open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Snježana Mulić

**Snježana Mulić-Softić** (Sarajevo, 14. septembra 1962. – 8. jula 2024.) bila je bosanskohercegovačka književnica i novinarka. U Sarajevu je zavšila osnovno, srednje i visoko obrazovanje.

Radila je kao urednica u Magazinu BH Dani, u listu Slobodna Bosna, na TV Hayat, jedno vrijeme kao glasnogovonica Bosna Bank International, a sada je na poziciji urednice na portalu Al Jazeera Balkans.

Bila je kolumnistica mnogih domaćih i inostranih medija. Uvrštena je u više antologija bosanskohercegovačke proze.

Autorica je dva dokumentarna filma: Pismo preporučeno srcem je dokumentarni film o životu za vrijeme opsade u općini Novi grad Sarajevo (film ima i francusku verziju i pirkazan je u Francuskoj), dok dokumentarno-igrani film Jetimi (Mebius film) govori o djeci iz miješanog braka u ratu u Sarajevu.

Društvo za ugoržene narode nominiralo ju je za Nobelovu nagradu za mir u projektu 1000 Peace Women 2005.

U obrazloženju za nominaciju, između ostalog, stoji i to da je Snježana Mulić prva novinarka iz BiH koja je ušla u zapadni Mostar (januar 1996), koji je kontrolirao HVO i tamo napravila reportažu i intervju sa gradonačelnikom tog dijela grada Mijom Brajkovićem, te da je bila prva novinarka iz Sarajeva koja je ušla u grad Srebrenicu i razgovarala sa stanovništvom, koje je uglavnom tu doselilo iz prigradskih sarajevskih naselja, a nakon reintegracije Sarajeva. Tekstovi su objavljeni u magazinu BH Dani.

Članica je P.E.N. Centra BiH.

Od 2012. je u braku s Osmanom Softićem 

## Izvori

## Bibliografija
* Sanduk po mjeri (Nagrada Naklade Zoro za najbolju neobjavljenu knjigu 2005)
* Krsta po meri; Slovenija, Družba Piano, 2011.
* Povratak, IK Buybook Sarajevo
*Return, Connectum Sarajevo, 2013.
*Sto dana tavana, Connectum Sarajevo, 2017.

## Vanjske veze
* 
* Tekstovi na Al Jazeera Balkans
* Intervju na klix.ba 29. X 2009
* http://word.world-citizenship.org/wp-archive/date/2006/05
Lolardi

**Lolardi** su bili politički i verski pokret koji je postojao od sredine 14. veka do engleske reformacije. Bili su sledbenici poznatog engleskog teologa Johna Wycliffa, koji je kritikovao katoličku crkvu. Katolička crkva ih je, zauzvrat, proglasila za herezu.

U Nizozemskoj u 14. stoljeću, a poslije i u Njemačkoj, lolardima se nazivaju laička vjerska društva posvećena milosrdnim delima, nezi bolesnika i samopomoći.

## Izvori
Apostolska braća

**Apostolsko bratstvo** (poznati kao **Apostolici**) je bilo hrišćanska sekta koju je osnovao Gerard Segarelli u severnoj Italiji u 13. veku.

Predstavu o njihovoj popularnosti možemo steći na osnovu suđenja koje je Inkvizicija sprovodila još tokom tridesetih godina XIV veka, na području Trenta, u severnoj Italiji, protiv onih koji su pružili gostoprimstvo Apostolskoj braći, kada je njihov vođa, fra Dolčino, trideset godina ranije prolazio kroz tu oblast. U vreme njegovog dolaska, mnoga vrata su bila otvorena da bi pružila utočište za Dolčina i njegove sledbenike. Godine 1304, kada je ponovo najavio dolazak svete vladavine siromaštva i ljubavi, Dolčino je osnovao zajednicu u planinama nadomak Verčelija (Pijemont). Lokalni seljaci, koji su se već pobunili protiv biskupa iz Verčelija, pružili su mu podršku. Pune tri godine Dolčinove pristalice su se opirale krstaškim pohodima i blokadi koju je protiv njih podigao biskup – sa ženama koje su se borile rame uz rame sa muškarcima. Na kraju, bili su pobeđeni glađu i nadmoćnim snagama koje je crkva mobilisala protiv njih. Onog dana kada su ih trupe biskupa iz Verčelija konačno savladale, „više od hiljadu jeretika spaljeno je na lomačama ili se udavilo u reci ili stradalo od mača, najstrašnijom smrću“. Dolčinova saputnica, Margerita, bila je sporo sprovedena planinskim stazama i postepeno čerečena, da bi se pružio primer lokalnom stanovništvu.

## Izvori
Aleksandar Fridman

**Aleksandar Fridman** (16. 6.1888.-19. 9.1925.) je bio sovjetski fizičar koji se proslavio svojim matematičkim modelom koji je objasnio veliki prasak i daljnji razvoj svemira 1922. godine. Njegova iznenadna smrt od trbušnog tifusa kojim se zarazio dok je bio na godišnjem odmoru na Krimu je iznenada prekinula karijeru naučnika koji je tek počeo izdavati svoje najvažnija znanstvena dijela. Njegov model koji objašnjava veliki prasak će u trideset godina nakon njegove smrti biti prihvaćen i u naučnoj i u vjerskoj zajednici,a jedini naučni pokušaj osporavanja će biti također izvršen od sovjetskih naučnika Isaka Halatnikova i Leva Landaja čiji zajednički model će na kraju poslužiti za daljnje objašnjenje razvoja svemira.

## Povezano
* Veliki prasak
Weezer

**Weezer** je američki altrock bend iz Los Angeles.

## Članovi
Članovi benda su Rivers Cuomo, Patrick Wilson, Brian Bell i Scott Shriner.

## Diskografija

* *Weezer* (1994)
* *Pinkerton* (1996)
* *Weezer* (2001)
* *Maladroit* (2002)
* *Make Believe* (2005)
* *Weezer* (2008)
* *Raditude* (2009)
* *Hurley* (2010)

## Vanjske veze

* Službena stranica
Kajmakam

**Kajmakam** (turski: *kaymakam*, ili *kaymakam*) je titula guvernera provincijskih okruga po Republici Turskoj, Turskoj Republici Sjeverni Cipar i Libanonu. Gotovo u istom obliku koristila se je i Osmanskome Carstvu, ali tad je to bio i vojni čin u rangu pukovnika.

## Etimologija
Riječ *kajmakam* je u turski došla iz arapskog to je zapravo sintagma od riječi *qā'im* (قائم) = položaj + *maqām* (مقام) = mjesto. Kajmakam je u osmansko doba bio državni činovnik, sultanov predstavnik na lokalnoj razini, a nakon reforme vojske i vojni čin. Danas je kajmakam predstavnik vlade, odnosno države na lokalnoj razini.

## Historija
Prvi kajmakam u historiji, po islamskoj tradiciji bio je Alija, kojeg je islamski prorok Muhamed postavio za kalifa, pa je prema tome Alija bio službeni predstvanik Muhameda.

Ta titula imala je specifično značenje u moldavskoj i vlaškoj historiji, tamo se koristila za vrijeme i nakon fanariotske vladavine, umjesto tradicionalne titule hospodar (princ). Po Rumunjskoj se pisala *căimăcămie*.

Nakon reforme osmanske vojske krajem 19. vijeka, kajmakam je postao oficirski čin u rangu pukovnika. U egipatskoj vojsci Muhameda Ali paše, to je bio čin u rangu potpukovnika. Mustafa Kemal Atatürk, osnivač moderne turske države, na početku Prvog svjetskog rata bio je samo kajmakam u 57. puku za vrijeme Desanta na Galipolje.

## Poznati kajmakami
* Alija
* Kemal Atatürk

## Reference

## Vanjske veze
* ''Kaimakam'' na portalu Merriam Webster
Amfiteatar u Trieru

**Amfiteatar u Trieru** je rimski amfiteatar koji je nakon završetka oko 100. god. mogao primiti oko 18,000 posjetitelja.
Od 1986. god., amfiteatar je UNESCO-va svjetska baština, uz druge Trierske rimske spomenike, Katedralu i Gospinu crkvu.

Kazalište je izgrađeno oko 100. god. i ubrzo je postalo dio svakodnevnog života mnogih građana Triera. Pohodili su ga lokalni uglednici, kraljevi službenici, te u doba kasne antike osobno i poneki Rimski car. Nudio je lov na životinje (*venationes*) i borbe gladijatora na život i smt, te pogubljenja i važne carske obavijesti. Amfiteatar je jedinstven jer je imao još jednu funkciju, kao nijedan drugi, naime služio je kao Istočna gradska vrata. Amfiteatar je dakle bio dio rimskih zidina, ispod planine Petri (sv. Petra), te je iskorištena prirodna padina brda. Ulazi u ovalnu građevinu su na sjeveru i jugu, a ispod arene nalazi se podrum koji je još uvijek sačuvan. Imao je dizala kako za glumce, tako i za iznenadno dovođenje životinja i gladijatora u gladijatorskim borbama.

Nakon propasti Zapadnog Rimskog Carstva (5. stoljeće) u srednjem vijeku, kao i mnoge druge Trierske građevine, korišten je kao kamenolom, nije bilo sve do 5Jh.benutzt.

Danas je amfiteatar turistička atrakcija, s najvećim njemačkim rimskim igrama (Kruha i igara) u kolovozu koje uključuju odglumljene gladijatorske bitke. Rijetko se održavaju koncerti, mjuzikli i druga događanja.

## Vanjske veze

* Rimski Trier (njem.)
Kaiserthermen

**Carske kupke** ili **Kaiserthermen** u njemačkom gradu Trieru su rimske terme izgrađene početkom 4. stoljeća, za vladavine Konstantina Velikog. Nalaze se u blizini Muzeja rajnske oblasti (*Rheinisches Landes Museum*). 

Bile su treće terme po veličini u Rimskom Carstvu, a ostaci zidova i temelja danas pokazuju originalni dizajn. Apsidijalni zidovi *caldariuma* (soba s bazenom tople vode), izgrađeni naizmjeničnim redovima bijelog kamena i crvene opeke, su najbolje sačuvani. Tu su i *tepidarium* (topla vrela s kupolom visine od 16,45 m koja nije sačuvana), prostrani *frigidarium* (hladna kupka) i velika *arena* (otvoreni prostor za tjelovježbu), a važan dio kupališta bio je i hipokaust (*hypocaustum*), sustav grijanja gdje se zrak grijao pećima i provodio kroz pločice zidova i podova.

Kako nikada nisu dovršene, koristile su se kao vojni garnizon carske garde i svojevrsna utvrda. U srednjem vijeku služile su kao kamenolom za gradnju drugih građevina, a koncem 13. st. vanjski zidovi su iskorišteni za gradnju crkve sv. Gervase i samostana sv. Agneze. Tijekom sekularizacije u 18. st., obje građevine su srušene da bi u 19. st. započela arheološka iskapanja i obnova kupki koje su otvorene za javnost 1984. god., na 2000 obljetnicu grada Triera. Godine 1986., Carske kupke su, uz druge rimske spomenike sačuvane u Trieru (Porta Nigra, Amfiteatar u Trieru, Konstantinova bazilika u Trieru, *[[Barbarathermen]]*, Rimski most u Trieru, Igelerski stup), Katedralu i Gospinu crkve u Trieru, dospjele na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Vanjske veze

* 360º-Panorama palače Kaiserthermen
Konstantinova bazilika u Trieru

**Konstantinova bazilika** (njemački: *Konstantinbasilika*) ili **Aula Palatina** u Trieru, je bazilika rimske palače, koja je izgrađena za cara Konstantina (306.-337.) na početku 4. stoljeća. Danas je UNESCOva svjetska baština i njena je najveća antička dvorana koja još stoji; ima dužinu od 67 metara, širinu 26,05 m i visinu od 33 m. 

Aula Palatina je izgrađena oko 310. god. u sklopu kompleksa palače. Izvorno nije bila samostojeća zgrada, već je imala mnoge manje pripojene zgrade poput trijema, predvorja, vestibula i nekih uslužnih prostorija, a imala je i podno i zidno grijanje (hipokaust). 
Tijekom srednjeg vijeka je korištena kao rezidencija trierskih biskupa. Za to je apsida preoblikovana u stambeni prostor, a na vrhu zidova apside dodani su šiljasti tornjići. U 17. stoljeću, nadbiskup Lothar von Metternich dao je napraviti svoju palaču odmah do bazilike, koju je uvelike obnovio i spojio s palačom. Kasnije, u 19. stoljeću, pruski kralj Fridrik Vilim IV. je naredio da se građevina vrati u svoj prvobitni rimski oblik, što je i učinjeno pod nadzorom vojnog arhitekta Carla Schnitzlera. God. 1856., Aula Palatina je postala protestantskom crkvom. God. 1944., izgorjela je u požaru izazvanom zračnim napadom savezničkih snaga u Drugom svjetskom ratu. Kada je sanirana, nakon rata, nisu obnovljene povijesne unutarnje dekoracije iz 19. stoljeća, tako da su iznutra dobro vidljivi izvorni zidovi od opeke.

## Vanjske veze

* Panoramski pogled na baziliku
Barbarine terme

**Barbarine toplice** (njemački: *Barbarathermen*) su jedne od rimskih termi u njemačkom gradu Trieru. Od 1996. god., zajedno s drugim trierskim spomenicima, UNESCOva svjetska baština. 

Toplice su izgrađene u 2. stoljeću, i tada je glavna zgrada vjerojatno bila veličine 172 x 240 m (42.500 m²). No, kako je ova lokacija stoljećima služila kao kamenolom za gradnju drugih građevina, to se danas može samo pretpostavljati. Iako nije bio među najvećim gradovima Carstva, Trier je ipak imao više termi, a Barbarine toplice iz oko 150. god. bile su druge po veličini u carstvu (veće su bile samo Trajanove terme u Rimu). To je očit dokaz kako je uprava ovog provincijskog grada procvala zahvaljujući trgovinom na granici Carstva. Za razliku od Carskih termi (*[[Kaiserthermen]]*) izgrađenih kasnije u Trieru i koje nikada nisu korištene kao toplice, Barbarine toplice su korištene skoro 300 godina. Toplice su bile napuštene netaknute nakon odlaska rimske uprave, ali su naposljetku Franci prepoznali vrijednost ove građevine i koristili je kao udobno svratište. Oko 1300. god., kako ih nije imao tko održavati, počele su propadati. Ruševine toplica su 1611. god. pretvorene u jezuitsku školu, te su tada prozvane po crkvi sv. Barbare koja je izgrađena uz njih. Francuski general Vignory je 1673. god., zbog taktičkih razloga u pohodu kralja Luja XIV., ovu građevinu podigao u zrak. Danas su od njih sačuvani samo dijelovi poput podzemnih prolaza i cijevi koje su služile za grijanje.

Dijelom su restaurirane 2000. god. i od 2009. ponovo otvorene za javnost.

## Vanjske veze

* 360º-Panorama Barbarinih toplica 
* Informationen zur Geschichte der Barbarathermen
Rimski most u Trieru

**Rimski most u Trieru** (njemački: *Römerbrücke* ili * Alte Moselbrücke*) na rijeci Mosel je najstariji most u Njemačkoj. God. 1986., je zajedno s drugim spomenicima grada Triera, upisan na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi. 

Najstariji drveni most preko rijeke Mosel je postojao na njegovom mjestu već 17. pr. Kr., a kameni most ga je zamijenio 45. god. Današnji rimski kameni most na stupovima je izgrađen od 144.-152. god. Njegovi masivni stupovi su izgrađeni od blokova bazalta i vapnenca, a zaobljeni su tako da lakše podnose snažnu riječnu struju i led. S gornje strane je bio popločen drvenim daskama širine 10 metara, a zahvaljujući visokim lukovima omogućavao je plovidbu brodovima. U srednjem vijeku je bio srušen tako da su preživjeli samo njegovi kameni lukovi, 5 od izvornih 9. Obnovio ga je knez Balduin od Luxembourga (1307.-1354.) kada je Trier bio njegovim posjedom. Francuska vojska ga je srušila 1689. god., da bi ga obnovio Johann Georg Judas die Wölbung od 1716.-18. god. Tada je postavljena slavna skulptura sv. Mihovila s križem. God. 1806., srušila su se njegova zapadna vrata, a 1869. istočna. God. 1931., proširen je i dobio je asfaltni pješački nogostup. U Drugom svjetskom ratu, iako su se približavale američke snage 2. ožujka 1945. god., njemačka vojska ga nije digla u zrak.
Danas se oko njega izvode opsežna arheološka istraživanja.

## Vanjske veze

* 360º-Panorama Römerbrückea u Trieru
Igelski stup

**Igelski stup** je stup u selu Igel, kod grada Triera, na obali rijeke Mosel iznad jedinog sačuvanog rimskog groba sjeverno od Alpa. Preživio je srednji vijek jer je na njemu prikazana svadba Konstantinovog oca Konstancija Klora s njegovom majkom, sv. Helenom. 

Ovaj 23 metra visok spomenik podignut je iznad grobnice od crvenog pješčenjaka iz oko 250. god. braće Aventina Secundiniusa Luciusa i Luciusa Secundiniusa i njihove rodbine. Pored glavnog reljefa, na njemu se nalaze i prizori iz svakodnevnog života vezanog za proizvodnju tkanina i rimske mitologije. Spomenik je podignut kako bi bojom podsjećao na glavno zanimajne obitelji Secundinius, uspješnu trgovinu tkaninama u trgovačkom gradu Trieru. Na vrhu stupa se nalazi, danas jedva prepoznatljiv, orao raširenih krila po kojem je mjesto dobilo svoje ime (latinski: *Aquila*, njemački: *Eigelstein*).

Originalni stup se čuva u gradskom muzeju grada Triera, a na lokaciji se nalazi kopija. God. 1986., je zajedno s drugim spomenicima grada Triera, upisan na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Vanjske veze
* Informacije i fotografije (njem.)
;Ostali projekti
Gediz (rijeka)

**Gediz** (turski: *Gediz Nehri*) je jedna od najdužih rijeka u Anatoliji (veći je samo Büyük Menderes) duga 401 km.
## Geografija
*Gediz* izvire u planinama Lidije, kod mjesta Murat Dağı u Anatoliji. Od izvora teče u pravcu zapada, do svog ušća u Izmirski zaljev, 30 km sjeverozapadno od Izmira. Na ušću formira deltu široku 20 km.

## Vanjske veze

* ''Case Study: Gediz River, TURKEY'' na portalu Environmental Software and Services GmbH AUSTRIA
Patristika

**Patristika** (ili **patrologija**) je bogoslovska nauka koja izlaže istoriju i sadržaj učenja crkvenih otaca. Patrističko predanje ima karakter dogmatske sinteze na kojoj su radili: apostoli, apologeti, mučenici, ispovednici, crkveni pisci i oci Crkve. 

Istočni crkveni oci su Irinej Lionski, Kliment Aleksandrijski, Origen, Atanasije Veliki, Jovan Zlatousti i tri kapadokijska oca: Vasilije Veliki, Grigorije Niski i Grigorije Bogoslov. Zapadni crkveni oci su Tertulijan, Grgur Veliki, sveti Avgustin, sveti Ambrozije, Jeronim Stridonski. Učenje crkvenih otaca je prihvaćeno od cele Crkve. 

Klasični period patristike završava se sa Jovanom Damaskinom (753. g.).
Spil (planina)

**Planina Spil** (turski: *Spil Dağı*) je planina u Turskoj sjeverno od grada Manisa.

*Spil* se za Antičke Grčke zvao Σίπυλος - **Sipylus**, uz njega se vežu brojne legende. Najpoznatija je ona da je upravo na *Sipylusu* lidijski kralj Tantal ubio svog sina Pelopa i pripremio ga objed bogovima, što su oni prozreli, oživili Pelopa, a Tantala kaznili.
## Geografija
*Planina Spil* se proteže između Izmira i Manise u Anatoliji. Najviši vrh planine je *Manisa Dagi* visok 1 158 m.

Dobar dio planine je 1968. proglašen *[[Nacionalni park|Nacionalnim parkom]] Spil Dağı* (turski: Spil Dağı Millî Parkı)) da se zaštiti od daljnje urbanizacije.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Nacionalni park Spil Dağı''
Castel Gandolfo

**Castel Gandolfo** je gradić od 8436 stanovnika u Italiji, južno od Rima. Poznat je kao ljetna rezidencija papa i zajedno s parkom je pravno dio države Vatikan, a ne Italije.

## Geografija
Castel Gandolfo leži udaljen 30 km od Rima, pored jezera Albana u gorju Colli Albani u Laciju.

## Historija

 
Pretpostavlja se da je na teritoriju današnjeg Castel Gandolfa bila antička Alba Longa. U 12. vijeku tu su imali utvrdu grofovi Gandolfi, zbog čega se mjesto nazvalo Castel Gandolfo. Godine 1608. mjesto je postalo posjed Papinske Države koja je izgradila ljetnu rezidenciju za pape. Veliku palaču počeo je graditi papa Urban VIII (1623–1644), a nastavili su dograđivati i uređivati Aleksandar VII, Klement XIII i Pio IX.

Uz palaču se prostire veliki terasasti park i Villa Barberini, podignuta na ruševinama antičke vile cara Domicijana. Palača ima brojne vrijedne tapiserije i slike Carla Dolcija, Paola Veronesea i Salvatora Rose. Od 1936. u Villa Barberini djeluje Vatikanski opservatorij kojeg je osnovao još papa Grgur XIII. Preko puta rezidencije nalazi se crkva San Tommaso di Villanova, djelo Gian Lorenza Berninija koji je uz Madernu radio i na uređenju papinske rezidencije.

## Atrakcije
Castel Gandolfo je poznat po breskvama vinu i ribama iz jezera Albana.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada  
* ''Castel Gandolfo'' na portalu Encyclopædia Britannica
Albano (jezero)

**Jezero Albano** (talijanski: **Lago albano**) je malo kratersko jezero koje leži udaljeno oko 30 km južno od Rima u Italiji.

Za Antičkog Rima zvalo se *Albanus Lacus*, a zna se i da je uz njegove obale bila Alba Longa.

## Hidrografija
Jezero Albano leži na nadmorskoj visini od 293 m, u gorju Colli Albani u Laziu.
Jezero ima površinu od 5 km², ovalnog je oblika, dugo 3.5 km, a široko 2.3&nbsp;km, najveću dubina mu iznosi 170 m.
Dužina obala jezera iznosi 10 km, pored jezera leže ladanjski gradići Castel Gandolfo i Albano Laziale.

Jezero Albano pune vodom podzemni izvori, a nastalo je spajanjem dva vulkanska kratera, oko 69.000 godina prije naše ere.

Još za antike između 398. - 397. pne. prokopan je tunel kroz Monte Cavo kojim su jezerske vode otjecale u jezero Nemi, i to kako kaže legenda zbog proročanstva iz Delfija koje je reklo da Rimljani neće moći zauzeti etrursko uporište Veji sve dok vode iz Albana ne poteku do mora.

Za vrijeme održavanja Ljetnih olimpijskih igara 1960. na jezeru su održavana veslačka natjecanja.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Lake Albano'' na portalu Encyclopedia Britannica
Izbor za papu 1118.

**Izbor za papu 1118. godine** održan je 24. januara 1118. On je obavljen tri dana nakon smrti pape Paskala II. Tada je još uvijek trajala borba za investituru; Rim je prethodno bio okupiran od trupa rimsko-njemačkog cara Heinricha V, te se Paskal II vratio u grad tek nakon njihovog povlačenja. Njegova smrt je donijela političku nestabilnost, s obzirom da je car imao brojne pristaše u gradskoj aristokraciji. Zbor kardinala, koji je prema različitim izvorima brojao između 41 i 49 osoba (među kojima i nekoliko budućih papa), se okupio u benediktinskom samostanu na Palatinu; svi njegovi članovi su bili imenovani od strana Paskala II, s izuzetkom papskog kancelara Giovanija Coniuloa, imenovanog od strane Paskalovog prethodnika Urbana II.

Kardinali su upravo Coniuoloa izabrali za novog papu, koji je uzeo ime Gelazije II. Međutim, novog papu je nedugo potom zarobio baron Cenzio II Frangipani. U martu iste godine je kratoktrajni ustanak oslobodio Gelazija II, ali je brzo morao bježati u Francusku; u Rimu se pak ustoličio antipapa Grgur VIII.
Brokula

**Brokula** (lat. *bracchium*) je povrće iz porodice kupusnjača kojoj još pripadaju prokulica, kupus, koraba, cvjetača, kelj i druge. Smatra se izvornim oblikom karfiola, a uzgaja se zbog središnjeg i postranih zelenih cvjetnih izdanaka smještenih na razgranatoj i mekanoj stabljici.

## Prehrambena vrijednost

Brokula sadrži različite biološki aktivne sastojke čija antioksidativna svojstva pozitivno utječu na zdravlje. Energetska vrijednost svježe brokule je 34 kcal na 100 g, te je iznimno vrijedan izvor vitamina i minerala. Sadrži vitamina C, vitamina A, vitamina B6, pantotenske kiseline, riboflavina, kalcija, magnezija, željeza, fosfora i kalija.

## Vanjske veze

* Brokula
Stracimir Zavidović

**Stracimir Zavidović** vladao oblastima oko Zapadne Morave (1163-(1166) 1168, 1169-?), živeo (?-posle 25. decembra 1189.
 
Bio je sin raškog vlastelina Zavide. Osnivač je grada-utvrđenja Gradca na mestu današnjeg Čačka gde je stolovao. Ktitor je manastira Moravski gradac.
Izbor za papu 1119.

**Izbor za papu 1119. godine** održan je između 29. januara i 2. februara 1119. godine u Opatiji Cluny u Francuskoj. Do njega je došlo nakon smrti pape Gelazija II, i u njemu je sudjelovalo 10 od 41 člana tadašnjeg kolegija kardinala, što je bio najmanji broj sudionika papskog izbora u cijeloj historiji Crkve od 1059. Za novog papu je izabran Guy de Bourgogne, nadbiskup Viennea (koji nije bio kardinal), a koji je uzeo ime Kalist II.

Papa je biran u Francuskoj, zato što se Gelazije nalazio u egzilu, protjeran prethodne godine iz Rima tokom Borbe za investituru u kojoj su pristaše cara Heinricha V preuzele grad i ustoličile antipapu Grgura VIII. Gelazije je u Francuskoj pokušavao pronaći podršku među tamošnjim plemstvom, odnosno sazvati crkveni sabor na kome bi se borba za investituru konačno završila. 10 kardinala koji su ga pratili su nakon njegove smrti ispočetka bili podijeljeni oko toga treba li se izbor održati odmah, ili vratiti u Rim. Na kraju je prevladala struja koja je ukazala da *[[In Nomine Domini]]*, kao i raniji presedani, dozvoljavaju izbor pape izvan Rima. Prisutni kardinali su se ipak složili da će svoj izbor naknadno dati na potvrdu kolegama u Rimu.

Kao glavni kandidati za novog papu su se nametnuli clunyjski opat Poncije (Pons de Melgueil) i Guy de Bourgogne. Poncije je bio kumče ranijeg pape Paskala II; Guy je, pak, prema nekim izvorima bio favorit Gelazija. Dvojicu kandidata su isticale razlike u načinu rješavanja borbe za investituru - Poncije je bio za kompromis sa carem, a Guy protiv njega. Na kraju je izabran Guy; *[[Historia Compostelana]]*, koju je napisao Poncijev prijatelj Diego Gelmirez, tvrdi da je Guya pratila naoružana milicija čiji su pripadnici nakon vijesti o izboru provalili u samostan i počeli razuzdano slaviti.

Guy de Bourgogne je uzeo ime Kalist II, te se nešto kasnije uspio vratiti u Rim.

## Literatura
* Stroll, Mary. 2004. *[http://www.google.it/books?id=i-lIhdrikjMC&hl=pl Calixtus II (1119-1124): A Pope Born to Rule]*. BRILL. .
Glosa

**Glosa**, na starogrčkom znači “*[[jezik]]*”. Kasnije je ova reč poprimila značenje manje poznate reči i tumačenja nekog termina ili izraza. U postklasičnoj praksi, u pravnim školama od kraja III veka bilo je uobičajeno da se uz dela klasičnih rimskih pravnika na margini teksta prave “glose” - tumačenja i objašnjenja.

Komentarisanje pravnih tekstova putem glosa bilo je naročito razvijeno u srednjem veku od strane glosatora Bolonjske škole koji su skupljali glose koje se odnose na isto pravno pitanje i grupisali ih u zbirke koje su se zvale *Summae sumarum*. Prvi glosator koji je čitao i komentarisao Digesta bio je Irnerije (). Poznati glosator Akurzije (), sabrao je glose svojih prethodnika oko 1250. godine i upotpunio je komentar Justinijanove kodifikacije — *Glossa ordinaria*, što je bilo od značaja kod recepcije rimskog prava u pravne sisteme evropskih država.

## Literatura
* Meinolf Schumacher: "…der kann den texst und och die gloß. Zum Wortgebrauch von 'Text' und 'Glosse' in deutschen Dichtungen des Spätmittelalters." In *'Textus' im Mittelalter. Komponenten und Situationen des Wortgebrauchs im schriftsemantischen Feld*, edited by Ludolf Kuchenbuch and Uta Kleine, 207-27, Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2006.
Irnerije

**Irnerije** (; ; o. 1050. - iza 1125) bio je italijanski pravni teoretičar, najpoznatiji kao osnivač glosatorske škole srednjovjekovnog rimskog prava na čijim se temeljima izgradio današnji kontinentalni pravni sistem. Irnerije je poznat i kao jedan od prvih nastavnika današnjeg Univerziteta u Bologni, gdje je 1070-ih počeo predavati pravo temeljeno na nedavno dobavljenim kopijama *[[Corpus iuris civilis]]a*; na njima je kao vlastite komentare dodavao glose te nastojao stvoriti zaokruženi i logični sistem prava. 

Iako mu je pokroviteljica bila Matilda od Toskane, pristaša papa, na kraju borbe za investituru je stao na stranu cara Heinricha V te se zalagao za valjanost izbora antipape Grgura VIII. Neko vrijeme je radio u Heinrichovoj carskoj kancelariji.

## Vanjske veze

* ''Catholic Encyclopedia'': Irnerius 
* Archaeogate: Gianfranco Purpura, "La Littera Florentina", 2001
Gospina crkva u Trieru

**Gospina crkva u Trieru** (njemački: *Liebfrauenkirche*) se nalazi odmah do Trierske katedrale u samom centru grada. Ona je s Crkvom sv. Elizabete u Marburgu, najstarija gotička crkva u Njemačkoj, i najvažniji primjer ranogotičke centralne građevine.
Od 1986. god., Gospina crkva je dio UNESCO-ve svjetske baštine u Trieru koji, pored ove crkve, uključuje i rimske spomenike (Porta Nigra, Amfiteatar u Trieru, itd.) i Triersku katedralu.

## Historija
Nadbiskup Theoderich von Wied je započeo s izgradnjom crkve 1230. god., nakon što je stara zgrada iz vremena cara Konstantina Velikog, nakon tisuću godina, bila toliko oštećena da je morala biti srušena. U izgradnji su korišteni temelji ove prethodne crkve. Točan datum izgradnje može se odrediti prema natpisu na stupu u unutrašnjosti: "Izgradnja ove crkve započela je 1227. a završila 1243. god." Gradili su je graditelji i umjetnici iz francuske pokrajine Lorraine u kojoj je već bila jako razvijen gotički stil. Građevina je jedan od prvih njemačkih svjedodžbi francuske gotike i jedna od rijetkih crkava centralnog tipa. 
Veliki dio je završen oko 1243. god.kada umire njen glavni pokrovitelj, nadbiskup Teodorik. Gradnja se usporava i oko 1260. god. je vjerojatno dovršena. God. 1492., izgrađen je visoki toranj s lanternom s koje je bio moguć divan pogled na grad, ali je strado u oluji 1631. god. i otada je dugo toranj imao ravan krov, koji je 2003. god. opet zamijenjen nešto strmijim.

Gospina crkva je liturgijski bila dio katedrale, te katedralni mauzolej, a postoji i prolaz koji povezuje ove dvije građevine koji se koristio u porcesijama Svete tunike. Nakon okupacije francuske revolucionarne vojske (1794.) liturgija katedrale i Gospine crkve je odvojena, a većina grobova iz crkve je uklonjeno. Napoleon, prema legendi, nije imao srca srušiti ovo remek-djelo francuskog graditeljstva, ali je dao srušiti susjednu crkvu sv. Lovre, tako da crkva danas pripada *Gospinoj opatiji sv. Lovre*. Portal između katedrale i Gospine crkve je bio zazidan i koristio se kao Gospin oltar, no povodom procesije Svete tunike 1959. god. portal je ponovno otvoren i nakon obnove katedrale postavljena su drvena vrata kojima je ponovno spojena s katedralom.

Gospina crkva je 1951. god. dobila titulu papinske bazilike zbog pažljive obnove nakon Drugog svjetskog rata pri kojoj se pazilo na odrednice Drugog vatikanskog koncila i oltar se smjestio u središte crkve.

Crkva se trenutačno obnavlja (od 2008.) i očekuje se da će biti otvorena za posjetitelje 2011. god.

## Napomene

* Heinz Brubach i Martin Persch (Hg.), 200 Jahre Pfarrei Liebfrauen in Trier, Trier 2003.,
Völklingen

**Völklingen** je grad u njemačkoj pokrajini Saarland, oblast Saarbrücken, na samoj granici s Francuskom, na rijeci Saar, oko 10&nbsp;km zapadno od Saarbrückena.

Grad je najpoznatiji po svojoj industrijskoj prošlosti i željezari (*Völklinger Hütte*).

## Historija

Grad se prvi put spominje u jednom memorandumu iz 822. god. kao *Fulcolingas*. Tijekom Tridesetogodišnjeg rata gradu je izgubio oko 84% svojih stanovnika. Od 1679. do 1697. god. okupirao ga je francuski kralj Luj XIV. i pripojio županiji Saarbrücken. Nakon toga, ponovo dominira grof Saarbrückena. Nakon mira u Campoformidu (1797.), poput ostalih njemačkih područja zapadno od Rajne, pripada Francuskoj. Nakon Napoleonova poraza kod Waterlooa u 1815. god. Völklingen postaje dio Pruske.

U blizini postojećih ležišta željeza i ugljika, u 19. st. dolazi do rane industrijalizacije.
Godine 1918., grad su ponovno okupirale francuske trupe. Na referendumu, 13. siječnja 1935., 89,8% stanovnika je glasalo za pripajanje njemačkoj pokrajini Saarland. Tijekom Drugog svjetskog rata okupirali su ga Saveznici 1945. god. što je ponovno dovelo do francuske uprave. God. 1955., stanovnici ponovno glasaju za pripojenje Njemačkoj. U rudarskoj nesreći 1962. god. poginulo je 299 radnika.
U srpnju 1986. god. zatvorena je Željezara Völklingen, koja je 1995. god. upisana kao UNESCO-ova svjetska baština.

U novije vrijeme, postoje zajedljivi komentari kako grad još uvijek ima Adolfa Hitlera i ratnog zločinca Hermanna Röchlinga kao počasne građane. To je zbog toga što ekstremno desna stranka NPD redovito ima veliki izborni uspjeh u gradu.

## Željezara u Völklingeru

Željezara u Völklingeru je središnje mjesto europskog industrijske baštine i kao takvo je upisana na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi 1994. god.

Njena povijest seže u 1873. god. kada je Julius Buch započeo graditi kompleks za proizvodnju čelika u blizini Vöklingena, na obali rijeke Saar. Kako ovi planovi nisu dovršeni, 1881. god., Carl Röchling započinje novi kompleks i dvije godine kasnije započela je raditi prva talionica. God. 1986., željezara je zatvorena.

Željezara je dans muzej, a *Ferrodrome* je interaktivni znanstveni centar koji je posvećen proizvodnji željeza. Posjetiteljima je dozvoljen obilazak postrojenja, a u velikim tvorničkim dvoranama postavljaju se i privremene izložbe s raznom tematikom, pa čak i glazbeni koncerti.

## Međunarodna saradnja



## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Željezara u Völklingeru 
* UNESCOva stranica o Željezari u Völklingeru
* Zvanični sajt opštine 
* Nem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Industrijski kompleks Zollverein

**Industrijski kompleks Zollverein** (njemački: *Zeche und Kokerei Zollverein*) je najpoznatija znamenitost grada Essena. Desetljećima se njegov rudnik ugljena (većinom iz 1932., a zatvoren 1986. god.) i koksara (zatvorena 1993. god.) ubrajali među najveće njihove vrste u Europi. Grotlo 12. (na slici desno), izgrađeno u Bauhaus stilu sa svojim karakterističnim vijugavim tornjem, koji je tijekom godina postao simbolom za cijelu pokrajinu Ruhr, smatra se arhitektonskim i tehničkim remek-djelom. Zbog toga se ovaj kompleks smatrao "najljepšim rudnikom na svijetu". Zollverein je fantastičan primjer evolucije razvoja i pada jedne industrije u razdoblju od 150 godina.


Datoteka:Kokerei Zollverein.jpg|*Koksara* čiji se vodeni kanal zimi pretvara u klizalište za posjetitelje
Datoteka:RedDotDesignMuseum 3344.jpg|Bivša zgrada bojlera u bauhaus stilu sa zidovima od crvenog čelika i stakla. Danas muzej arhitekture *Red Dot*


Nakon što ga je 2001. god. UNESCO proglasio svjetskom kulturnom baštinom, kompleks koji je dugo ležao napušten te mu čak prijetilo urušavanje, počeo se obnavljati. Pokrajina Sjeverna Rajna-Vestfalija i sam grad Essen osnovali su posebnu agenciju, te se nekoliko umjetničkih i dizajnerskih institucija smjestilo u prostorijama bivšeg rudnika ugljena, a planira se i obnova koksare. Obilazak kompleksa je besplatan, osim posebno vođenih obilazaka koje vode bivši rudari (Kumpels), a postoji i nekoliko turističkih atrakcija kao što je muzej *Design Zentrum NRW*, koji svake godine nudi prestižnu nagradu za dizajn (*Red Dot Design Award*); te muzej posvećen povijesti Ruhr (*Ruhrmuseum*), koji postoji još od 1904. god.

## Napomene

## Vanjske veze
* Službena stranica spomenika Zollverein 
* Povijest kompleksa Zollverein  
;Ostali projekti
Reichenau (otok)

**Reichenau** je najveći otok u Bodenskom jezeru, zapadno od najbližeg grada Konstanza, u njemačkoj saveznoj pokrajini Baden-Württemberg. Nalazi se između uvala Gnadensee (zapad) i Untersee (sjeveroistok), a s kopnom je povezan cestom na nasipu iz 1838. godine. Nasip je ipak od kopna odvojen 10 metara širokim i 95 metara dugim kanalom *Bruckgraben*, koji je premošten niskim željezničkim mostom ispod kojega mogu prolaziti niske brodice, ali ne i jedrenjaci. Najviša točka na otoku je *Hochwart* nadmorske visine 438,7 metra ili 43 metra iznad površine jezera.

Od 2000. godine nalazi se zajedno sa benediktinskim samostanom Reichenau na UNESCOvom popisu mjesta svjetske baštine u Europi.

*Opatijska katedrala* je ujedno i *katedrala grada [[Münster]]a*, a posvećena je Djevici Mariji i Svetom Marku. Druge dvije zaštićene crkve su posvećene Svetom Jurju i Svetom Petru i Pavlu. Od slavnih umjentičkih djela tu se nalaze jedinstveni otonski murali *Isusovih čuda* u Crkvi sv. Jurja iz 10. stoljeća. Jedna od najstarijih građevina s fasadnim okvirom od drvenih trupaca je opatijska dvokatna kamena zgrada iz 14. stoljeća. U njoj se nalaze neki primjeri iluminiranih rukopisa nekada slavne prepisivačke škole na otoku Reichenau.

Nekada je u opatijskom vlasništvu bilo i selo Reichenau, u pokrajini Tamins kantona Graubünden, po kojemu je optija i dobila ime.

Danas je otok poznat i po svojim slavnim povrtnim farmama i vinogradima. Prirodni rezervat *Wollmatinger Ried* se nalazi pored otoka u močvarnom dijelu, a služi kao važna postaja mnogim pticama tijekom njihovih godišnjih migracija.


Datoteka:InselReichenau 20090709 MartinSteiger CCBYSA 002.jpg|Pogled iz zraka na otok.
Datoteka:Reichenau PeterPaul.jpg|Romanički tornjevi Crkve sv. Petra i Pavla iz 15. st.
Datoteka:St georg oberzell reichenau.jpg|Crkva sv. Jurja
Datoteka:Oberzell Fresco 01.jpg|*Čudesni ribolov*, freska iz 10. st. u Crkvi sv. Jurja.
Datoteka:Meister des Codex Aureus Epternacensis 001.jpg|Iluminacija iz Reichenauskog ilumiranog rukopisa *[[Codex Aureus]]* (1035.-1040.), danas u Münchenu.


## Vanjske veze

* Webstranica otoka
* Informacije i znamenitosti 
* Povijest + fotografije 
* Klosterinsel Reichenau
Colli Albani

**Colli Albani** ili **Monti Albani** (antički: *Albanus Mons*) je niski vulkanski planinski masiv jugoistočno od Rima u Italiji.

## Etimologija
Colli Albani ili Monti Albani u doslovnom prijevodu su Albanska brda, preciznije brda zore jer se misli na brda iz kojih se uzdiže Sunce.

## Geografija
Prvi obronci Colli Albanija uzdižu se 20 km jugoistočno od Rima i protežu se po Laciju u dužinu od nekih 60 km, sve do 24 km sjeverno od Anzija. Najviši vrh tog gorja je Monte Faete (956 m). Colli Albani je čitav niz vulkanskih brda čunjastog tlocrta, promjera od 10 do 13&nbsp;km, kao što je Monte Cavo (949 m) na čijem se vrhu nalazi krater širok 2&nbsp;km. Po tim vulkanskim kraterima leže dva jezera, Albano i Nemi. Duž Albanskih brda leži čitav niz gradića, skupno znanih kao Castelli Romani (Frascati, Grottaferrata, Albano Laziale, Genzano, Castel Gandolfo, itd). Castelli Romani je ujedno poznata vinogradarska regija u kojoj se proizvodi vino Frascati.

## Historija
Još u predrimsko doba vrhovi Colli Albanija imali su status svetih brda za prastanovnike Lacija. Za razdoblja rimske vladavine masiv je bio omiljeno mjesto za ladanje tokom ljeta, zbog svežeg zraka i odsustva malarije, o čemu svjedoče brojni arheološki ostatci njihovih vila, građevina i cesta. Nakon propasti Rimskog Carstva, planinsko područje i dalje je zadržao isti status za građane Rima, a danas su najpoznatiji kao ljetna rezidencija papa.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Alban Hills'' na portalu Encyclopedia Britannica }
Eustache III od Boulognea

**Eustache III** (*Eustace*; prije 1060 - o. 1125) bio je grof Boulognea od 1087. do smrti. 

Rodio se kao sin grofa Eustacea II i Ide Lotarinške. Braća su mu bili donjolotarinški vojvoda Godefroy od Boullionea i Balduin. Oca je naslijedio 1087. Godine 1096. je zajedno sa braćom krenuo u Prvi križarski rat. 

Kada se vratio, oženio se za škotsku princezu Mary, kćer kralja Malcolma III. S njome je imao kćer Matildu. 

Njegova dva brata su ostali u Svetoj zemlji i tamo umrli kao jeruzalemski kraljevi - Godefroy 1100. a Balduin 1118. Nakon vijesti o Balduinovoj smrti je Eustacheu predloženo da pokuša preuzeti jeruzalemsko prijestolje. Eustache, koji je već bio u poodmakloj dobi, je to ispočetka odbio ali su na kraju ipak nagovorili. Krenuo je na put i stigao do Apulije gdje ga je zatekla vijest kako je jeruzalemsko prijestolje zauzeo Balduin II. Nakon toga se vratio u Boulogne gdje je i umro.

Nakon smrti ga je naslijedila kćer Matilda, odnosno njen suprug Etienne od Bloisa, budući engleski kralj Stephen.

## Preci



## Izvori
* Payne, Robert. *Dream and the Tomb*, 1984
* Howarth, David Armine. *1066: The Year of the Conquest*, 1977
*
Veliki knez

**Veliki knez** (lat. *magnus princeps*, bjlrus. *вялíкі князь* [*vjaliki knjaz*], njem. *Großfürst*, fin. *suuriruhtinas*, dan. *storfyrste*, rus. *великий князь* [*velikij knjaz*], šved. *storfurste*, slov. *veliki knez*, srp. *veliki župan*/*велики жупан*, lit. *didysis kunigaikštis*, mađ. *nagyfejedelem*, češ. *velkokníže*, polj. *wielki książę*, tur. *büyük prens*, *granprens*, ukr. *великий князь* [*velikij knjaz*]; ž. **velika kneginja**), titula je koja je po časti ispod imperatora i cara, a iznad suverena princa (ili *[[Fürst]]a*).

## Titule i forme adrese
U modernim vremenima ruski veliki knez ili velika kneginja tituliraju se kao *Carska Visost*.

## Povezano
* *[[knez|knjaz]]*
* monarh
* *[[Fürst]]*
* principat
* veliki knez Finske
* veliki knez Mađara
* Velika Kneževina Poznan
* veliki knez Litve
* Velika Kneževina Moskva
* veliki knez Poljaka i knez Krakova
* plemstvo
* kraljevski i plemićki rangovi
* plemićke titule
* veliki knez Rusije
Trierska katedrala

**Katedrala Svetog Petra u [[Trier]]u** (njemački: *Trierer Dom*),je sjedište rimokatoličke Trierske biskupije, u pokrajini Rhineland-Palatinate i najstarija katedrala u Njemačkoj. Ovo zdanje, zahvaljujući svom dugom vijeku, ima odlike mnogih razdoblja u kojima je nadograđivana, počevši sa središnjom kapelom od rimske opeke iz vremena Svete Helene. Sa svojom veličinom od 112,5 x 41 m, najveća je građevina u Trieru. God. 1986. upisana je na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Historija
Katedralu u rimskom gradu *Augusta Treverorum* podigao je biskup Maximin Trierski (329.-346.), na temeljima starije građevine, odmah po pokrštenju cara Konstantina. Bio je to najveći kršćanski kompleks građevina izvan Rima, a prostirao se na četiri puta većem prostoru od današnje veličine katedrale, a uključivao je četiri bazilike, krstionicu i druge građevine od kojih su preostala četiri središnja stuba katedrale.

Franci su isprva srušili ovaj kompleks, a kasnije su obnovili katedralu (*Dom*). Normani su je ponovno srušili 882. god., samo da bi je ponovno obnovio biskup Egbert. Zapadno pročelje u obliku pet simetričnih dijelova tipično je za romaničku arhitekturu za vrijeme Salijskih careva. Kor na zapadu, s polukružnom apsidom odražava unutrašnjost je dovršen 1196. god. Unutrašnjost čine tri romanička broda s gotičkim križno-rebrastim svodom i baroknom kapelom u kojoj se čuva Isusova Sveta Tunika, te visokim oltarom koji je dovršen 1512. god.

## Napomene

## Vanjske veze

* Povijest (engl.)
* Fotografije
Reading School

**Readinška škola** () je od države financirana škola za dječake u engleskom gradu Reading. Službeno je osnovana 29. marta 1125. kao dio samostana Reading Abbey te se smatra jednom od najstarijih škola u Engleskoj. Godine 1486. ju je kralj Henry VII preimenovao u "Slobodnu osnovnu školu" (Free Grammar School). Nakon raspuštanja samostana ju je preuzeo grad Reading. 

## Vanjske veze
* Reading School
* Reading School Parents' Association
* Old Redingensians
* School overview and profile from Schoolsfinder
Ponte de Lima

**Ponte de Lima** () je grad i sjedište istoimene općine u Portugalu. Općina ima površinu od 320.3&nbsp;km² i ukupno 44.667 stanovnika (2006). U samom gradu živi 2800 stanovnika.

Općina se sastoji od 51 župe. Smještena je u distriktu Viana do Castelo. Ime je dobila po srednjovjekovnom mostu iznad rijeke Lima, sagrađenom u blizini grada.

Trenutni gradonačelnik je Vítor Manuel Alves Mendes, izabran od strane Demokratskog socijalnog centra. Ponte de Lima je jedina općina u Portugalu kojom vlada isključivo ta stranka.

Grad je službeno osnovan 1125. godine. Nastao je na temelju rimskog naselja na putu od Brage do Santiago de Compostele i Lugoa.

## Župe

## Izvori


## Vanjske veze

* Municipality official website
Nassau (Lahn)

**Nasau** () je grad u njemačkoj saveznoj državi Rajna-Palatinat. Jedno je od 137 opštinskih središta okruga Rajn-Lan. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 4.820 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 7141091.

## Geografski i demografski podaci

Nasau se nalazi u saveznoj državi Rajna-Palatinat u okrugu Rajn-Lan. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 100 metara. Površina opštine iznosi 17,5&nbsp;km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 4.820 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 275 stanovnika/km².

## Međunarodna saradnja




## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt opštine 
* Njem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Zapis Plave stijene

***Zapis Plave stijene*** (; ; korejski: *Byeokamrok*, 벽암록(碧巖錄); vijetnamski: *Bích nham lục* (碧巖錄)) je zbirka Chán (zen) budističkih koana originalno sastavljena u Kini godine 1125. za vrijeme vladavine dinastije Song (cara Huizonga). U njen današnji oblik ju je proširio Chán učitelj Yuanwu Keqin (圜悟克勤 1063 &ndash; 1135).

Knjiga sadrži Yuanwuove anotacije i komentre Xuedou Zhongxianove (雪竇重顯 980 &ndash; 1052) zbirke *100 stihova starih sanduka* 《頌古百則》 &mdash; zbirku 100 koana. Xuedou je odabrao njih 82 id *Jingde Chuandeng Lu* 《景德傳燈錄》 (Zapis transmisije svejtiljke ere Jingde), dok je ostatak prikupljen iz teksta *Yunmen Guanglu* 《雲門廣録》 (Proširen zapis Yunmen Wenyana) (864 &ndash; 949).

## Literatura
* Thomas Cleary and J. C. Cleary; The Blue Cliff Record; Shambhala Publications, Inc., Boston;  (hardcover, 1992)

## Vanjske veze
* The Blue Cliff Record (Internet Archive)
Krater

**Krater** može značiti:
* Udarni krater, kružna udubina na površini nebeskih tijela nastala sudarom sa drugim tijelima (meteori, kometi)
* Vulkanski krater, kružna udubina na površini nebeskih tijela, vulkanskog porijekla
* Kratersko jezero
* Krater (general), makedonski general iz 4. vijeka pne.
:**Ostala značenja**
* Krater (vaza), starogrčka keramička posuda za miješanje vina i vode
* ***Crater*** je latinski naziv za zviježđe Pehar
Östergötland

**Östergötland**, doslovno predvedeno - *Istočni Gothland* je jedna od 25 švedskih historijskih pokrajina (švedski: *landskap*) na istoku središnjeg dijela zemlje, on danas više nema nikakvu administrativnu funkciju.
## Geografija
Graniči se sa Smålandom, Västergötlandom, Närkeom, Södermanlandom i Baltičkim morem. U starijoj literaturi se za nju ponekad može pronaći i latinski naziv *Ostrogothia*. Današnji istoimena grofovija  - Östergötland - pokriva cijelu nekadašnju i dijelove susjednih pokrajina.

## Reference

## Vanjske veze

* Östergötland Official Tourism Site  , , 
*  članak ''Östergötland'' u Nordisk Familjebok. 
* Ekenäs Castle  	
* Löfstad Castle
Vreta

**Vreta** se može odnositi na:
* Dio Häggeby och Vreta, lokaliteta u švedskoj općini Håbo
* Dio Ytternäs och Vreta, lokaliteta u švedskoj općini Uppsala
* selo u finskoj općini Kimitoön
* Opatija Vreta, samostan u švedskoj općini Linköping
Vulkanski krater

**Vulkanski krater** je kružna depresija na površini planeta, rupa u vulkanu nastala tokom vulkanske aktivnosti.

Krater je riječ iz starogrčkog za keramičku posudu - '''kratēr''' (κρατήρ), koja je nastala od glagola *kerannynai* = mješati, jer je ona služila za miješanje vina i vode.

## Geomorfologija
Krateri nastaju nakon eksplozije akomulirane magme, ili urušavanjem rastaljene magme u centar, tad se nazivaju kaldere. Prvi tip kratera najčešće nastaje u planiskim područjima i uobičajeno imaju pravilniji kružni oblik, drugem primeru pa taki kraterji nastanejo na zemeljskih prelomnicah in imajo bolj nepravilne oblike.

Vulkanske kratere imaju i drugi planeti Sunčeva sistema; Mjesec, Mars, Venera i jupiterovom mjesecu Io.

## Povezano
* Kaldera
* Vulkan

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Crater'' na portalu Encyclopedia Britannica }
Magnus Jaki

:*Kralj [[Magnus III od Švedske]] ili "Magnus Ladulås", se ponekad pogrešno navodi kao *'"Magnus I"**.''

**Magnus I od Švedske*' ili *Magnus, sin Nikole* ( ; ), kasnije poznat i kao *Magnus Jaki* (o. 1106 - 4. jun 1134) bio je [[Danska|danski]] vojvoda koji je vladao *Gothenlandom* u današnjoj južnoj [[Švedska|Švedskoj]] od 1125. do 1130. U njegovo vrijeme je njegov status vladara Švedske bio sporan, ali se danas priznaje kao jedan od [[Popis švedskih monarha|švedskih monarha]].

Magnus se rodio kao sin danskog kralja [[Niels od Danske|Nielsa I]] i [[Margaret Fredkulla]], druge ili najstarije kćeri švedskog kralja [[Inge Stariji|Ingea Starijeg]].

Kada je Margaretin rođak kralj [[Inge Mlađi]] umro 1125. godine, Magnus se kao najstariji unuk Ingea Starijeg proglasio švedskim kraljem. Kao takvoga su ga priznali [[Geati]] (*Göterna'') u Gothenlandu, ali su prema Västgötalagenu to morali potvrditi i Svei, pleme sjeverno od Geati. Oni su, međutim, za kralja izabrali Ragnvalda Kanphövdea. Prema Saxou Grammaticuizs, Ragnvald je osramotio Geate tako što od njih nije uzeo taoce; osvetili su mu se tako što su ga ubili.

Magnus se oko 1127. oženio za Richezu, poljsku princezu, kćer Boleslava III Krivoustog. Tako stvoreni savez je rezultirao osvajanjem otoka Rügen, gdje je tamošnje slavensko pleme Rujini prisiljeno priznati poljsku vlast.

Godine 1131. je Magnus dao ubiti svog rođaka, Knuta Lavarda, popularnog vojvodu Južnog Jyllanda. Taj je čin izazvao građanski rat, s obzirom da su se protiv njega i njegovog oca Nilsa pobunili sljedbenici Knutovog brata Erika Emunea. Poginuo je u bitci kod Fontevika.

Sa Richezom je imao sina Knuta, koji je pokušao osvojiti dansko prijestolje, i s kojim se njegova loza nekoliko desetljeća kasnije ugasila.

## Preci



## References
Bitka kod Azaza (razvrstavanje)

**Bitka kod Azaza** se može odnositi na nekoliko sukoba kraj mjesta Azaz u današnjoj sjevernoj Siriji. To su:

* Bitka kod Azaza (1030)
* Bitka kod Azaza (1125)
* Bitka kod Azaza (2012)
Bitka kod Azaza

**Bitka kod Azaza** se odigrala za vrijeme križarskih ratova u današnjoj sjevernoj Siriji 11. juna 1125. između vojske križarskih država na čelu s jeruzalemskim kraljem Balduinom II na jednoj, i seldžučke vojske pod mosulskim atabegom Al-Sunqur il-Bursuqijem na drugoj strani. Do njega je došlo nakon što je Bursqui, s vojskom pojačanom od strane damaškog emira Toghtekina, opsjeo grad Azaz u križarskoj Grofoviji Edesi. Križarska vojska je uspjela Turke prevariti fingiranim povlačenjem, potaći da prekinu opsadu te ih opkoliti i uništiti na otvorenom polju. Tom je pobjedom stabilizirana sjeverna granica križarskih država. Nastojanje da se eksploatira zauzimanjem Alepa je, međutim zaustavio sukob Grofovije Edese i Kneževine Antiohije.

## Izvori

## Literatura
*
Lu You

**Lu Jou** (, 1125 – 1210), je bio kineski pesnik južne dinastije Sung. Rođen u Šaošingu u Džećiangu. Smatra se jednim od najvećih pesnika Južne dinastije Sung.

Sačuvano je preko 9000 njegovih pesama. Živeo je u vreme kad su severni delovi Kine bili pod Džurčenima. U njegovoj poeziji preovlađuju patriotska osećanja i želja da se povrate izgubljene teritorije.

## Reference