Anti-balaka

**Anti-balaka** je kršćanska milicija u Centralnoafričkoj Republici, koja se 
borila protiv pobunjeničke muslimanske milicije Séléka

## Karakteristike

Porijeklo te milicije seže do 2009. kad je tadašnji predsjednik François Bozizé, u nemogućnosti da zavede red i mir u 
zemlji, potaknuo organiziranje seoskih straža, koje su trebale spriječiti opasno narasli banditizam
Te su se straže nazvale *Anti-balaka*, što je sintagma na jeziku sango, a znači *Pritiv-mačete* ili *Pritiv-metka*, a odnosi se na metak iz automatske puške AK-47. To je povezano sa animističkim običajem njihovih boraca, da nose  amajliju koja ih štiti od metaka i mačeta.

Nakon državnog udara u martu 2013., borci Milicije Séléke sa sjeveroistoka proširili su se po zemlji. 
Komandant Séléke Michel Djotodia, postavljen je za novog predsjednika, ali su on kao i vlada u glavnom gradu Banguiju brzo je izgubili kontrolu nad borcima 
Séléke. Oni su nastavili napadati sela, ponekad pobili čitave porodice, spaljivali usjeve i pljačkali vozila. Sve to potaklo je bijes 
pa su ljudi počeli mrzili Séléku, i pokrenulo Anti-balaku.

Anti-balaka je ozbiljno započela borbu u septembru 2013. 
Broj njihovih boraca se radikalno povećao tokom ljeta dotadašnjim pripadnicima nacionalne vojske, koja je raspuštena nakon puča. Bivši vojnici trenirali su nove borce, pa su njihovo iskustvo i autoritet bili su presudni za rastući zamah milicije,koja je preotela Bangui od Séléke 5. januara 2013.

Pripadnici Anti-balake su većinom kršćani, a to odražava i demografsku sliku jugozapada Centralnoafričke Republike, koji je uglavnom kršćanski. 
Međutim se većina boraca pridružila miliciji ne zbog vjere, već radi osvete, ali i zato jer nisu imali drugog izlaza za preživljavanje. 
S druge strane milicije Anti-balake nisu se borile samo protiv boraca Séléke, već i protiv muslimanskih civila koji žive u glavnom gradu i po južnim i zapadnim regijama zemlje u kojima zajedno sa kršćanima žive već generacijama.

Borci Anti-balake pravdaju svoje zločine, pozivajući se na nasilje koje su pretrpili od  Séléke, nakon puča u martu 2013. Jedan od razloga za njiov bijes je razočaranje, jer su očekivali da će ih nakon istjerivanja Séléke dočekati kao heroje i nagraditi, ako ništa drugo bar uključenjem u vojsku.

Odnos između muslimana (14 %) i kršćana (71 %) u zemlji nakon nezavisnosti bio je uglavnom dobar, gradovi i sela bili su miješani, džamije i crkve često su dijelili 
istu ulicu, miješani brakovi bili su uobičajeni, ali ispod te naoko harmonične slike tinjao je antagonizam.
Njegovi korijeni bili su višestruki, od sjećanja na arapske trgovce robljem koji su od 17 do početka 20. vijeka porobljavali čitave krajeve zemlje.
Napredovanje Séléke i njihovi zločini iznijeli su ta sjećanja na površinu.

Pored toga širenje Sahare prema jugu, navelo je muslimane koji su većinom nomadski stočari da sa svojim stadima krenu na kršćanski jug koji je sjedilački i ratarski pa je i to dovelo do sukoba oko korištenja ionako siromašnih resursa koja ta zemlja ima.

Istovremeno, kako je nomadsko stočarstvo postajalo sve manje održivo, muslimani su postali trgovcii i vlasnici trgovina, pa su kontrolirali velik dio rudimentarnog financijskog sistema zemlje, što je dodatno ljutilo kršćane.
Te su napetosti pružile osnovu za nasilje.

Privremena vlada formirana u januaru 2014. nije imala kapacitet da uvede red izvan Banguija, osim što je apelirala na mir i razoružanje kako bi se mogli održati izbori u januaru 2015.. Kako zahtjevi boraca Anti-balake za odštetu za oslobađanje zemlje nisu ispunjeni, počeli su postavljati barikade i iznuđivati novac. Otmice radi otkupnine postale su uobičajene; često su žrtve bili i kršćani, muslimane bi najčešće ubijali nego držani radi otkupnine. 

Nakon masakra 2014. više hiljada muslimana pobjeglo je iz zemlje.

Dolazak mirovnih snaga UN -MINUSCA, u septembru 2014., nije donio mir i spriječio nasilje, jer milicije nisu razoružane.

## Izvori

## Vanjske veze

*''What Is the Antibalaka?''