open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Capraia

**Capraia** (latinski: *Capraria*) je otok u Italiji koji administrativno podpada pod provinciju Livorno i regiju Toskanu.
 
## Geografija
Capraia se nalazi na sjeveru Tirenskog mora i treći je po veličini otok Toskanskog arhipelaga. Ima površinu od oko 20 km², dug je 8 km i širok oko 4 km. Kuriozum je da je zapravo bliži je Korzici (31 km) nego Italiji (54 km). 
Capraia je brdoviti vulkanski otok, a najviši vrh ima 447 m. Čitav otok je jedna administrativna jedinica (općina) Capraia Isola, najmanja u Toskani, u kojoj živi samo 405 stanovnika.

## Historija

Otok Capraia je bio naseljen još od 25. vijeka pne, o čemu svjedoče pronađena oruđa od kremena i opsidijana. Etruščani su se koristili njime kao rezervatom za nabavu drva za svoje livnice na Elbi. Ime je vjerojatno dobio od grčkog *Aegylon* (Αίγυλλον, dosl. otok koza). Postoji i druga teorija po kojoj je ime dobio od etruščanskog *Carpa* (dosl. kamen), dakle kameniti otok. Rimski konzul Gnej Pompej uspio je 67. pne. zavladati nad čitavim arhipelagom i od tada do 400. traje *[[Pax Romana]]*. To je bio period kad su patriciji gradili vile na lokalitetu Piana, a prvi kršćanski Cenobiti otkrili otok kao idealno mjesto za mir i kontemplaciju.

Tokom 9. vijeka otok su više put orobili u krvavim napadima Saraceni, tako da su ga stanovnici napustili, pa je ostao nenaseljen oko dva vijeka, sve dok Republika Pisa nije uspjela odbiti Maure s Baleara. Upravo zbog kontinuiranih saracenskih napada stanovništvo se preselilo s Piane na lokaciju današnjeg sela kod luke, a takvo stanje je potrajalo sve dok Republika Pisa nije počela utvrđivati otok. Zaštitu i obranu otoka pojačala je Republika Genova izgradnjom daljnjih fortifikacija kada je u 16. vijeku kupila otok od Pise. Korzikanci sa svojim liderom Pasqualom Paolijem 1867. zauzeli su otok, ali su ga već iduće godine morali prepustiti Francuskoj na osnovu dogovora u Versaillesu, stoga je već tri godine kasnije je vraćen Republici Genovi. Nakon tog je naizmjenično mijenjao gospodare: Engleze, Genovežane i Francuze.

Odlukom Bečkog kongesa Capraia je pripala Kraljevini Sardiniji koja ga je proglasila slobodnom lukom i dozvolila sadnju duhana, sve kako bi ga naselila. Nakon osnivanja Kraljevine Italije, općina Capraia je 1873. dala na korištenje 1/3 otoka Ministarstvu unutarnjih poslova za rad poljoprivredne kaznjeničke kolonije koja je rasformirana 1986. godine. Danas je otok dio ekološke mreže Evropske unije zvane Natura 2000 i Nacionalnog parka Toskanski arhipelag, osnovanog 22. jula 1996. godine.

## Privreda i transport
Glavno naselje i luka sa utvrdom iz 15. vijeka., leži u zaljevu na sjeveroistoku. Malobrojni stanovnici bave se vinogradarstvom, ribarstvom i turizmom, i to ljeti kad otok oživi. Do otoka se može doći brodom ili trajektom iz livornske luke, koja je udaljena oko 64 km.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Comune di Capraia Isola'' 
* ''Capraia Island'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Kabuki

**Kabuki** (jap. 歌舞伎, u značenju: „pjesma-ples-vještina” ili „neobično kazalište”) je vrsta tradicionalnog japanskog kazališta u obliku igrane drame; nastalo krajem 16. i početkom 17. stoljeća (razdoblje Edo); oslikava tadašnje političke i društvene promjene u zemlji, povijesne događaje, moralne konflikte u ljubavnim odnosima i sl. Nasuprot starijim umjetničkim oblicima kao što je noh kazalište, koji su bili rezervirani za aristokraciju, kabuki je bio popularan među siromašnijim stanovništvom u gradovima. Od 2008. godine kabuki kazalište je upisano na UNESCO-v popis nematerijalne svjetske baštine u Aziji i Oceaniji.

Najpoznatije kabuki kazalište je Kabukiza u Tokiju.

## Historija

Kabuki je nastao početkom 17. stoljeća kada je Izumo no Okuni, vjerojatno miko (šamanska šinto svećenica) u hramu Izumo-taisha, počela izvoditi nove plesove i pjesme u preuhlim koritima rijeke Kyoto.

Kada je Tokugawa Ieyasu 1603. godine dobio titulu šoguna, u Japanu je otpočelo razdoblje jake vojno-centralizirane države i potpune izolacije. Ipak, japanski umjetnici su uspjeli iskoristiti takvo stanje za razvijanje umjetnosti, u kazalištu se razvija kabuki i bunraku drame, a u slikarstvu ukiyo-e (drvorez u boji). Kada se Japan 1868. god. otvorio svijetu, kabuki glumci nastojali pojačati ugled ovog kazališta među gornjom klasom građana i prilagoditi tradicionalne stilove modernom ukusu. Danas je kabuki najpopularniji oblik tradicionalnog japanske drame.

## Odlike

Izvorno su u kabuki kazalištu glumile samo žene, ali su s vremenom muške uloge preuzeli muškarci, a kasnije i sve ženske, što je ostalo do danas. Glumci koji su se specijalizirali za ženske uloge se nazivaju *onnagata*. Ostale dvije značajne vrste glumaca su *aragoto* (grubi stil glume) i *wagoto* (nježni stil). Glumci koriste staromodni jezik koji sve teže razumiju čak i današnji Japanci. Pri tome govore monotonim glasom, praćeni tradicionalnim japanskim instrumentima. Pozornica je opremljena s nekoliko sprava kao što je pješački most (*hanamichi*) koji se može pružiti u gledalište.

Kabuki drame se bave povijesnim događajima i moralnim ljubavnim sukobima. Njegove osobitosti su jedinstvena glazba, kostimi, kazališne naprave i pomagala, kao i specifične drame, jezik i načini glume kao što je *mie* u kojemu glumac mora držati određenu pozu koja utvrđuje njegov karakter. *Keshÿ*, posebna vrsta snažne šminke, pruža element lako prepoznatljivog stila, čak i onima koji nisu upoznati s ovim umjetničkim oblikom. Tako je nastao izraz *kabukimono* (歌舞伎者) za osobe koje bi se odjevale bizarno i šepurile po ulici.

## Izvori

## Vanjske veze

* Kabuki - tradicionalno japansko kazalište
Skanija

**Skanija** (, ) je najjužnija švedska pokrajina. Do 1658. godine Skanija je bila danska teritorija i što se tiče kulture i istorijskog nasledstva se razlikuje od ostalih delova Švedske. Stanovnici Skanije, kojih ima oko 1.200.000 (13% ukupnog stanovništva Švedske). Skanija je podeljena u 33 opštine. Najveća opština i grad je Malme.

## Geografija

Skanija se prostire na 11.027&nbsp;km² na jugu Švedske, što iznosi 3% teritorije te zemlje. Nalazi se na obalama Baltičkog mora, Kattegata i Øresunda, preko puta koga je Danska. Na severu se graniči sa pokrajinama Småland i Halland a na istoku je Blekinge. Granice Skanije se gotovo podudaraju sa granicama Grofovije Skania, s tim što Skania obuhvaća i mali deo Grofovije Halland.

Veći deo Skanije pokrivaju šume, pogotovo severne delove. U zapadnim i južnim delovima, te oko grada Kristianstada, prostiru se ravnice čija zemlja spada među najplodnije na svetu. Najviši vrh je Sederosen (212 m nadmorske visine), koji je i nacionalni park. Najveće jezero je Ivešen (54&nbsp;km²).

Kulaberg je prirodni rezervat u severozapadnoj Skaniji, u blizini grada Heganesa, gora koja je dom retkim pticama i popularno izletište za na primer pecanje i Kampiranje.

## Historija

Oko 970. godine Skanija postaje deo Danskog carstva. Kasnije, krajem 11. vijeka, biva sve značajnija pokrajina istoga. Zapisano je da je u Skaniji već tada postojalo 300 crkava.

Posle mnogih krvavih švedsko-danskih ratova, Skanija je pripala Švedskoj nakon skalpanja Sporazuma iz Roskilde 1658. godine. Nakon toga Danci u nekoliko navrata pokušavaju da vrate kontrolu nad Skanijom. Lokalno stanovništvo organizuje i gerilu, ali bez uspeha. Švedske vlasti su primorali mušuko stanovništvo da potpiše ugovor o lojalnosti švedskom kralju. Poslednji napad na Švedsku Danci vrše 28. februara 1710. godine, tokom Nordijskog rata, u velikoj bici kod Helsingborga. U bici je ubijeno 5.000 od ukupno 14.000 danskih vojnika i 800 švedskih. Posle bitke prestaju danske ambicije da ponovo zavladaju Skanijom, a Helsingborgu je trebalo više od 150 godina da se oporavi.

## Gradovi
90% stanovništva Skanije živi u gradovima, kojih ima 13:

* Malme (450.000 stanovnika)
* Helsingborg (121.000)
* Lund (102.000)
* Kristianstad (75.000)
* Hesleholm (49.000)
* Treleborg (39.000)
* Engelholm (38.000)
* Landskruna (37.000)
* Eslev (30.000)
* Istad (27.000)
* Heganes (23.000)
* Simrishamn (19.000)
* Skaner-Falsterbo (7.000)

## Povezano
* Øresund

## Vanjske veze

* Službena prezentacija za kulturu i turizam
1390-e

**1390-e** su decenija koja je počela 1. januara 1390. i završila 31. decembra 1399. 

## Događaji

## Izvori
Grave of the Fireflies

***Groblje krijesnica*** (japanski *火垂るの墓* *Hotaru no Haka*) je japanska anime drama iz 1988. koju je režirao Isao Takahata. Film govori o dvoje djece u Japanu za vrijeme Drugog svjetskog rata te je stekao pohvale kritičara, a neki su uočili kako je glavna namjera bila poslati antiratnu poruku time što se pokaže kako su najranjiviji, djeca, katkad najveće žrtve rata. Bio je to također treći dugometražni animirani film kojeg je producirao Studio Ghibli.

U časopisu *Animage*, *Groblje krijesnica* je 1989. osvojio 13. mjesto na listi 20 najboljih animea godine, sa 186 glasova, čime je bio u rangu raznih popularnih animea koji su također objavljeni te godine, kao što su *[[Saint Seiya]]*, *[[Akira (film)|Akira]]*, *[[Maison Ikkoku]]* i *[[Tonari no Totoro|Moj susjed Totoro]]*.

## Radnja

Duhovi dječaka **Seite** i njegove mlađe sestre **Setsuko** govore kako su umrli. Godina je 1945. a Japan počinje gubiti bitku u Drugom svjetskom ratu. Pri bombardiranju grada Kobea je poginula majka od 14-godišnjeg Seite i njegove mlađe sestre Setsuko pa su tako oboje ostali bez skrbništva jer se njihov otac bori u ratu na nekom brodu u Tihom oceanu. Seitu i Setsuku prima njihova teta ali se ne brine osobito puno o njima. Stoga djeca napuštaju njen dom i odlaze samostalno živjeti u nekom napuštenom bunkeru. No glad je njihov najveći neprijatelj, a naći hranu je gotovo nemoguće. Najzad, Seita jednog dana svjedoči kako mu je sestra umrla od gladi. I on sam nakon nekog vremena pogiba od iste sudbine. Njihovi duhovi gledaju Kobe dok oko njih lete krijesnice.
## Uloge

## Nagrade

* Osvojen *Blue Ribbon Award*.
* Osvojena nagrada *Chicago International Children's Film Festival* (najbolji animirani film).

## Zanimljivosti

* Film se zasniva na istinitoj priči. **Akiyo Nosaka**, autor knjige po kojem je snimljen ovaj film, je sam tijekom 2. svjetskog rata gladovao i izgubio sestru zbog pothranjenosti.
* **Groblje krijesnica** se pokazivalo u japanskim kinima istovremeno sa animeom Moj susjed Totoro koji je trebao razvedriti publiku nakon te depresivne priče.

## Kritika

"Groblje krijesnica" je hvaljena oda pacifizmu i apel protiv mržnje i ludosti rata koji je prikazan kao stanje koje upropaštava jednu cijelu generaciju. Radi se o jednom od najcijenjenijih i najslavnijih animea 1980-ih, koji je na kritičarskom siteu rottentomatoes.com od kritičara dobio vrlo visoku srednju ocjenu od 8.9/10 koji su ga čak uspoređivali sa filmom *[[Schindler's List|Schindlerova lista]]*, a samo ga je malen dio kritizrao zbog monotone priče i ukočene strukture. Socijalni realizam prikazan je iznimno plastično i jednostavno: priča nema humora ili akcije i samo prati dvoje djece koji su izgubile svoje roditelje i polako umiru od gladi i za koje nema sretnog završetka, čime definitivno ruši klišejizirano mišljenje da su svi animirani filmovi namijenjeni za djecu. Roger Ebert ga smatra jednim od najsnažnijih ratnih filmova te ga je 2000. uključio u svoj popis "Velikih filmova".

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* ''Groblje krijesnica'' na Rotten Tomatoes
Scania (razvrstavanje)

**Skanija** ili **Scania** može da bude:

* Skanija (regija) - administrativna regija u Švedskoj;
* Skanija - istorijska oblast u Švedskoj;
* Skanija AB - švedski proizvođač kamiona;
* 460 Skanija - asteroid;
Rømerova skala

**Remer** () je zastarela temperaturna skala nazvana po danskom astronomu Oleu Kristensenu Remeru, koji ju je predložio 1701. godine.

Na ovoj skali, nula je prvobitno odgovarala tački mržnjenja salamure. Tačka ključanja vode definisana je kao 60 stepeni. Remer je onda uvideo da je tačka mržnjenja vode približno osmina te vrednosti (7.5 stepeni), pa je iskoristio tu vrednsot kao drugu fiksnu tačku. Stoga je jedinica ove skale, stepen Remera, 40/21 kelvina (ili stepena Celzijusa). Simbol za ovaj stepen je **°R**, ali pošto se ta oznaka ponekad koristi za Rankinovu skalu, preporučuje se upotreba drugog simbola, **°Rø**.

Moguća priča o tome kako je osmišljena Farenhajtova skala je ta da je Danijel Gabrijel Farenhajt znao za Remerova dela i da ga je posetio 1708. godine; popravio je skalu, tako što je povećao broj podela četiri puta i kasnije uspostavio ono što je sada poznato kao Farenhajtova skala, 1724. godine.

## Konverzija temperatura

## Vanjske veze
* Kratka istorija merenja temperature
Newtonova skala

**Njutnova skala** je temperaturna skala koju je osmislio Isak Njutn oko 1700. godine. Razmišljajući o problemu toplote, razvio je prvu kvalitativnu temperaturnu skalu, koja je sadržala oko dvadeset referentnih tačaka, od „hladnog zimskog vazduha“ do „užarenog uglja u kuhinjskoj vatri“. Ovaj pristup je bio prilično grub i problematičan, pa je Njutn ubrzo postao nezadovoljan njime. Znao je da se većina supstanci širi kada je zagrejana, pa je uzeo posudu sa lanovim uljem i merio promene u zapremini sa svojim referentnim tačkama. Otkrio je da se zapremina lanovog ulja povećala 7,25 % kada je ono zagrejano od temperature snega koji se topi do temperature ključale vode.

Posle određenog vremena, definisao je „nulti stepen toplote“ kao temperaturu topljenja snega, a "33. stepen toplote“ kao temperaturu ključanja vode. Njegova skala je, samim tim, prethodnik Celzijusove skale, s obzirom da su definisane preko istih temperaturnih referenci. Verovatno je da je Celzijus znao za Njutnovu skalu kada je osmislio svoju. Njutn je svoj merni instrument nazvao "termometar".

Stoga, jedinica ove skale, Njutnov stepen, jednaka je \tfrac{100}{33} (približno 3.03) kelvina ili stepena Celzijusa i ima istu nulu kao i Celzijusova skala.

## Konverzija temperatura

## Reference
* .

## Vanjske veze
* Fotografija table starog termometra iz oko 1758. godine – oznake u 4 skale, od kojih je prva Njutnova.
Reomirova temperaturna skala

**Reomirova temperaturna skala** je skala za merenje temperature u kojoj su tačka mržnjenja i ključanja vode fiksirane na 0 i 80 stepeni redom. Skala je nazvana po Reneu Reomiru, koji ju je predložio 1730. godine.
Stepeni Reomirove skale se obično označavaju simbolima °R, °Ré ili °Re.

Upoređujući pokazivanja Amontonsovog gasnog termometra sa pokazivanjima alkoholnog termometra
Reomir je odredio stepen širenja gasa pri promeni temperature za jedan stepen tako što je, označavajući nulom tačku mržnjenja vode,

termometar napunio rastvorom alkohola i vode tako da je njegova zapremina u tački mržnjenja bila 1000 jedinica, a u tački ključanja rastvora 1080 jedinica. Kako je između tih tačaka bilo 80 podeoka, tačka ključanja rastvora predstavljala je 80&nbsp;°R.

Nepraktičnost metode kalibracije rastvaranjem alkohola u vodi, uslovila je oko 1770. godine korišćenje samo taćke mržnjenja vode (0&nbsp;°R) kao fiksne tačke, dok se druga tačka (80&nbsp;°R) određivala tačkom ključanja vode, pogotovu kada su se umesto alkoholom termometri počeli puniti živom. Podeoci na skali nazvani su stepenima Reomira.

## Upotreba

U većem delu Evrope (isključujući Britaniju i Skandinaviju, u kojima su se koristile Farenhajtova i Celzijusova skala, respektivno), a posebno u Francuskoj, Nemačkoj i Rusiji dugo se koristio alkoholni termometar sa Reomirovom temperaturnom skalom, pa se i pominje u nekim književnim delima Dostojevskog, Tolstoja i Nabokova

Reomirovim termometrom su se, nakon zamene De La Hireovog termometra,
dugo vršila merenja temperature vazduha u Pariskoj opservatoriji.

Bila je omiljena skala u Francuskoj sve do uspostavljanja metričkog sistema jedinica, tj. kada je 1. aprila 1794. godine (12. Germinal an II, revolucionarnog kalendara) revolucionarna uprava usvojila, stostepenu Celzijusovu temperaturnu skalu, kao zvaničnu.
U novije vreme, Reomirova skala nalazi upotrebu jedino u merenju temperature mleka u proizvodnji nekih vrsta sireva. U toj nameni koristi se u nekim italijanskim mlekarama koje u kojima se proizvode parmiđano ređano i grana padano sirevi, kao i u proizvodnji švajcarskih alpskih sireva.

## Konverzija temperatura

## Izvori
Rankinova skala

**Rankin** () je termodinamička (apsolutna) temperaturna skala nazvana po škotskom inženjeru i fizičaru Vilijamu Džonu Makornu Rankinu, koji ju je predložio 1859. godine.

Simbol za **stepen Rankina** je °R (ili °Ra ako je potrebno razlikovati ga od Remerove ili Reomirove skale). Nula i na Kelvinovoj i na Rankinovoj skali je apsolutna nula, ali je Rankinov stepen jednak jednom stepenu Farenhajta, a ne jednom stepenu Celzijusa, kojeg koristi Kelvinova skala. Temperatura od −459.67&nbsp;°F jednaka je tačno 0 °R.

Neka polja inženjerstva u Sjedinjenim Američkim Državama i Kanadi mere termodinamičke temperature koristeći Rankinovu skalu. Međutim, u svetu nauke, a često i u inženjerskoj praksi Sjedinjenih Država, termodinamička temperatura se meri u Kelvinima. Američki Nacionalni institut za standarde i tehnologiju ne preporučuje upotrebu stepeni Rankina u svojim publikacijama.

Neke ključne temperature koje prikazuju odnos Rankinove skale sa ostalim temperaturnim skalama date su u donjoj tabeli.

## Konverzija temperatura

## Reference

## Povezano
* Poređenje temperaturnih skala
Leidenska skala

**Lajdenska skala** je temperaturna skala koja se koristila za kalibraciju indirektnih merenja na niskim temperaturama početkom dvadesetog veka, tako što je pružala konvencionalne vrednosti (u kelvinima, tada nazvanim „stepeni Kelvina") napona pare helijuma. Koristila se za temperature ispod -183°-{C}-, početnu tačku Međunarodne temperaturne skale 1930ih godina.

Skala najverovatnije potiče iz oko 1894. godine, kada je Hajke Kamerling Ones osnovao svoju kriogeničku laboratoriju u Lajdenu, Holandija.

Postojali su navodi  da je ova skala zapravo kelvinova skala pomerena tako da su tačke ključanja vodonika i kiseonika 0 i 70, respektivno, ali ovo verovatno nije istina. Kiseonik pri standardnoj atmosferi ključa na temperaturi između 90.15 i 90.18 K. Za vodonik, ta temperatura zavisi od molekularne varijacije. Tačka ključanja je 20.390 K za „običan“ vodonik (sačinjen od 75% ortovodonika i 25% paravodonika) i 20.268 K za čist paravodonik. Po navedenoj definiciji, apsolutna nula bi bila na -20.15 °L.

## Konverzija temperatura

## Izvori
Rydbergova formula

**Rydbergova formula** se koristi u atomskoj fizici, za određivanje valnih duljina spektralnih linija mnogih kemijskih elemenata. Odredio ju je švedski fizičar Johannes Rydberg 1888.

## Historija
1880. Rydberg je radio na određivanju odnosa između valnih duljina i spektralnih linija alkalijskih metala. Primjetio je da valne duljine dolaze u serijama i pojednostavio je proračune korištenjem novog pojma – **valni broj**, što je bila suprotna vrijednost od valne duljine (n = 1/λ).

Kasnije je doznao za Balmerovu formula, za vodikove spektralne linije u vidljivom dijelu spektra. Shvatio je da je Balmerova serija spektralnih linija samo dio spektralnih linija atoma vodika. Rydbergova formula je imala veliku ulogu u stvaranju Bohrovog modela atoma. U tom modelu broj *n* prestavlja broj energetske razine u atomu.

## Rydbergova formula za vodik

:\frac{1}{\lambda} = R_\infty \left(\frac{1}{n_1^2}-\frac{1}{n_2^2}\right)

gdje je:

:\lambda \! - - valna duljina elektromagnetskog zračenja emitiranog u vakuumu
:R_\infty \! - Rydbergova konstanta,
:n_1\! and n_2\! - cijeli brojevi, tako da vrijedi n_1 .

Ako stavimo za n1 broj 1 i ako stavimo za n2 broj 2, dobijemo spektralnu liniju u Lymanovoj seriji sa valnom duljinom 91&nbsp;nm u ultraljubičastom dijelu spektra.

## Rydbergova formula za elemente slične vodiku

Rydbergova formula se može proširiti za kemijske elemente slične vodiku:

:\frac{1}{\lambda_{\mathrm{vac}}} = RZ^2 \left(\frac{1}{n_1^2}-\frac{1}{n_2^2}\right)

gdje je:

:\lambda_{\mathrm{vac}}\! - valna duljina elektromagnetskog zračenja emitiranog u vakuumu
:R\! - Rydbergova konstanta za taj kemijski element
:Z\! - atomski broj ili broj protona u atomskoj jezgri tog kemijskog elementa
:n_1\! and n_2\! cijeli brojevi, tako da vrijedi n_1 .

Ta formula se može primijeniti samo za kemijske elemente slične vodiku, koji imaju samo jedan elektron u atomu, kao što su: He+, Li2+, Be3+ itd. Rydbergova formula za druge kemijske elemente može odrediti samo neke valne duljine, za elektrone koji su udaljeni od jezgre. Uz neke izmjene, Rydbergova formula može točno izračunati valne duljine za poseban slučaj **K-alfa** linija u rendgenskom dijelu spektra.

Za atome sa većim brojem elektrona, Rydbergova formula daje netočne vrijednosti, budući da unutrašnji elektroni utječu na vanjske elektrone.

## Izvori

* Mike Sutton: "Getting the numbers right—the lonely struggle of Rydberg", journal=Chemistry World, 2004.
* Martinson Indrek, L.J. Curtis: "Janne Rydberg – his life and work", journal = NIM B, http://www.physics.utoledo.edu/~ljc/rydberg_sist.PDF 2005.
Johannes Rydberg

**Johannes Rydberg** (fon. Johanes Ridberg; 8. 11. 1854 – 28. 12. 1919) bio je švedski fizičar.

Johannes Rydberg je u fizici poznat po Rydbergovoj formuli koja je 1888. godine upotrebljavana za predviđanje valne dužine fotona emitovane promjenom u energetskim nivoima elektrona u atomu.

Fizička konstanta poznatija kao Rydbergova konstanta preimenovana je nakon njegove smrti Rydbergova jedinica. Pobuđeni atomi sa visokim osnovnim kvantnim brojem, predstavljen je kao i u Rydbergovoj formuli, nazvani su Rydbergovim atomima.

Bio je aktivan na Univerzitetu Lund u Švedskoj. Dobio je doktorat iz matematike 1879. godine. Od 1882. do 1919. godine bio je i profesor na Univerzitetu Lund.

Još kao student je pronašao vezu između linija na spektografu i korisne mase atoma vodika.

Umro je 28. 12. 1919. godine. Jedan krater na Mjesecu nosi Rydbergovo ime.

## Povezano
* Rydbergova formula
* Rydbergova konstanta

## Literatura

* Mike Sutton, “Getting the numbers right – the lonely struggle of Rydberg” Chemistry World, Vol. 1, No. 7, July 2004.
* Martinson Indrek, L.J. Curtis: "Janne Rydberg – his life and work", NIM B, http://www.physics.utoledo.edu/~ljc/rydberg_sist.PDF 2005.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F., "Johannes Rydberg", MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews, http://www-history.mcs.st-andrews.ac.uk/Biographies/Rydberg.html
Spektar

**Spektar** može značiti:

* Spektar (matematika), naziv za dvodimenzionalni graf nekog složenog vala koji je prikazan s nekom drugom mjerom.
* Spektar (duh), (*spektrum*) tj. fantom ili predskazanje
* Spektar (fizika), prelamanje bijele svjetlosti u optici kroz prizmu stvara spektar boja
* Spektar (fizička hemija)
* Spektar (boja), ili *dugine boje* (lik. umjetnost)
Azotsuboksid

## Opšte karakteristike
* Molekulska formula mu je N_2O.
* Poznatiji je kao „gas smejavac“, jer izaziva takvu reakciju kod čoveka.

## Osobine
* Azot-suboksid je bezbojan, netoksičan i nezapaljiv gas blago sladunjavog ukusa, teži od vazduha 1,5 puta.
* Na običnoj temperaturi je vrlo stabilan, ali na povišenim temperaturama ima jako oksidaciono dejstvo, jer se na temperaturama iznad 400&nbsp;°C razlaže na kiseonik i azot.

## Primena
* Osnovna primena azot-suboksida je u medicini kao anestetika, jer je najmanje toksičan od svih poznatih opštih anestetika.
* Obično se primenjuje u oblicima kombinovane inhalacione anestezije.
* Pored osnovne primene u medicini, azot-suboksid se koristi i kao potisni gas (propelant) za aerosol pakovanja u prehrambenoj industriji (šlag, sirup, koncentrat kafe) kao i za farmaceutske i kozmetičke preparate.
* Ima primenu i u auto-trkama. Kod automobila sa motorom sa unutrašnjim sagorevanjem azot-suboksid se koristi kao sredstvo za povećanje performansi motora. On sam po sebi nije zapaljiv, ali se na visokim temperaturama lako raspada i tako u motor unosi više kiseonika, čime omogućava bolje i brže sagorevanje goriva. Međutim, pored toga što pomaže, on i odmaže, jer korišćenje azot-suboksida u običnim motorima može dovesti do njihovog uništenja. Samo dobro ojačani i modifikovani (frizirani) motori mogu podneti snagu koju im daje azot-suboksid.

## Izvori

## Vanjske veze

* Proizvođač u Beogradu - Linde Gas Srbija, Linde AG, Germany
* Proizvođač u Beogradu
Franjo I

**Franjo I** se može odnositi na:

* Papa Franjo, rimski papa od 2013. godine;
* Franjo I, svetorimski car, rimsko-njemački car i suprug ugarsko-hrvatske i češke kraljice Marije Terezije;
* Franjo I od Francuske, francuski kralj
Publika

**Publika** (, ; , ) je manja ili veća grupa ljudi koja prati (gledaoci, slušaoci, posetioci ili učesnici) neku predstavu, emisiju, koncert, umetničko delo, takmičenje, neku sportsku utakmicu itd. Publika nekada može da bude samo jedna osoba. Publika je „konzument“ određenog (ili određenih) događaja.

## Vrste publike
Publika je uticala i utiče na razvoj različitih oblika umetnosti. Najveća umetnička forma su masovni mediji.

Neki događaji pozivaju otvoreno učešće publike, dok drugi omogućuju samo skromno pljeskanje publike.
Različite vrste umetnosti imaju različite nazive za publiku. Pomenimo neke, na primer:

* Široka publika koja „konzumira” književnost i štampu zovu se "čitaoci".
* Pozorište, muzika, slikarstvo, vajarstvo i film imaju svoju publiku koja se zove, „gledaoci“.
* Video igre ima svoju publiku, nazivaju se „igrači“.
* Radio ima svoju publiku, nazivaju se „slušaoci“.
* TV ima svoju publiku koja se, zavisno od vrste emisije, nazivaju „gledaoci“ ili „učesnici“ (u zabavnim televizijskim programima takmičarskog karaktera, Beovizija, kviz i td.)

## Ostale vrste publike
* Postoji manja ili veća grupa ljudi koja je pristalica neke ideje, nekog sportskog tima, neke političke stranke. To je isto vrsta publike koja se naziva „simpatizeri“, „navijači“, „pristalice“.
* Postoji i druga vrsta publike, **ciljana publika** () u marketingu i oglašavanju, što čini specifičnu grupu ljudi unutar *ciljanog tržišta*.
## Reakcije publike
Publika različito ispoljava svoje emocije na date događaje koje promatra, na primer:
* Aplauz je pljesak ruku publike koji proizilazi kao nagrada ili emocionalni odgovor na kvalitet događaja kojeg prati. To je pokazatelj uspešnosti neke predstave, koncerta... Stepen zadovoljstva publike meri se dužinom i jačinom aplauza, pa se kaže „buran aplauz“, „gromoglasan aplauz“ itd.
** Česti su povici oduševljene publike, kao npr: „Bravo!“. Na koncertima ozbiljne muzike oduševljena publika traži od izvođača da joj još svira ili peva uzvikom: „Bis!“. Na rok i folk koncertima publika izražava oduševljenje zvižducima, aplauzima, pevanjem i podizanjem ruku.
* Žviždanje i negodovanje je negativni odgovor publike na sadržaj događaja koji prati.
* Nasilje je brutalno i fizičko učešće publike kao njen krajnje negativni odgovor na sadržaj događaj koji prati. U zadnje vreme, nažalost, ovaj način reagovanja publike veoma je čest u sportu.

## Povezano
* Koncert (muzička kompozicija)
* Koncert (muzička priredba)
* Reproduktivni umetnik (muzika)

## Reference
Opći rimski kalendar

**Opći rimski kalendar** je popis blagdana u godini koji se slave u najrasprostranjenijem, Rimskom obredu Katoličke crkve. Pojedine mjesne zajednice, kao što su narodi, biskupije, župe ili redovničke zajednice, nadopunjuju opći rimski kalendar mjesnim blagdanima i tako nastaje mjesni kalendar.

## Uvod

Općim kalendarom se propisuju svetkovine, blagdani i spomendani koji su obavezni u cijelom Rimskom obredu. Rimski se obred obržava u gotovo cijeloj Latinskoj crkvi uz rijetke izuzetke (npr. u Milanskoj nadbiskupiji se obdržava Ambrozijanski obred).

Pojedine biskupije ili druge crkvene zajednice mogu zakonito dopuniti kalendar dodatnim danima. Pored toga, svaki dan u liturgijskoj godini ima po liturgijskim razdobljima propisanu liturgiju. Dan se očituje u liturgiji, posebno misi, bilo da se isključivo uzima liturgija toga dana (kod svetkovina i blagdana), bilo da se liturgija dana ukomponira u liturgiju propisanu liturgijskim razdobljem (kod spomendana). Često više različitih liturgija padne na isti dan, a koja liturgija će se slaviti definirano je rangiranjem dana. Ukomponiranje spomendana koji se slave u liturgiju dana liturgijskog razdoblja definirano je liturgijskim pravilima.

Opći kalendar sastoji se od pomičnih i fiksnih svetkovina, blagdana i spomendana. Svetkovine u popisu su podebljane, a blagdani su napisani u kurzivu. Nedjelje i drugi dani čija je liturgija definirana po razdobljima ne smatraju se dijelom općeg kalendara.

## Pomični dani

* Nedjelja u razdoblju od 26. prosinca do 31. prosinca, ili ako takve nema 30. prosinca: *[[Sveta obitelj]] - blagdan*
* Nedjelja nakon Bogojavljenja: *[[Krštenje Gospodinovo]] - blagdan*
* Prva nedjelja nakon Duhova: **[[Presveto Trojstvo (svetkovina)|Presveto Trojstvo]] - svetkovina**
* Četvrtak nakon Presvetog Trojstva: **[[Tijelovo]] - svetkovina**
* Petak u trećem tjednu po Duhovima: **[[Presveto Srce Isusovo]] - svetkovina**
* Subota nakon Presvetog Srca Isusovog: Bezgrješno Srce Marijino - spomendan
* Posljednja nedjelja u vremenu kroz godinu: **[[Svetkovina Krista Kralja|Krist Kralj]] - svetkovina**

## Fiksni dani

## Povezano
* Katolički kalendar 2006.
* Liturgijska godina

## Vanjske veze
* Missale Romanum 2002 (lat.)
Frédéric Mistral

**Frédéric Mistral** (oksitanski: **Frederi Mistral (Mistrau)**; Maillane, 8. rujna 1830. - Maillane, 25. ožujka 1914.) je francuski pjesnik, filolog i leksikograf, dobitnik Nobelove nagrade za književnost 1904. godine, zajedno sa španjolskim dramatičarem Joséom Echegarayjem. Za nagradu je bio nominiran svake godine od 1901. pa do 1904., kada mu je konačno i uručena. Mistral se proslavio kao pionir književnosti na oksitanskom jeziku, a bavio se i filologijom i leksikografijom tog jezika. Mistral je poznat i kao osnivač pokreta *[[Félibrige]]*, čiji je cilj bio promocija oksitanske kulture, a bio je i član *[[Académie de Marseille]]*.

Mistralov književni uspjeh djelomično je i zasluga Alphonsa de Lamartinea, koji ga je nahvalio u časopisu *Cours familier de littérature*. Njegova pastoralna poema *[[Mirèio]]* (1859.), koju je napisao na oksitanskom, donijela mu je nagradu pjesnika Francuske Akademije, a ujedno je i potaknula Lamartineovu pohvalu. Napisao je i uredio Francusko-oksitanski riječnik (1878.-86.), a izdao je mnoge zbirke pjesama, uključujući i *[[Zlatni otoci|Zlatne otoke]]* (* Lis isclo d'or*, 1876.) i dramatičnu poemu *[[Kraljica Ivana]]* (* La Reino Jano*, 1890.).

Mistral je umro 25. ožujka 1914. u Maillaneu, gdje je i rođen. Njegov utjecaj je toliki da, danas, nekoliko škola nosi njegovo ime, a čileanska pjesnikinja i nobelovka Lucila de María del Perpetuo Socorro Godoy Alcayaga uzela je, za svoj pseudonim, ime Gabriela Mistral.
Shin Koyamada

je japanski majstor borilačkih vještina i katzališni, filmski i televizijski glumac. Svjetskoj publici je postao poznat Nobutada u *[[The Last Samurai]]* i Shen u *[[Wendy Wu Homecoming Warrior]]*.

## Filmografija
* *[[The Last Samurai]]* (2003)
* *[[Wendy Wu Homecoming Warrior]]* (2006)
* *[[Constellation (film)]]* (2007)
* *[[Good Soil]]* (2007)

## Vanjske veze

* Official site 
* The Shin Koyamada Foundation
*
Liber pontificalis

**Liber pontificalis** je popis rimskih papa od izuzetne važnosti za ranu srednjovjekovnu povijest, premda nema uvijek jednaku povijesnu vrijednost.

Riječ je o knjizi koja sadrži kratke biografske natuknice o papama, od početka pa do 9. stoljeća, kronološki poredane. Za svakoga papu donijeto je vrijeme koliko je trajao njegov pontifikat (iz čega se može doznati približan datum početka i kraja službe pojedinog pape), mjesto rođenja, obiteljsko podrijetlo, carevi koji su mu bili suvremenici, građevinski zahvati (osobito gradnje rimskih crkava), ređenja, važnije odluke, mjesto pokopa, te vrijeme upražnjene stolice do izbora sljedećeg pape.

Način na koji je ova zbirka nastala, često u velikom vremenskom odmaku i bez pravog povijesnog interesa, umanjuje njezinu vrijednost kao povijesnog dokumenta. Ipak, ona nam, primjerice, kazuje što se u 5. stoljeću znalo o prethodnim papama i ranoj Crkvi. Kad govori o papama od 4. stoljeća nadalje, zbirka je vjerodostojnija. Od 7. stoljeća do pontifikata Hadrijana II. *Liber pontificalis* pisali su suvremenici pojedinih papa, pa za to razdoblje on predstavlja prvorazredni povijesni izvor. Od 11. do 15. stoljeća kvaliteta ove zbirke znatno varira.

## Povezano
* Papa
* Popis papa
* Liberijev katalog
Sima Tan

**Sima Tan** (, o. 165. pne. – 110. pne.) bio je rani kineski historičar koji je djelovao u doba Zapadne dinastije Han. Studirao je astronomiju kod Tang Dua, *[[I Ching]]* kod Yang Hea i daoizam kod Učitelja Huang. Od 140. do 110. pne. je držao mjesto Velikog historičara. Sima Tan je započeo rad na kapitalnom *[[Zapisi Velikog historičara]]* (*Shiji*), ali je umro prije nego što je dovršeno. Taj je zadatak ispunio njegov sin Sima Qian.

Njegov originalni tekst je esej sačuvan unutar *Zapisa*. U njemu Sima Tan opisuje šest filozofskih loza ili "škola" (家 *jia*): konfucijanstvo (儒家 *Rujia*), daoizam (道家 *Daojia*), legalizam (法家 *Fajia*), mohizam (墨家 *Mojia*), Škola imena (名家 *Mingjia*) i Škola natralista (阴阳家 *Yinyang jia*) – pri čemu je kao glavna ličnost posljednje "škole" naveden Zou Yan. To je bila relativno originalna organizacija dotadašnjih kineskih filozofa. U njenoj procjeni je Sima Tan bio pomalo pristrasan kao sljedbenik Huang-Laoa, jednog od ranih oblika daoizma za vrijeme dinastije Han.

## Literatura
* Sima Qian (1993), *Records of the Grand Historian of China. Qin Dynasty*. Translated by Burton Watson (Hong Kong: The Research Centre for Translation [The Chinese University of Hong Kong]; New York, Columbia University Press).  (hbk);  (pbk)
* de Bary, W.T. & Bloom, I., *Sources of Chinese Tradition*, Volume One, 2nd ed. (New York, 1999).
* Graham, A.C. *The Disputers of the Tao*. La Salle, IL: Open Court, 1989.

## Povezano
* Sima Qian
* Han Dynasty
* *[[Shiji]]*
* daoizam
Hilbertovi problemi

**Hilbertovi problemi**, to su 23 problema, od kojih je trinaest postavio matematičar David Hilbert da bi na Drugom međunarodnom kongresu matematičara u Parizu, 8. avgusta 1900. godine bilo dodato još deset, ovde broj 1, 2, 6, 7, 8, 13, 16, 19, 21, i 22. Neki od ovih problema su zapravo područja za istraživanje, a zajedno sa ostalima bili su primer narastanja čitavih disciplina, vremenom, iz malih „problema“.

# Kantorov problem kardinalnog broja kontinuuma.
# Konzistentnost aksioma aritmetike.
# Jednakost zapremina dva tetraedra jednakih baza i visina.
# Problem prave linije kao najkraćeg rastojanja između dve tačke.
# Koncept Lijevih grupa neprekidnih transformacija, bez pretpostavke diferencijabilnosti.
# Matematički tretman aksioma fizike. Može li se fizika aksiomatizovati?
# Iracionalnost i transcedentnost izvesnih brojeva, oblika a^b, npr. 2^\sqrt{2},; e^\pi.
# Problem prostih brojeva, Rimanova hipoteza.
# Opšti dokaz teorema recipročnosti teorije brojeva.
# Opšte rešenje Diofantove jednačine.
# Kvadratna forma proizvoljnog celobrojnog algebarskog polja.
# Kronekerova teorema, konstrukcija holomorfne funkcije.
# Nemogućnost rešenja opšte jednačine 7-og stepena funkcijama sa samo dva argumenta.
# Problem konačnosti izvesnih funkcija.
# Strogo zasnivanje Šubertovog neprebrojivog računa (*-{Schubert}-*).
# Problem topologije algebarskih krivih i površi.
# Reprezentacija končane forme kvadrata.
# Izgradnja prostora iz kongruentnog poliedra.
# Jesu li rešenja problema varijacija uvek analitička?
# Opšti problem granične vrednosti.
# Dokaz egzistencije rešenja linearne diferencijalne jednačine za monodromsku grupu.
# Uniformizacija analitičkih relacija pomoću automorfnih funkcija.
# Dalji razvoj metoda računa varijacija.
Orel

**Orel**, ili **Orjol** () je grad u Rusiji. Upravno je središte Orelske oblasti (Središnji savezni okrug). Grad se nalazi uz obalu rijeke Oke, približno 360&nbsp;km na jug-jugozapad od Moskve, na .

Ime grada u doslovnom prijevodu s ruskog znači "orao".

Broj stanovnika: 333.600 (2002. sveruski popis stanovništva)

Orel je osnovan 1566. kao tvrđava na tadašnjoj južnoj međi Moskovske kneževine. 1611. godine, Poljaci su ga opustošili i opet izgradili. Rastom i širenjem Moskovske kneževine, grad je gubio na značenju, pa je, budući se nalazi usred plodne zemlje crnice, okrenio svoje gospodarstvo na uzgoj žita. U 19. stoljeću, željeznica i ulice su dosegle Orel, pa je opskrbljivao Moskvu pšenicom i brašnom.

Industrijalizacija je nastupila za doba boljševičke vlasti. 1942. i 1943. godine Orel je bio poprište velikih bitaka.

U razdoblju iza drugog svjetskog rata izgrađene su čeličane i industrija precizne mehanike.

## Poznati Oreljani

* Mihail Mihajlovič Bahtin, filozof, teoretičar umjetnosti
* Denis Nikolajevič Menšov, biciklist
* Ivan Sergejevič Turgenjev, pisac i šahist
* Leonid Nikolajevič Andrejev, dramski pisac

## Sport
* FK Orel, nogometni klub

## Vanjske veze

* Službene stranice
* Site o gradu
Donbas

**Donbas** (, ), ili **Donjecki basen** (, ), ili **Donjecki kraj** (, ), je područje u Ukrajini.

Riječ *Donbas* se često koristi u povijesnom, kulturnom i gospodarskom spektru. Donbas je imao veliku važnost za vrijeme Ruskoga Carstva, Sovjetskog Saveza i danas Ukrajine. Nalazi se na prostoru Donečke i Luhanske oblasti. Mali dio Donbasa se rasprostire i u jugozapadnoj Rusiji.

Prvi grad u regiji Donbasa, bio je Slovjansk utemeljen 1676. godine. Godine 1721., pronađena su ogromna nalazišta ugljena. Tada je počeo i veliki gospodarski razvoj tog područja. Za vrijeme Oktobarske revolucije i Ruskoga građanskog rata ovdje su vođene velike borbe između ruske Bijele garde i boljševika. Donbas je bio meta Hitlera i nacista za vrijeme Drugog svjetskog rata, prije svega zbog energenta i ruda za vojnu mašineriju.

Stanovništvo Donbasa čini oko 55% Ukrajinaca, a ostali su uglavnom ruske narodnosti i jako biračko tijelo prorusko usmjerenih političara Ukrajine (npr. Viktora Janukoviča). Ekonomski je najbogatiji dio Ukrajine. Najvažniji gradovi Donbasa su: Donjeck i Lugansk.

Nogometni stadion Šahtara iz Donjecka zove se Donbas Arena.
Domentijan

**Domentijan** (oko 1210 – posle 1264), poznat i kao *Domentijan Hilandarac*, bio je hilandarski monah i jedan od značajnijih srpskih pisaca u srednjem veku. Napisao prvo žitije o Svetom Savi-drugo je napisao Teodosije.

## Život

Rođen je oko 1210. godine, a umro je posle 1264. godine. Veći deo života je proveo kao monah u svetogorskom manastiru Hilandaru, u kome je napisao dve sačuvane hagiografije vladara.

Pisce žitija, uključujući Domentijana, tadašnji su vladari plaćali da im poju hvale. Prvo je oko 1250. godine, na zahtev kralja Uroša I (1242–1276), napisao obimno žitije svetog Save, a potom 1263/1264. godine i žitije svetog Simeona (*Stefana Nemanje*).

## Dela
* Žitije svetog Save
* Žitije svetog Simeona (Stefana Nemanje)

Kao izvore za svoja dela Domentijan je koristio *Žitije svetog Simeona*, koje je napisao Stefan Prvovenčani (1242–1276). U svom *Žitiju svetog Simeona* pojedine delove prenosi od reči do reči. Još jedan spis koji je uticao na njegova dela je panegerik svetom Vladimiru (980–1015), koji je, sredinom XI veka, napisao kijevski mitropolit Ilarion (1051 – oko 1054).

Oba Domentijanova žitija predstavljaju "dojmljiv prikaz biblijskog i teološkog obrazovanja" koje je imao, a značajna su i kao istorijski izvori, iako im se, kao izvedenim delima, prilazi sa rezervom. Otac srpske kritičke istoriografije Ilarion Ruvarac je smatrao da ta žitija nemaju nikakvih razumnih istorijskih podataka.

Njegovo Žitije svetog Save je između 1290. i 1292. godine preradio monah Teodosije, koji je naveo da to radi prema Domentijanovim usmenim uputstvima.

## Literatura
* 
* Dimitrije Bogdanović: *Istorija stare srpske književnosti*, Beograd, SKZ, 1980. 
* Đorđe Trifunović: *Kratak pregled jugoslovenskih književnosti srednjega veka*, Beograd, Filološki fakultet Beogradskog univerziteta, 1976. 
* Dejan Mihailović: *Vizantijski krug (Mali rečnik ranohrišćanske književnosti na grčkom, vizantijske i stare srpske književnosti)*, Beograd, „Zavod za udžbenike“, 2009, str. 60-61.
* Milojević, Snežana J. (2015). *"Jevanđelje u Domentijanovom Životu Svetoga Save"*. Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Prištini. **45** (2): 63–90. doi:10.5937/zrffp45-8564.*

== Izvori ==


== Vanjske veze ==
* [http://domentijanmyblog.wordpress.com/ Kompletno žitije Svetog Save od Domentijana monaha, prevedeno na savremeni srpski jezik]
* [http://www.rastko.rs/knjizevnost/jderetic_knjiz/jderetic-knjiz_01_c.html#_Toc412462946 *Književnost epohe Nemanjića*] iz [http://www.rastko.org.rs/knjizevnost/jderetic_knjiz/index_c.html *„Kratka istorija srpske književnosti“'']  Jovana Deretića
Pep Guardiola

**Josep "Pep" Guardiola i Sala** (Santpedor, 18. siječnja 1971.) , španjolski je bivši nogometaš. Igrao je na poziciji veznog igrača. Profesionalnu karijeru započeo je 1990. godine u Barceloni, igrao je i za Bresciu, Romu, Al-Ahli i Dorados de Sinaloa. Od 2007. je trener u B momčadi Barcelone, a od 2008. do 2012. je bio trener glavne momčadi Barcelone.

## Trofeji

**Kao igrač**:

;Barcelona
* **[[La Liga]]: 6**
:: 1990.–91., 1991.–92., 1992.–93., 1993.–94., 1997.–98., 1998.–99.
* **[[Copa del Rey]]: 2**
:: 1996.–97., 1997.–98.
* **[[Supercopa de España]]: 4**
:: 1991., 1992., 1994., 1996.
* **[[UEFA Liga prvaka]]: 1**
:: 1991.–92.
* **[[UEFA Kup pobjednika kupova]]: 1**
:: 1996.–97.
* **[[UEFA Superkup]]: 2**
:: 1992., 1997.

;Španjolska
* **[[Olimpijske igre]]: 1**
:: 1992.

**Kao trener**:

;Barcelona B
* **[[Tercera División]]: 1**
:: 2007.–08.

;Barcelona 
* **[[La Liga]]: 3**
:: 2008.–09., 2009.–10., 2010.–11.
* **[[Copa del Rey]]: 1**
:: 2008.–09.
* **[[Supercopa de España]]: 3**
:: 2009., 2010., 2011.
* **[[UEFA Liga prvaka]]: 2**
:: 2008.–09., 2010.–11.
* **[[UEFA Superkup]]: 2**
:: 2009., 2011.
* **[[FIFA Club World Cup]]: 2**
:: 2009., 2011.

## Izvori

## Vanjske veze

* Josep Guardiola (2008-) FC Barcelona
Princeza

**Princeza** je titula za ženski ekvivalent riječi princ (latinski *princeps* = "prvi"). 

Nekada riječ "princeza" nije postojala, te su se žene na visokom položaju oslovljavale s "dama" ili "gospa" (engleski *lady*). 

Tijekom stoljeća su žene polako postajale više ravnopravne s muškarcima, te su zato izmišljeni novi naslovi. 

Danas je "princeza" titula koja se koristi za kraljevu kćer ili za ženu koja se uda za princa. S druge pak strane, muškarac koji oženi princezu se obično ne smatra princem, osim ako oženi kraljicu - tada on postaje princ-suprug.

Žena udana za princa postaje "princeza-supruga", te su i njezina djeca prinčevi ili princeze.

Na srpskohrvatskom govornom području se kao jedan od sinonima za riječ "princeza" koristi i riječ "kraljevna".
Šabesa

**Šabesa**, **šabeso**, **šabeza** ili **kabeza** je vrsta bezalkoholog pića porijeklom iz Njemačke koje je billo osobito popularno između dva dva svjetska rata. 
## Karakteristike
Proizvodna *šabese* krenula je 1910. u njemačkoj firmi **Chabeso GmbH**, za to je bio zaslužan farmaceut *Albert Boehringer*, koji je pronašao jeftini način proizvodnje mliječne kiseline, koju je od 1895. počeo je proizvoditi i prodavati
*Šabeso* je bio toliko popularan po južnoj Njemačkoj i Austriji da je u to vrijeme bio sinonim za limunadu. Nakon drugog svjetskog rata kompanija nije dobila dozvolu za daljni rad, pa su je druge vrste bezalkoholnih pića zauzela njeno mjesto, - naročito američka Coca-Cola.

*Šabeso* je bio iznimno popularan i po južnoslavenskim zemljama, gdje su ga sve do 1960-ih proizvodile male zanatske radnje - sodare.
Od 2000 *šabesa* se ponovno počela proizvoditi u Njemačkoj (Augsburg) i još nekim zemljama.
## Karakteristike
*Šabesa* je bila potpuno umjetno piće, sastavljena od mliječne kiseline, šećera, boja i soda vode.
Po našim krajevima (osobito u Sloveniji) *šabeso* je bio naziv i za piće od bazgovih cvjetova, šećera, limuna i vode - ono je nakon fermentacije imalo i mali procent alkohola, pjenušalo se i ličilo na vinski mošt.
## Reference

## Vanjske veze
* ''An Interview with Chabeso''
Himki

**Himki** (ruski: *Химки *) je grad u Moskovskoj oblasti u Rusiji.

Broj stanovnika:

* 142.099 (1.siječnja 2004.)
* 141.000 (2002.)
* 106.000 (1977.)
* 23.000 (1939.).

Prvotno je bilo naselje vila ("dača"), a razvilo se u moskovsko stambeno i rekreacijsko predgrađe. U blizini su se razvili i industrijski pogoni poput tvornica stakla i keramičkih pločica. 1939. godine stekao je gradski status.

1930-ih godina u Himkima se nalazio glavni odjel NKVD-a, u kojem su pod Ješovim Velike čistke bile pripremane.

U Himkima djeluje nogometni klub NK Himki.
Mihajlo Petrović

**Mihajlo Petrović** može da bude:

* Mihajlo Petrović (hirurg) (1863-1934), srpski hirurg.
* Mihailo Petrović Alas (1868-1943), srpski matematičar.
* Mihajlo Petrović (pilot) (1884-1913), srpski pilot.
* Mihailo Petrović Njegoš (1908-1986), crnogorski princ.
École nationale supérieure des beaux-arts

**École des Beaux-Arts** punim imenom **École Nationale Supérieure des Beaux-Arts** (akronim: *ENSB-A*) je cijenjena Akadamija likovne umjetnosti iz Pariza u Francuskoj.

Pariška akademija je veliki kompleks zgrada u samom srcu Pariza, pored muzeja Louvre s druge strane Seine u kvartu Saint-Germain-des-Près.

## Historija
Akademiju je pod imenom Kraljevska akademija za slikarstvo i skulpturu (*Académie Royale de Peinture et de Sculpture*) 1648. osnovao slikar Charles Le Brun.

Ona se 1793. spojila sa Kraljevskom akademijom za arhitekturu, koja je osnovana 1671. od Jeana-Baptista Colberta (tadašnjeg ministra kralja Luja XIV), otad se zove *École des Beaux-Arts*. Na toj akademiji učilo se slikarstvo, kiparstvo, arhitektura i grafika. Od 
1968. na akademiji se više ne uči arhitektura, koja je pod uticajem njemačkog Bauhausa, postala fakultet tehničkog usmjerenja.

Sve do 1863. Akademija je bila pod direktnim kraljevskim tutorstvom, a od tad je državna javna institucija.

Tokom 19. vijeka *École des Beaux-Arts* je bila najutjecajnija umjetnička akademija zapadnog svijeta, koja je osobito uticala na arhitekturu. Od 1930-ih akademija se počela mjenjati u duhu Bauhasa.

## Reference

## Vanjske veze
* Službene stranice
Noginsk

**Noginsk** ili *Bogorodsk* (ruski:*Ногинск* ) je grad u Bliskom Podmoskovlju ili Moskovskoj oblasti u Rusiji. Nalazi se na rijeci Kljazmi.

Broj stanovnika:
* 1989.: 130.000
* 2002.: 117.555

Veliko je središte tekstilne industrije. U njemu su pogoni za preradu pamuka, svile i vune.

Utemeljen je 1389. godine kao *Rogoži*, a grad je kasnije nazvan *Bogorodsk*. 

Preimenovan je u *Noginsk* 1930. godine prema komunističkom tekstilnom rukovoditelju Viktoru Pavloviču Noginu. 

Danas se koriste oba naziva za ovaj grad. Većina gradskih gospodarskih subjekata nosi u imenu Bogorodsk: 
* Bogorodskaja Pivovarnja (od 1897.) 
* Bogorodskavtotrans, mjesni prijevoznik

Izgradnja nove autoceste je u tijeku. Nova autocesta će uvelike rasteretiti prezagušenu nižnjenovgorodsku autocestu, koju uglavnom koriste teška vozila za prjevoziti prekokontinentalne terete (EU - Rusija - Kina). Projektirana ruta će ići južnije od postojeće ceste, između nižnjenovgorodske autoceste i novosovihinske autoceste. Procijenjeno vrijeme putovanja između Moskve je 20 minuta. Zemljovid ceste: http://www.roads.ru/articles/a33_new_noginsk.php 

## Gradonačelnici
* Vladimir N. Laptev (199x.-2005.)
* Vladimir A. Hvatov (2005.-). 

## Izvori
* Gradske službene stranice 
* Stranice noginskih zanesenjaka. Kratica HCH je zapravo ćirilićno HCH = latinično NSN - Neoficialni Site Noginska
* Povijest Bogorodska/Noginska