Kelsos

**Kelsos** (, ; takođe **Kels**, **Cels** ili **Celzo**) jest bio grčki platonistički filozof iz 2. veka i najozbiljniji kritičar hrišćanstva u ranom razdoblju. Njegovo delo *[[Istinski logos]]* (*Alethes logos*), napisano 178, se smatra prvom sveobuhvatnom filozofskom kritikom hrišanstva. Izvorni spis nije sačuvan, a delo nam je poznato isključivo putem Origenovog pobijanja.

U svome delu Kelsos podvrgava racionalnoj kritici razne judeo-hrišćanske mitove, navodeći da su neki, poput mita o potopu, pozajmljeni iz drugih tradicija, dok su neki, poput mita o stvaranju sveta, u sukobu sa naukom. On sa filozofskog stanovišta dalje kritikuje antropomorfnu predodžbu boga, judeo-hrišćanski antropocentrizam i verovanje u sopstvenu izabranost. Hrišćansko učenje o uskrsnuću tijela kritikuje kao pogrešno shvaćeno filozofsko učenje o seobi duše. Hrišćanske zajednice svoga vremena Kelsos kritikuje zbog protivljenja obrazovanju i zastupanja slepe vere umesto razumskog ispitivanja. On hrišćane kritikuje i zbog neučestvovanja u zajedničkim obredima, nepoštovanja zakona i drskog ponašanja prema slikama bogova drugih naroda.

O Kelsovom životu se ne zna gotovo ništa. Pretpostavlja se da je pisao u Aleksandriji. Kao filozof je pripadao srednjem platonizmu. Kelsos je živeo u vreme kada se antička filozofija susrela s novim vjerovanjem, koje je nastupalo kao bogom objavljena istina, što je za obrazovane Helene, a posebno za filozofe, bilo nepojmljivo. 
Celzo je nastojao da se o kršćanstvu dobro informira: čitao je evanđelja, starozavjetne knjige, druge kršćanske spise, a tražio je i osobni dodir s kršćanima. Filozof Kelsos je u kršćanstvu vidio negaciju svega onoga što je stoljećima bilo prisutno u grčkom geniju.

## Jevrejsko viđenje Isusa

Nasuprot hrišćanskom viđenju, Kels navodi i jevrejsko viđenje Isusa izloženo u Talmudu, svetom spisu judaizma.

Kels u svoju knjigu uvodi lik Jevrejina, zastupnika judaizma, koji izjavljuje da je Isus pogrešno smatran sinom djevice, i da potiče iz zabačenog sela u jevrejskoj Svetoj Zemlji. Kelsov Jevrejin sumnja u pojavu zvijezde prigodom Isusovog rođenja i takođe osporava Isusovo navodno poreklo od kralja Davida: »Žena stolara morala bi znati ako potječe od tako presvijetlog roda« (II. 32).

Prema Talmudskom predanju, Isusova majka je bila siromašna jevrejska devojka, koju je muž, stolar po zanimanju, oterao zbog preljube sa rimskim vojnikom po imenu Panthera. Napuštena od muža i prezrena od društva, Marija je rodila Isusa (I. 32).

Zbog bijede i siromaštva Isus je otišao u Egipat, gde je izučio magiju. Uvjeren u svoje čarobnjaštvo, Isus se vratio u rodnu Palestinu i predstavljao sebe bogom. Oko sebe je okupio "10 ili 11 ozloglašenih ljudi", potpuno nedoličnih carinika i lađara (koje Kels naziva razbojničkom družinom), te s njima išao okolo i bijedno preživljavao. Govoreći o događajima uoči Isusovog pobuljenja kaže:

Kelsov Jevrejin prebacuje Isusovim sledbenicima što smatraju Isusa za boga, iako je neslavno završio. Kelsos navodi da su Isusovi učenici umetnuli da je Isus prorekao sve što mu se dogodilo i da je tekst evanđelja bio mijenjan 3-4, a i više puta (II. 27).

Kelsos piše da su oni koji vjeruju u Isusovo uskrsnuće žrtve zavedene fantazije. Navodni događaj je videla "suluda žena i netko tko je sklon takvim snovima"; koja je stvorila lažnu predstavu (II. 55). Kelsos se poziva na Platona koji govori da su neki ljudi kraj grobova umrlih viđali »sjenovite utvare« (Fedon, c. 30. p.&nbsp;81 D). Ako Isus nije bio samo priviđenje, nego uskrsli iz mrtvih, morali su ga i drugi vidjeti. Ako je zaista htio pokazati božansku moć, tada se morao pojaviti i protivnicima i sudijama koji su ga osudili i svim ljudima (II. 63).

Kelsos izvodi svoj zaključak o Isusu:

## Kritika judeo-hrišćanskog mišljenja

Kelsos kritikuje i jevrejsku religiju kao porijeklo kršćanstva u namjeri da time oslabi kršćanstvo.

### Kritika mita o stvaranju

Kelsos, ispitujući judeo-kršćansko učenje o nastanku kozmosa, zabeleženo u Knjizi postanja koja se pripisuje Mojsiju, zaključuje:

Kelsos biblijske priče o stvaranju svijeta ne uzima kao znanost, već kao "priče koje pisci komedija iznose da bi ljude razveseljavali". On oštro kritikuje biblijsku priču o stvaranju čovjeka, za koju kaže da je to bajka za babe. Nasuprot judeo-hrišćanskom vjerovanju Kelsos navodi mišljenja grčkih filozofa i fizičara o postanku svijeta i razvoju čovjeka:

Za Kelsa je prazno pričanje to što Mojsije izvodi zakonodavstvo iz boga. On pobija Mojsijevo pisanje o stvaranju svijeta, navodeći mišljenje tadašnje grčke nauke da je svijet nestvoren, da su ljudi proizašli iz zemlje, da je bilo i prije raznih katastrofa, i da je potop za vrijeme Deukaliona (o čemu govori Platon u svojim Zakonima) jedan od najmlađih.

Božje počivanje u sedmi dan Kelsos je komentirao: »Poslije toga djela on je zaista kao loš zanatlija umoran i treba mira da bi se odmorio« (VI. 61). On u duhu platonizma kritikuje pripisivanje antropomorfnih obilježja bogu: »Nije u redu da se prvi bog umori, ili da radi rukama ili da naređuje«.

### Kritika odnosa boga i svijeta
Kelsos primjerima pokazuje kako Jevreji i kršćani uopće nemaju jasan pojam boga niti shvaćaju odnos boga prema svijetu. Oni govore o bogu koji odlazi i dolazi, koji postaje čovjek, umire, uskrsava i slično. Celsus kao platoničar odbacuje takav način mišljenja o bogu. U filozofskom smislu, Celzo ustaje protiv mogućnosti bilo kakvog Božjeg zahvaćanja u ljudsku povijest:

Osnovica Celzove argumentacije jest strogo naglašena Božja transcendencija. Kelsos dalje obrazlaže da će svatko tko bude istraživao doći do spoznaje da »ništa nije besmrtno što potječe od materije« i da su besmrtni bog i truležna tvar odvojeni. Iako su bog i zlo jedno od drugog odvojeni, u cjelini svijeta sve ima svoje skladno mjesto:

Dalja kritika judeo-kršćanskog shvaćanja božjeg odnosa prema svijetu zasniva se na stalnosti zla u svijetu:

Ispitujući poreklo zla, Kels zastupa Platonovu teodiceju iz Teeteta prema kojoj zlo ne potječe od boga, jer bog nije stvorio ništa loše:

Zlo, međutim, ne potiče ni od nekog drugog božanstva kojeg hebrejski nazivaju Sotona:

Zlo potiče od prijanja uz stvari i nalazi se u smrtnim bićima. U loše stvari spadaju čuvstva (afekti) jer donose mnoge štetne posljedice. No hebrejski tekstovi takvu osobinu pripisuju bogu, što bi značilo da je i bog podložan zlu kao i svaki čovjek; a to je uistinu bezbožno.

Kelsos pita kršćane kako je bog mogao stvoriti loš svet, te grdi svoje vlastito umijeće i mrzi i uništava vlastita stvorenja? Kels smatra da kršćani kao stvaraoca označuju “prokletog boga”, koji je prokleo zmiju jer je prvim ljudima saopćila spoznaju o dobru i zlu. Kels zaključuje da postoji suprotnost između najvišeg boga i boga tvorca (demijurga), u kojega kršćani vjeruju kao istinskog boga.

### Kritika antropomorfizacije boga
Jevrejsko-kršćansko shvaćanje Kelsos osporava i zbog antropomorfnih oznaka koje pripisuju bogu ("Usta Gospoda su to govorila, i tome slično"). Na to Kelsos piše: "*Bog nema usta ni glasa*", i dalje: "*Bog nema ništa od onoga što mi poznajemo*" (VI. 62). Kelsos kaže da bog nije čovjeka stvorio kao svoju sliku, niti nije sličan bilo kakvom obliku (VI. 63). On citira Platonovo Sedmo pismo (341 CD), gdje piše da se najviše dobro ne može iskazati rječima, već se stječe dugim vježbanjem (druženjem s njim), i iznenada se u duši upali kao od varnice svjetlo.

Kelsos navodi više mjesta iz Platona, gdje se kaže da je samo nekolicini spoznatljivo Dobro. Međutim, Platon iako uviđa tu poteškoću, ipak ne priča bajke, niti zatvara usta ako bi ga tko pitao za objašnjenje, niti zapovijeda da unaprijed treba vjerovati da je bog takav i takav, da ima sina takvih svojstava, da je sišao na zemlju i s njim razgovarao.

Kelsos prigovara kršćanima da "hoće boga vidjeti tjelesnim očima, ušima hoće čuti njegov glas i čulnim rukama hoće ga dodirnuti" (VII.34.) On napominje da tako šta već imaju na raznim proročištima, gdje se bogovi javljaju ljudima u ljudskom obliku, i to ne samo jedanput, "kao taj što je ljude prevario", već uvijek kad neko želi« (VII. 35). Kelsos smatra da kršćani, opterećeni svojim vjerovanjem, jednostavno ne mogu shvatiti bit boga. Međutim, on im ipak pokušava približiti filozofsko poimanje boga:

On savetuje hrišćane ukoliko traže duhovnog vođu da izbjegavaju opsjenare, vrače i one koji se zaklinju na utvare, jer će inače sebe učiniti smiješnim ako na druge bogove budu hulili kao na utvare, poštujući onoga koji nije ni utvara "nego stvarni mrtvac" (VII 36). Kels zaključuje da ne obožavaju ni boga ni božanstvo (demona), nego mrtvog čoveka”. On napominje da je obožavanjem Isusa Krista razbijen monoteizam, i time je otvoren put prema kršćanskom politeizmu.

### Kritika antropocentrizma
Kels judeo-hrišćanskom antropocentrizmu suprotstavlja ideju savršenstva svijeta. Dakle, nije čovjek središte stvaranja, već savršenstvo svijeta. Kelsos svojim protivnicima postavlja pitanje — zašto se ne bi moglo reći da smo mi stvoreni zbog životinja, jer ljudi životinje ne mogu loviti bez raznog pribora, a životinje ljude mogu (IV. 78.79). Još navodi da mravi i pčele žive u savršenoj organizaciji da ni tu ljudi nemaju prednost. Kelsos piše da se životinje znadu same liječiti, na primjer zmije i orlovi znadu neku vrstu ljekovitog kamenja, a orao to kamenje odnosi u gnijezdo (IV. 86). Kelsovo upoređivanje čoveka sa životinjama sledi platonističko shvatanje da su sve duše jednake, i da duša ide i u druga tijela. On ovim primerima pokušava pobiti ljudsku umišljenost o izuzetnosti u svijetu:

Kels zaključuje da svijet nije učinjen zbog čovjeka, kao što nije učinjen ni zbog lava, ni vola, ni delfina, već je taj svijet (kosmos) kao djelo boga u svojim dijelovima potpun i savršen. U odnosu na cjelinu sve je odmjereno. Bog se brine za cjelinu i njegova providnost je nikada ne napušta. Ne postaje ništa lošije, niti to bog poslije nekog vremena sebi vraća. Bog se ne srdi zbog ljudi, kao što se ne srdi ni zbog majmuna ili miševa, niti bilo čemu prijeti, jer svaki dio ima na sebi svoje određenje (IV. 99). Prema Kelsu, cilj stvaranja nije čovjek — već svijet kao cjelina, red i savršenstvo.

### Kritika verovanja u izabranost
Kelsos kritikuje jevrejsko ubeđenje da su oni izabrani narod. Prema Kelsu, Jevreji uopšte ne spadaju među stare i mudre (božanske) narode, kao na primjer Egipćani, Asirci, Indijci, Perzijanci, Haldejci i još neki. Kelsos pita zašto je božji sin došao baš Jevrejima i to u obliku samo jednog čovjeka u zabačenom kraju kao što je Palestina:

Kelsos pobija ideju da su Jevreji izabrani božji narod, a time i kršćani koji tu tradiciju nastavljaju, tvrdeći da jevrejski zakoni nemaju prednost pred zakonima drugih naroda. Bog nije uzročnik tih zakona, pa stoga i ideja o izabranosti nema nikakvog smisla.

Kelsos jevrejski i kršćanski rod upoređuje s mnoštvom šišmiša, ili s s mravima koji izlaze iz svog skloništa, ili sa žabama koje sjede u močvari ili s glistama koje se skupljaju na nekom blatnjavom mjestu i prepiru koja je od njih veći grešnik i govore: »*Nama se bog najprije otkrio i navjestio. On ostavlja cijeli kozmos i nebo, niti se brine za samu zemlju, već samo nama vlada i samo nas pozdravlja preko svojih glasnika*.« Kels dalje opisuje gliste koje govore: »*Postoji bog i poslije njega dolazimo mi, jer kroz njega smo mi postale u svemu slične bogu i nama je sve podređeno, zemlja i voda i zrak i zvijezde, i sve je zbog nas učinjeno i sve je učinjeno da nama služi*«.

Nasuprot njihovoj ubeđenosti u sopstvenu izabranost, Kelsos misli da ni Jevreji ni kršćani ne mogu imati ugleda, jer je njihov zajednički korijen stalna buna (*stasis*). Kelsos smatra da su i jedni i drugi krivi zbog pobuna protiv zajednice. Kelsos je pisao da su Hebreji egipatskog porijekla i da su se pobunili protiv svojih, napustili Egipat i otišli u Palestinu gdje su se naselili. A onda su se kasnije neki su se Hebreji pobunili protiv judejske zajednice verujući da je Isus mesija. Kelsos naovodi da su Jevreji čak i obrezanje i uzdržavanje od svinjskog mesa, po čemu se smatraju posebnim, ustvari preuzeli od Egipćana:

Poredeći ih sa Egipćanima i pitagorejcima koji imaju dosledna ograničenja u ishrani, Kelsos pokazuje da su oni svoje običaje preuzimali od drugih ali uvek samo delimično i pogrešno.

### Kritika verovanja u utjelovljenje
Kelsos judeo-hrišćansko verovanje o silasku boga na zemlju smatra sramotnim:

Kels prvo teološki osporava smislenost božjeg silaska na zemlju. On pita kakvog smisla ima takvo silaženje boga? Sigurno ne da bi upoznao prilike među ljudima, jer on već zna sve. Jedino ako zna, ali ne može popraviti božjom silom, pa je u obliku tijela nekoga poslao:

Kels dalje istu temu kritikuje s tla filozofije. Osnova njegovog izvođenja je Platonov pojam boga, prema kojem je bog dobar, i lijep, i blažen, i nalazi se u najljepšem i najboljem stanju. Ako siđe ljudima, mora se promijeniti, i to iz dobrog u loše, iz lijepog u ružno, i iz najboljeg u najgore stanje. No, smrtno je po prirodi promjenljivo, a besmrtno je po sebi uvijek jedno te isto. Kels dakle zaključuje da bog ne bi nikako mogao ići u takvu promjenu (IV. 14).

Kelsos napominje da spor Jevreja i kršćana ne treba uzeti ozbiljno, jer i jedni i drugi veruju u pojavljivanje božjeg duha među ljudima:

Kels ovde veoma precizno uočava suštinu spora između judaizma i kršćanstva.

### Kritika verovanja u uskrsnuće
Kelsos kritikuje i hrišćansko eshatološko vjerovanje u konačni sud i uskrsnuće tijela:

Kels zaključuje da je to nada prikladna za crve, jer ljudska duša neće čeznuti za propalim tijelom. On ovu judeo-hrišćansku dogmu smatra potpuno neprirodnom i protivnom razumu, jer koje se tijelo, kada je potpuno razoreno, može povratiti u prvobitno stanje iz kojega je proizašlo? Kelsos prenosi da oni, budući ne mogu ništa odgovoriti, uzmiču govoreći da je bogu sve moguće. No Kels ih podseća da bog ne može činiti ono što je ružno i neće činiti ono što je protuprirodno.

Prema platonističkom poimanju, bog je logos svega postojećeg i ne može ništa činiti što bi protivrječilo logosu, odnosno njemu samome. Za dušu je pripremio vječni život, a "lešine treba baciti prije nego smeće" (Heraklit). Kelsos sam motiv verovanja u uskrsnuće tela smatra pogrešnim:

Kelsos primećuje da shvaćanje besmrtnosti duše nije novo, ali da je kršćansko vjerovanje o uskrsnuću nastalo pogrešnim tumačenjem filozofskog učenja o seljenju duša.

### Kritika kulta proroka
Kelsos piše da kršćani traže utočište u starozavjetnim proroštvima o svemu onome što se s Isusom dogodilo rečima: »*tako se moralo dogoditi*«, a kao dokaz nakon što se dogodi navode da je već davno bilo prorečeno (VII. 2). U daljnjim prigovorima on opisuje način rada hebrejskih proroka u Fenikiji i Palestini.

Kelsos dodaje da nakon što njihov prorok to prijeteći izgovori, tome doda niz "nerazumljivih, glupih i potpuno nejasnih riječi", čiji smisao ne može shvatiti nitko pametan, jer one ništa ne govore, već daju svakoj budali i varalici mogućnost da ih tumači po volji (VII. 9).

Kels zaključuje da ako proroci navješćuju da će veliki bog raditi poslove sluge, biti bolestan ili umrijeti, tada bog nužno mora biti mrtav ili sluga ili bolestan. Dakle, ne treba verovati u sve što kažu, makar i unapred kazali, već treba razmotriti da li je takvo djelo lijepo, dobro i boga dostojno. Ne treba vjerovati u ono što je ružno i loše, makar su svi ljudi tako šta prorekli u nekom mahnitom stanju.

## Kritika hrišćanstva

### Racionalna kritika
Kelsova kritika kršćanstva u metodološkom pogledu predstavlja suprotstavljanje grčke filozofije hebrejsko-kršćanskom vjerovanju. U duhu platonovskog shvaćanja, on kaže da ako filozof vjeruje da postoji bog, duša i zagrobni život, onda će to nastojati da dokaže i kritički istraži.

Kelsos primerima iz grčke mitologije pokazuje da je potrebno kritički misliti, te da nitko ne smatra Aborisa Hiperborenjanina bogom, jer ga je strijela nosila kroz zrak (III. 31), niti izvesnog Klazomenjanina, čija je duša često napuštala tijelo i posjećivala različita mjesta, niti Kleomedesa od Astypalaia, koji je bio zatvoren u neki sanduk, ali je pomoću nekog božanskog učinka odatle izišao (III. 33).

Kelsos navode o Isusovom uskrsnuću, poredi sa primerom da mnogi ljudi, i Grci i barbari, takođe vjeruju da su vidjeli Asklepija.

Kelsos smatra da čitava mistička simbolika drveta života i uskrsnuća s drveta potiče otud što je njihov učitelj bio razapet na krst i što je bio stolar. On piše da bi čitavo hrišćansko vjerovanje izgledalo drugačije da je Isus, na primjer, bio gurnut s obronka ili bačen u provaliju ili ugušen užetom ili da je po zanimanju bio obućar ili klesar ili da je radio sa željezom. Tada bi se govorilo o obronku života na nebesima, o provaliji uskrnuća, o užetu besmrtnosti, o blagoslovenom kamenu, o željezu ljubavi, ili o svetoj koži. Kelsos kritičku analizu hrišćanskog verovanja zaključuje pitanjem: "*Zar se ne bi koja stara žena stidjela da te priče priča djetetu kod uspavljivanja?*" (VI. 34)

### Komparativna analiza

Kelsos brojnim primjerima pokazuje da kršćanstvo nije novo vjerovanje i da su kršćani mnoge elemente svog sadržaja, pod raznim imenima, preuzeli iz ranijih mitologija, mijenjajući ih i pogrešno tumačeći. Kelsos posebno upoređuje kršćanske kultove s egipatskima koje oni preziru. Poput Egipćana, i hrišćani počivšeg smrtnika obožavaju kao boga i misle da pri tom pobožno postupaju (III. 41). Isusovo telo Kelsos uspoređuje sa zlatom, srebrom i kamenom, napominjući da je ono prolaznije nego te stvari (III. 42).

Kelsos navodi mnoge paralele između biblijskog predanja i grčke mitologije. Priču o o gradnji babilonske kule i zbrci u jezicima, koju je Mojsije zapisao, Kelsos smatra falsifikatom priče o Alojeovim sinovima (IV. 21). Kelsos u priči o razaranju gradova Sodome i Gomore vidi sličnost s mitom o Faetonu (usp. I. 19). Čuveni biblijski mit o potopu Kelsos smatra falsifikatom priče o Deukalionu:

Kels smatra da su hrišćani i učenje o uzdizanju duše u kraljevstvo božje preuzeli iz drugih religijskih tradicija. Kelsos navodi da kršćani vjeruju u uzdizanje duše kroz sedam neba i obrazlaže da se to učenje već nalazi u tekstovima Platona i perzijskom kultu Mitre. Učenje o božjem duhu je, s druge strane, posuđeno iz stoičke filozofije. Zbog naglašenog motiva božje kazne, Kelsos uspoređuje kršćanstvo s bahanatskim misterijama, gdje se prvo pokazuju pojave i utvare.

Kels navodi da je i osnovna misao hrišćanske etike, o neopiranju zlu, davno prije njih izrečena od Sokrata i zabeležena od Platona:

Prema Kelsu je i kršćanski stav prema bogatima također preuzet od Platona, tako što je Isus parafrazirao Platonovu misao: »*Nemoguće je da veoma dobar čovjek bude istovremeno i veoma bogat*« (Zakoni V. 12; 743 A). Čak i hrišćansko odbacivanje idola Kels izvodi iz Heraklitovog kritičkog shvaćanja da se bogovi pravljeni rukama ne mogu prihvatiti kao umna bića: »*I tu se mole božjim likovima kao kad bi se tko htio razgovarati s kućama, jer ništa ne znaju o bivstvu bogova i heroja* (fragment 5).«

Kelsos svoju analizu zaključuje konstatacijom da su kršćani krivo spajali razna stara učenja, i da se njihovo učenje razlikuje od preuzetih izvora "jedino svojim glupim nerazumijevanjem".

### Kritika alegorijske metode
Kelsos je pretpostavljao da će se kršćanski apologeti u odbrani svojih vjerovanja poslužiti alegorijskom metodom.

Mežutim, Kelsos tu metodu ne prihvaća, obrazlažući zašto se apologeti moraju baš tom metodom služiti:

Kelsos piše da je alegorijska metoda gluplja nego same priče, jer s nevjerojatnom glupošću spaja stvari koje se uopće ne mogu spojiti.

## Kritika hrišćana
### Kritika neobrazovanosti
Kelsos piše da je hrišćanska zajednica često ispoljavala svoje protivljenje obrazovanju i da njoj ne pristupaju razumni i obrazovani ljudi, jer se ta svojstva kod kršćana smatraju lošim, što njega kao filozofa posebno pogađa:

Kelsos prenosi da hrišćani vjeruju da je mudrost svijeta zlo, a glupost je dobra (I Kor. 1,18 i d.), i obećavaju utjehu neučenima, neumnima i neobrazovanima. On primećuje da time što takve proglašavaju miljenicima svog boga, oni uspijevaju da privuku proste ljude, robove, žene i djecu (III. 44). Kelsos opisuje auditorij kojem se hršćani obraćaju:

Obraćanje neobrazovanima Kelsos smatra bitnom strategijom hrišćanstva. On primećuje da hrišćansko načelo "ne ispituj, već vjeruj", čini ljude lakim plenom za razne varalice. Kelsos opisuje da hrišani idu po privatnim kućama obraćajući se samo onima koje mogu lako zavesti (III. 55). On smatra da hrišćani izbjegavaju obrazovane stoga što su njihove religijske predstave prikladne samo glupima. Kelsos opisuje ranohrišćansku religijsku praksu "nepriličnog ponižavanja", odnosno klanjanja na javnim mestima:

Kelsos smatra da je kršćanska poniznost očigledno nerazumijevanje Platonove filozofije, koja glasi da boga večno prati pravda, i ko želi biti sretan, drži se nje i prati je "ponizno i smjerno". Kelsos preporučuje kršćanima da za vođe uzmu mudrace i filozofe.

### Kritika odbacivanja idola
Kelsos piše da hrišćani ne uspostavljaju oltare i božje slike, već imaju nevidljivu i tajanstvenu zajednicu. On piše:

Kelsos pretpostavlja da oni to čine iz razloga što ne vjeruju da su bogovi nalik ljudima, napominjući da onda pobijaju sami sebe a da to i ne primjećuju. Jer i oni kažu da je bog učinio čovjeka po svojoj vlastitoj slici i da mu je po obliku jednak.

Cels kaže da ako su te slike ništa, onda nema razloga da ne učestvuju u zajedničkim svečanostima. A ako ima nekih božanstava (demona), očito je da i oni pripadaju Bogu, pa se i u njih mora vjerovati, i prinositi im žrtve prema običajima. Kels vjeruje da Bog ne može biti povrijeđen kultom drugim božanstvima, jer on je svima zajednički, dobar, bez potreba i bez zavisti. Razna božanstva su sluge najvišeg boga i besmisleno je verovati da postoji suprotnost između njih, jer bi to značilo podeliti božje kraljevstvo, kao da tamo stoji jedna partija protiv druge. Očito je da ako netko poštuje sunce ili boginju Atenu, tada slavi i velikog boga. Jer poštivanje boga, koji sve drži, postaje time potpunije. Oni koji su mu posebno posvećeni nemaju razloga da ne učestvuju u javnim svečanostima (IV. 2). Međutim, ukoliko hrišćani neće da prinose životinjske žrtve, onda neka budu dosledni:

Kelsos takođe prigovara kršćanima da se ponašaju drsko prema slikama bogova drugih naroda: »*Vidi, prilazim kipu [[Zeus]]a ili [[Apolon]]a ili bilo kojeg drugog boga i vrijeđam i tučem ga, i on mi se uopće ne sveti*«. On međutim podseća da je i njihovo demon Isus Hrist bio bespomoćno vezan i razapet.

### Opasnost za državu
Kels tvrdi da kult cara treba poštovati jer doprinosi održanju reda.

Kelsos se poziva na drevno shvatanje "neka jedan čovek bude gospodar" (Homer) i kaže da kada bi svi radili kao hrišćani, nestalo bi vladavine zakona i tada ništa ne bi sprečavalo da upravljanje zemljom dođe u ruke najbezakonitijih barbara (VIII. 68). Kelsu nije jasno šta je toliko strašno u odavanju počasti vladarima ovog svijeta, jer ni oni nisu dobili svoje zemaljsko dostojanstvo bez snage božanstva. Ali kršćani rade upravo obratno. Umjesto da nastoje da im kraljevi i vladari budu milostivi, oni ih ljute i izazivaju.

Kelsos smatra da su hrišćani obavezni da se bore za cara i da ga pomažu. To se ne odnosi samo za slučaj rata, već i za vrijeme mira kršćani su dužni da pomažu i štite državu. U svojim gradovima treba preduzimati upravne dužnosti ako se radi o održanju zakona i pobožnosti (VIII. 75). Međutim, kršćani stvaraju tajna udruženja u suprotnosti prema postojećim zakonima, te Kelsos ocenjuje da oni predstavljaju opasnost za Rimsku državu. Primanje kršćanstva ne bi donijelo nikakve prednosti Rimljanima, već bi imalo samo negativne posljedice. Kels predviđa da kada bi hrišćani ubedili vladara da primi hrišanstvo, oni se tu ne bi zaustavili već i i njegove naslednike i sve druge hteli da preobrate u svoje učenje, dok ne bi sve pokorili:

Kelsos zaključuje da mudra vlast može predvidjeti takvu svoju sudbinu "i stoga vas treba uništiti prije nego što sama propadne" (VIII. 71).

Harnack je tumačio Celzov spis kao suštinski politički spis, koji iz ljubavi prema domovini poziva kršćane da se ne izdvajaju iz općeg poretka, nego da se uklope u društvo i pomognu da car može održati carstvo s njegovim dobrima. Celzo je u društvenom i političkom smislu konzervativac, on kršćanstvu prvenstveno prigovara njegovu novost, njegov raskid s tradicijom i društvenu subverzivnost.

## Origenova kritika Kelsa

Origen je kao odgovor na Kelsov *[[Istinski logos]]* napisao veoma opsežno delo *[[Protiv Kelsa]]*, u nastoji da pobije sve stavke njegove kritike.

Origen Kelsosa predstavlja kao jednog od epikurejaca, kojima je pripisivao sve najgore osobine, navodeći da one ne veruje u večnost duše, kao što veruju platonisti. Origen takođe prebacuje deo Kelsove kritike na razne ranohrišćanske sledbe, kao što su markioniti.

Origen odbacuje Kelsovo doslovno čitanje Svetog pisma, objašnjavajući da se stvaranje »po božjoj slici« odnosi na unutrašnjeg čovjeka, sposobnog da bude prema slici stvoritelja (Kol. 3,10). Jer koji se vladaju po duhu Božjemu, oni su sinovi Božji.

Najveći značaj Origenove kritike je u tome što nam je Kelsov tekst danas uopšte poznat.

## Značaj Kelsove kritike
Kelsov rad je to bio prva temeljna kritika hrišanstva. Njegova kritika kršćanstva sadrži mnoge i dalje aktuelne prigovore. Karl Löwith kaže da se u kritici kršćanstva već 1800 godina ponavlja ono, što je u biti rekao Kelsos. Na primjer, Nietzscheova kritika kršćanstva umnogome je ponavljanje Kelsa. Kelsos je metodološki uspio naći sve slabe strane novog vjerovanja. Pomoću komparativne metode dolazi do mnogih analogija, dokazujući da se sadržaji hrišanskog učenja ne mogu smatrati kao objavljena istina:

Kelsos nastupa sa pozicija platonovske sinteze filozofije i mitologije, odnosno logosa i mita u njihovom međusobnom prožimanju. On sa pozicija grčke filozofije i mitologije kritikuje judeo-hrišćansku religiju:

Grčki filozofi su smatrali da ako se govori o bogu i kosmosu, onda se ne bi smjelo ići ispod postignutog nivoa. Sa filozofskog stanovišta, svaki ozbiljan razgovor o bogu *[[a priori]]* isključuje mitove judeo-kršćanstva. Bog u antropomorfnim oblicima već davno nije ozbiljna tema filozofije, te ako kršćanstvo ne može izdržati filozofsku kritiku, znači da sadržaj vjerovanja nije došao do nivoa filozofije. Razgovor o bogu, duši, smrti, životu poslije smrti, anđelu, raju, paklu, demonu, duhu i slično može biti uspješan ako se kreće na nivou mišljenja. Kršćanstvo nije išlo na taj odnos, već se zahtijevalo vjerovanje u ono što se o tome kaže.

## Reference

## Povezano
* Istinski logos
* Kritika hrišćanstva
* Kritika religije