Radoslav Đurić

**Radoslav Đurić** (četnički pseudonim: *Herman* ili *He-He*; 1906 – 1980) je u II svetskom ratu bio prvo četnički major i a kasnije pukovnik JNA.

Major Radoslav Đurić se između 1941. i 1944. godine više puta suprostavljao Vrhovnom zapovedniku Jugoslovenske vojske u otadžbini Draži Mihailoviću. Tokom ustanka u Srbiji 1941. godine je odbio napad na partizane u Čačku, potom je više puta obaveštavao Mihailovića o saradnji pojedinih četnika sa Nemcima i protestovao zbog četničkih zločina. 1943. godine kada su u njegov rejon došle britanske misije, general Mihailović je majoru Đuriću branio da vrše sabotaže protiv Vermahta, i umesto toga mu je zapovedao da napada partizane.

U proleće 1944. godine, major Đurić je prešao na stranu Narodnooslobodilačke vojske Jugoslavije.

## Predratna biografija
Rođen je u Ilidži pored Sarajeva 1906. godine. Osnovnu školu i gimnaziju je završio u Sarajevu, a Vojnu Akademiju u Beogradu.

Posle ubistva Kralja Aleksandra bio na raznim dužnostima u vojsci Kraljevine Jugoslavije. 1940. godine bio je načelnik za vezu pri 2. Armiji, a tu ga je i zatekao rat.

## Drugi svetski rat

Za vreme Aprilskog rata bio je načelnik štaba Bosanske pešadijske divizije sa središtem u okolini Banja Luke. Posle raspada fronta na sektoru 2. Armije, major Đurić se povlači prema Sarajevu gde ga sustiže i kapitulacija. Odlazi ilegalnim putevima ka Beogradu i jedno vreme živi pod okupacijom. U Beogradu uspeva da uspostavi obaveštajni punkt jugoslovenske kraljevske vojske koja je izbegla zarobljavanje s namerom da ne priznaju okupaciju.

Tražio je vezu da se poveže sa organizacijom pukovnika Draže Mihailovića koja je tada zajedno sa partizanskim odredima vodila borbe u zapadnoj Srbiji.

### Ustanak u Srbiji

Po oslobođenju Čačka u septembru 1941. odlazi na slobodnu teritoriju. Pukovnik Mihailović mu poverava komandu nad svim četničkim snagama u slivu Zapadne Morave, a zatim ga postavlja i za komandanta svih četničkih snaga koje će zajedno sa partizanskim vršiti opsadu Kraljeva početkom oktobra 1941.

Posle opšteg napada četnika na partizane, 2. novembra dobija od pukovnika Mihailovića naređenje da skine opsadu Kraljeva, da napadne partizane i zauzme Čačak. Odbija da izvrši ovo naređenje sa izgovorom da ne želi otpočinjanje bratoubilačkog rata i odlazi na nove pregovore sa partizanskim predstavnicima. Na suđenju Draži Mihailoviću izneseno je sledeće:

:Predsednik: Kako je glasila sadržina tog naređenja?
:Svedok Radoslav Đurić: Odmah po prijemu naređenja napasti partizane, a zatim hitno zauzeti Čačak.
:Predsednik: Jeste li vi odmah postupili po tom naređenju?
:Svedok: Po tom naređenju nisam postupio. Sazvao sam štab koji je bio sastavljen od komandanata i komesara partizanskih odreda i pokazao im to naređenje.
:Predsednik: Znači u opsadi Kraljeva rukovodstvo je bilo zajedničko, i partizansko i četničko?
:Svedok: Bilo je zajedničko, i partizansko i četničko.
:Predsednik: Pa šta je bilo posle povodom tog naređenja?
:Svedok: Mi smo se dogovorili da ja i komandant partizanskih odreda odemo u Čačak i pitamo u čemu je stvar.
:Predsednik: Čudo, zašto niste izvršili to naređenje Mihailovića?
:Svedok: Nije se moglo izvršiti kada smo vodili jednu veliku borbu sa okupatorom, gde su bile i zajedničke kolone, i zajedničke ambulante i zajednički lekari, i izmešane jedinice. Nije se moglo nikako dopustiti da se u toku borbe s okupatorom napadne jedna strana, jer su borci i jedne i druge strane bili za saradnju.

Đurić na svoju ruku piše pismo partizanskoj Vrhovnoj komandi u Užicu. Nakon što je izbio četničko-partizanski sukob, Đurić je kao četnički oficir i glavni delegat bio na svim pregovorima sa partizanskim delegatima o prestanku sukoba. Kad su partizani počeli da potiskuju četnike ka Ravoj Gori, pukovnik Mihailović je naredio Đuriću telefonom: „*Odmah se vratite natrag i napravite sporazum ma pod kojim uslovima*". Partizanski delegati Aleksandar Ranković i Petar Stambolić postavili su sledeće uslove: da se obrazuje mešovita istražna komisija od ljudi iz redova četnika i partizana, koji će povesti istragu po pitanjima bratoubilačke borbe. Zatim da se obrazuje mešoviti sud, koji će suditi svim izazivačima bratoubilačke borbe; i da će se produžiti pregovori po svima ostalim pitanjima dok se to ne svrši, a sutra u 12 sati, 21 novembra, prestaju neprijateljstva, sve jedinice ostaju gde su se zatekle i da se zarobljenici jedne i druge strane puste bez obzira na broj. Kad se Đurić vratio u štab, sačekao ga je na vratima Dragiša Vasić i kad mu je rekao da je sporazum potpisan, on je skočio i rekao: „*Vi ste nas spasli*". Situacija je kod četnika bila takva da bi, verovatno, bili likvidirani i izbačeni sa Ravne Gore da nije došlo do sporazuma.

Poslednji kontakt sa partizanima imao je 27. novembra u Pranjanima kada se nalazio na čelu mešovite komisije za utvrđivanje krivca za početak sukoba.

### Slom ustanka u Srbiji

Posle povlačenja glavnine partizanskih snaga, odlazi na Ravnu goru početkom decembra 1941. godine. U januaru 1942. dobija zadatak da obiđe sve srezove po Srbiji i da obaveštava o tome Vrhovnu Komandu. Jedno vreme boravi u rejonu Knića, zatim u Mionicu i Gornji Milanovac.

### Misija u istočnoj Bosni

22. januara 1942. ponovo se sastaje sa Mihailovićem i dobija zadatak da ide u istočnu Bosnu da bi obišao četnike Jezdimira Dangića i da odnese tri radio-stanice. 15. marta 1942. stiže u Bratunac, gde se prvi put susreo sa majorom Dangićem. On ubrzo izveštava Dražu Mihailovića da je Dangić, zbog pregovora sa Nemcima, postao kompromitovan u narodu, pa kada su naišli partizani "nije mogao naći ni 100 ljudi koji bi hteli da brane njega i štab":

Posle misije u Bosni, major Đurić odlazi na područje planine Čemernik, a zatim u Makedoniju da bi učvrstio četničku organizaciju.

### Komandant Južnomoravskog korpusa (1942)

Po formiranju prvih korpusa u Srbiji, major Đurić je postavljen za komandanta Južnomoravskog korpusa, sa Gorskim Štabom br 110. Istovremeno je bio komandant beogradske četničke organizacije koja je mobilisala ljude da se priključuju četnicima.

Po dolasku na područje južne Srbije, boravi na teritoriji Jablaničkog sreza, a potom vrši organizaciju i u Vlasotinačkom, Vranjskom i Kumanovskom srezu. 7. aprila 1942. dolazi na području Vlasotinca i počinje sa organizacijom Vlasotinačkog korpusa. 23. juna 1942. godine šalje izveštaj generalu Mihailoviću:

U jesen 1942. godine dobija naređenje da uhvati vezu sa Damnjanom Velčevim u Bugarskoj i pukovnikom Zervasom u Grčkoj i da ih mobiliše za borbu protiv Nemaca. Početkom 1943. godine organizovao je obaveštajnu službu u Nišu. Naredio je nekoliko manjih diverzija na pruzi Niš-Skoplje, kod Bele Palanke i Ostrovice.

### Komandant Južnomoravskog korpusa (1943)

Radoslav Đurić je iz svog obaveštajnog centra u Beogradu 1943. godine doznao da je Jevrem Simić u službi Gestapoa i da je plaćen 500.000 dinara. On je izvestio generala Mihailovića da je Simić u službi Gestapoa i da ga na osnovu tih podataka ne može primiti kao inspektora i ako se pojavi na njegovoj teritoriji da će kao nemački špijun biti uhapšen. Mihailović je odgovorio da dobro poznaje Simića, da je njegov klasni drug, ali Simić se nije pojavio na Đurićevom sektoru.

Vrhovni zapovednik Jugoslovenske vojske u otadžbini Draža Mihailović je majoru Đuriću branio da napada nemačke komunikacije u Srbiji, i umesto toga mu je zapovedao da napada partizane, što je ostalo zabeleženo u britanskim dokumentima. Šef britanske misije pukovnik Bejli je 24. avgusta 1943. uputio generalu Mihailoviću pismo u kome kaže:

Pod optužbama da sarađuje s partizanima, Đurić počinje da gubi Mihailovićevo poverenje. Zbog toga je Mihailović, po dolasku u Srbiju, sredinom 1943. odlučio da Đurićeve korpuse postepeno stavi pod direktnu sopstvenu komandu. Sprovođenje ove odluke pogoršalo je njihove međusobne odnose. U jesen 1943. godine je odbio Mihailovićevo naređenje da napadne partizanski bataljon, koji su sačinjavali Albanci, sa kojim se nalazila saveznička britanska misija.

18. novembra 1943. britanski potpukovnik Koup (Cope) izveštava pretpostavljene da je od majora Đurića obavešten o saradnji četnika sa Nedićevom vladom protiv partizana. Potpukovnik Koup izveštava da većina ljudi pod Đurićevom komandom neće tolerisati ovu saradnju i neće se boriti protiv partizana u savezu sa Nedićem, i da je Đurić, uprkos suprotnim Mihailovićevim naređenjima, već kontaktirao lokalne partizane.

21. novembra 1943. godine stupili su na snagu prvi ugovori o saradnji četnika i Vermahta, koji su četnicima nametali obavezu "da prekinu sve veze sa silama koje se nalaze u ratu sa Nemačkom i da izruče štabove za vezu tih sila koji se nalaze kod njih". 24. novembra 1943. godine general Mihailović naređuje majoru Đuriću da batali sabotaže ukoliko Englezi ne plate, da sve snage usmeri protiv partizana i da likvidira kanadskog antifašistu Čarlsa Robertsona:

### Komandant Južnomoravskog korpusa (1944)

27. januara 1944. major Radoslav Đurić javlja generalu Mihailoviću da je britanskim komandosima dosta čekanja i da će krenuti sami da vrše diverzije na nemačkim komunikacijama:

28. januara 1944. Draža Mihailović javlja generalu Miroslavu Trifunoviću, komandantu Srbije, da Britancima neće dozvoliti sabotaže:

4. februara 1944. general Mihailović ipak nevoljno pristaje da dozvoli sabotaže Englezima, ali javlja majoru Đuriću da ih ne pomaže:

16. januara major Đurić od generala Mihailovića traži objašnjenje o saradnji četnika sa Nemcima, za koju je saznao: 

Radoslav Đurić je 16. februara 1944. godine poslao oštar protest generalu Mihailoviću zbog klanja ljudi i žena, u Vraniću i u Boleču i drugde:

Na području južne Srbije ostaje sve do polovine 1944. godine. Tada mu je u štab stigla i prva britanska vojna misija koji su predvodili majori Džordž Lou (George Low) i Eli Popović (Elly Popovich).

### Prelazak partizanima

U martu mesecu 1944. uveliko se sprema da ode u partizane. Poslednji sastanak koji je imao sa majorom Dragutinom Keserovićem 17. marta 1944. ticao se toga da Đurić učestvuje sa svojim korpusom u odbrani područja Jablanice i Toplice od partizanskih snaga, koje su pokušavale da razviju front u Srbiji. Ovo je odbio, s obrazloženjem da nema dovoljno ljudi za takvu široku akciju.

Obavešten o Đurićevim planovima o napuštanju četničke organizacije, general Mihailović je naredio da se Đurić razoruža i uhapsi. Nekolicina oficira je 18. maja 1944. napala Đurićev štab. Međutim, u toku borbe između četnika i jedinica NOVJ, koja je tih dana vođena u oblasti Jablanice, Đurić je uspeo da pobegne i da se priključi NOVJ. Major Radoslav Đurić je već 27. maja uspeo da se priključi najbližim partizanskim odredima.

Po prelasku Radoslava Đurića u partizanski pokret, on postaje komandant Južnomoravske divizije NOVJ. Učestvovao je u razbijanju četničkih i ljotićevskih snaga u Jablanici i Toplici. Ubrzo je kao iskusan oficir postavljen za pomoćnika načelnika Glavnog Štaba za Srbiju i prvog zamenika generala Koče Popovića.

U završnim operacijama za oslobođenje Srbije učestvuje u borbama protiv Četvrte grupe jurišnih korpusa kod Ibra, Kopaonika, Toplice i Jablanice. Nakon kraljevog govora od 9. septembra, radio je na mobilizaciji doskorašnjih četnika u partizane po čitavoj južnoj Srbiji.

## Posleratni period

Iz rata je izašao sa činom pukovnika Jugoslovenske Armije. Posle rata, obavljao razne dužnosti u vojsci. Bio je na službi u Nišu, Aleksincu, Prokuplju, Prištini itd.

Svedočio je na suđenju protiv Draže Mihailovića 1946. godine. Penzionisan je 1948. godine. Povukao se u svoj stan u Beogradu gde je i umro 1980. godine.

Objavio je za života knjigu svojih sećanja iz rata.

## Izvori