open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Koviljsko-petrovaradinski rit

**Koviljsko-petrovaradinski rit** je kompleks barsko-močvarnih i šumskih ekosistema u jugoistočnoj Bačkoj, na području srednjeg toka Dunava, Srbija.

Osnovne vrijednosti ovog prostora su očuvanost i raznovrsnost izvornih orografskih i hidrografskih oblika ritova (ade, rukavci, bare, močvare), očuvanost i bujnost izvornih biljnih zajednica ritova (šume, livade, trstici, ševari), raznovrsnost i bogatstvo faune (206 vrsta ptica i 24 vrste riba), naročito prisustvo rijetkih i proređenih vrsta. 
 
 
 
## Zaštićeno područje
Koviljsko-petrovaradinski rit se nalazi na listi Ramsarskih područja od 2012. godine, a zaštitna zona iznosi 8.292 hektara. Ovo aluvijalno područje oblikovano je redovnim poplavama i sukcesijom vegetacije, kao i ljudskim aktivnostima, a u njemu se nalazi veliki broj ugroženih biljnih vrsta kao što su vodena ljubičica (*Hottonia palustris*) i četverolisna djetelina (*Marsilea quadrifolia*). 

Od ključnog je značaja kao mrijestilište za mnoge vrste riba kao što je dugonosa kečiga (*Acipenser ruthenus*) i vodozemce poput velikog guštera (*Triturus cristatus*) i različite vrste beskičmenjaka, gmizavaca i sisara. 
### Značajno područje za ptice
Na zaštićenom području je registrovano 206 vrsta ptica među kojima su: orao bjelorepan (*Haliaeetus albicilla*), crna roda (*Ciconia nigra*), kašičara (*Platalea leucorodia*) i patka njorka (*Aythya nyroca*) 

Područje se koristi za šumarstvo, lov, tradicionalni ribolov kao i za stočarstvo radi očuvanja autohtonih vrsta konja, magaraca i krava. 
## Vanjske veze
* 
## Reference
Detrík

**Detrík** je naseljeno mjesto u okrugu Vranov na Toploj, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Bagremara

**Bagremara** je naziv za zaštićeno područje u opštini Bačka Palanka, Srbija. Područje je jedino stanište biljne vrste kukurjek (*Eranthis hiemalis ( L.) Salisb*) na teritoriji Srbije. Ova višegodišnja ranoproljećna geofita iz porodice ljutića (*[[Ranunculaceae]]*) je prirodna rijetkost i spada u kategoriju krajnje ugroženih vrsta biljaka u Republici Srbiji.

## Zaštićeno područje
Specijalni rezervat prirode “Bagremara“ stavljen je pod zaštitu Uredbom Vlade Republike Srbije (Službeni glasnik Republike Srbije, br.12/07) kao zaštićeno prirodno dobro I kategorije zaštite, od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju. SRP “Bagremara“ se nalazi na području opštine Bačka Palanka. Ukupna površina rezervata iznosi 117,58 ha.  
### Karakteristike
* zaštićeno je područje od 2007. godine
* Ι kategorija zaštite - zaštićeno područje od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju
* vrsta zaštite - Prema evidenciji WDPA, područje je svrstano u kategoriju: Ia - Strogi rezervat prirode]] 
* režimi zažtite: 
**I stepena, koji obuhvata površinu od 34,8 ha, i gdje je zabranjeno korištenje prirodnih resursa i sprovođenje aktivnosti, osim naučno-istraživačkih radova i kontrolisane edukacije.
**II stepen, koji obuhvata površinu 82,78 ha, i u kojem postoje ograničenja u korišćenju prirodnih resursa, koja su definisana Uredbom o zaštiti.
* površina:  117,58 ha, 
* upravljač: Vojvodinašume
* mjesto: Bačka Palanka

Na čitavom području rezervata obezbeđuje se: očuvanje šumskog ekosistema radi opstanka kukurjaka, mjere u cilju održavanja stabilnosti i zdravstvenog stanja sastojine, revitalizacija prirodnih autohtonih šumskih sastojina, očuvanje i unapređenje stanja populacija ugroženih vrsta flore i faune, uspostavljanje monitoringa, povezivanje mikrolokacija kukurjaka u jedinstvenu mrežu, suzbijanje agresivnih vrsta drvenastih biljaka i dr. 

Edukativna staza je dužine 2000 m. na kojoj su postavljeni putokazi za pravac kretanja i duž staze 11 klupa, 2 stola, 6 korpi za smeće, 6 info tabli sa fotografijama i tekstom o zaštićenom dobru. Obilazak je moguć samo uz prisustvo vodiča (čuvara) zaštićenog područja.

## Reference
Koordinaciona kancelarija za planetarnu obranu

**Koordinaciona kancelarija za planetarnu obranu** () je institucija u okviru američke svemirske agencije NASA. Kancelarija je posvećena razvoju kapaciteta za planetarnu obranu, koncept kojim se nastoje pronaći naučni i tehnološki metodi kojima čovečanstvo može odgovoriti na rizik od udara većih asteroida.  Sudar planeta Zemlje sa velikim asteroidima *(do kakvih je u dalekoj prošlosti planeta dolazilo npr. u slučaju izumiranja [[Dinosaur|dinosaura]])* može dovesti do cunamija, velikih potresa, zahlađenja ili većih katastrofalnih posledica. Koordinaciona kancelarija za planetarnu obranu osnovna je u januaru 2016. sa ciljem katalogiziranja i praćenja potencijalno opasnih svemirskih objekata čiji je polimer veći od 30-50 metara (Čeljabinski meteor imao je polimer od 20 metara) kao i koordinaciju efikasnih nastojanja sprečavanja pretnje i/ili odgovora na posledice.

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica
Le Petit Versailles

**Le Petit Versailles** je vrt zajednice susjedstva u četvrti Lower East Side, u gradu New Yorku.

Osnovali su ga 1996. godine umjetnici Peter Cramer i Jack Waters, koji su željeli stvoriti queer javni prostor u gradu.

Vrt je dio gradskog programa odjela za parkove *GreenThumb NYC*.

Za vrt se redovito otvaraju pozivi za prijedloge projekata za umjetnička djela ili događaje te se održavaju događaji zajednice kao što su izložbe, čitanja, izvedbe uživo i filmske projekcije.

## Historija
Peter Cramer i Jack Waters su umjetnici koji su surađivali u New Yorku od 1980-ih. Bili su voditelji prostora  ABC No Rio nakon što su tamo zajedno kurirali umjetničku izložbu, i obojica su se pridružili kolektivu Visual AIDS. Prije vrta na tom prostoru u 2. ulici je bio komercijalni servis za rezanje i recikliranje auta. Cramer i Waters zajedno su izgradili vrt 1996. godine.

Nakon 11. rujna 2001. i prosvjeda protiv Republikanske nacionalne konvencije iz 2004. u New Yorku, vrt je postao utočište i prostor za organiziranje aktivista. 2006. godine Le Petit Versailles je počeo emitirati snimke svojih umjetničkih događaja na *Manhattan Neighborhood Network*, lokalnom javnom TV kanalu, kao *LPVTV*.

## Izvori

## Vanjske veze
* Web stranica  
*''LPVTV'' videozapisi 
*Facebook stranica
*Intervju projekta usmene povijesti s Jackom Watersom, iz 2018. godine
* Intervju projekta usmene povijesti s Peterom Cramerom i Jackom Watersom, iz 2007. godine
Tadzio Müller

**Tadzio Müller** (rođen 1976.) njemački je klimatski i LGBT aktivist; i politički znanstvenik.

Radio je kao referent o klimatskoj pravdi i međunarodnoj politici u Centru za međunarodni dijalog i suradnju Zaklade Rosa Luxemburg, te bio istraživač suradnik UN-ova Istraživačkog instituta za socijalni razvoj.

## Biografija
Müller je prvo studirao povijest i politologiju na Sveučilištu Ruprecht-Karls u Heidelbergu 1996. godine. Od 1998. do 2000. studirao je politologiju na Sveučilištu Massachusetts u Bostonu, a zatim od 2001. do 2002. godine Globalnu političku ekonomiju na Sveučilištu Sussex. 2007. godine doktorirao je iz međunarodnih odnosa i politike na Sveučilištu u Sussexu. Bio je predavač na Sveučilištu u Kasselu.

## Aktivizam i javno zagovaranje
Müller je sudjelovao u prosvjedima kritičnim prema globalizaciji. Aktivan je u ekološkom i klimatskom pokretu od 2000-ih. Tijekom doktorskog studija sudjelovao je u klimatskim kampovima u Engleskoj i pomogao ih uspostaviti u Njemačkoj. Od jeseni 2007. bio je jedan od organizatora prvog njemačkog klimatskog kampa u Hamburgu i bio je njihov glasnogovornik.

Otprilike 2010. igrao je ključnu ulogu u prosvjedima protiv prijevoza nuklearnog otpada u Njemačkoj i bio jedan od organizatora akcije „Castor? Šljunak!". Bio je glasnogovornik klimatskog saveza Climate Justice Action u prosvjedima protiv Konferencije Ujedinjenih naroda o klimatskim promjenama 2009. u Kopenhagenu i uhićen.

Tadzio Müller je HIV pozitivan i javno radi protiv diskriminacije osoba koje žive s HIV-om. Od 2019. vodi kampanju za solidarnost između LGBT pokreta i klimatskog pokreta.

Upozoravao je na sličnosti ranog medijskog prikazivanja HIV/AIDS-a kao 'pederske kuge' tijekom recentnih opisa majmunskih boginja.

## Izvori
Iskustvo pacijenta

**Iskustvo pacijenta** opisuje pojedinačno iskustvo bolesti / ozljede, te kako se zdravstvena zaštita odnosi prema tome. Sve veći fokus na iskustvu pacijenta dio je pomaka prema skrbi usmjerenoj na pacijenta. Često se ispituje putem metrike.

Iskustvo pacijenta definira se kao zbroj svih interakcija oblikovanih kulturom organizacije, koje utječu na percepciju pacijenta u kontinuumu skrbi.

Iskustvo pacijenta postalo je ključni ishod kvalitete zdravstvene skrbi; mjerenjem se otkrilo da podržava poboljšanje kvalitete zdravstvene zaštite, upravljanja, javne odgovornosti,  te pacijentovih mogućnosti izbora. Mjere iskustva pacijenta proizašle su iz rada u 1980-ima i sada su u širokoj upotrebi. Međutim, njihova je učinkovitost dovedena u pitanje  a kliničari i menadžeri mogu se razmimoilaziti u stavovima oko njihove upotrebe. Općenito u literaturi postoji suglasje da se mjerenje iskustva pacijenta može postići kvantitativnim, kvalitativnim ili mješovitim metodama.

Kad se o iskustvu pacijenta govori u smislu iskustva sa zdravstvenim službama, to je slično pojmu zadovoljstva pacijenta. Međutim, u istraživanjima o zdravlju često se izvještava o iskustvu pacijenta koje također uključuje iskustva ljudi s bolestima i ozljedama izvan njihovih iskustava sa zdravstvenim službama, poput iskustava s obitelji i prijateljima, kao i utjecaj bolesti / ozljede na njihovu sposobnost da se uključe u socijalne aktivnosti ili ostvare prethodno zamišljenu budućnost. Na primjer, istraživači mogu izvijestiti o pacijentovom iskustvu života sa zatajenjem srca ili drugim kroničnim bolestima.

## Metrika
**Mjere iskustva koje prijavljuju pacijenti** (PREM - patient-reported experience measures), srodne su mjerama ishoda (PROM - patient-reported outcome measures) upitnicima koje pacijent ispunjava kako bi procijenio svoje iskustvo. Oni uključuju:

** Friends and Family Test
** *howRwe*
** GS-PEQ
** EUROPEP 2006
** Picker PPE-15
** NHS Adult Inpatient Survey 2013
** GP Patient Survey 2014

## Izvori
Selija

**Selija** (latvijski: *Sēlija*, litvanski: *Sėla*) znana i kao *Augšzeme* što znači gorovita, je danas ime jedne od pet historijskih regija Latvije koja se nalazi na jugoistoku Latvije, na lijevoj obale Zapadne Dvine..

## Karakteristike
Seliju sa zapada šumski pojas Taurkalne razdvaja od Regije Zemgalije, a na istoku joj se granica proteže do Belorusije. 
Sa sjevera je Zapadna Dvina razvaja od regija Vidzeme i Latgalije, a na jugu se prostire do Litvanije.

Selija se može definirati na različite načine, kao teritorij u kom je za srednjeg vijeka živjelo pleme Seli, ali i kao etnografska regija specifičnog folklora i dijalekta, sa svojim kulturno-historijskim razlikama. 

Nakon osnivanja Republike Latvije početkom 20. vijeka, Selija je spojena sa Regijom Zemgalijom i više nije egzistirala kao poseban entitet. Preporod Selonije kao historijske regije dogodio se 1989., kad je u Rigi osnovan klub Selonije, a nakon tog 1995. i udruženje. 

Neformalna prijestolnica i najveći grad je Jēkabpils, koji je u 16. vijeku postao prijestolnica Kneževine Kurlanije i Semigalije.

## Historija

Seli su nekadašnje baltsko pleme i jedan od autohtonih naroda Latvije, koji je živio na jugoistoku Latvije od željeznog doba do srednjeg vijeka. (10-13. vijek) u kraju zvanom Selija.
U Seliji je u 13. vijeku bilo oko 30 gradina i utvrda Sēlpils pils koja je bila selijska prijestolnica., Utvrdu Sēlpils pils je 1208. zauzelo Livonsko bratstvo mača. To je bio i kraj Selije, jer se odtad sve manje spominje.

Seli i njihov jezik egzistirali su otprilike do 15. vijeka, kad su se asimilirali sa drugim srodnim plemenima.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Selonia''
Seloni

**Seli** (latvijski: *Sēļi*, litvanski: *Sėliai* od livonskog *Sälli* – "Gorštaci") bilo je jedno od baltskih plemena, 
koje se za Livonskog križarskog rata opiralo nasilnom pokrštavanju i okupaciji od strane njemačkih i viteških redova.

## Historija
Seli su živjeli u kraju zvanom Selija, koji se prostirao po današnjoj jugoistočnoj Latviji i sjeveroistočnoj Litvaniji. 

Seli se prvi put spominju u 13. vijeku u Kronici Henrika od Livonije i Livonskoj rimovanoj kronici.
Spominju se i na kopijama karata Klaudija Ptolomeja iz 12–13. vijeka, ali kako se radi o kopijama nije baš sigurno da se doista radi o njima.

Zna se da su u 13. vijeku imali oko 30 gradina i prijestolnicu u utvrdi Sēlpils, koju je Livonsko bratstvo mača zauzelo 1208.

Seli i njihov jezik egzistirali su otprilike do 15. vijeka, kad su se asimilirali sa drugim srodnim plemenima, i tako pomogli etnogenezi današnjih Latvijaca i Litvanaca.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''sēļi''
Jēkabpils

**Jēkabpils** (njemački: *Jakobstadt*, poljski: *Jakubów*) je grad od 21,686 stanovnika na jugoistoku Latvije.

## Geografija
Jēkabpils se nalazi na  pola puta između Rige (137 km) i Daugavpilsa (89 km), duž rijeke Zapadne Dvine, koja ga dijeli na dva dijela, i nekadašnja dva grada *Jēkabpils* na lijevoj i *Krustpils* (njemački: *Kreutzburg*) na desnoj obali.

Ta dva grada ujedinjena su 1962. u vrijeme Latvijske SSR.

Grad je još od srednjeg vijeka raskršće latvijskih historijskih regija Zemgalije, Latgalije, Vidzeme i Selije. Čak se i stari *Krustpils* nalazio u Latgaliji a *Jēkabpil* u Seliji.

## Historija

Jēkabpils je nastao početkom 16. vijeka kao naselje ruskih izbjeglica - Starovjeraca, kod gostionice na lijevoj obali Zapadne Dvine.
Brzom rastu naselja Slobode (kako su je nazvali), pomogla je činjenica da je u to vrijeme bio gust promet šlepova po rijeci, čiji se teret upravo kod Slobode morao pretovarirati na zaprežna kola, jer šlepovi nisu mogli ploviti dalje zbog brzaka na Dvini.

Naselje Sloboda je 1670. dobilo status grada od Jakoba Kettlera tadašnjeg kneza 
Kneževine Kurlanije i Semigalije. Tad je i preimenovano u - *Jakobstadt* (kasnije Jēkabpils) u čast kneza koji se smatrao osnivačem grada, jer je dozvolio naseljavanje izbjeglica.

Krustpils na drugoj obali prvi put je dokumentiran 1237. kao mjesto u kom je riški biskup Nikolaus von Nauen sagradio zamak Kreutzburg.
Iako je stariji ostao je manji jer je tek 1920. dobio status grada.

## Znamenitosti
Jēkabpils je poznat kao jedan od gradova u čijem se parku nalazi stanica Struveovog geodetskog luka koji je podizan od 1816. do 1855. i proteže se kroz 10 zemalja, a od 1979. je upisan u UNESCO-v popis svjetske baštine.

## Privreda

Jēkabpils se počeo industrijski razvijati početkom 20. vijeka, kad je imao tvornicu šibica, parni mlin, predionicu i štampariju. Velika šećerana otvorena je 1932. a most 1936.

## Pobratimski gradovi

Jekabpils ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Jekabpils''
Gotthard Kettler

**Gotthard Kettler** Westfalija, 2. februar 1517. - Jelgava, 17. maj 1587. - bio je posljednji Veliki majstor Livonskog reda i prvi knez 
Kneževine Kurlanije i Semigalije.

## Biografija

Gotthard Kettler je rođen je u Westfaliji, sa dvadeset godina stupio je u Livonski red, pa je 1559. izabran za njihovog Velikog majstora.   
Nakon raspuštanja Reda, na što je on pristao postao je knez novoformirane Kneževine Kurlanije i Semigalije i vazal 
Velike kneževine Litvanije a kasnije Poljsko-Litvanske Unije.

Kettler je učvrstio moć luteranske crkve u svojoj kneževini.
Za njegove vladavine (1562.-1587.) po kneževini je izgrađeno sedamdeset crkava, osam škola i osam sirotišta.

Po posljednjem testamentu sahranjen je bez pretjeranog luksuza – u bijelom habitu, u obični kositreni sarkofag sa finim gravurama i grbovima Mecklenburga i 
Kurlanije. 
Sarkofag koji je danas restauriran, vjerojatno je izradio zlatar iz Rige Cyriak Klinth.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Duke Gotthard Kettler (1517-1587)''
Gesta Danorum

**Gesta Danorum** (srpskohrvatski: *Podvizi Danaca*) je manuskript koji je napisao Saxo Grammaticus krajem 12. vijeka.

## Karakteristike

Gesta je napisana u 16 svezaka, počinje sa legendarnim kraljem Danom i završava osvajanjem Pomeranije koju je izveo kralj Knut IV 1185.

Prvih devet svezaka Geste priča o 60 legendarnih danskih kraljeva. U tom dijelu svoje knjige Saxo se oslanjao na antičke i islandske sage.
Pretpostavlja se da je njegova Legenda o Amlethu bila inspiracija za Hamleta Williama Shakespearea, a 
priča o strijelcu Toku (Palnatoku), prototip za švicarskog Wilhelma Tella. 
Saxo je ugradio i mitove o nacionalnim bogovima za koje je tradicija tvrdila da su bili danski vladari, kao i mitove o stranim herojima.

Posebno se ističu tri junačka epa koje je Saxo preveo na latinske heksametre. Ta tri najstarija poznata danska epa su; **Bjarkemaalet** - himna namijenjena podizanju borbernog morala; **Ingjaldskvadet** - ep koji naglašava koruptivnu opasnost luksuza za stari vikinški duh; i **Hagbard i Signe**-ep
o tragičnoj ljubavi i porodičnim svađama.

Posljednjih sedam svezaka sadrži Saxonov prikaz historijskih događaja od 1047. do 1186. 
Među mnogobrojnim podatcima, koji su preuzeti iz različitih izvora te nisu kronološki poredani, nalaze se i oni o baltičko-polapskim Slavenima.

U tom dijelu knige Saxo je uvjerljiv kad kazuje o događajima bliskim njegovom vremenu, ali proizvoljan kad piše o starim. Njegov cilj bio je patriotski, predstaviti Dansko kraljevstvo kao vrlo staro, i monarhiju kao faktor jedinstva.

Saxova knjiga bila je izvor inspiracije brojnim danskim romantičarskim pjesnicima 19. vijeka.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Saxo Grammaticus'' 
* ''Saxo Grammaticus'' 
* ''Saxo Grammaticus: Gesta Danorum'' (orginalni manuskript iz Danske kraljevske biblioteke)
Ďurďoš

**Ďurďoš** je naseljeno mjesto u okrugu Vranov na Toploj, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze

*
Saxo Grammaticus

**Saxo Grammaticus** (Otok Zeland, oko 1150.-?-oko 1220.) bio je historičar autor knjige - Gesta Danorum (*Podvizi Danaca*) koja je prvo značajnije djelo o danskoj historiji i prvi danski doprinos svjetskoj književnosti.

## Biografija

Malo se zna o Saxovom životu, osim da je bio sa Otoka Zeland iz porodice ratnika, kao i to da je vjerojatno bio monah i sekretar lundskog nadbiskupa Absalona (1178. - 1201.)
Vjerojatno je nadbiskup potaknuo Saxa da napiše tu kroniku danskih vladara, koju je dovršio negdje oko 1202. 
Gesta Danorum napisana je u 16 svezaka, počinje sa legendarnim kraljem Danom i završava osvajanjem Pomeranije koju je izveo kralj Knut IV 1185.

O Saxu je prvi pisao Sven Aggesen u svom djelu Kratka historija danskih kraljeva (Historia Regum Danicae compendiosa) 1185. i to u poglavlju o kralju Svendu Estridsenu (umro 1076.).

Kako je Saxo Gestu napisao na briljantnom latinskom, početkom 14. vijeka počeli su mu dodavati epitet - *Grammaticus*.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Saxo Grammaticus'' 
* ''Saxo Grammaticus''
Kneževina Kurlandija i Semigalija

**Kneževina Kurlandija i Semigalija** (latinski: *Ducatus Curlandiæ et Semigalliæ*, njemački: *Herzogtum Kurland und Semgallen*, 
litvanski: *Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė*, poljski: *Księstwo Kurlandii i Semigalii*) bila je vazal Velike kneževine Litvanije 
(kasnije Poljsko-Litvanske Unije), koja je egzistirala od 1561. do 1795.

## Historija

Kneževina je nastala za Livonskog rata kad je Livonski red shvatio da se nemože braniti od navale vojske ruskog cara Ivana Groznog, pa je potražio zaštitu od Velike kneževine Litvanije.

Posljednji Veliki majstor Reda Gotthard Kettler pristao je raspustiti red 1561. u zamjenu da zadrži mali dio nekadašnje Konfederacije Terre Mariane čiji je jug ionako okupirala Velika kneževina Litvanija. Taj komadić sastojao se od Kurlandije i Zemgalije, zemalja koje je Red zauzeo oko 1290.

Tako je nastala mala *Kneževina Kurlandija i Semigalija* dinastije Kettler, pod sizerenstvom Velike kneževine Litvanije (od 1569. Poljsko-Litvanske Unije).
Kneževina se prostirala na malom teritoriju od 30 000 km², na kom je u zlatnim godinama živilo oko 200 000 stanovnika.

Zlatne godine kneževine bile su prva dekada vladavine kneza Jakoba Kettlera (vladao 1640.-82.) On je poticao osnivanje manufaktura i brodogradilišta pa je tako došao do snažne mornarice i unosne prekomorske trgovine. 
Na taj način je njegova teritorijalno mala kneževina, postala dovoljno bogata i moćna da stekne vlastite kolonije u Karibima (Tobago 1645.-65.) i Zapadnoj Africi (Gambija 1651.-65.).

Period prosperiteta Kneževine Kurlanije i Semigalije nije trajalo dugo, tek jednu dekadu. Nekoliko objektivnih razloga i okolnosti doveli su do propasti i gubitka bogatstva i novostečenih kolonija.

Najvažniji faktor bio je Drugi nordijski rat između Kraljevine Švedske i Poljsko-Litavske Unije koji je započeo 1655. 
Tad se kneževina našla na prvoj liniji fronta, pa su Šveđani zauzeli prijestolnicu Mitau (Jelgavu) i zarobili kneza Jakoba 1658.

Par godina nakon tog kneževina je bila paralizirana bez vladara, a zbog ratnih šteta i razaranja, trpjele su i njene kolonije odsječene od matice, pa je Gambija pala u engleske ruke, a Tobago nekoliko puta izmjenio gospodare.

Nakon završetka rata 1660. knez je oslobođen, pa je pokušao obnoviti zemlju, čak je nakratko vratio Tobago, ali su zlatne godine kneževine prošle. 
Kad je Jakob Kettler 1682. umro, nasljedio ga je neabiciozni Friedrich Kasimir Kettler, koji je 1693. prodao Tobago Kraljevini Engleskoj.

Nakon Treće podjele Poljske kneževina više nije bila vazal Poljsko-Litavske Unije, već Ruskog Carstva. Rusi su dinastiju Kettler ostavili na miru, traživši samo da prizna sizerenstvo.
Kad je 1737. umro i posljednji član dinastije Kettler - Ferdinand, ruska carica Ana postavila je za kneza svog miljenika Ernsta Johanna Birona. Vladavina nove dinastije Biron trajala je do 1795. kad je Rusko Carstvo anektiralo kneževinu  i organiziralo je kao guberniju.

Pred sam kraj Prvog svjetskog rata Njemačko Carstvo osnovalo je marionetsko
Vojvodstvo Kurlandija i Semigalija koje je trajalo 8. marta do 22. septembra 1918.
## Reference

## Vanjske veze
* ''The fall of the Couronian colonization''
Gauja

**Gauja** estonski: *Koiva jõgi*, njemački: *Livländische Aa*) je rijeka na sjeveru Latvije, koja je sa svojih 460 km, 
najduža rijeka koja čitavim svojim tokom teče u Latviji.

## Hidrologija

Gauja izvire iz Jezera Alaukst u Regiji Vidzeme. Od tamo isprva teče prema istoku, zatim skreće prema sjeveru i teče 
duž latvijsko-estonske granice. Zatim ponovno radi veliki zavoj i skreće prema sjeverozapadu, protiče kroz grad Valmiera i teče
do ušća u Riški zaljev.

Gauja na svom toku jako meandrira i često mjenja smjer pa tako nakupi više od 400 km, iako od izvora do ušća ima svega 90 km zračne linije.

Porječje rijeke prostire se na površini od 9.800 km², od tog 7920 km² u Latviji po Regiji Vidzema.

Gauja je najpitoresknija rijeka u Latviji. U gornjem toku rijeke uzvodno od Valmiere prostire se u dužini od 93,5 km 
Nacionalni park Gauja. To je kotlina široka od 1 do 2,5 km, najdublja kod Sigulde 85 metara.
Kotlina Gauje počela se formirati za kvartara, a završila je za Zadnjeg ledenog doba.

Rijeka se obično se zaledi sredinom januara, a otopi krajem marta.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Gauja''
Jakob Kettler

**Jakob Kettler** Kuldīga, 28. oktobar 1610. - Jelgava, 28. januar 1682. - bio je treći po redu knez 
Kneževine Kurlanije i Semigalije.

Njegova vladavina se s pravom smatra vremenom procvata Kneževine Kurlanije i Semigalije.

## Biografija

Kako je ubrzo nakon rođenja ostao bez majke, Jakob je od svoje druge godine odrastao kod majčine rodbine u Königsbergu i Berlinu. 
Školovao se u Rostocku, Leipzigu, Amsterdamu i Leidenu i proputovao Evropu. Kad je 1639. postao knez Kneževine Kurlanije i Semigalije, ozbiljno se prihvatio posla, stimulirao je razvoj zanatsva, šumarstva, proizvodnju katrana, papira, piva...

Naročito je poticao osnivanje manufaktura i brodogradilišta pa je tako došao do snažne mornarice od preko 100 brodova i unosne prekomorske trgovine. 
Na taj način je njegova teritorijalno mala kneževina, postala dovoljno bogata i moćna da stekne vlastite kolonije u 
Karibima (Tobago 1645.-65.) i Zapadnoj Africi (Gambija 1651.-65.).

U braku sa Luise Charlotte iz Brandenburga izrodio je 9 djece. Trudio se da održava dobre odnose sa ostalim evropskim dvorovima. Na taj način uspio je da najstariji sin njegove kćeri Marije Amalie Frederik postane je kralj Švedske 1720., a njegov potomak u izravnoj liniji današnji kralj Nizozemske Willem-Alexander.

Njegovu Kneževinu opustošio je Drugi nordijski rat između Kraljevine Švedske i Poljsko-Litavske Unije koji je započeo 1655. Švedske trupe zauzele su palaču u Jelgavi 1658. i uhapsile kneza i njegovu porodicu i odveli u zarobljeništvo.
Oslobođen je nakon završetka rata 1660., pa je pokušao obnoviti zemlju, čak je nakratko uspio vratiti Tobago, ali su zlatne godine kneževine prošle, jer je obnova zahtijevala je mnogo snage i sredstava.

Pokopan je u kositrenom sarkofagu u porodičnoj grobnici u palači u Jelgavi 21. septembra 1682.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Duke Jacob (1610-1681)''
Vidzema

**Vidzema** (latvijski: *Vidzeme*, litvanski: *Vidūmō*, ruski: *Видземе*, poljski: *Liwonia*) što znači *Srednja zemlja*, je danas ime jedne od pet historijskih regija Latvije koja se nalazi na sjeveru zemlje.

## Karakteristike
Vidzema sa sjevera graniči sa Estonijom, a sa istoka sa Ruskom Federacijom. 
Zapadni dio Vidzeme prostire se duž obala Riškog zaljeva, pa je usko povezan sa prijestolnicom Rigom.
Vidzema je pretežno visoravan, blago brdoviti kraj sa terasastim morenama, prošaran brojnim malim morenskim jezerima.

Prostire se na površini od 19,770 km², što predstavlja 30.6% ukupne površine Latvije, na kojoj živi 180,454 stanovnika.

Regija je od jula 2021. administrativno podjeljena na 11 općina.
Veći gradovi su Cesis, Madona, Valka i Valmiera koja je neformalna prijestolnica regije.

Većina stanovnika govori latvijski, ali je raširen i ruski, a livonski govore stanovnici pored Riškog zaljeva.

## Historija

Za srednjeg vijeka na tom teritoriju živjeli su baltski Latgalci i baltsko-finski Livonci.
Prva veća naselja nastala su istovremeno sa izgradnjom drvenih utvrda u 10. vijeku.

Sve dok u 13. vijeku germanski viteški redovi nisu osvojili Vidzemu, Zapadna Dvina, bila je granica između Vidzeme na desnoj obali i Zemgalije i Selije na lijevoj obali rijeke.

Nakon prihvaćanja kršćanstva germanski viteški redovi grade zamkove i utvrđene gradove od trajnijih 
materijala. 
Nakon Livonsko rata dio Terre Mariane na desnoj obali Zapadne Dvine prepušten je Poljsko-Litvanskoj Uniji kao Vojvodstvo Livonija, a na desnoj je formirana Kneževina Kurlandija i Semigalija.

Početkom 18. vijeka čitav teritorij današnje Latvije bio je uvučen u Veliki sjeverni rat, nakon kojeg je Latvija anektirana u sastav Ruskog Carstva. Tada je Vidzema zajedno sa južnom Estonijom formirala jednu guberniju. U to su se vrijeme razvile prisne ekonomske i kulturne 
veze između Estonaca i Latvijaca, primjer za to je grad Walk, danas razdvojeni gradovi Valga i Valka.
Nakon Prvog svjetskog rata kad je Latvija postala nezavisna Vidzema je postala  dio te države.

## Reference

## Vanjske veze

* ''About Vidzeme Planning Region''
Valmiera

**Valmiera** (njemački: *Wolmar;*, poljski: *Wolmar*) je grad od 23,046 stanovnika na sjeveru Latvije.
Valmiera je najveći grad i neformalna prijestolnica historijske regije Vidzeme.
## Geografija
Valmiera leži duž rijeke Gauje, udaljena 107 km sjeveroistočno od Rige i 50 km južno od latvijsko-estonske granice.

## Historija

Zemlje oko Rijeke Gauje zauzelo je Livonsko bratstvo mača 1224., a nakon njih Livonski red. Nema točnih podataka kad je izgrađen zamak u Valmieri, ali se pretpostavlja da se to zbilo ubrzo nakon zauzimanja 1224. Uz zamak je sagrađena crkva]] 1283. ili 1284.
Rastu naselja pogodovao je položaj na trgovački  put  uz Rijeku Gauju.

Prvi pisani tragovi o gradu Valmieri su iz 1323., kad se spominje njen magistrat, a nakon tog 1365. kad se spominje kao član Hanzeatskog saveza. Zahvaljujući svom položaju, jer je Valmiera zajedno sa Valkom bila geografski centar Terre Mariane, ispala je idealno mjesto za sastanke i skupštine (*landtagove*). Tako su između 1385.-1500. u Valmieri su održana 32 sastanka gradova (*Städtetage*).

Sve do početka 18. vijeka, Valmiera je bio mala zbijena unutar bedema, kako se grad nalazio ispred zamka, prvo je bilo potrebno zauzeti grad.

švedski kralj Gustav II Adolf zauzeo je Valmieru 1622., koju je nakon osvajanja ostatka Vidzeme, poklonio svom kancelaru Akselu Uksenseru. 
Za švedske vlasti krajem 17. vijeka počeli su se rušili dijelovi gradskih bedema. Tako da su danas najstariji očuvani dijelovi bedema iz 14. vijeka.
Tokom 18. vijeka više put je stradala u požarima (1720., 1772., 1774.) jer je većina zgrada bila drvena.

Valmiera se počela brže razvijati za ruske vlasti kad je 1783. postala administrativni centar rajona.
Od početka 20. vijeka do Prvog svjetskog rata u Valmieri su izgrađene neke važne javne zgrade u historicističkom stilu, među njima i gradska bolnica 1914.

## Privreda

Najvažniji privredni objekt u Valmieri je tvornica stakla - Valmieras stikla šķiedra,podignuta 1963.

## Pobratimski gradovi

Valmiera ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Valmiera''
Latgalija

**Latgalija** (latvijski: *Latgale*, ruski: *Латгалия*, latinski: *Lettgallia*) je danas ime jedne od pet historijskih regija Latvije koja se nalazi na jugoistoku zemlje.

## Karakteristike
Latgalija sa istoka graniči sa Ruskom Federacijom, Estonijom, sa juga sa Belorusijom i sa jugozapada sa Litvanijom. Sa sjevera graniči sa Vidzemom a sa zapada sa Selijom.
Od  prijestolnice Rige udaljena je 200 - 300 km.

Prostire se na površini od 14,547 km² što predstavlja 22,5% ukupne površine Latvije, od tog je 46% pod oranicama. 34% pod šumom, a 5,5% pod jezerima i močvarama, to je oko 1 / 3  svih vodenih masa u zemlji.

Na sjever regije prostire se Lubanska ravnica, kraj rijetkih brežuljaka i brojnih Brežuljkasta
Latgalska visoravan, s prosječnom nadmorskom visinom]] od oko 200 metara, nalazi se u centru regije, a Selija (prosječna nadmorska visina 165 m) na jugozapadu.
Latgalija ima najviše jezera u Latviji, a sama Latgalska visoravan više od 800 koja su veća od 1 hektar. Jezera Rāzna (57,56 km²) i Lubāns (80,70 km²) su dva najveća i najvažnija za ribarstvo. 
Preko regije protiče Zapadna Dvina najduža rijeka Latvije.

U regiji živi 374,800 stanovnika što je 16% ukupnog stanovništva zemlje. Od početka 1990-ih i proglašenja nezavisnosti, broj stanovnika se smanjio za 11,2%. 
Od ukupnog broja stanovnika u regiji 40% živi u dva grada - Daugavpilsu i Rezeknu.

Latgalija ima neobičnu situaciju da su Latvijci manjina u regiji, po popisu stanovništva iz 2003., 43,5% su Latvijci, 40,2% Rusi, 7,2% - Poljaci i 5,8% - Belorusi.

Jezik koji za svakodnevnu komunikaciju koristi polovica stanovnika regije je latvijski (ili njegov latgalski dijalekt), ali su i ruski, poljski i jeloruski široko rasprostranjeni.

Regija je administrativno podjeljena na 2 grada Daugavpils i Rēzekne pod direktnom jurisdikcijom vlade u Rigi i 6 općina; Balvi, Daugavpils, Kraslava, Ludza, Preili i Rezekne.

## Historija

U  13. vijeku taj teritorij je naseljavalo antičko latvijsko pleme Latgalci, koje se
Kronici Henrika od Livonije navodi pod imenom Letthi ili Letthigalli. Ime Latvijske države potječe od imena tog plemena.

U vrijeme Terre Mariane (13.-16. vijek.) Latgalija je bila administrativno povezana sa Vidzemom.
Nakon sklapanja Sporazuma iz Altmarka 1629. formirano je Vojvodstvo Livonija (*Inflantia Polska*) koje je ustupljeno Poljsko-Litvanskoj Uniji.

Nakon Prve podjele Poljske 1772., taj teritorij je uključen u sastav Ruskog Carstva. Prvi svjetski rat, Februarska revolucija 1917. i borba Latvije za nezavisnost 1918.-1920. pružili su priliku za ujedinjenje Latgalije s ostalim latvijskim regijama. 
Taj proces dovršen je 1920. sklapanjem mirovnog ugovora sa Ruskom SFSR.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Welcome to Latgale!'' 
* ''Portrait of the Regions - Latvia Latgale''
Iskorak

**Iskorak – Centar za prava seksualnih i rodnih manjina** nevladina je udruga osnovana s ciljem zalaganja protiv svih oblika diskriminacije i stigmatizacije seksualnih i rodnih manjina kao i njihovo sudjelovanje u društvu kao jednakopravnih građana i građanki Republike Hrvatske. Udruga djeluje putem svojih javnozagovaračkih, medijskih, društveno-kulturnih i zdravstvenih programa i zalaže se za vrijednosti civilnog društva.

## Ciljevi
Ciljevi udruge su:
* unapređenje zakonskih okvira za zaštitu LGBT-ovskih prava i njegove provedbe
* unapređenje pristupa zdravstenim uslugama
* unapređenje obrazovanja koje uvažava LGBT-ovski identitet
* povećanje društveno-socijalne uključenosti LGBT-ovaca
* usmjerenim aktivnostima izgraditi kulturno-društvenu infrastrukturu za zajednicu LGBT-a.

## Programi
Udruga organizira i/ili sudjeluje u raznim programima kao npr. u organizaciji Zagreb Pridea 2002. i 2003., organizaciji triju Split Prideova, javnim kampanjama itd. Također kontinuirano pruža pravnu, zdravstvenu i psihološku pomoć LGBT-ovcima.

## Nagrade
Udruga je 2012. dobila nagradu "GONG za građanski aktivizam i razvoj demokracije".

## Izvori

## Vanjske veze
* službene stranice
* službene stranice na Facebooku
Kemseks

**Kemseks**, skr. od **hemijski seks** (eng. Chemsex, chemical sex) je voljno korišćenje narkotika tokom ili pre seksa ili seks-žurki kako bi se pojačao seksualni doživljaj. Ovakvo ponašanje je izuzetno rizično u pogledu prenos polno-prenosivih bolesti.
Ovakva praksa često se viđa među MSM populacijom (muškarci koji imaju seks sa muškarcima) koji idu na žurke ovog tipa. Čak, hemseks je češće praktikovan od strane osoba koje se leče od infekcije HIV-om, nego kod prethodno zdravih osoba. Često se kombinuje više supstanci i više seksualnih partnera/ki.

## Supstance
Devedesetih najčešće korišćeni narkotici za hemseks su bili kanabis, ekstazi, amfetamin i kokain. Danas su to GHB (γ-hydroxybutyric acid), mefedron, metamfetamin (kristalni met), lekovi protiv erektilne disfunkcije i poperi (alkil nitriti).
## Zdravstvene posledice
Zdravstvene posledice mogu obuhvatiti rizik od polno-prenosivih infekcija i nedoslednost u uzimanju (eventualnih) lekova. To su indirektne posledice.
Direktne posledice uzimanja pomenutih narkotika mogu biti:
* Bol u grudima,
* Glavobolja,
* Tahikardija,
* Nedostatak daha,
* Vrtoglavica,
* Hronične bolesti krvnih sudova, srca, nervnog sistema...
## Izvori
Ivan Radojičić

**Ivan Radojičić** (Beograd, 1. decembar 1970 – Beograd, 21.oktobar 2009) je bio saradnik Radija 202, predsjednik nevladine organizacije *Generacijski odgovor drogama* i prva osoba u Srbiji i na Balkanu koja je javno govorila o tome da je HIV pozitivna.

## Život sa  HIV-om i HIV aktivizam
Radojičić je saznao da je HIV pozitivan 1993. na VMA gdje mu je otac radio kao imunolog. Tada je već tri godine koristio drogu intravenski i najvjerovatnije se tako inficirao.

1997. u emisiji *Biseri* Vanje Bulića prvi put je javno govorio o tome da je HIV pozitivan.

„Zovem se Ivan Radojičić. Rođen sam 1.12.1970., dakle baš na dan koji je kasnije proglašen za Svetski dan borbe protiv SIDE” Tom rečenicom je Radojičić počinjao tribine i predavanja u organizaciji Omladine JAZAS-a, čiji je saradnik i aktivista bio. Na predavanjima i tribinama širom zemlje pričao je svoju životnu priču i borio se protiv diskriminacije osoba sa HIV-om.

Osam godina je radio kao urednik i voditelj noćnog programa *Ljudi sa nama - različiti* koji se bavio problemom zavisnosti od droga.

Kao HIV pozitivna osoba dobio je kćerku Iskru sa suprugom Kamenkom od koje se kasnije razveo.

Radojičić je umro od SIDE u trideset i devetoj godini života. Sahranjen je na Novom groblju.

## Nagrada za hrabrost „Ivan Radojičić“
Omladina JAZAS-a je  2011. u znak sjećanja i poštovanja prema Ivanu Radojičiću ustanovila Nagradu za hrabrost „Ivan Radojičić“ koja se svake godine u sklopu obilježavanja Svjetskog dana borbe protiv SIDE, dana na koji je i Radojičić rođen, dodjeljuje pojedincima i institucijama koji su se istakli u zaštiti prava i unapređenju ljudi koje žive sa HIV-om.

## Reference
Kuldīga

**Kuldīga** (njemački: *Goldingen*) je grad od 10,124 stanovnika na zapadu Latvije.

## Geografija
Kuldīga leži duž rijeke Vente, udaljena 55 km Jelgave i 90 km od prijestolnice Rige.

Historijski centar grada uvršten je 2008. u krugevropske baštine a 2011. je stavljen na latvijski popis kanditata svjetske baštine Unesca. Nakon tog je 2007. dobio titulu najbolje evropske ruralne destinacije.

## Historija

U vrijeme historijske Kurlandije tu se nalazilo srce plemenskog saveza Kurša-*Bandava*. Gradina Veckuldīga, koja se nalazi 
pored današnjeg grada na lijevoj obali rijeke Vente, bila je najveća kurška fortifikacija. Tokom 9. vijeka uz nju je izraslo naselje. 
U prvoj polovici 13. vijeka na teritorij Kurša napali su vitezi Livonsko bratstvo mača i spalili gradinu, ali su naselje ostavili.

Kako bi učvrstili svoju poziciju, vitezi su počeli graditi kamene zamkove. Jedan od njih sagrađen je na obali rijeke Vente nasuprot vodopada. 
Izgradnja je počela 1242., i to je godina kada se Kuldīga prvi put spominje u službenim dokumentima.

Početkom 14. vijeka uz zamak je izrastao grad, koji je 1368. postao član Hanzeatskog saveza. Između 1596. - 1616. Kuldīga je bila prijestolnica historijske Kneževine Kurlandije i Semigalije.

Za vladavine kneza Jakoba Kettlera (1642.-1682.) ta Kneževina je doživjela procvat. 
U vrijeme Velikog sjevernog rata 1702. švedska vojska je opljačkala i razorila zamak koji je od tad napušten.

Tako da je danas najstarija građevina crkva sv. Katarine podignuta 1252..

Kuldīga se počela brže razvijati za Ruskog Carstva kad je 1878. podignuta tvornica šibica– Vulkāns’’. Uz nju je niklo i puno malih poduzeća koja su proizvodila igle, cigare, sapun, votku, likere i mineralnu vodu.

## Svjetska baština
Stari grad Kuldiga je 2023. god. uvršten na listu UNESCO-ove svjetske baštine.

## Privreda
Kuldīga je danas grad tekstilne i drvne industrije i poznato lječilište.

## Pobratimski gradovi

Kuldīga ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;
*  Geesthacht, Njemačka
*  Mcheta, Gruzija
*  Drøbak, Norveška

## Reference

## Vanjske veze

* ''Kuldīga''
Jade Raymond

**Jade Raymond** (28. august 1975 -) je kanadska autorica video igara, najpoznatija po radu na stvaranju franšiza *[[Assassin's Creed]]* i *[[Watch Dogs]]*, kao i stvaranju studija Ubisoft Toronto i EA Motive Studios. 16. marta 2021. Jade Raymond je osnivanje novog nezavisnog razvojnog tima zvanog Haven Entertainment.

## Izvori

## Vanjske veze

*
Svjetski dan AIDS-a

**Svjetski dan (borbe protiv) AIDS-a** (eng. *World AIDS Day*) međunarodni je dan posvećen podizanju svijesti o pandemiji AIDS-a uzrokovanoj širenjem HIV-infekcije i dan sjećanja na osobe koje su preminule od te bolesti. Obilježava se 1. prosinca svake godine od 1988.  Sindrom stečene imunodeficijencije (AIDS) je po život opasno zdravstveno stanje uzrokovano virusom humane imunodeficijencije (HIV). HIV napada imunološki sustav pacijenta i smanjuje njegovu otpornost na druge bolesti. Državni i zdravstveni dužnosnici, nevladine organizacije i pojedinci diljem svijeta obilježavaju taj dan, često uz edukaciju o prevenciji i kontroli AIDS-a.

Svjetski dan borbe protiv AIDS-a jedna je od jedanaest službenih globalnih javnozdravstvenih kampanja koje obilježava Svjetska zdravstvena organizacija (WHO), uz Svjetski dan zdravlja, Svjetski dan darivatelja krvi, Svjetski tjedan imunizacije, Svjetski dan borbe protiv tuberkuloze, Svjetski dan nepušenja, Svjetski dan malarije, Svjetski dan hepatitisa, Svjetski tjedan svjesnosti o antimikrobnim bolestima, Svjetski dan sigurnosti pacijenata i Svjetski dan Chagasove bolesti.

Prema podatcima iz 2017. godine, od AIDS-a je umrlo između 28,9 milijuna i 41,5 milijuna ljudi diljem svijeta, a procjenjuje se da oko 36,7 milijuna osoba živi s HIV-om, što ga čini jednim od najvažnijih globalnih pitanja javnog zdravstva u zabilježenoj povijesti. Zahvaljujući nedavnom poboljšanom pristupu antiretrovirusnom liječenju u mnogim regijama svijeta, stopa smrtnosti od epidemije AIDS-a smanjila se od svog vrhunca u 2005. godini (1 milijun u 2016., u usporedbi s 1,9 milijuna u 2005.).

## Povezano
* AIDS
* Svjetski dan hepatitisa
* Svjetski dan zdravlja
* Međunarodni dan borbe protiv raka

## Izvori

## Vanjske veze

* Službena stranica Svjetskog dana borbe protiv AIDS-a
* Hrvatska udruga oboljelih od HIV-a
Hencovce

**Hencovce** je naseljeno mjesto u okrugu Vranov na Toploj, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Napad na Nibeiwu

**Napad na Nibeiwu** se odigrao 9. decembra 1940. na sjeverozapadu Egipta za vrijeme Zapadnopustinjske kampanje u Drugom svjetskom ratu kada su britanske (komonveltske) snage pod komandom generala Richarda O'Connora izvele iznenadni prepad na pustinjski logor u kome je bila smještena Malettijeva grupa italijanske vojske pod komadnom generala Pietra Malettija. Italijani su logor bili postavili tokom ofenzive na Egipat nekoliko mjeseci ranije. Britanske snage su, uočivši logističke i druge slabosti, odlučili izvesti napad koji je postigao potpuni uspjeh. General Maletti je poginuo, a italijanske jedinice potpuno uništene. Uspjeh napada je Britance ohrabrio da nastave ofenzivne operacije koje će kasnije postati poznate kao operacija Compass te dovesti do protjerivanja Italijana iz Egipta i Kirenajke.

## Izvori
Pietro Maletti

**Pietro Maletti** (24. maj 1880 – 9. decembar 1940) bio je italijanski vojskovođa koji je sudjelovao Prvom svjetskom ratu, pacifikaciji Libije, Drugom italijansko-abesinijskom ratu i Drugom svjetskom ratu.  Kao zapovjednik italijanskih oklopnih snaga za vrijeme invazije Egipta, poginuo je za vrijeme napada na Nibeiwu kojim je otpočela britanska kontraofenziva.

## Vanjske veze
*Link to photograph and other details (in Italian).
Grupa Maletti

**Grupa Maletti** (, doslovno: "Saharska grupa Maletti") bila je oklopno-mehanizirana ad hoc formacija italijanske Kraljevske vojske koja je djelovala na sjevernoafričkom ratištu na samom početku Zapadnopustinjske kampanje u Drugom svjetskom ratu. Osnovana je u Libiji nedugo nakon ulaska Italije u rat, a ime je dobila po svom zapovjedniku, generalu Pietru Malettiju. Originalno se sastojala od šest bataljona motorizirane pješadije i dvije tenkovske čete, da bi sudjlovala u invaziji Egipta u jesen 1940. Na početku decembra bila je stacionirana u utvrđenom logoru Nibeiwa, koji je 9. decembra 1940. iznenada napadnut od britanskih snaga. Tom prilikom je Grupa Maletti potpuno uništena, a general Maletti poginuo.

## Vanjske veze
* Photograph of Maletti (Italian site)
* Diary of Colonel Emilio Iezzi, commander, V Tank Battalion "M"
* The Mediterranean and Middle East volume I: The Early Successes against Italy (to May 1941)
1Lib1Ref

**#1Lib1Ref** (poznat na nekim romanskim jezicima kao **#1Bib1Ref** ) je Wikipedijska kampanja koja poziva svakog bibliotekara na Zemlji da učestvuje u projektu online enciklopedije, posebno poboljšavajući članke dodavanjem referenci.

Prva kampanja #1Lib1Ref poklopila se sa  u januaru 2016. godine.

Prema premisi **''One Lib''rarian, ''One Ref''erence**, organizatori su procjenili da ako svaki biblotekar/ka na planeti odvoji 15 minuta vremena dodajući citat, da će zajednički trud riješiti zaostatak Wikipedije na engleskom jeziku da riješi 350.000 upozorenja za potrebe citata.

Inicijalni događaj trajao je 15. – 23. januara 2016, te koristio hashtag *#1lib1ref*  na raznim platformama socijalnih medija.

## Rezultati prve kampanje
Prva kampanja završena je sa 1.232 revizije na 879 stranica, od strane 327 korisnika na 9 jezika, koristeći hashtag #1lib1ref u rezimeu uređivanja; ovi brojevi vjerovatno potcjenjuju ukupan uticaj, pošto je zapaženo da mnogi učesnici izostavljaju hashtag iz sažetaka uređivanja. Na Twitteru je #1lib1ref hashtag korišten u preko 1.100 postova od strane preko 630 korisnika.

Kampanja je koja je pokrenuta kao godišnja proslava Wikipedijinog rođendana, u narednim se godinama proširila i postala događaj koji traje tri sedmice. Kampanja 1Lib1Ref dio je GLAM strategije širenja Wikimedia fondacije za uključivanje bibliotekara u poboljšanje Wikipedije, a i drugih Wikimedija projekata.

## Reference

 
## Vanjske veze
*  (na Meta Wiki serveru)
* Wikimedia uređivanje sažetka hashtag pretraga: 1lib1ref
Lubāns

**Lubāns** (latvijski: *Lubanss ezers*, ruski: *Лубанс*, njemački: *Lubahnsee*) je najveće jezero u Latviji, koje se nalazi na istoku zemlje u Latgaliji.

Jezero leži na 92,5 metra nadmorske visine u močvarnom kraju Lubanske ravnice, udaljeno tridesetak km sjeverozapadno od grada Rēzekne.

## Karakteristike
 
Lubāns ima površinu od 80,70 km², dug je 15,7 km u smjeru jugozapad-sjeveroistok i širok do 7,9 km (zapad-istok). Maksimalno je dubok 2,5 m, a prosječno 1,6 m.

Na jezeru se nalazi jedan otok Akmeņsala ukupne površine 140 hektara.

Vodom ga pune rijeke Rēzekne i Malta, a isteče rijekom Aiviekste, sve njegove pritoke su danas obilaznim kanalima regulirane, tako da se vodostaj drži pod kontrolom, sistemom nasipa dugih 36 km i brojnim ustavama i kanalima.
Jezero pripada slivu rijeke Zapadne Dvine.

Jezero je dio močvarnog Rezervata prirode Lubāna, koji je uključen u mrežu zaštićenih područja Evropske unije Natura 2000 i proglašen močvarnim područjem od međunarodnog značaja u skladu sa kriterijima Ramsarske konvencije.
Močvara Lubāna ima površinu od 813 km², pored Jezera Lubāns u njoj se nalazi još sedam većih jezera i puno bara, tako da je 24% teritorija je 
pokriveno vodom.

Jezero Lubāna je glacijalnog porijekla njegovo korito je nastalo klizanjem istočnolatvijskog glečera.

Lubansku ravnicu u čijem se donjem dijelu nalazi Jezero Lubāna, karakteriziraju male razlike u nadmorskoj visini, to je razlog zašto je sliv jezera tako velik i doseže 2.040 km². 
Površina jezera Lubāna kod normalnog vodostaja iznosi do 82,10 km², kod minimalnog - 66,96 km², ali za vrijeme poplava naraste i do 95,53 km², zbog tog se nivo vode regulira ustavama, kanalima i nasipima.

Kako bi se spriječile stalne poplave još sredinom 19. vijeka započeto je sa radovima, prvo su iskopani kanali; Meirāni i Ciķeļgrāvisa. 
U peridu 1929.-1939. kanalizirana je rijeka Aiviekste, pa je nivo vode pao je za 2 m, ali je Aiviekste je uspio ispustiti samo trećinu voda.
Razvoj kompleksnog hidrotehničkog sistema Lubāna započeo je 1955. i dovršen je 1991. iskapanjem kanala Meirāni, Zvidze i Iden. Sistem omogućuje održavanje vodostaja na 92,0–92,5 metra nadmorske visine.
ustave redovito rade od 1985. pa se vodostaj u jezeru stabilizirao.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Lubāna ezers''
Rēzekne (rijeka)

**Rēzekne** je rijeka na istoku Latvije u Latgalijskoj regiji duga 116  km.

## Hidrologija

Rēzekne izvire iz Jezera Rāzna u Latgaliji. Od tamo isprva teče prema sjeveru, zatim skreće na zapad i teče do grada Rēzekne, a nakon toga do ušća u Jezero Lubāns.

Porječje rijeke prostire se na površini od 2,066 km² u Latgalijskoj regiji.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Rēzekne''
Rāzna

**Rāzna** (latvijski: *Rāznas ezers*) je jezero na jugoistoku Latvije u Regiji Latgalija.

Jezero Rāzna leži na 163,4  metra nadmorske visine, udaljeno dvadesetak km jugoistočnood grada Rēzekne.

## Karakteristike

Jezero ima površinu od 57,56 km², po tom je drugo po veličini u Latviji Prosječno je duboko 7 metara, a maksimalno 17 m.

Površina sliva je mala 221 km², jer u jezero utječe samo nekoliko potočića, a vode mu otječu rijekom Rēzekne na istoku.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''iekšējie virszemes ūdeņi Latvijā''
Aiviekste

**Aiviekste** je rijeka u centru Latvije duga 114 km lijeva pritoka Zapadne Dvine.

## Hidrologija

Aiviekste izvire iz Jezera Lubāns u Latgaliji. Od tamo teče prema zapadu prema ušću u Zapadnu Dvinu kod grada Pļaviņas.

Porječje rijeke prostire se na površini od 9,300 km² od tog 9,160 km² u latvijskoj regiji Latgaliji.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Aiviekste''