The Oregon Trail (1985)

***The Oregon Trail*** je edukativna strateška videoigra koju je razvio i objavio Minnesota Educational Computing Consortium (MECC). Prvi put je objavljena 1985. godine za Apple II, a kasnije je prebačena na MS-DOS 1990. godine, Mac 1991. godine i Microsoft Windows 1993. godine. Nastala je kao nova verzija popularne tekstualne igre istog imena, prvobitno kreirane 1971. godine, a objavljene od strane MECC-a 1975. godine. U toj igri, igrač preuzima ulogu vođe kola koji vodi grupu doseljenika iz Independencea, Missouri, do doline Willamette u Oregonu kroz pokrivena kola na Oregonskoj stazi 1848. godine. Duž te staze, igrač donosi odluke o zalihama, upravljanju resursima, ruti, te se bavi lovom, prelaskom rijeka i izlazi na kraj sa nasumičnim događajima poput oluja i bolesti.

Igru je dizajnirao i kreirao tim u MECC-u, predvođen dizajnerom igara R. Philipom Bouchardom, tokom perioda od deset mjeseci, od 1984. do 1985. godine. Zamišljena je kao ključni dio MECC-ovog prelaska sa igara i softvera na glavnim računarima kojima se pristupa putem udaljenih terminala na one na kućnim računarima, kao i kao prva MECC-ova igra namijenjena prvenstveno kućnim potrošačima, a ne školama. To je prvi grafički i najpoznatiji dio serijala *[[The Oregon Trail (serijal)|Oregon Trail]]*, i bio je vodeći proizvod MECC-a od izlaska sve dok tu kompaniju nije kupio SoftKey 1995. godine. Igre u serijalu su od tada objavljene u mnogim izdanjima od strane raznih programera i izdavača, mnoge pod nazivom *The Oregon Trail*. Višestruke igre u serijalu se često smatraju iteracijama istog naslova, a zajedno su prodate u preko 65 miliona primjeraka i uvedene su u Svjetsku kuću slavnih video igara. Igra je imala široku popularnost u školama 1980-ih i 1990-ih, a publikacije poput časopisa ''Smithsonian'' opisale su je kao kulturnu znamenitost.

## Igranje

*The Oregon Trail* je edukativna strateška videoigra u kojoj igrač, kao vođa karavana, kontrolira grupu koja putuje Oregonskom stazom od Independencea, Missouri, do Willamette Valleya, Oregon, 1848. godine. Igrač kontrolira igru ​​putem tastature, prvenstveno odabirom jedne od nekoliko numeriranih opcija. Igrač započinje igru ​​odabirom profesije svog lika - bankar, stolar ili farmer - što odgovara nivoima težine i daje različite iznose novca s kojima započinje putovanje. Zatim imenuje svog lika i četiri člana svoje grupe, te kupuje zalihe za svoje putovanje u Matt's General Storeu: volove za vuču kola, hranu, odjeću, municiju i rezervne dijelove za popravak kvarova na vagonima. Grupa zatim kreće na putovanje. Put je podijeljen na šesnaest segmenata, a svaki završava na orijentiru kao što je riječni prijelaz ili tvrđava. Svaki orijentir nudi igraču različite mogućnosti, kao što su kupovina zaliha u tvrđavi, razgovor sa saputnicima na geografskom orijentiru ili odabir načina prelaska rijeke. Rijeke se mogu preći gaženjem, zaptivanjem kola i prelaskom preko rijeke, ili u nekim slučajevima plaćanjem trajekta; šansa za prelazak bez greške (što može rezultirati gubitkom zaliha ili oštećenjem kola) zavisi od stanja rijeke i vremenskih uslova. Kako grupa napreduje dalje duž staze, cijene zaliha rastu. Na dvije orijentacione tačke, igrač može odabrati da ide "prekidom" ili prečicom; te staze su kraće, ali zaobilaze sljedeću orijentirnu tačku, tvrđavu. Za posljednji segment, igrač može odabrati da ide preko prekida na naplatnoj cesti do kraja ili da se spusti niz rijeku Columbiju igrajući mini-igru u kojoj mora izbjegavati kamenje u rijeci.

Između orijentira, grupa putuje danima preko stotinu milja, što je igraču prikazano ekranom koji pokazuje datum, vrijeme, zdravlje grupe, koliko je kilograma hrane preostalo grupi i udaljenosti do sljedećeg orijentira i od prethodnog. Prikazana su animirana kola koja vuku volovi, s prikazom sljedećeg orijentira koji se klizi prema njemu s lijeve strane dok grupa putuje i pejzažom terena za taj segment u pozadini. Tokom faze putovanja mogu se dogoditi slučajni događaji, poput oluje koja uzrokuje kašnjenje ili bolesti člana grupe. Igrač također može zaustaviti putovanje u bilo kojem trenutku, a zatim može provjeriti stanje svojih zaliha, pogledati kartu svog putovanja, promijeniti tempo putovanja, promijeniti količinu hrane koja se dnevno daje grupi, stati da se odmori, trgovati s drugim grupama za zalihe ili tražiti hranu. Promjena tempa putovanja utječe na trajanje svakog segmenta, kao i na vjerojatnost različitih događaja, poput hromljenja volova, a promjena količine obroka slično utječe na brzinu korištenja zaliha hrane i vjerojatnost događaja.

Ako igrač odluči loviti, prikazuje mu se mini-igra u kojoj kontrolira ljudskog lika koji se može pomicati po fiksnom ekranu koji sadrži nasumični asortiman kamenja i biljaka na osnovu terena segmenta u kojem se grupa nalazi. Igrač može odabrati da cilja puškom u jednom od osam glavnih pravaca, da počne ili prestane kretati se u smjeru u kojem cilja, te da puca, što ispaljuje metak koji se kreće po ekranu i troši municiju. Životinje se nasumično pojavljuju sa strane ekrana i kreću se po ekranu, te umiru ako ih igračev hitac pogodi. Kada igrač završi mini-igru, dobija količinu hrane na osnovu toga koje su životinje ubijene, iako se po lovu može uzeti maksimalno 100 funti (≈45,36 kg).

Igra završava kada grupa stigne do doline Willamette, bilo rijekom Columbijom ili putem s naplatom putarine, ili kada svih pet članova grupe umru zbog bolesti ili povrede. Ako grupa stigne do kraja putovanja, dobijaju rezultat na osnovu završnih uslova i zaliha grupe i početne profesije, koji se pohranjuje i prikazuje na tabeli visokih rezultata koja prikazuje prethodne pokušaje, kao i unaprijed popunjene rezultate nazvane po stvarnim putnicima na putu. Ako svi članovi grupe umru, igraču se prikazuje nadgrobni spomenik s imenom vođe grupe, a igrač može dodati epitaf; u sljedećim igranjima igrač može vidjeti posljednji napravljeni nadgrobni spomenik kad god stigne do tačke na putovanju gdje je postavljen.

## Razvoj

### Izvorna tekstualna igra
1971. godine, Don Rawitsch, Bill Heinemann i Paul Dillenberger razvili su tekstualnu stratešku videoigru pod nazivom *[[The Oregon Trail (1971)|The Oregon Trail]]* za upotrebu u nastavi historije za 8. razred, gdje je Rawitch bio student-profesor. Igra je napisana u oko 800 linija HP ​​Time-Shared BASIC-a za miniračunar HP 2100 školskog okruga Minneapolis, na koji su se škole mogle povezati putem teleprintera. Bila je popularna u razredu i drugim školama širom okruga, ali je uklonjena s računara na kraju semestra. Minnesota Educational Computing Consortium (MECC), organizacija koju finansira država i koja je razvila obrazovni softver za učionicu, 1974. je angažovala Rawitscha kao kontakt osobu za početnike u lokalnim društvenim koledžima. MECC je imao glavni sistem na koji su se škole širom Minnesote mogle povezati, a Rawitsch je, uz dozvolu Heinemanna i Dillenbergera, prepisao i proširio igru ​​koristeći historijske podatke za MECC-ov sistem dijeljenja vremena, objavljujući je 1975. godine. Glavna igra iz 1975. bila je najpopularniji softver u sistemu za škole u Minnesoti pet godina, s hiljadama igrača mjesečno.

MECC je 1978. počeo da se udaljava od centraliziranih igara i softvera za mejnfrejm računare i prelazi na distribuciju programa za mikroračunare; također je počeo podsticati škole da usvoje mikroračunar Apple II, kupujući velike količine uz popust i preprodajući ih školama. MECC je počeo da konvertuje nekoliko svojih proizvoda za rad na mikroračunarima, a John Cook je prilagodio igru ​​*The Oregon Trail* za Apple II; iako je tekstualna igra ostala uglavnom ista, dodao je prikaz pozicije igrača duž staze na mapi između rundi i dodao grafiku u mini-igru lova. Verzija za 8-bitne Atari računare, ponovo pod nazivom *The Oregon Trail*, objavljena je 1982. godine. Verzija za Apple II je uključena pod imenom *Oregon* kao dio MECC-ove serije *Elementary*, distribuirane školama u Minnesoti besplatno i za profit školama izvan države, u Elementary Volume 6 1980. godine. Verzija Apple II je portovana na Commodore 64 1984. godine kao dio kolekcije poput *Elementary Volume 6* pod nazivom *Expeditions*. Do sredine 1980-ih, MECC je prodavao svoj obrazovni softver školama širom zemlje, a *The Oregon Trail* je bio njihov daleko najpopularniji proizvod.

### Igra iz 1985.
Do 1984. godine, tržište edukativnih igara se promijenilo od onog na kojem su programi gotovo uvijek bili igre za velike računare koje su kreirali amaterski programeri poput Rawitscha, do komercijalnog tržišta koje sadrži brojne kompanije koje prodaju edukativne igre za kućne računare. MECC se upustio na ovo tržište godinu dana ranije, zapošljavajući programere za kreiranje originalnih softverskih naslova za škole i kućne korisnike. Ovi naslovi su se pokazali uspješnim, te je MECC odlučio kreirati moderna ažuriranja za svoja tri najpopularnija naslova iz 1970-ih: *[[Lemonade Stand]]*, *[[Odell Lake]]* i *The Oregon Trail*. Sve tri igre su dobile portove za *Apple II* do 1980. godine, ali nisu značajno promijenjene i nisu grafički konkurirale savremenim naslovima. Razvoj nove verzije *The Oregon Trail* započeo je u oktobru 1984. godine, s R. Philipom Bouchardom kao glavnim dizajnerom i vođom tima. Bouchard je dobio zadatak da dizajnira potpuno novu igru ​​zasnovanu na konceptu originalnog *Oregon Trail*a, namijenjenu za Apple II i kao prvu MECC-ovu igru ​​s kućnim potrošačima kao primarnim tržištem, s ciljanim datumom izlaska jesen 1985. godine.

Budući da je igra bila namijenjena kućnom tržištu, a ne školskom okruženju, morala je biti zabavna, ali i edukativna; Bouchard je postavio kao vodeći princip da zabava "treba proizaći iz uranjanja igrača u historijski tačno iskustvo", i obrnuto, da edukativni aspekt treba proizaći iz tog uranjanja, a ne iz eksplicitnog upućivanja igrača o historiji. Bouchard je također namjeravao da igra privuče i djevojčice i dječake, za koje je smatrao da su bili više zainteresirani za originalnu verziju igre.[14] Mjerio je igru ​​tokom njenog razvoja prema metrici da li su djeca kojoj se svidjela originalna igra više uživala u novoj igri. Razvoj igre trajao je deset mjeseci, od oktobra 1984. do jula 1985. godine, a uglavnom ga je radio tim od pet ljudi: Bouchard, glavni programer John Krenz, glavna umjetnica Charolyn Kapplinger, istraživačica Shirley Keran i programer Bob Granvin. Dok su prethodne igre na MECC-u razvijane korištenjem sistema u kojem je glavni dizajner kreirao dizajnerski dokument s bilješkama i skicama koji je zatim dat programerima i umjetnicima na izradu, Bouchard je umjesto toga dizajnirao igru ​​uz pomoć ostalih članova tima kao skup međusobno povezanih sistema igranja, a svi su bili zasnovani na matematičkim modelima, a zatim na historijskim podacima, koji bi se usavršavali u iterativnom procesu kako bi razvoj napredovao.

Za mnoge dijelove igre koji podsjećaju na original, tim je dodao složenost i detalje. U igri iz 1975. godine, igrač prolazi kroz dvanaest rundi donošenja odluka, od kojih svaka predstavlja dvije sedmice na stazi, sa slučajnim događajima koji se dešavaju u rundama na osnovu njihove historijske vjerovatnoće u toj tački na stazi. Za novu verziju, tim je umjesto toga podijelio igru ​​na 16 segmenata različitih dužina, od kojih svaki završava na "orijentacionom mjestu"; igrač ima skup "aktivnosti" koje se mogu odvijati na svakom orijentacionom mjestu, kao što je prelazak rijeke, i drugačiji skup aktivnosti, uključujući lov i nasumične događaje, koje bi mogao sam uraditi ili bi mu se dogodile dok putuje između orijentacionih mjesta. Svaki segment igre imao je različita okruženja i vjerovatnoće, a periodi putovanja sastoje se od određenog broja dana koji zatim djeluju kao jedinica vremena. Bouchard je radio s Keranom kako bi odabrao šesnaest orijentacionih mjesta, kao i alternativne "granične" rute koje igrač može ići. Tim je uklonio sistem medicine i doktora iz originala kao historijski netačan, a umjesto toga dodao je više vrsta bolesti. Također su dodali muziku igri, koja je bila zasnovana na melodijama popularnim u vrijeme same Oregonske staze.

Mini-igra lova bila je popularan dio originalne igre, gdje je igrač kucao "BANG" da bi pucao; stoga je tim smatrao da je to bitna komponenta koju treba uključiti u novu igru. Bouchard je želio uključiti edukativne lekcije kao dio igre, uključujući prikazivanje različitih karakteristika krajolika na osnovu toga gdje se igrač nalazi na svom putovanju, prisustvo različitih vrsta životinja na osnovu toga gdje se u zemlji mogu naći i ograničavanje koliko kilograma mesa igrač može ponijeti iz lova. Tim je bio zabrinut da njihov dizajn neće biti moguć korištenjem programskog jezika Applesoft BASIC na Apple II kao ostatak igre, jer ne bi bio dovoljno brz; većina drugih akcionih igara ili sekvenci kreiranih u to vrijeme koristila je asemblerski jezik iz tog razloga. Prvo su kreirali prototip da ga testiraju i otkrili da radi previše sporo; asemblerski programer Roger Shimada dodan je timu da kreira konačnu verziju. Dok je to radio, tim je otkrio da je originalni dizajn, koji je zahtijevao osamnaest različitih životinja, bio prevelik za memorijski prostor na Apple II, te je smanjen na šest životinja s manje složenim animacijama. Tokom testiranja korisnika u martu 1985. godine, budući da Kapplinger još nije završio grafiku "mrtvog stanja", Shimada je umjesto toga okretala životinje naopačke kako bi označila njihovu smrt; ovo je zadržano u finalnoj igri, jer su tim i dječji testeri smatrali to smiješnim.

Tokom dizajniranja igre, Bouchard je planirao da na kraju igre ima mini-igru koja uključuje rafting niz rijeku Columbiju, što bi uključivalo brzake, prenošenje tereta i mogućnost angažovanja vodiča američkih Indijanaca. Razvoj mini-igre je pomjeren prema kraju projekta, jer se smatralo manje važnim od dijelova igre koji bi se vidjeli više puta tokom igranja. Međutim, u martu 1985. godine, Bouchardu je naloženo da zaustavi razvoj bilo kojeg dijela igre koji već nije započet, čime je mini-igra eliminisana. Bouchard je bio zabrinut, jer je to ostavilo igru ​​bez vrhunca, iako bi bilo teško kreirati cijeli dizajn u toj fazi projekta. Kasnije u projektu, njegov nadzornik se složio da vrati mini-igru, ali samo ako se to može uraditi jednostavno i u Applesoft BASIC-u, za razliku od mini-igre lova. Tim je uspio posuditi programera Stevea Splintera za razvoj dijela o raftingu i brzo je kreirao mnogo jednostavniju verziju zasnovanu na izbjegavanju kamenja u rijeci.

Bouchardov primarni cilj dizajna za projekat bio je uključivanje tačne geografije u igru ​​sa segmentima; njegov drugi cilj bio je dodavanje ljudskih likova u igru, što nije bilo prisutno u verziji iz 1975. godine. Mnoge njegove ideje za ovaj cilj morale su biti izbačene iz igre zbog ograničenja budžeta igre, kao i veličine dostupne za igru ​​na 5¼-inčnoj disketi. Zadržao je dodatak likova koje igrači imenuju putujućoj grupi, kao i imenovane likove s kojima razgovaraju na početku i znamenitosti, te uključivanje ljudi u grafiku. Jedna ideja koju nije mogao zadržati, a koju je kasnije opisao kao svoje najveće žaljenje u vezi s igrom, bile su složene interakcije s Indijancima, iako je uspio uključiti neke jednostavnije. Ostali prioriteti bili su uključivanje riječnih prelaza, za koje je tim izgradio sistem koji uzima u obzir lokaciju i vremenske uvjete prelaska, te dodavanje mogućnosti ponovnog igranja, što je postigao dodavanjem sistema bodovanja s teškim visokim rezultatima koje treba pobijediti, više opcija za početak i izazovne mini igre lova. Tim je ostvario sve ciljeve koje su si zacrtali, i iako je projekat premašio prvobitni budžet i vremenski okvir - kako je Bouchard prvobitno procijenio da će biti završeni do marta, umjesto toga su završili u julu - *The Oregon Trail* je objavljen u jesen 1985. godine kako je i planirano.

### Kasnije verzije

Nakon početnog izdanja Apple II verzije 1985. godine, MECC je portovao igru ​​*The Oregon Trail* na nekoliko drugih platformi. DOS verzija za IBM PC kompatibilne računare objavljena je 1990. godine, sa neznatno izmijenjenom grafikom. Uslijedila je verzija objavljena za Macintosh (Mac OS 6) 1991. godine i DOS 1992. godine; oba izdanja su promijenila interfejs igre tako da se njime može upravljati mišem umjesto tastature, te su dodani jednostavni zvučni efekti i osam različitih opcija profesija. Grafika igre je također redizajnirana, iako je Macintosh verzija bila monohromatska crno-bijela, a nova DOS verzija je imala podršku za VGA ekran sa 256 boja. Da bi se nova DOS verzija razlikovala od verzije iz 1990. godine, nazvana je *The Oregon Trail Deluxe*. Konačni port za Microsoft Windows pod originalnim nazivom objavljen je 1993. godine. Godine 2018, varijanta DOS verzije *The Oregon Trail* objavljena je kao fizička igra za prenosne računare od strane Basic Fun-a, u početku kao ekskluziva za Target.

## Prijem i naslijeđe
*The Oregon Trail* je bio izuzetno uspješan i, zajedno sa svojim uzastopnim iteracijama, koje se često smatraju različitim verzijama jedne te iste igre umjesto različitim videoigrama, prodat je u preko 65 miliona primjeraka do 2011. godine. Kada je MECC 1994. postao javno trgovačko preduzeće, ta igra je i dalje bila vodeći proizvod kompanije, a njena prodaja je činila trećinu godišnjeg prihoda MECC-a od 30 miliona američkih dolara.

Višestruke verzije igre *The Oregon Trail* se često kombiniraju kada se raspravlja o njenom naslijeđu, iako se izdanje iz 1985. smatra glavnom verzijom; Colin Campbell iz *Polygona*, na primjer, opisao ju je kolektivno kao jednu od najuspješnijih igara svih vremena i kulturnu ikonu, ali je rekao da je verzija iz 1985. "ona koje se većina ljudi sjeća". Matt Smith iz Kotakua nazvao ju je "jednom od najikoničnijih i najnapornijih igara koje su se pojavile na računarima u učionicama" i rekao da je verzija iz 1985. bila ona "koja se uzdigla do slave i na kraju iznjedrila bezbrojne memove" i "urezala svoje naslijeđe u sjećanje generacije". Kevin Wong iz *[[Vice (časopis)|Vicea]]* tvrdio je da je kolektivna igra "sinonim za edukativno-zabavni sadržaj". *The Oregon Trail* je opisan u *Serious Games and Edutainment Applications* kao "jedan od najpoznatijih predaka" podžanra ozbiljnih igara. *The Oregon Trail* je bio zaštitni znak američkih osnovnih škola 1980-ih i 1990-ih. Časopis *[[Smithsonian (časopis)|Smithsonian]]* je 2016. godine primijetio da je „*The Oregon Trail* i dalje kulturna znamenitost za svakog školarca koji je odrastao 1980-ih ili kasnije. Čak i sada postoji stalan pritisak da se serija oživi, ​​kako bi nostalgični pripadnici Generacije X i milenijalci ponovo mogli šetati prema zapadu uz zabavu punu dizenterije.“

*The Oregon Trail*, posmatran zajedno kao više verzija iste igre od 1971. nadalje, 2016. je uveden u Svjetsku kuću slavnih videoigara od strane The Stronga i Međunarodnog centra za historiju elektronskih igara, prva edukativna igra koja je uvedena i jedina do *[[Where in the World Is Carmen Sandiego?]]* 2021. godine. *[[Time (časopis)|Time]]* je proglasio *The Oregon Trail* ​​jednom od 100 najboljih videoigara u 2012. godini i smjestio je na 9. mjesto na svojoj listi 50 najboljih igara u 2016. godini, tvrdeći da je "pomogla da se cijela generacija (nekoliko, zapravo) upozna s videoigrama".

U serijalu The Oregon Trail objavljeno je još nekoliko igara, mnoge pod nazivom *[[The Oregon Trail (serijal)|The Oregon Trail]]*, počevši s *[[Oregon Trail II]]* iz 1995. godine, kao i niz spin-offova poput *[[The Yukon Trail]]* i *[[The Amazon Trail]]*. Prvih nekoliko njih objavila je kompanija SoftKey, koja je kupila MECC 1995. godine, a kasnije naslove razvile su i objavile brojne druge kompanije; *[[The Oregon Trail 4th Edition]]* (1999) bila je posljednja igra koju je razvio MECC.

## Reference

## Vanjske poveznice
* The Verzija za Apple II iz 1985., DOS verzija iz 1990., 1991 Macintosh verzija i 1992 DOS Deluxe VGA verzija videoigre *The Oregon Trail* mogu se igrati besplatno u pregledniku na Internet Archiveu
* Arhiva web stranice MECC-a iz 1997. za *The Oregon Trail* (Macintosh/Windows/MS-DOS)
* 
* Video prezentacije razvojnog tima iz 2009. godine