Rat za Chaco

**Rat za Chaco** (španjolski: *Guerra del Chaco*) vodio se između Bolivije i Paragvaja od 1932 do 1935. na spornom teritoriju Gran Chaca površine od nekih 259 000 km².

## Historija

U to vrijeme Chaco je bio područje divljine, omeđeno rijekom Pilcomayo na sjeveru i rijekom Paragvaj na zapadu. Obje zemlje imale su poneku utvrdu i garnizon, koje su počeli ubrzano širiti nakon prvih incidenata 1928. Rat je bio rezultat poraza Bolivije u Pacifičkom ratu (1879.-84), u kom je Čile anektirao pacifičko primorje i oduzeo joj izlaz na more. Bolivija je kao izlaz iz te pozicije vidjela Gran Chaco preko kog bi dospjela do rijeka koje vode do Estuarija La Plata i Atlantika. Pored tog tad se pretpostavljalo da posjeduje velike rezerve nafte. 

Iako je izgledalo da je Bolivija zbog daleko većeg broja stanovnika i vojnika kojima je komandirao njemački general Hans von Kundt, uz netom kupljeno i oružje američkim i kreditima - sigurni pobjednik, to nije ispalo tako. 
Većina slabo motiviranih bolivijskih vojnika bila je sa planina Anda, nenaviklih na močvare i džungle nizina Chaca, u kom su se Paragvajci bolje snalazili.

Paragvaj je napao 5. januara 1928. nekoliko bolivijskih utvrda, nakon uzaludmog napora južnoameričkih država da smire situaciju, rat se 1932. razbuktaoBolivijci su u junu zauzeli dio sjevernog Chaca i pokrenuli uspješnu ofenzivu na Boquerón. U augustu je Paragvaj naredio mobilizaciju i poslao snage pod vodstvom generala Joséa Estigarribije u njihovu prvu veliku ofenzivu na Boquerón, kog su zauzeli krajem septembra. Bolivija je koncentrirala svoje snage na jugu i napala utvrdu Nanawa, gdje su se nekoliko mjeseci vodile teške borbe.

Paragvaj je službeno objavio rat 10. maja 1933. Estigarribia je krajem oktobra pokrenuo niz napada duž čitave fronte  i postigao tako impresivne uspjehe da je bolivijski predsjednik Daniel Salamanca smjenio Kundta i postavio generala Enrique Peñaranda za komandanta. Na kraju trotjednog primirja, Estigarribia je nastavio svoj napad (9. januara 1934. na bolivijsku utvrdu Ballivián u Tariji gdje su se od marta do jula odvijale najteže borbe u ratu. Ballivián je pao 17. novembra. Zbog tog je Salamanca podnio ostavku, a Paragvaj je nastavio svoju ofanzivu na bolivijski teritorij tokom januara 1935.

Bolivijska vojska je uspjela zaustaviti paragvajsku ofenzivu, pa je 12. juna 1935. dogovoreno novo primirje. Nakon inicijative Argentine, Brazila, Čilea, Perua, Urugvaja i Sjedinjenih Američkih Država održana je mirovna konferencija i potpisan Mirovni ugovor u Buenos Airesu 21. jula 1938.

Njime je Paragvaj dobio najveći dio Gran Chaca, a Bolivija koridor do rijeke Paragvaj i pravo korištenja luke Puerto Casado u Departmanu Alto Paraguay. Argentini su pripisane najveće zasluge za mir, ali su i argentinski poduzetnici najviše profitirali od teritorijalnog proširenja Paragvaja.

Rat za Chaco uzrokovao je smrt preko 100 000 ljudi i izazvao ekonomsku krizu u Boliviji i porast nezadovoljstva osiromašenog stanovništva.

Granični spor rješen je zapravo tek u aprilu 2009. kad su tadašnji bolivijski predsjednik Evo Morales i paragvajski predsjednik Fernando Lugo potpisali sporazum.

## Izvori

## Vanjske veze

* [Chaco War, Bolivia and Paraguay 1932–1935]