsko jezero

**Viljandsko jezero** (estonski: *Viljandi järv*) je jezero na jugu Estonije.

## Karakteristike

Jezero Viljandi prostire se u Okrugu Viljandi, pored grada Viljandi.

Jezero ima površinu od 1,55 km², dugo je oko 4,6 km i široko do 450 metara, prosječno je duboko 5,6 m, a maksimalno 11 m.

Viljandsko jezero je protočno jezero čije se vode izmjene dva puta godišnje. 
Vodom ga pune potoci Uueveski i Valuoja, a sa jugoistoka isteče rijeka Raudna.

Od 1928. se svake godine organizira maraton oko jezera (oko 12 km), to je jedan od najstarijih sportskih događaja u Estoniji.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Viljandi järv''
Viljandi (okrug)

**Okrug Viljandi** (estonski: *Viljandi maakond* ili *Viljandimaa*) je jedan od 15 okruga na koje je Estonija od 1991. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Okrug Viljandi se prostire na jugu zemlje, na površini od 3,420 km² na kojoj živi 45,877 stanovnika.

Sa zapadu graniči sa Okrugom Pärnu, sa sjevera sa Okrugom Järva, sa sjeveroistoka sa Okrugom Jõgeva, sa istoka sa Okrugom Tartu i sa jugoistoka sa Okrugom Valga.

Sa juga graniči sa Latvijom, dok mu je na istoku u dužini od nekih 32 km granica Jezero Võrtsjärv.

Okrug je poznat po Nacionalnom parku Soomaa koji se prostire na površini od 390 km².
## Administrativna podjela
Teritorij okruga je podjeljen na 4 parohija (vallad), a administrativni centar okruga je grad Viljandi u kom živi 16,875 stanovnika.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Viljandi Vald'' (službene stranice)
Cat Stevens

**Yusuf Islam** (21. jul 1948.), rođen kao **Steven Demetre Georgiou**, a najpoznatiji po svojim umetničkim imenima **Cat Stevens**, **Yusuf** i **Yusuf / Cat Stevens**, britanski je muzičar i kantautor. Njegov muzički stil se uglavnom oslanja na narodnu, pop, rok i islamsku muziku (u kasnijem periodu karijere). Postao je član Dvorane slavnih rokenrola 2014. godine. U decembru 1977. je prešao u Islam i promenio ime.

## Diskografija
;kao Cat Stevens
* 1967: *[[Matthew and Son (album)|Matthew and Son]]*
* 1967: *[[New Masters]]*
* 1970: *[[Mona Bone Jakon]]*
* 1970: *[[Tea for the Tillerman]]*
* 1971: *[[Teaser and the Firecat]]*
* 1972: *[[Catch Bull at Four]]*
* 1973: *[[Foreigner (album Keta Stivensa)|Foreigner]]*
* 1974: *[[Buddha and the Chocolate Box]]*
* 1975: *[[Numbers (album Keta Stivensa)|Numbers]]*
* 1977: *[[Izitso]]*
* 1978: *[[Back to Earth (album Keta Stivensa)|Back to Earth]]*

;kao Yusuf
* 2006: *[[An Other Cup]]*
* 2009: *[[Roadsinger]]*
* 2014: *[[Tell 'Em I'm Gone]]*

;kao Yusuf / Cat Stevens
* 2017: *[[The Laughing Apple]]*
* 2020: *[[Tea for the Tillerman 2]]*

## Izvori

## Vanjske veze

* 
* 
* 
*
Hiiu

**Okrug Hiiu** (estonski: *Hiiu maakond* ili *Hiiumaa*) je jedan od dva otočka okruga od ukupno petnaest na koliko je Estonija od 1991. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Hiiu je po površini i broju stanovnika najmanji estonski okrug, koji se prostire na otoku Hiiumaa i obližnjim malim otočićima.

Okrug se prostire na površini od 1,032 km² na kojoj živi 9,381 stanovnika.

Sa istoka graniči sa Okrugom Lääne i sa juga sa Okrugom Saare.

## Administrativna podjela

Okrug od reforme 2017. ima samo jednu parohiju (vallad), prije tog je od 2013. imao četiri.
Administrativni centar okruga je grad Kärdla u kom živi 12,698 stanovnika.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Hiiumaa'' (službene stranice)
Saare

**Okrug Saare** (estonski: *Saare maakond* ili *Saaremaa*) je jedan od dva otočka okruga od ukupno petnaest na koliko je Estonija od 1991. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Saare je najzapadniji estonski okrug u njemu su pored najvećeg otoka Saaremaa i otoci; Muhu, Abruka, Ruhnu, Vilsandi i brojni manji otočići i hridi. 

Okrug se prostire na površini od 11,24 km² na kojoj živi 33,032 stanovnika.

Sa istoka graniči sa Okrugom Lääne, sa sjevera sa Okrugom Hiiu i sa juga sa Latvijom.
### Privreda

Gotovo 1 / 3 otočkih poduzeća bavi se poljoprivredom, šumarstvom ili ribarstvom, a ostali koječime. Nekoliko poduzeća bavi se brodogradnjom; Baltic Workboats AS, AS Luksusjaht i AS Saare Paat. U prehrambenoj industriji su; AS Saaremaa Piimatööstus, OÜ Saaremaa Lihatööstus, Saaremaa Laevakompanii, a Enerpoint Saare OÜ i Incap Electronics Estonia OÜ bave se elektronikom.
Šumarstvom se bave OÜ Sandla Puit i OÜ E-Laube, gotovo polovica poduzeća nalazi se u Kuressaaru, u kom je najveća luka i aerodrom. 

Najviše se uzgaja ječam (3927 ha), pšenica (1890 ha), raž (425 ha), zob (611 ha), uljana repica (1432 ha) i krumpir (177 ha).

## Administrativna podjela
Teritorij okruga je podjeljen na tri parohije (vallad), a administrativni centar okruga je grad Kuressaare u kom živi 12,698 stanovnika.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Avasta Saaremaa'' (turističke stranice)
Hiiumaa

**Hiiumaa** (švedski i njemački: *Dagö*, *Dagden*, ruski: *Хийумаа*) je otok 
na zapadu Estonije u Okrugu Hiiu.

## Karakteristike

Hiiumaa je najsjeverniji i drugi po veličini otok u Estoniji površine 989 km². 
Nalazi se u Baltičkom moru, sjeverozapadno od Riškog zaljeva. 
On zajedno sa obližnjim otocima, formira istoimeni krajolik velik 1122 km². 
Administrativno, čitav krajolik pripada Okrugu Hiiu, osim otoka Vormsi koji pripada Okrugu Lääne.

Pored Hiiumae u taj krajolik je uključen nekadašnji otok Kassari i gotovo 230 otočića u obalnom moru glavnog otoka. 
Hiiumaa graniči sa otvorenim morem na sjeveru i zapadu.
Tjesnac Soela na jugoistoku razdvaja ga od otoka Saaremaa, tjesnac Väinameri od kopna, a tjesnac Hari iz otoka Vormsija.

Obala je jako razvedena, između najvećih poluotoka, Kõpu na zapadu i Tahkuna na sjeveru, niže se čitav niz manjih; Riidma, Rambi, Ninametsa, Kootsaare i zaljevi; Luidja, Paope, Reigi, Meelste. 
I jugoistočna obala je također razvedena, nanizana poluotocima (Sarve, Salinõmme i Õunaku) i zaljevima (Soonlepa, Õunaku, Vaemla, Käina i Jausa). 
Zbog uzdizanja morskog dna (približno 3 mm / godišnje), nekadašnji otok Kassari na jugoistoku, postao je poluotok, jer su se uzdigli nasipi pa je postao povezan sa Hiiumaom, a od mora su nastala unutrašnja jezera.

Hiiumaa je niski otok, sastavljen od vapnenca i morskih sedimenata. 
Najveći zaljevi su Mardihansu, Kassari i Tareste. More sjeveroistočno od otoka je toliko plitko da je opasno za plovidbu.

Hiiumaa se počela izdizati iz mora prije više od 10.000 godina, kada su se najviši dijelovi poluotoka Kõpu izdigli iznad vode. Veći dio otoka izdigao se iz vode krajem posljednjeg ledenog doba.

## Historija

Početkom 13. vijeka otok je zauzelo Livonsko bratstvo mača koje se 1237. stopilo sa Teutonskim viteškim redom, za teutonske vladavine na otok su se naselili Nijemci i Šveđani. Nakon Teutonske države, od 1560. otokom vlada Kraljevina Danska a od 1582 Kraljevina Švedska.  
Nakon Velikog sjevernog rata od 1721. otokom vlada Rusko Carstvo, a nakon Prvog svjetskog rata postao je dio prve Estonske Republike. 
Od 1940. do 1991. bio je dio Estonske Sovjetske Socijalističke Republike uz kraći prekid (1941.-1944.) za njemačke okupacije.

U [gradiću [Kärdla na sjeveroistoku otoka živi oko 1 / 3  svih otočkih stanovnika
Stočarstvo, poljoprivreda i ribarstvo su glavne privredne djelatnosti.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Hiiumaa island'' 
* ''Hiiumaa island, Estonia'' (na potalu Encyclopaedia Britannica)
Kärdla

**Kärdla** (švedski: *Kärrdal;*, njemački: *Kertel*) je grad od 3,160 stanovnika na zapadu Estonije u Okrugu Hiiu u kom je administrativni centar.

## Geografija

Kärdla se nalazi na sjeveroistoku otoka Hiiumaa, mjesto se prostire duž obale plitkog zaljeva Tareste (ili Kärdla) Baltičkog mora. 
Kroz grad protiče rječica Nuutri i dva potoka Kammioja i Liivaoja.

Pored luke i aerodroma Kärdla ima jedinu bolnicu i jedinu srednju školu na otoku.

## Historija

Kärdla se prvi put dokumentirana 1564. kao švedsko selo i feud. 
Tokom 18. vijeka izbila je epidemija kuge, pa je dobar dio stanovnika pomro, tako da je 1810. većina švedskih porodica napustila Kärdlu.

Novi vlasnici njemački poduzetnici su 1830. u napušteni *Kertel* (Kertelhof), preselili svoju predionicu vune i tkanina iz sela Suuremõisa (također na Hiiu). 
Uz nju je između 1847. - 1890. niklo radničko naselje, koje je od 1849. imalo i luku.
Pored predionice od 1847. do 1890. radila je i velika tvornica mašina, pa je 1863. podignuta nova crkva.

U međuratnom periodu za prve Estonske Republike Kärdla je dobila gradska prava 1938.

Za Drugog svjetskog rata vojnici Crvene armije su prilikom povlačanja u oktobru 1941. zapalili predionicu Kärdla je od 18. oktobra 1941 do 3. oktobra 1944. živjela pod njemačkom okupacijom.

Avijacija Crvene armije je u jesen 1944. razorila luku.

Kärdla je za Estonske Sovjetske Socijalističke Republike od 1946. postala administrativni centar prefekture, a nakon tog od 1950. do 1990. bila centar Rajona.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Kärdla linn'' (službene stranice)
Lääne

**Okrug Lääne** (estonski: *Lääne maakond* ili *Läänemaa*) je jedan od petnaest okruga na koliko je Estonija od 1991. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Okrug Lääne se prostire na zapadu zemlje po kopnu i po otoku Vormsi i obližnjim malim otočićima na površini od 1,816 km² na kojoj živi 20,285 stanovnika.

Sa sjevera graniči sa Baltičkim morem, sa sjeveroistoka sa Okrugom Harju, sa istoka sa Okrugom Rapla, sa juga sa Okrugom Pärnu i sa zapada sa otočkim okruzima Saare i Hiiu.

## Administrativna podjela

Okrug je podjeljen na 3 parohije (vallad), a administrativni centar okruga je grad Haapsalu u kom živi 9,220 stanovnika.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Läänemaa'' (službene stranice)
Haapsalu

**Haapsalu** (njemačko-švedski *Hapsal*, finski: *Haapasalo*ruski: *Га́псаль*, *Хапсаль*) je grad  od 9,220 stanovnika na sjeverozapadu Estonije, on je administrativni centar Okruga Lääne.

## Geografija

Haapsalu se prostire na južnoj obali istoimenog zaljeva, udaljen 98 km jugozapadno od Tallinna.

## Historija

Negdje između 1263. - 1272. rezidencija biskupa Biskupije Ösel–Wiek (Saare-Lääne), iz grada *Vana-Pärnu* (Stari Pärnu) preseljena je u Haapsalu. Naselje koje je izraslo uz biskupski zamak dobilo je status grada 1279.

Sredinom 14. vijeka sjedište Biskupije preseljeno je u Kuressaare, ali je katedrala ostala u Haapsalu. 
Hupsaalu je u periodu 14.-16. vijek životario kao trgovište lokalnog značaja..

Značaj mu je porastao za Livonskog rata (1558. -1583) kad je postala objekt borbe između zaraćenih strana. 
Tako je između 1559.-63. njome vladao danski princ Magnus, nakon njega između 1559.-63. Kraljevina Švedska, a onda u dekadi 1563.-73. Kraljevina Danska, a nakon nje grupa odmetnutih najamnika (1573.-75.) pa ponovno Kraljevina Danska (1575.-76.) i nakraju 1576.-81. Rusko Carstvo. 
Kasnije u periodu 1628.-91. za švedske vladavine, 1628.-91. Haapsala je bila feud porodice De la Gardie.

Nakon Velikog sjevernog rata Haapsalu je 1710. kao i ostala Estonija pripao Ruskom Carstvu.
Za ruske vladavine - 1784. postao je administrativni centar gubernije.

Nakon otvaranja prvog kupališta 1805. i izgradnje prvih hotela sa terapeutskim kupalištima (1825. - 1845.), počeo se transformirati u odmaralište. 
Kad je izgrađena željeznička pruga do Sankt Peterburga Hupsaalu je postao carsko odmaralište.
Zbog tog je 1906. izgrađena i svečano otvorena željeznička stanica za doček cara Nikole II.

U međuratnom periodu za vladavine Estonske Republike 1937. dovršena je nova zgrada lječilišta.

Jedinice Wehrmachta zauzele su Haapsalu 31. augusta 1941. grad je ostao pod njemačkom okupacijom do 24. septembra 1944.

Za vrijeme Estonske Sovjetske Socijalističke Republike, od 1950. do 1990. Haapsalu je bio administrativni centar istoimene gubernije. U to vrijeme na periferiji grada bio je stacioniran veliki garnizon sovjetske armije i puk protuzračne odbrane.

## Privreda i transport
Haapsalu je grad malih pogona; tekstilne, drvne, prehrambene i elektroindustrije.
Željeznička pruga Haapsalu - Tallinn duga 104 km zatvorena je za putnički promet od 1995.

Iz luke Rohuküla smještene 9 km zapadno od grada, prometuju trajekti za otoke Hiiumaa i Vormsi.

## Pobratimski gradovi

Haapsalu ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Haapsalu'' (službene stranice)
Vormsi

**Vormsi** (švedski: *Ormsö*, njemački: *Worms*) je jedan od otoka Zapadnoestonskog arhipelaga koji leži u Baltičkom moru, pored sjeverozapadne obale Estonije.  
## Karakteristike

Vormsi je četvrti po veličini otok u Estoniji, površine 92,9 km². 
Od kopna je razdvajen tjesnacem Voosi, a od otoka Hiiumaa tjesnacem Hari. 
I on se smatra dijelom Pejsažnog parka Hiiumaa (odnosno Vormsi Hiiumaa), iako administrativno pripada Okrugu Lääne. 

Otok je dug nešto više od 16 km (zapad-istok) a širok  4,3-10 km u smjeru sjever-jug. 
Njegova obala duga 109 km razvedena je nizom zaljeva; Sviby, Hullo, Rälby, Diby, poluotocima Rumpo Nina, Kerslet i rtom Norrby.  

Otok je pretežno ravan i niski, jedino se na zapadnom dijelu nalazi uzvišenje Hoitberg visoko10 metara. Istočni prekriven je morenskim, glinovitim i pješčanim ravnicama.  

Na otoku ima tri svjetionika, građenih od 1864. do 1916. i nekoliko jezera.

## Historija

Otok je prvi put dokumentiran 1391.
Po legendi otok je dobio ime po islandskom Vikingu Ormsu, čije ime znači prevedeno znači zmija, po drugoj legendi koja se pripisuje svetom Olafu, to se ime odnosi na zloglasnog gusara istog imena.

Sve do 1944. na otoku je živjela velika kolonija Šveđana, za koje se smatra da su njihovi preci na otok došli iz južne Finske ili Švedske u 13. i 14. vijeku. 
Većina je pobjegla sa otoka u domovinu svojih predaka za vrijeme Drugog svjetskog rata. 

Na otoku danas živi nekih četiristo stanovnika u trinaest naselja to su; Hullo (administrativni centar), Sviby (glavna luka), Söderby, Norrby, Diby, Rälby, Förby, Borrby, Kärrslätt, Saxby, Suuremõisa, Rumpo i Hosby.

Otok je povezan sa kopnom trajektom koji polazi iz luke Sviby do Haapsalua, odnosno do njegove luke Rohuküla smještene 9 km zapadno od grada. 

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Vormsi saar'' 
* ''Discover Vormsi'' (na potalu Vormsi.)
Svetište Voda svetog Jakova u Deževicama (Kreševo)

**Svetište Voda svetog Jakova u Kreševu** je prirodno područje u selu Deževicama, opština Kreševo, Bosna i Hercegovina.  Svetište čini pećina u kojoj se nalazi vrelo, a voda ne otiče iz nje. Voda iz vrela smatra se čudotvornom, a prema vjerovanju hodočasnika, liječi mnoga kožna oboljenja. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 13. januara 2021. godine, donijela je odluku da se svetište proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević i Radoje Vidović (predsjedavajući). 

## Lokacija
Mjesto Deževice nalazi se na 912 metara nadmorske visine, između planina Bitovnje i Vranice. Ima dugu tradiciju rudarstva o čemu svjedoče napuštena rudarska okna. Planinski krajolik odlikuju šume visokih stabala, brojni planinski izvori i potoci. Svetište svetog Jakova Markijskog, udaljeno je oko pola kilometra od središta sela Deževice, u dolini potoka Nevre i nalazi se u pećini.

## Historija
U pisanim izvorima Deževice se prvi put spominju 1403. godine kada se tu nalazila crkva svete Jelene, franjevački samostan ili rezidencija. Poznato je po svetištu, izvoru vode koji se nalazi u pećini duljine 10-15&nbsp;m, širine do 2&nbsp;m i visine do 2,5&nbsp;m. Svetište je dobilo ime po fra Jakovu Markijskom, rodom iz Napulja, Italija, italijanskom franjevcu, propovjedniku, piscu i vikaru Bosanske vikarije od 1435. do 1438. godine. U Bosnu je poslan 1432. godine da provede vjersku obnovu i iskorijeni krivovjerje.

Zbog svoje ustrajnosti u provođenju obnove fra Jakov Markijski dva je puta morao napustiti Bosnu, a došao je u sukob s kraljem, vlastelom i fratrima. Unatoč svemu, uspomena na boravak fra Jakova u Deževicama ostala je pozitivna, trajna i jaka, čemu svjedoči i prva knjiga na hrvatskom jeziku o svetom Jakovu Markijskom priređena zahvaljujući župi Deževice. Četiri stoljeća kasnije, u austrougarskom periodu, u Deževicama je obnovljena župa i podignuta crkva Gospe Snježne, a sveti Jakov Markijski proglašen je suzaštitnikom župe.

## Opis
Pećina je ispunjena vodom koja ne otječe iz nje. Voda iz vrela smatra se čudotvornom, tako da svetište svake godine posjećuju deseci hiljada hodočasnika. Do druge polovine 80-ih godina XX stoljeća imalo je prirodan izgled. Cjelokupni inventar svetišta novijeg je datuma. Tada su podignuti novi sadržaji: krst od betona, most preko potoka, ulazne stepenice od mosta do ulaza u pećinu i željezna ograda oko svetišta. Tokom rata 1993. godine svetište je devastirano, a po završetku rata obnovljeno.

## Reference
Tora u biblioteci u Olovu

**Tora iz Olova** čuva se u Gradskoj biblioteci u Ulici branilaca grada bb u Olovu, Federacija Bosne i Hercegovine, Bosna i Hercegovina. Štampana je 1886. godine tehnikom u džepnom izdanju u jednoj od najpoznatijih štamparija iz 19. st. u Beču, vlasnika Josepha Schlesingera. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, u sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević i Radoje Vidović (predsjedavajući), na sjednici održanoj od 31. jula 2018. godine, donijela je odluku da se Tora proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. 

Predstavlja raritet, s obzirom na to da je veći dio starijih jevrejskih knjiga u Bosni i Hercegovini izgubljen u Drugom svjetskom ratu, dok je veliki dio toga sahranjen u genizu (običaj sahranjivanja starih jevrejskih knjiga). Ne zna se ko je bio vlasnik, moguće je da je pripadala nekome iz porodice Ozmo, koja je bila jedna od rijetkih jevrejskih porodica u Olovu. Knjiga je pronađena u Gradskoj biblioteci u Olovu, ali ne postoji pisani trag o tome kako je ona dospjela u biblioteku. U biblioteci se vodi kao raritet i nema inventarni broj.

## Historija
Tora (hebr. tôrāh: učenje, uputa, zakon), u Starom zavjetu i u židovstvu, pisani Božji zakon, sažetak starozavjetne i židovske vjere, Mojsijevo Petoknjižje.

Prema tradicijskoj literaturi (Talmudu) Tora potječe od Mojsija, sa izuzetkom posljednjih osam stihova koji potječu od Jošue, dok neka nova tumačenja Toru vide kao proizvod više autora, koji su i nakon prvog konačnog oblika Tore nastalog između 5. i 6. stoljeća p. n. e. nastavili dopisivati ono što je danas konačni oblik teksta.

## Opis
* Naziv: THORA 
* Sadržaj: Štampana je u pet zasebnih tomova (Beršit, Šemot, Vajikra Bemidbar i Devarim) koji su zajedno povezani. Na svakom zasebnom dijelu stoji na latinici ispisan dio odnosno naziv THORA i dio na koji se odnosi. Ispod toga stoji naziv štamparije i godina izdanja. Sadržaj je štampan hebrejskim pismom
* Godina: 1886. 
* Štamparija: Joseph Schlesinger, Beč
* Tehnika štampanja: Litografija
* Dimenzije: 130 x 90 mm 
* Uvez:  Kožom je povezan kraj, dok je ostatak ukrasno platno lijepljeno na debeli karton.

## Reference