open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Čovek iz hrastove šume

**Čovek iz hrastove šume** je jugoslovenski film iz 1964. godine. Režirao ga je Miodrag Popović. Pripada ostvarenjima crnog talasa.

## Radnja

Nekada sluga, usamljeni čobanin u planini, u doba okupacije siledžija i ubica - Maksim, u ime mutnih političkih koncepcija, teroriše nekoliko sela, u zabačenom planinskom kraju. Pod maskom crnoberzijanke, gradska žena održava stalnu vezu između varošice i sela u planini i organizuje pokret otpora. Zaljubivši se u nju, sticajem okolnosti, Maksim uobrazi da gradska žena želi zlato, zbog čega upetostruči posao ubice da bi došao do novca. Saučesnik Maksima-ubice Maksim-dečak otkrije ulogu gradske žene. Maksim-ubica pođe u varoš da se sveti. U unakrsnoj vatri gine usamljeni čovek Maksim.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Lindesberg (općina)

**Općina Lindesberg** (švedski: *Lindesberg kommun*)  je jedna od 
švedskih općina od 23,034 stanovnika u sredini Švedske.

Administrativni centar općine je grad - Lindesberg od 9,149 stanovnika.

## Geografija
Općina Lindesberg prostire se u Grofoviji Örebro, na površini od 1,382.8 km².

## Historija
Današnja Općina Lindesberg formirala se 1971. spajanjem grada Lindesberg sa susjednim trgovištem Frövi.

## Općine prijatelji

* , Kuusankoski
* , Oppdal
* , Jammerbugt
* , Frunzenski rajon (Sankt Peterburg)
* , Okrug Hasberge

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Lindesberg''
Sjevernokavkaski Emirat

**Sjevernokavkaski Emirat** () bila je kratkotrajna samoproglašena islamska država koja je za vrijeme Ruskog građanskog rata od 1919. do 1920. postojala na dijelovima današnje Čečenije i Dagestana.

Nastala je nekoliko mjeseci nakon što su u aprilu 1919. bjelogardejske snage Antona Denjikina zauzele Čečeniju i Dagestan te okončale režim Gorske Republike. Uzun-Hadži, dagestanski muslimanski vođa, je nakon toga počeo okupljati pristaše u teško pristupačnim planinskim dijelovima te oblasti, te je proglašen imamom Čečenije i Dagestana. U ljeto 1919. je odatle poslao proglas osmanlijskom sultanu Mehmedom VI tražeći od njega da uspostavi protektorat nad oblastima bivšeg Ruskog Carstva gdje su muslimani imali većinu. Od te inicijative nije bilo nikakve koristi, ali je zato Uzun-Hadži stekao određeni ugled nakon što su njegove snage početkom septembra 1919. porazile bjelogardejske snage. Nakon toga se 19. septembra 1919. Uzun-Hadži proglasio emirom Sjevernog Kavkaza i formirao vladu sa sjedištem u selu Vedeno, tradicionalnom uporištu Čečena u Kavkaskim ratovima.

Na ta područja su se, pak, sklonili dijelovi sovjetske 11. armije nakon poraza u okršajima sa bjelogardejcima. Njen zapovjednik je sa Uzun-Hadžijem započeo pregovore o savezništvu, koji su rezultirali ulaskom boljševika u vladu Emirata, odnosno pripajanjem Uzun-Hadžijevih oružanih formacija u Crvenu armiju. Boljševici i Uzun-Hadži su za nekoliko mjeseci porazili bjelogardejce i do proljeća 1920. ih protjerali sa Sjevernog Kavkaza. Nakon toga su, pak, sovjetske vlasti Uzun-Hadžiju poslale pismo s ponudom da ga i nadalje priznaju kao vrhovnog vjerskog vođu muslimana na Sjevernom Kavkazu, a da je on zauzvrat morao priznati sovjetsku svjetovnu vlast. Uzun-Hadži je to odbio, ali je nakon nekoliko dana umro. Za novog emira je proglašen Derviš Muhamad, ali on nije imao autoriteta ni spsoobnosti da se odupre sovjetskim zahtjevima, te je tako Sjevernokavkaski Emirat propao. Umjesto njega je vlast preuzela Gorska Autonomna Sovjetska Socijalistička Republika u sastavu Sovjetske Rusije.

## Vanjske veze
*ГОРСКАЯ МОНАРХИЯ МУДЖАХИДОВ - ГОСУДАРСТВЕННАЯ СИМВОЛИКА СЕВЕРО-КАВКАЗСКОГО ЭМИРАТА В 1919-1920 гг.
Svevelika Vojska Donska

**Svevelika Vojska Donska** (; ), također poznata i kao **Donska Republika** (; ) bila je samoproglašena država donskih kozaka koja je za vrijeme građanskog rata od 1918. do 1920. postojala u dolini Dona na području današnje Rusije i dijelova Ukrajine.

Osnovana je nekoliko mjeseci nakon početka rata, odnosno nakon što su njemačke trupe iz susjedne Ukrajine svojom vojnom intervencijom likvidirale Donsku Sovjetsku Republiku. U oblasti Dona, koja je od samog početka bila jedno od glavnih uporišta antisovjetske pobune, su tada lokalni kozaci na svojoj skupštini za svog atamana proglasili bivšeg carskog generala Pjotra Krasnova, a 11. maja 1918. proglasili Sveveliku Vojsku Donsku kao jedini legitimni organ vlasti. Slično kao i Pavlo Skoropadski, kozački ataman na čelu susjedne Ukrajinske Države, Krasnov se ispočetka oslanjao na Centralne Sile, odnosno Donska Republika je bila njemački klijent. Do kraja 1918. su između dva entiteta vođeni pregovori o stvaranju eventualne federacije. Zbog toga, s druge strane, dio donskih kozaka nije htio prihvatiti novi entitet, odnosno priključio se Dobrovoljačkoj armiji Antona Denjikina, koja je nastojala obnoviti predrevolucionalni režim, odnosno nastaviti Prvi svjetski rat na strani Antante. Formacije koje su ostale vjerne Svevelikoj Vojsci su kasnije postale poznate kao Donska vojska.

Poraz Centralnih Sila krajem 1918. je doveo do kolapsa pro-njemačkih entiteta i političara, pa je tako Krasnov podnio ostavku i otišao u emigraciju u Njemačku. Novi vođe donskih kozaka su se pridružile Denjikinu, te se Donska vojska udružila sa Dobrovoljačkom armijom u Oružane snage Juga Rusije. Donska Republika je otada pa sve do 1920. godine bila dio belogardejskih teritorija poznatih kao Jug Rusije.

Donska Republika je okončana porazom bijelih u građanskom ratu, odnosno okupacijom od strane Crvene armije i njenih anarhističkih saveznika iz Revolucionarne ustaničke armije Ukrajine.

Nakon raspada SSSR je u suvremenoj Rusiji osnovano nekoliko organizacija koje njeguju tradiciju Donske Republike, pri čemu se ističu Vojno kozačko udruženje "Svevelika Vojska Donska" na čelu sa Viktorom Petrovičem Vodolackim koje okuplja od strane ruske države službeno registrirane kozake te nevladina organizacija Međunarodni savez nevladinih organizacija "Svevelika Vojska Donska" koja okuplja neregistrirane kozake na čelu sa samozvanim atamanom Nikolajem Ivanovičem Kozicinom.

## Povezano
*Kubanjska Narodna Republika

## Reference
Melet

**Melet** (; fl. 4–3. vijek) bio je drevni atenski Grk iz deme Pit, poznat po tome kao što je kao tužitelj sudjelovao na suđenju i pogubljenju znamenitog filozofa Sokrata.

## Život
O Meletovom životu se vrlo malo zna, a gotovo jedini izvor su njegovi portreti sokratskoj književnosti, prije svega Platonovim dijalozima, gdje je imenovan kao glavni Sokratov tužitelj.  U  *[[Eutifron (Platon)|Eutifronu]]*, Platon opisuje Meleta kao najmlađeg od tri tužitelja, odnosno kako je imao "kvrgavi nos, dugu ravnu kosu i loše njegovanu bradu" te kako nije bio poznat Sokratu sve do suđenja.  Melet se također nakratko spominje u *[[Teeetet (dijalog)|Teetetu]]*. 

Kasniji grčki historičar Diogen Laertije navodi kako su nakon Sokratovog pogubljenja  "Atenjani osjećali takvo žaljenje" da su pogubili Meleta  i protjerali njegove pristaše iz grada. Također navodi da je  Antisten, Sokratov učenik i osnivač cinizma, bio kolovođa Meletovog progona i pogubljenja.

## Izvori
Brazilski rat za nezavisnost

**Brazilski rat za nezavisnost** (portugalski: *Guerra da independência do Brasil*) je bio vojni sukob između novoproglašenog Brazilskog Carstva i Portugala koji se vodio od veljače 1822. godine do ožujka 1824. godine, mada je mirovni sporazum formaliziran tek 1825. godine. Rat se vodio i na kopnu i na moru, a u njemu su sudjelovali kako redovna vojska tako i civilne jedinice.

Povod ratu bilo je proglašenje brazilske nezavisnosti, koje je potaklo Portugal na povratak svoje bivše kolonije. Brazilski revolucionari su prisilnom regrutacijom civila i imigranata te novačenjem robova formirali vojsku i ratnu mornaricu. Borbe su se vodile na kopnu i na moru, točnije na područjima Bahije, Cisplatine, Rio de Janeira, Grão-Pare i Maranhãa te Pernambuca.

Sukobe su započele jedinice na ulicama većih gradova tokom 1822. godine, a sukob se brzo proširio i u unutrašnjost unatoč brzoj portugalskoj reakciji. Portugalci su uspješno ugušili borbe u nekim gradovima, poput Salvadora, Montevidea i São Luísa, međutim nisu imali uspjeha u velikoj većini drugih gradova, a velike probleme stvarala im je i gerila u ruralnim područjima. Do 1823., brazilska vojska je toliko ojačala da su nadoknadili inicijalne gubitke ljudstva i opreme. S druge strane, portugalske snage, koje su ionako bile u defenzivi, imale su sve manje ljudstva i opreme. Nadjačani na širokom teritoriju, Portugalci su odlučili ograničiti svoje djelovanje na nekoliko regionalnih središta uz obalu koja su predstavljala glavne strateške luke, a uključivala su Belém, Montevideo, Salvador i São Luís.

Brazilske trupe na moru predvodio je britanski admiral Thomas Cochrane. Novoformirana mornarica isprva je naišla na seriju problema zbog sabotaže od strane portugalskih članova posade. No, do 1823. godine mornarica je reformirana, a Portugalci su zamijenjei Brazilcima, robovima te britanskim i američkim borcima. Ova reforma uspjela je ojačati mornaricu koja je očistila obalu i izolirala portugalske trupe na kopnu. Do kraja 1823., brazilski brodovi su otjerali Portugalce i pratili ih gotovo do portugalske obale.

Nakon dvije godina rata, Brazil je izašao kao pobjednik. Sporazum iz Rio de Janeira potvrdio je brazilsku nezavisnost i dokinuo portugalski utjecaj u Amerikama. Službene statistike vezane uz rat ostaju nejasne i nepouzdane zbog nedostatka vjerodostojnih izvora, a numeričke procjene temelje se na suvremenim analizama.
Sedmikrásky

**Tratinčice** (češki *Sedmikrásky*) čehoslovački je art film iz 1966. koji je režirala i napisala Věra Chytilová. Glavne uloge tumače Jitka Cerhová, Ivana Karbanová, Marie Češková, Jiřina Myšková i Marcela Březinová. Poznat je po avangardnom stilu koji je prikazan u obliku crne komedije bez čvrste radnje, iako se glavna okosnica odvija oko dvije tinejdžerke, koje se obje zovu Marie, a koje izvode čudne podvale iz zabave ili dosade.

*Tratinčice* su objavljene dvije godine prije praškog proljeća te su zbog sumnje da prikazuje raskalašenu mladež zabranjene od čehoslovačkih vlasti. Režiserka Chytilová je dobila zabranu snimanja sve do 1975. Usprkos tome, *Tratinčice* su postale kultni film te se danas zbog svojeg inovativnog stila i anarhije smatraju jednim od značajnih doprinosa češkog novog vala.

## Glavne uloge
* Jitka Cerhová - Marie I
* Ivana Karbanová - Marie II
* Marie Češková
* Jiřina Myšková
* Marcela Březinová
* Julius Albert - Muškarac u gradu
* Dr. Oldrich Hora
* Jan Klusák
* Josef Konicek
* Jaromír Vomácka

## Recenzije
Recenzija časopisa Variety je hvalila film:
:"Dvije šašave tinejdžerke su središte radnje ovog iznimno smiješnog, dosjetljivog i stručno sastavljenog filma. Djevojke izgleda žele živjeti od muškaraca, i nemaju veza sa društvom. Režiserka Vera Chytilova ih prikazuje kao uzaludne pobunjenike ili ništarije koji se, izgleda, nikako ne mogu uklopiti u život. Ovim drugim cjelovečernjim ostvarenjem, Chytilova kao da prisluškuje rane nijeme komedije i prikazuje nevjerojatnu kontrolu filmskog jezika, specijalnih efekata i vizualnih šala. Dvije djevojke se na početku filma prikazuju kao dvije lutke koje sjede na plaži... Boja je suptilna, ugodna, sa inventivnim specijalnim efektima koji pomažu u ostvarivanju ugođaja i atmosfere."

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* DVD izdanje filma 2009.
*
Zlatna arena za najbolju sporednu žensku ulogu

:*Glavni članak: [[Festival igranog filma u Puli]]*

Sljedeći popis navodi dobitnice Zlatne arene za najbolju sporednu žensku ulogu na Festivalu igranog filma u Puli.

## Popis dobitnica
### Za vrijeme socijalističke Jugoslavije (1957.–1990.)

### Za samostalne Hrvatske  (1992.–danas)

### Najnagrađivanije glumice u ovoj kategoriji (1954.-danas)

### Najnagrađivanije glumice u obje glumačke kategorije (1954.-danas)*

* Godine u **masnom** označavaju nagrade u kategoriji najbolje glavne ženske uloge.

## Izvori
;Generalni
* 

;Specifični

## Vanjske veze
* Web arhiv 1954–2010 na službenim stranicama Festivala igranog filma u Puli
Mariefred

**Mariefred**  je grad od 3,726 stanovnika, na jugu Švedske. On administrativno podpada pod
Općinu Strängnäs.

## Geografija
Mariefred leži u Grofoviji Södermanland, na obali Jezera Mälaren udaljen oko 65 km zapadno od Stockholma.

## Historija
Mariefred je izrastao u 16. vijeku, oko dvorca Gripsholm, ime je dobio po kartuzijanskom samostanu **Pacis Mariae** (Marijin mir) podignutom 1493., kome je poklonjen i dvorac Gripsholm.

Povelju o statusu grada dobio je 1605. od kralja Karla IX.

Za švedske reformacije srednjovjekovni dvoracGripsholm je 1526. u ime države konfiscirao kralj Gustav I Vasa, i ubrzo srušio da bi na njegovom mjestu počeo graditi 1537. novi renesansni dvorac.

Tokom 16. vijeka Mariefred se prostirao po lokalitetu Gammelgården, to je bilo svega par kuća i gospodarskih zgrada oko dvorca. 
Mariefred je ostao vrlo mali grad, čija je egzistencija bila vezana uz dvorac Gripsholm.

Tek oko 1770. je Mariefred prošao brojku od 500 stanovnika, u isto vrijeme kralj - Gustav III povećao je interes za Gripsholm, otvorivši u njemu kraljevsku destileriju.

Ekonomija Mariefreda se tokom 19. vijeka uglavnom bazirala na lokalno orijentiranom zanatstvu i poljoprivredi po okolici. Zbog tog je sporo rastao sa brojem stanovnika, tako da je tek 1890. prvi put preskočio brojku od 1000 stanovnika. 
Stanje se nije bitnije promjenilo ni tokom 20. vijeka.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Riddardagarna i Mariefred''
Gripsholm

**Gripsholm** (švedski: *Gripsholms slott*) je kasnorenesansni dvorac u
Mariefredu, na Jezeru Mälaren u Švedskoj, udaljen oko 65 km zapadno od Stockholma.

## Historija
Historija Gripsholma počela je u drugoj polovici 14. vijeka, kad je tadašnji moćni feudalac Bo Jonsson Grip na tom mjestu izgradio svoj dvorac, po njemu je i nazvan Gripsholm (Gripov dom). Krajem srednjeg vijeka dvorac je darovan kartuzijanskom samostanu **Pacis Mariae** (Marijin mir) po kojem je i Mariefred dobio ime. Samostan je za švedske reformacije u ime države konfiscirao kralj Gustav I Vasa, i na njegovom mjestu počeo graditi 1537. dvorac, po nacrtima Henrika von Köllena. Tokom 16. vijeka kad je Gripsholm bio rezidencija švedskih monarha izgrađen je trakt vojvode Karla, danas je on jedan od najbolje očuvanih enterijera u Švedskoj.

Tokom 17. vijeka (koji je poznat u Švedskoj kao *Period velike moći*), Gripsholm je služio kao rezidencija  kraljevskih udovica, tu je svoje posljednje dane odživila Maria Eleonora (udovica Gustava II Adolfa) i Hedviga Eleonora (udovica Karla X). Hedviga Eleonora napravila je značajne izmjene i dogradnje na dvorcu, najznačajnija je bila izgradnja *Kraljičinog krila*. Vladavina Gustava III krajem 18. vijeka obilježila je novo sjajno razdoblje u historiji dvorca. Tad je izgrađen teatar u jednoj od okruglih renesansnih kula, on je i danas jedan od najbolje očuvanih teatara iz 18. vijeka. U istom razdoblju je Gustav III dao izgraditi *Ovalni slikarski salon*, kao kontrapunkt starijem *Državnom salonu*, podignutom za Gustava Vase. U njemu je izvjesio svoje i portrete svih svojih predhodnika na vladarskom tronu.

Za 19. vijeka Gripsholm je proglašen nacionalnim spomenikom, krajem vijeka izvršena je i velika restauracija, koja je izazvala velike polemike, njeni kritičari su je opisali kao pokušaj da dvorac pretvori u stariji nego što je ikad bio. Gripsholm je danas izložbeni salon švedskog luksuznog namještaja i opremanja enterijera od 16. vijek do kraja 19. vijeka, jedinstvena kolekcija namještaja i dekorativnih predmeta od 400 godina. Dvorac je danas međunarodno poznat po izvanrednoj kolekciji portreta, u kojoj su zastupljeni brojni ugledni Šveđani, od Gustava Vase i njegovih suvremenika, do današnjih monarha i uglednih građana. Ta kolekcija se dopunjuje novim slikama, koje jednom godišnje odabire Komisija Gripsholma za *počasne portrete* iz kruga eminentnih Šveđana.

## Reference

## Vanjske veze

* Stranice o Dvorcu Gripsholm
Thor: The Dark World

***Thor: The Dark World*** () je američki science fiction superherojski film snimljen 2013. godine u režiji Alana Taylora. Temelji se na strip-seriji o Thoru, odnosno predstavlja nastavak filma Thor iz 2011. godine. U njemu Chris Hemsworth ponavlja ulogu Thora, sina nordijskog boga Odina. Radnja prikazuje kako se Thor udružuje sa svojim bratom i neprijateljem Lokijem (koga tumači Tom Hiddleston) kako bi zaustavili Tamne vilenjake na čelu sa Malekithom (koga tumači Christopher Ecclestone) da unište univerzum. Iako je imao prilično mlake kritike, The Dark World, koji pripada Marvelom filmskom univerzumu (i kao takav predstavlja i nastavak filma *[[Iron Man 3]]*) je postigao izuzetan komercijalni uspjeh. Za 2017. godine je predviđen nastavak pod naslovom *Thor: Ragnarok*.

U Srbiji je prikazan pod naslovom ***Tor: Mračni svet***, a u Hrvatskoj pod naslovom ***Thor: Svijet tame***.

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* 
*
Pedro I od Brazila

**Pedro I**, punim imenom **Pedro de Alcântara Francisco António João Carlos Xavier de Paula Miguel Rafael Joaquim José Gonzaga Pascoal Cipriano Serafim** (Lisabon, 12. oktobar 1798. – Lisabon, 24. septembar 1834.) je bio portugalski plemić koji je 1822. godine osnovao Brazilsko Carstvo i postao njegov prvi vladar. Sin kralja Joãa VI, Pedro je za očeve vladavine bio regent u Brazilu, a nakon njegove smrti ga je nakratko naslijedio na portugalskom tronu kao **Pedro IV**, abdicirajući u korist kćeri Marije. Pedro je i u Brazilu i u Portugalu znan kao *Libertador*, dok je u rodnoj domovini znan i kao *Rei Soldado*. Rođen je u Lisabonu kao četvrto dijete kralja Joãa VI i kraljice Carlote Joaquine te je bio član Dinastije Bragança. Kada je 1807. godine Napoleon napao Portugal, Pedro je sa porodicom pobjegao u Brazil, tada najbogatiju portugalsku koloniju. 

Kada je 1820. godine u Portugalu izbila Liberalna revolucija, Pedrov otac se u aprilu 1821. godine vratio u domovinu, ostavivši sina kao regenta u Brazilu. U toj je ulozi isprva dobivao prijetnje od strane revolucionara i portugalskih trupa, no to se ubrzo smirilo. Prijetnje službenog Lisabona da će ukinuti povlašteni položaj kojeg je Brazil uživao još od 1808. izazvale su val negodovanja u koloniji. U tom sukobu, Pedro se odlučio za Brazil te je 7. septembra 1822. godine proglasio nezavisnost Brazila. U jeku rata za nezavisnost, Pedro je 12. oktobra aklamacijom proglašen brazilskim carem, a do marta 1824. je izašao kao pobjednik u ratu. Nekoliko mjeseci kasnije, uspješno je ugušio kratkotrajnu Ekvatorsku Konfederaciju, secesionističku skupinu sa sjeveroistoka zemlje.

Secesionistička pobuna u južnoj provinciji Cisplatini 1825. godine te subsekventni pokušaj Ujedinjenih provincija Río de la Plate da su anektiraju uvlače Pedra u Cisplatinski rat. U ožujku 1826., Pedro I je nakratko preuzeo portugalski tron, ali ga je prepustio kćeri koja je postala kraljica Maria II. Situacija se pogoršala kada je 1828. godine Brazil izgubio Cisplatinu. Tokom iste godine, Pedrov mlađi brat Miguel uzurpira tron i svrgava Mariju II. Iako su njegove seksualne afere bile poznate, skandalozna afera s dvorskom damom uvelike je uništila Pedrovu reputaciju. U ovom periodu dolazi i do problema s parlamentom oko uloge monarha i parlamenta u izboru vlade. Pedro se našao u situaciji da istovremeno nije mogao rješavati probleme i u Brazilu i u Portugalu pa je 7. aprila 1831. abdicirao s brazilskog trona u korist svog šestogodišnjeg sina Pedra II i otplovio za Europu. 

U julu 1832., Pedro je izvršio vojnu invaziju na Portugal. Isprva se činilo da se radilo tek o građanskom ratu, ali ubrzo je ta invazija postala dio šireg konflikta na Pirinejskom poluotoku između pobornika liberalizma i apsolutizma. Pedro je umro u Lisabonu 24. septembra 1834. godine od posljedica tuberkuloze, samo nakoliko mjeseci nakon pobjede liberala. Danas se Pedro I smatra jednim od glavnih proponenata liberalizma iz ovog perioda.
Olga Pakalović

**Olga Pakalović** (Zagreb, 8. 11. 1978.) hrvatska je glumica. Tri puta je nagrađena zlatnom arenom za najbolju sporednu žensku ulogu: za filmove *[[Fine mrtve djevojke]]*, *[[Moram spavat' anđele]]* i *[[Halimin put]]*. Ostali poznatiji filmovi su joj *[[Koko i duhovi (film)|Koko i duhovi]]*, *[[Pjevajte nešto ljubavno]]* i *[[Happy Endings (film, 2014)|Happy Endings]]*, a TV serije *[[Mamutica (TV serija)|Mamutica]]*, *[[Novo doba (TV serija)|Novo doba]]* i *[[Bitange i princeze]]*.

2013. udala se za modnog dizajnera iz Maroka - Samijom Bergamanom - ali su se razveli nakon samo pet mjeseci. Iz braka je dobila jednu kćer.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Novine" kao Alenka Jović Marinković (2016.)
* "Crno-bijeli svijet" kao Metka (2016.)
* "Stipe u gostima" kao inspektorica Ladan (2014.)
* "Mamutica" kao Željka (2010.)
* "Bitange i princeze" kao Ana "Analy" Puhalo (2009.)
* "Odmori se, zaslužio si" kao Ines (2008.-2009.)
* "Bumerang" kao Katarina (2006.)
* "Novo doba" kao Maja (2002.)
* "Olujne tišine 1895-1995" kao Lujza pl. Radočaj (1997.)

### Filmske uloge
* "Ministarstvo ljubavi" kao Sandra Matešić (2016.)
* "Halimin put" kao Safija (2012.)
* "Carousel"  (2011.)
* "Koko i duhovi" kao Katarina (2011.)
* "Gledaj me" kao Mina (2008.)
* "Moram spavat', anđele" kao Mirjana (2007.)
* "Pjevajte nešto ljubavno" kao Anja (2007.)
* "Libertas" kao Deša (2006.)
* "Katarza" (2004.)
* "Doktor ludosti" kao Zbunjakovićeva kći (2003.)
* "Fine mrtve djevojke" kao Iva (2002.)
* "Persona" (2002.)
* "Nigredo" (2001.)
* "Veliko spremanje" kao Mirna (2000.)
* "Je li jasno, prijatelju?" kao Senada (2000.)

### Sinkronizacija
* "Mali princ" kao Majka (2015.)
* "Niko 2: Mali brat, velika frka" kao Niko (2012.)
* "Niko - Božićna potraga" kao Niko (2008.)
* "Pčelin film" kao Vanessa Bloome (2007.)
* "Roboti" (2005.)
* "Dexterov laboratorij" kao Dexter

## Reference

## Vanjske veze
* ''Olga Pakalović'' na Internet Movie Databaseu
Ercole l'invincibile

***Ercole l'invincibile*** () je italijanski fantastično-pustolovni (peplum) film snimljen 1964. godine u režiji Alvara Mancorija. Naslovni protagonist, koga tumači američki glumac Dan Vadis, je starogrčki mitološki heroj Heraklo koji oid lava spašava princezu (čiji lik tumači Špela Rozin). Radnja prikazuje kako se u nju zaljubi, te, kako bi je osvojio, mora za račun njenog oca savladati zmaja. *Ercole l'invincibile* je dio scena "reciklirao" iz *[[Le fatiche di Ercole]]*, filma iz 1958. godine.

## Uloge
*Dan Vadis ... Ercole (Argolese)
*Špela Rozin ... Telca
*Carla Calò ... Ella, kraljica Demulusa
*Ken Clark ... Kabol, Melissijuin otac
*Jon Simons ... Babar
*Jannette Barton ... Etel
*Ugo Sasso ... King Tedaeo, Telcin otac
*Howard Ross ... Telcin brat
*Olga Solbelli ... Proročica
*Alberto Cevenini ... Zapovjednik straže
*Rosemarie Lindt ... Robinja
*Kriss Moss ... Stražar
*Jannette Le Roy ... Robinja
*Sara Laurier ... Robinja
*Christine Mathius ... Robinja

## Vanjske veze
*
Ercole contro Roma

***Ercole contro Roma*** () je italijansko-francuski pustolovno-historijski (peplum) film snimljen  1964. u režiji Piera Pierottija. Radnja se događa 244. godine i prikazuje kako antički heroj Herkul (čiji lik tumači Alan Steel) dolazi iz Panonije u Ravennu gdje će se naći upetljan u pokušaj svrgavanja rimskog cara Gordijana (čiji lik tumači Carlo Tamberlani).

## Uloge
*Alan Steel ... Hercules
*Wandisa Guida ... Ulpia
*Livio Lorenzon ... Mansurio
*Daniele Vargas ... Filippo Afro 
*Dina De Santis ... Arminia 
*Tullio Altamura ...  Lucillo
*Carlo Tamberlani ...  Car Gordiano
*Andrea Aureli ... Rosio 
*Anna Arena ...  Fenicia
*Nello Pazzafini ... Segesto
*Ignazio Balsamo ... Tauras 
*Attilio Dottesio ... Satiro
*Salvatore Borghese ... Mirko
*Mimmo Palmara ... Lucio Traiano

## Vanjske veze
*
Teorija zavere (knjiga)

**Teorija zavere – priručnik za vladanje svetom** je knjiga u kojoj Dejan Lučić govori kako se stvaraju zavere, prevrati, ratovi, atentati, stvaraju tajne službe, i sl.

## Povezano
* Dejan Lučić
* Kineska osveta (knjiga)

## Izvori
* Dejan Lučić o knjizi ''„Teorija zavere“''
Nynäshamn

**Nynäshamn** je lučki grad od 13.510 stanovnika na jugoistoku Švedske, te administrativni centar općine Nynäshamn od 26.032 stanovnika.

## Geografija
Nynäshamn leži u grofoviji Stockholm, u Stockholmskom arhipelagu, udaljen oko 58 km južno od Stockholma. Danas je Nynäshamn praktički dio velike konurbacije švedske metropole.

## Historija
Nynäshamn je bio još selo u parohiji Ösmo, kada je 1901. zbog povoljnog položaja njegove luke do njega izgrađena  željeznička pruga kojom je povezan sa Stockholmom. Tako da mu se broj stanovnika od 100, povećao na više od 1700 do 1911., kada je Nynäshamn odvojio od parohije Ösmo i formirao vlastitu općinu. Te nove okolnosti iskoristila je švedska državna telefonsko-telegrafska agencija *Televerket* i preselila se iz Stockholma.

Privreda Nynäshamna dodatno je ojačala 1928. kad je koncern Johnson podigao rafineriju nafte. U to vrijeme Nynäshamn je već dobio status trgovišta, a status grada dobio je 1946., kad je imao 6800 stanovnika. U to vrijeme 2/3 stanovnika radilo je u rafineriji. Vremenom je i njegova luka postojala sve važnija.

Nynäshamn je od dolaska željeznice, građen kao plansko naselje, sjeverni dio bio je rezerviran za industrijske pogone i naselja radnika koji su radili u tim pogonima (danas su porušena).

Srednji dio uključivo i otok Trehörningen, bio je rezerviran za samostojeće vile dobrostojećih Stockholmđana i za turističke objekte hotele i kasino. Južni dio bio je planiran kao elegantno naselje vila, taj plan nikad nije realiziran, pa se 1950-ih od njega odustalo. Danas je to stambeno naselje sastavljeno od kuća u nizu, te samostojećih porodičnih kuća.

Nynäshamn je bio jedan od domaćina Olimpijade 1912. U njemu su se održale jedriličarske regate.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice općine Nynäshamn''
Nynäshamn (općina)

**Općina Nynäshamn** (švedski: *Nynäshamn kommun*)  je jedna od 
švedskih općina od 26,032 stanovnika na jugoistoku Švedske.

Administrativni centar općine je grad - Nynäshamn od 13,510 stanovnika.

## Geografija
Općina Nynäshamn prostire se po Grofoviji Stockholm, na površini od 357.23 km², u Stockholmskom arhipelagu.

## Historija
Današnja Općina Nynäshamn formirana je 1974., spajanjem grada Nynäshamn sa okolnim ruralnim općinama.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Nynäshamn''
Regata

**Regata** (od venecijanskog: *regatare* = utrkivati se) je prvenstveno naziv za sportska 
natjecanja bilo kakvih plovila, od jedrilica, kajaka, čamaca sa više veslača do 
glisera.

Ali se regatama zovu i smotre historijskih brodova i natjecanja brodomodelara.

## Karakteristike i historija
Regate mogu biti nacionalne, kad se natječu ekipe iz te države ili međunarodne kad se natječu ekipe i pojedinci iz više 
država.

Za sportske regate je važno da se održavaju na određenoj stazi. veslačke i kajakaške regate počinju startom iz faze 
mirovanja, dok kod jedriličarskih i motonautičkih regata, brodovi lagano plove, ali nesmiju proći startnu liniju prije 
znaka za start.
Jedriličari i motonautičari se natječu po regatnom polju, obilježenim plutačama, a veslači po stazi koja je sva označena plutačama. 

Preteča današnjih regata bila je Venecijanska regata koja je održavana od polovice 13. vijeka.

Prva novovjeka jedriličarska regata održana je na Temzi 1661. a najstarijom veslačkom, smatra se engleska  - *Chester Regatta*, koji se kontinuirano održava od 1733.

Danas je najpoznatija jedriličarska regata Američki kup (America's Cup) osnovan 1851. koju organizira zemlja posljednjeg pobjednika.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Regata'' na portalu Proleksis
Kramfors (općina)

**Općina Kramfors** (švedski: *Kramfors kommun*)  je jedna od 
švedskih općina od 18,911 stanovnika, na sjeveroistoku Švedske.

Administrativni centar općine je grad - Kramfors od 5,990 stanovnika.

## Geografija
Općina Kramfors prostire se po Grofoviji Västernorrland, na površini od 1,705 km², duž Botnijskog zaljeva.

## Historija

Općina Kramfors formirana je 1974. kad se grad Kramfors sa okolnim ruralnim općinama.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Kramfors''
Kramfors

**Kramfors** je grada od 5,990 stanovnika, na sjeveroistoku Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Kramfors koja ima 18,911 stanovnika.

 
## Geografija
Kramfors leži u Grofoviji Västernorrland, u estuariju rijeke Ångerman u  
Botnijski zaljev, udaljen oko 94 km sjeverno od Sundsvalla.

Kramfors je polazna točka za obilazak Visoke obale, lokaliteta uvrštenog  2000. na UNESCO-vu 
Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

## Historija
Kramfors je dobio ime po Johanu Kristofferu Krammu, koji je 1744. podigao prvu polanu koju su pokretali slapovi Ångermana. 
Zapravo je to sintagma od njegova prezimena Kramm i riječi - fors, koja na švedskom znači - slap.

Ta rijeka bila je u to vrijeme jedini transportni pravac za prebacivanje drvenih trupaca, nakon njegove podignuto ih je 
još nekoliko. Ipak razvoj mjesta potaknula je izgradnje prve parne pilane 1852. godine, oko koje je ubrzo izraslo naselje.
Dolazak željeznice i izgradnja cesta prema drvom bogatoj unutrašnjosti, potaknula je razvoj naselja.

Kramfors je 1899. dobio ograničeni status grada (municipalsamhälle) unutar tadašnje Općine Gudmundrå, a 1947. i punopravni status grada. Rast stanovništva se usporio nakon 1930., kad je splasnula potražnja za drvenom građom.

Ekonomijom grada i danas dominira drvna industrija.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Kramfors''
Kanski filmski festival 1964.

Sedamnaesti po redu **[[Kanski filmski festival|Kanski festival]]** () je održan od 29. aprila do 14. maja 1964. u Cannesu.

Na njemu je  glavna nagrada - koja se dotada zvala Zlatna palma - ponovno preimenovana u  Međunarodnu veliku nagradu festivala (), čiji se se naziv održati sve do 1974. kada je vraćeno ime Zlatna palma. 

Grand Prix je osvojio francuski mjuzikl  *[[The Umbrellas of Cherbourg|Les Parapluies de Cherbourg]]*, a što je izazvalo negodovanje kod dijela kritike, jer su ga smatrali "'previše komercijalnim", odnosno nedovoljno "umjetničkim". Nagradu za najboljeg glumca su podijeli mađarski glumac Antal Páger za nastup u filmu *[[Drama of the Lark|Pacsirta]]* i italijanski glumac Saro Urzi za nastup u komediji  *[[Seduced and Abandoned|Sedotta e abbandonata]]*. Nagradu za najbolju glumicu su podijelile dvije američke glumice - Barbara Barrie za nastup u filmu *[[One Potato, Two Potato (film)|One Potato, Two Potato]]* i Anne Bancroft za nastup u filmu *[[The Pumpkin Eater]]*.

Na festivalu je izvan konkurencije prikazan jugoslavenski dokumentarni film *[[Skoplje '63]]* u režiji Veljka Bulajića.

## Nagrade
*Grand Prix du Festival International du Film: *[[The Umbrellas of Cherbourg|Les Parapluies de Cherbourg]]*, rež. Jacques Demy
*Specijalna nagrada žirija: *[[Woman in the Dunes|Suna no onna]]*, rež. Hiroshi Teshigahara
*Najbolji glumac:
**Antal Páger za *[[Drama of the Lark|Pacsirta]]*
**Saro Urzì za *[[Seduced and Abandoned|Sedotta e abbandonata]]*
*Najbolja glumica:
**Barbara Barrie za *[[One Potato, Two Potato (film)|One Potato, Two Potato]]*
**Anne Bancroft za *[[The Pumpkin Eater]]*
*specijalni spomen: Andrzej Munk za *[[Passenger (1963 film)|Pasażerka]]* i cjelokupno djelo
*Tehnički Grand Prix:
***[[The Umbrellas of Cherbourg]]*, rež. Jacques Demy
***[[Dead Woman from Beverly Hills|Die Tote von Beverly Hills]]*, rež.  Michael Pfleghar
*Nagrada OCIC:
***[[The Umbrellas of Cherbourg|Les Parapluies de Cherbourg]]*, rež. Jacques Demy
***[[Barren Lives (film)|Vidas Secas]]*, rež. Nelson Pereira dos Santos

## Izvori

## Vanjske veze
*1964 Cannes Film Festival 
*Cannes Film Festival 1964
*Cannes Film Festival:1964  at Internet Movie Database
*17ème Festival International du Film - Cannes
Barbara Barrie

**Barbara Barrie** (23. maj 1931 - ) je američka teatarska, filmska i televizijska glumica. Njena najuspješniji nastup je bio u socijalno angažiranom filmu *[[One Potato, Two Potato]]* iz 1964. godine za koga je osvojila nagradu za najbolju glumicu na Kanskom festivalu. Zapažen nastup je imala i kao Evelyn Stoller, majka protagonista u filmu *[[Breaking Away|Četiri prijatelja]]*, za koju je 1979. nominirana za Oscara, te čiji je lik kasnije tumačila i u istoimenoj TV-seriji.

## Izvori

## Vanjske veze
*Barbara Barrie papers, 1949–2008, held by the Billy Rose Theatre Division, New York Public Library for the Performing Arts
*
Pedro II od Brazila

**Pedro II**, punim imenom **Pedro de Alcântara João Carlos Leopoldo Salvador Bibiano Francisco Xavier de Paula Leocádio Miguel Gabriel Rafael Gonzaga** (Rio de Janeiro, 2. prosinca 1825. – Pariz, 5. prosinca 1891.) je bio brazilski plemić koji je od 1831. do 1889. godine vladao kao drugi i posljednji car Brazila. Rođen je u Rio de Janeiru kao sin cara Pedra I i njegove prve supruge, Marije Leopoldine, iz Dinastije Bragança. Iznenadni odlazak njegova oca 1831. godine doveo je petogodišnjeg Pedra na brazilski tron, zbog čega je proveo grozno i samotno djetinjstvo. Kako je to vrijeme provodio pripremajući se za preuzimanje trona, Pedro II je poznavao malo trenutaka radosti i imao je malo prijatelja. Njegova iskustva s dvorskim i političkim spletkama uvelike su utjecala na njegov kasniji karakter. Pedro II je odrastao i postao čovjek sa snažnim osjećajem dužnosti prema svojoj zemlji i narodu. S druge strane, mrzio je svoju ulogu monarha.

Naslijedivši carstvo na rubu propasti, Pedro II je Brazilsko Carstvo pretvorio u međunarodnu silu u usponu. U tom je periodu Brazil stekao poseban status u odnosu na susjedne hispanske republike na račun svoje političke stabilnosti, garancije slobode govora, poštivanja ljudskih i građanskih prava, ekonomskog razvoja i predstavničke, parlamentarne monarhije. Za njegova mandata, Brazil je izašao kao pobjednik u trima međunarodnim konfliktima (Platinski rat, Urugvajski rat, Paragvajski rat) te nekolicini manjih međunarodnih i domaćih situacija. Također, Pedro II je stekao reputaciju gorljivog pobornika obrazovanja, kulture i znanosti. Stekao je admiraciju cijele serije suvremenika, poput Charlesa Darwina, Victora Hugoa i Friedricha Nietzschea, a među prijateljima su mu bili Richard Wagner, Louis Pasteur i Henry Wadsworth Longfellow.

Iako među narodom nije postojala želja za promjenom političkog sustava, Pedro II je 1889. godine iznenada svrgnut u puču kojega je podržavala isključivo malobrojna vojnička garnitura koja je željala republiku predvođenu diktatorom. Sam Pedro II je već neko vrijeme bio nesiguran u monarhiju, unatoč velikoj podršci naroda. Kada je svrgnut u puču, a umjesto Carstva je formirana Prve Republike, Pedro II nije želio obnoviti monarhiju. Posljednje dvije godine života provodi u egzilu u Europi u bijednim životnim uvjetima s malo novca. Umro je 5. prosinca 1891. godine u Parizu u 00:35 od posljedica pneumonije.
Dan Vadis

**Dan Vadis** (rođen kao **Constantine Daniel Vafiadis**; 3. januar 1938 - 11. jun 1987) bio je američki filmski glumac. Rođen je u porodici grčkog porijekla, a prije početka glumačke karijere je služio ratnoj mornarici uključujući specijalne diverzantske jedinice. Njegova impozantna visina i tjelesna građa je privukla pažnju italijanskih filmskih producenata koji su ga angažirali za ulogu Herkula i drugih antičkih snagatora u peplum filmovima početkom 1960-ih. Nakon što su peplumi izašli iz mode, Vadis je bio jedan od rijetkih zvijezda tog žanra koji se uspio preorijentirati na spaghetti westerne. Tamo je, pak, privukao pažnju kolege Clinta Eastwooda koji ga je 1970-ih angažirao u epizodnim ulogama svojih filmova. Umro je od predoziranja alkoholom i narkoticima.

## Reference

## Vanjske veze
*
Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili

***Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili*** () je italijansko-špansko-francuska fantastično-pustolovna (peplum) filmska komedija sniljena 1964. godine u režiji Giorgija Capitanija. Radnja započinje kada starogrčki heroj Heraklo (koga tumači Alan Steel) zatraži ruku princeze Omfale (čiji lik tumači Hélène Chanel) te zauzvrat mora savladati drugog najsnažnijeg čovjeka na svijetu - izraelskog junaka Samsona (čiji lik tumači Nadir Baltimore). Film je nastao u vrijeme kada je publika već počela gubiti zanimanje za žanr pepluma, pa su autori, toga svjesni, namjerno u njega natrpali čak četiri najpopularnija protagonista žanra - uz Herkula su to Maciste (koga tumači Howard Ross) i Ursus (koga tumači Yann Larvor - te koristili dosta humora učinivši ga parodijom.

Godine 1993. je u Australiji *Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili* postao predložak za komediju *[[Hercules Returns]]* u kojoj protagonisti likovima daju vlastitu humorističku sinkronizaciju.

## Izvori


## Vanjske veze
*
*
Ursus (fiktivni lik)

**Ursus** je izmišljeni lik koji se prvi put pojavio u znamenitom romanu Quo vadis poljskog književnika  Henryka Sinekiewicza iz 1894. godine. U njemu je prikazan kao sluga, odnosno tjelohranitelj protagonistice Ligije, barbarske princeze poslane kao talac u Rim pod vladavinom cara Nerona. Ursus je prethodno služio Ligijinoj majci te joj je izuzetno privržen; ističe se izuzetnom fizičkom snagom koja je superiorna drugim Rimljanima; nakon što, poput Ligije, prihvati kršćanstvo, bori se sa time da kršćanske pacifističke i nenasilne principe primijeni u praksi.

Po Ursusu je 1920-ih ime dobila Ursus, tvornica traktora u Varšavi, po kojoj se kasnije prozvala i četvrt u Varšavi.

Ursus se kao lik pojavljivao u svim filmskim i televizijskim adaptacijama romana, pri čemu su ga u pravilu tumačili mišićavi i fizički impozantni glumci. U slučaju *[[Quo vadis? (film, 1912)|Quo vadis?]]*, italijanskog nijemog filma iz 1912. godine, to je bio Bruto Castellani. On je deset godina kasnije isti lik ponovio u zasebnom filmu pod naslovom *[[Ursus (film, 1922)|Ursus]]*.

Nekoliko decenija kasnije, nakon što su izuzetnu popularnost u Italiji stekli *[[peplum]]* filmovi o herojskim antičkim snagatorima,  Ursus je zbog svojih fizičkih sposobnosti postao idealan protagonist za novu seriju koja je trebala predstavljati konkurenciju filmovima o Herkulu, Samsonu ili Macisteu. Godine 1961. je tako snimljen film u kome je njegov lik tumačio Ed Fury. Tokom sljedećih nekoliko godina je snimljeno još osam filmova.
Quo vadis? (film, 1912)

***Quo vadis?*** je italijanski crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1912. u režiji Enrica Guazzonija. Predstavlja jednu od ranih adaptacija popularnog istoimenog romana Henryka Sienkewicza. Radnjom je smješten u carski Rim za vrijeme vladavine Nerona te se kroz sudbinu rimskog plemića i lijepe barbarske taokinje prikazuje sukob paganskog tiranina sa ranim kršćanima. *Quo vadis?* se snimao istovremeno sa istoimenim filmom koga je režirao Arturo Ambrosio. Guazzonijeva verzija se, međutim, isticala izuzetno visokim budžetom, raskošnim setovima, velikim brojem statista i cjelovečernjim trajanjem, koje je tada još uvijek bila rijetkost za filmove. *Quo vadis?* je sljedeće godine prikazan u nizu evropskih država gdje je doživio ogroman uspjeh; u Britaniji je premijerno prikazan u palači kralja Georgea V koji je njime naknadno iskazao oduševljenje. Danas se ponekad naziva prvim blockbusterom, odnosno epskim ostvarenjem u historiji filma, iako se nešto češće to pripisuje *[[Cabiria|Cabiriji]]* snimljenoj dvije godine kasnije.

Bruto Castellani, koji je u filmu tumačio lik mišićavog Ursusa je isti lik ponovio 1922. godine u filmu *[[Ursus (film, 1922)|Ursus]]*.

## Literatura
* * The Peplum in the days of silent cinema*, 1, ch. of "Cinema Peplum" Dominic Cammarota, "Future essays" n. 14, and. Fanucci, '87, p.&nbsp;15th
* * The Dictionary of film Mereghetti-2002-cards*, ed. Baldini & Castoldi, 2001, p.&nbsp;1711.

## Vanjske veze
*
One Potato, Two Potato

***One Potato, Two Potato*** ( ) je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1964. godine u režiji Larryja Peerceja. Po žanru je drama, a protagonistica, čiji lik tumači Barbara Barrie je bjelkinja koja nakon razvoda započinje ljubavnu vezu i stupa u brak sa crncem (čiji lik tumači Bernie Hamilton). Radnja prikazuje kako njen bivši muž (koga tumači Richard Mulligan), nakon što dozna za to, na sudu započinje spor za skrbništvo nad kćerkom, tvrdeći kako za nju "nije zdravo" odrastanje u rasno miješanoj porodici.

*One Potato, Two Potato* je snimljen s niskim budžetom u nezavisnoj produkciji na lokacijama u gradu Painesville u državi Ohio. Autori su vješto iskoristili izuzetnu aktualnost teme međurasnih odnosa, s obzirom da je tada pokret za građanska prava američkih crnaca bio na vrhuncu, a u mnogim državama još uvijek postojala institucionalna rasna segregacija, uključujući zakonske zabrane ljubavnih veza i brakova između pripadnika različitih rasa. One Potato, Two Potato je premijerno prikazan na Kanskom festivalu gdje je Barrie, zajedno sa Anne Bancroft u britanskom filmu *[[The Pumpkin Eater]]* osvojila nagradu za najbolju glumicu. One Potato, Two Potato se nakon prikazivanja u SAD smatrao ljubimcem tamošnje kritike. Danas je, međutim, uglavnom zaboravljem, što se često tumači time da se tri godine istom temom pozabavio daleko skuplji  *[[Pogodi tko dolazi na večeru]]* u kome su uloge tumačile velike hollywoodske zvijezde.

## Uloge
*Barbara Barrie ... Julie Cullen Richards
*Bernie Hamilton ... Frank Richards
*Richard Mulligan ... Joe Cullen
*Harry Bellaver ... Judge Powell
*Marti Mericka ... Ellen Mary
*Robert Earl Jones ... William Richards
*Vinnette Carroll ... Martha Richards
*Sam Weston ... Johnny Hruska
*Faith Burwell ... Ann Hruska
*Jack Stamberger ... The Minister
*Michael Shane ... Jordan Hollis

## Izvori

## Vanjske veze
* 
*
Il trionfo di Ercole

***Il trionfo di Ercole*** () je italijansko-francuski pustolovno-fantastični (peplum) film snimljen 1964. u režiji  Alberta De Martina. Naslovni lik, koga tumači  Dan Vadis, je grčki mitski heroj Heraklo, a radnja prikazuje kako postaje upetljan u borbu za vlast u Mikeni pri čemu će mu bogovi privremeno oduzeti nadljudsku snagu.

## Literatura
*

## Reference

## Vanjske veze
*
Ursus (film, 1922)

***Ursus*** je italijanski nijemi crno-bijeli pustolovno-historijski film snimljen  1922. godine u režiji Pija Vanzija. Predstavlja svojevrsni nastavak filma *[[Quo vadis (film, 1912)|Quo vadis]]* iz 1912. godine. U njemu Bruto Castellani ponavlja ulogu Ursusa, mišićavog roba iz doba Rimskog Carstva. Ursus se ponekad smatra pretečom ili prvim nastavkom iz serije peplum filmova koja će se snimati u Italiji 1960-ih.

## Vanjske veze
*
Chemtrail

**Chemtrail** je naziv za teoriju zavjere prema kojoj neki avioni potajno izbacuju nepoznate čestice ili kemikalije prilikom leta koje ostavljaju trag na nebu kako bi navodno kontrolirali vremenske uvjete. Znanstvenici odbacuju takve teorije kao falsifikate ili posljedice neznanja ljudi o avijaciji, pošto se radi o običnim kondenzacijskim tragovima koje ostavljaju avioni prilikom leta. Naime, prilikom vlažnog zraka, ispušni plinovi mlažnjaka ostaju neko vrijeme vidljivi na nebu u obliku dugačkog traga pare.

Na Facebooku je osnovana i grupa na kojoj se chemtrailse izjednačava s lovom na vještice, nazvana "*Reci NE chemtrails zaglupljivanju*". Profesionalni zrakoplovni pilot Aleksandar Kuzmanović nabrojao je brojne nedosljenosti i manjkavosti te teorije, kao što su da svaki avion mora znati točnu težinu tereta koji prenosi do u kilogram kako bi izračunao koliko mu je potrebno goriva za let, te da je pitanje tko bi onda mogao potajno ukrcati na tone kemikalija koje izbacuju navodni chemtrail; činjenica da avioni lete po 850&nbsp;km/h, a da bi navodni otrov trebao izbacivati najmanje 2&nbsp;kg tekućine po sekundi; da za izbacivanje chemtraila trebaju pumpe, ali da i one trebaju struju koja bi se uočila; nepouzdnaost mete pošto avioni lete oko 10.000 metara iznad tla dok vjetar puše od 20 do 300&nbsp;m/s, čime je nemoguće predivjeti gdje bi navodni chemtrailsi završili; promjenu u zračnoj struji unutar kompresora koja nastaje kada uleti kilogram otrova između trećeg i četvrtog stupnja kompresora; pitanje tko proizovdi otrov, tko ga prevozi od tvornice do aerodroma, tko ga utovara u avione, tko na kraju krajeva leti tim avionima, itd.

David Keith, znanstvenik koji je radio na klimatskim naukama i energetskoj tehnologiji, navodi da nema nikakvih podataka da postoje aktivni programi koji provode geoinženjering, te da nema dokaza niti dosljedne motivacije za postojanje chemtrailsa.

## Izvori

## Vanjske veze
*Detaljna dekonstrukcija i pobijanje 'chemtrailsa' po svakoj tvrdnji  Dennis Mersereau
Portmanteau

**Portmanteau** (*port'mantô*) ili stopljenica je lingvistički naziv za nove riječi koje kombiniraju dva značenja. 

Riječ *portmanteau* potiče iz knjige *[[Alice's Adventures in Wonderland|Alisa u Zemlji čudesa]]* od Lewisa Carrolla, a nosi korijene od francuske riječi *portemanteau* ("vješalica") kojom se prije nazivao veliki kofer sa dva odvojena dijela, odakle i veza sa kostrukcijom nove riječi od dvije postojeće.

## Primjeri
* *animatronika*, od riječi *animacija* i *elektoronika*
* *kiborg*, od *kibernetika* i *organizam* 
* *motel*, od *motor* i *hotel*
* *modem*, od *modulator* i *demodulator*
* *informatika* od *informacija* i *automatika*
* *dramedija*, od *drama* i *komedija*
The Pumpkin Eater

***The Pumpkin Eater*** ( ) je britanski crno-bijeli igrani film snimljen 1964. u režiji Jacka Claytona. Po žanru je drama, a scenario je napisao Harold Pinter prema istoimenom poluautobiografskom romanu Penelope Mortimer. Protagonistica, koju tumači američka glumica Anne Bancroft je Jo, žena koja ima osmero djece sa tri različita muža, od kojih je posljednji filmski scenarist Jake (čiji lik tumači Peter Finch). Radnja prikazuje kako Jake počinje sumnjati u Joinu duševnu stabilnost, dok Jo počne sumnjati u to da je Jake vara. Film je premijerno prikazan na Kanskom festivalu gdje je Bancroft podijelila nagradu za najbolju glumicu sa Barbarom Barrie koja je bila nastupila u *[[One Potato, Two Potato]]*. Film je, prije svega zbog tada još uvijek kontroverznih i "delikatnih" seksualnih tema, uključujući tada ilegalni abortus, prije redovne premijere od strane britanskog cenzorskog ureda dobio oznaku X.

## Uloge
* Anne Bancroft – Jo Armitage
* Peter Finch – Jake Armitage
* James Mason – Bob Conway
* Janine Gray – Beth Conway
* Cedric Hardwicke – Mr. James, Join otac
* Rosalind Atkinson – Mrs. James, Join majka
* Alan Webb – Mr. Armitage, Jakeov otac
* Richard Johnson – Giles
* Maggie Smith – Philpot
* Eric Porter – Psihijatar
* Cyril Luckham – Ljekar
* Anthony Nicholls – Kirurg
* John Franklyn-Robbins – Pastor
* John Junkin – Pogrebnik
* Yootha Joyce – Žena kod frizera
* Frank Singuineau - Kralj Izraela

## Izvori

## Vanjske veze
*
Die Tote von Beverly Hills

***Die Tote von Beverly Hills*** () je zapadnonjemački igrani film snimljen 1964. godine u režiji Michaela Pfleghara. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Curta Goetza, inspiriranog autorovom emigracijom u Kaliforniji za vrijeme Drugog svjetskog rata. Radnja započinje na Beverly Hillsu gdje je pronađen leš 17-godišnje djevojke (čiji lik tumači Heidelinde Weis) i prikazuje kako detektiv koji vodi istragu (čiji lik tumači Wolfgang Neuss) otkriva kako je ona vodila dvostruki život, odnosno imala brojne ljubavne afere sa starijim muškarcima. *Die Tote von Beverly Hills* je imao snažan satirički naboj, te je kroz prikaz hedonističke i "opuštene" Amerike nastojao dati kontrast sa još uvijek konzervativnim mentalitetom tadašnje Zapadne Njemačke. Film je sniman na lokacijama u SAD, pri čemu su se autori služili gerilskim tehnikama, odnosno snimali noću kako bi uštedili novac za dozvole od gradskih vlasti, odnosno izbjegli plaćanje lokalnim glumačkim sindikatima. Prikazan je na Kanskom festivalu gdje je dobio tehničku nagradu.

## Vanjske veze
* 
* ''Die Tote von Beverly Hills'' in filmportal.de
Pacsirta

***Pacsirta*** () je mađarski crno-bijeli igrani film snimljen 1963. u režiji Laszla Ranodyja. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Deže Kostolanjija. Protagonisti, koje tumače Antal Pager i Klari Tolnay su sredovječni supružnici koji žive sa fizički deformiranom kćerkom. Radnja prikazuje kako, kada je pošalju rodbini na selo u uzaludan pokušaj da joj pronađu muža, tokom nekoliko sljedećih dana uživaju u slobodi. *Pacsirta* je sljedeće godine prikazana na Kanskom festivalu gdje je Pager dobio nagradu za najboljeg glumca, podijelivši je sa italijanskim glumcem Sarom Urzijem koji je nastupio u komediji *[[Sedotta e abbandonata]]*.

## Vanjske veze
*