open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Geigerov brojač

**Geigerov brojač** je instrument koji se koristi za otkrivanje i mjerenje radioaktivnog zračenja te se rutinski primjenjuje za mjerenje stupnja ozračenosti iz bilo kojeg izvora: nuklearnih elektrana, istraživačkih laboratorija ili atmosfere. Budući da jako nuklearno zračenje predstavlja opasnost po život, neobično su važne pouzdane i brze detekcije nuklearnog zračenja. Tome služi Geigerov brojač koji je ostao uglavnom nepromijenjen otkako je prvi put izumljen.

## Historija
Geigerov brojač je 1910. godine izumio mladi i daroviti njemački fizičar Hans Geiger koji je s kolegom Rutherfordom radio na britanskom Sveučilištu u Manchesteru. U to vrijeme Rutherford i njegovi suradnici radili su na proučavanju alfa-čestica koje su u stvari jezgre helija. Njih je osobito zanimala mogućnost brojenja pojedinih alfa-čestica.

## Način rada
Prvobitni instrument za brojenje alfa-čestica sastojao se od fine tanke žice nabijene visokom napetošću, a prolazila je središtem valjka iz kojeg je bio gotovo isisan zrak. Kada su alfa-čestice prolazile razrijeđenim plinom, u valjku su uzrokovale nabijanje čestica plina. Taj proces naziva se ionizacija.
Slijedilo je kratkotrajno opadanje električnog napona a impuls struje pobuđen svakom pojedinom alfa-česticom mogao se opaziti na brojčaniku. Danas se to ponekad čuje kao "klik" na zvučniku brojača.

Geigerov brojač može razlikovati alfa-čestice od ostalih vrsta radijacije - beta i gama zraka (putem snižavanja napetosti tanke žice u valjku). Stoga je vrlo jednostavno otkriti koju vrstu radioaktivnosti zrači pojedini radioizotop i kolika je njezina energija. Vrlo jednostavna inačica Geigerova brojača je "dozimetar" kojem nisu potrebni elektronički uređaji Geigerova brojača. On je veličine i oblika obične olovke te ga koriste zaposlenici koji rade pokraj radioaktivnih izvora. Dozimetar služi za grubo mjerenje radioaktivnog zračenja oko njih.

## Izvor
* De Bono, Edward, "Povijest izuma, od kotača do računala", Marjan tisak Split, 2005. 330.str.,
Johann Wilhelm Ritter

**Johann Wilhelm Ritter** (Samitz kraj Haynaua, 16. prosinca 1776. – München, 23. siječnja 1810.), njemački kemičar i fizičar. Studirao je medicinu na Sveučilištu u Jeni (1791. – 1795.), te radio kao ljekarnik u Liegnitzu (danas Legnica u Poljskoj). Već kao šegrt s 14 godina radio je mnoge pokuse iz kemije i elektriciteta. Ritter je pripadao pokretu njemačkog romantizma, poznavao je Johanna Wolfganga von Goethea, Alexandera von Humboldta, Johanna Gottfrieda Herdera i Clemensa Brentanoa, dok je najveći utjecaj ne njega imao Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling. 1801. posjetio ga je Hans Christian Ørsted, koji je zabilježio neke njegove pokuse. 

Ritter se u početku bavio elektrokemijom, elektrolizom otopine bakrova sulfata dobio je na elektrodi sloj metalnoga bakra, što je bio početak elektroplatiranja. Elektroplatiranje, galvanotehnika (galvanizacija) ili galvanostegija (galvan[izacija] + grč. *στέγεıν*: pokrivati; elektro- + njem. *Plattierung*) je nanošenje tankoga sloja nekog metala na površinu predmeta izrađenog od druge kovine elektrolitičkim taloženjem (npr. niklanje, kromiranje, bakrenje) radi zaštite ili uljepšavanja proizvoda.

Proučavao je radove Luigia Galvania ("životinjski elektricitet") i Alessandra Volte ("elektricitet stvoren dodirom metala"), te dao objašnjenja koja su mnoga bliža današnjim shvaćanjima. Ritter je 1800. napravio uređaj za elektrolizu vode, te uspio dobiti vodik i kisik kao odvojene plinove.

1801. je primijetio da se srebrni klorid, koji se razlaže na svjetlosti, znatno brže razlaže kada je izložen nevidljivomu, tada nepoznatomu zračenju iz spektralnoga područja iza ljubičastoga, i time prvi ustanovio postojanje ultraljubičastoga zračenja. 

Ritter nikad nije imao redovita primanja, nikada nije postao univerzitetski profesor, iako je 1804. postao član Bavarske akademije znanosti u Münchenu. Iste te godine se i oženio, imao je četvoro djece, ali je 1810. umro vrlo siromašan i izmučen bolešću, vjerovatno zbog električnih pokusa koje je vršio na samom sebi.

## Izvori
Jožef Stefan

**Jožef Stefan** (Sv. Peter kraj Celovca, 24. ožujka 1835. – Beč, 7. siječnja 1893.), slovenski fizičar. 

Diplomirao 1857. u Beču matematiku i fiziku, doktorirao 1858. Sveučilišni profesor u Beču od 1863., tada najmlađi redoviti profesor u Austriji. Bavio se optikom, kinetičkom teorijom plinova, akustikom, elektricitetom i kalorikom. Iskustveno je pokazao da je toplinsko zračenje nekoga tijela proporcionalno četvrtoj potenciji apsolutne temperature. Taj je zakon teoretski izveo Ludwig Boltzmann i danas je poznat kao Stefan-Boltzmannov zakon. Institut "Jožef Stefan" u Ljubljani naziva se po njemu.

## Stefan-Boltzmannov zakon
Stefan-Boltzmannov zakon tvrdi da je ukupna količina energije *j**, koje idealno crno tijelo toplinski zrači, po jedinici površine i u nekoj jedinici vremena, direktno proporcionalna sa četvtom potencijom termodinamičke temperature *T*:

:j^{\star} = \sigma T^4,

gdje je: *σ* - konstanta proporcionalnosti ili Stefan–Boltzmannova konstanta, koja je dobiva iz ostalih prirodnih konstanti.

### Temperatura Sunca
Sa tim zakonom, Jožef Stefan je uspio izračunati temperaturu Sunčeve površine. On je naučio od Charlesa Soreta da je intenzitet količine zračenja sa Sunca 29 puta jači od uzorka vrućeg metalnog lima. Kružni metalni lim je smješten pod istim kutem kojim je gledao Sunce i njegova temperatura je bila 1900 – 2000 °C. Stefan je pretpostavio da jednu trećinu Sunčevog zračenja upije Zemljina atmosfera, tako da je intenzitet Sunčevog zračenja za Stefana ispao 29 × 3/2 = 43,5 puta veći od uzorka lima. Stefan je uzeo srednju vrijednost za temperaturu lima 1950 °C i kad je pretvorio dobio je 2220 K. Kako je 2.574 = 43,5, iz toga slijedi da je temperatura Sunčeve površine 2,57 puta veća od temperature lima, pa slijedi 2,57 x 2220 K = 5705 K (današnja vrijednost je 5778 K ), i to znači da je bio vrlo blizu rješenja.

## Reference
Charlesov zakon

**Charlesov zakon** govori o ovisnosti tlaka i temperature pri konstantnom volumenu.

\frac{p}{T}=konst

## Poveznice
* izohorni proces
* idealni plin
* apsolutna temperatura
* toplinsko istezanje
* Boyle-Mariotteov zakon
* Gay-Lussacov zakon
* Daltonov zakon
Gay-Lussacov zakon

**Gay-Lussacov zakon** kaže da uz konstantni tlak (p) i (n) vrijedi: \frac{V}{T}=konst.

: V \sim T \qquad \qquad \frac{V}{T} = \text{const} \qquad \qquad \frac{V_1}{V_2} = \frac{T_1}{T_2}

: V(T) = V_0 \left(1 + \gamma_0 [T - T_0]\right) \qquad \text{uz} \qquad \gamma_0 = \frac{1}{T_0} = \frac{1}{273{,}15\ \mathrm{K}}

## Poveznice
* Boyle-Mariotteov zakon
* Charlesov zakon
* Daltonov zakon
Jednadžba stanja idealnog plina

**Jednadžba stanja idealnog plina** je jednadžba stanja teoretski idealnog plina. To je dobro približenje ponašanja mnogih plinova, u različitim uvjetima, ali s nekoliko ograničenja. Prvi je objavio taj zakon Emile Clapeyron 1834. godine, kombinirajući Boyle-Mariotteov zakon i Charlesov zakon. Može se isto izvesti iz kinetičke teorije plinova, koju su razvili 1856. August Krönig i 1857. Rudolf Clausius.

Stanje neke količine plina se može odrediti s tlakom, obujmom i temperaturom. Noviji oblik tog zakona je:

:pV = NkT\,

gdje je: *p* – apsolutni tlak plina (Pa), *V* – obujam plina (m<sup>3</sup>), *N* – broj čestica u plinu, *k* – Boltzmannova konstanta (1,38•10−23 J•K−1) i *T* - apsolutna temperatura u (Kelvinima). Ponekad se može pisati kao:

:pV=nRT\,

gdje je: *n* – broj molova plina, *R* – univerzalna plinska konstanta (8,314472 J•mol−1• K−1), jednaka umnošku Boltzmannove konstante i Avogadrovog broja.

## Odstupanje od realnih plinova
Jednadžba stanja je za idealne plinove i približenje za realne plinove. U stvari, postoji dosta razlika u odnosu na realne plinove. Budući da zanemaruje veličinu molekula i međumolekularno djelovanje, jednadžba stanja idealnog plina je najtočnija za jednoatomske plinove, kod visokih temperatura i kod manjih gustoća plinova. Važnost međumolekularnog djelovanje se smanjuje s povećanjem toplinske kinetičke energije plinova, tj. s povećanjem temperature. Detaljnija jednadžba stanja, kao što je van der Wallsova jednadžba, uzima u obzir veličinu molekula i međumolekularne sile.

## Izmjenjeni oblici jednadžbe
### Molarni oblik
Broj molova (*n*) je jednak masi (*m*) plina podjeljenom s molarnom masom (*M*):

:  n = {\frac{m}{M}} 

Ako zamijenimo *n*, i ako uzmemo za gustoću *ρ = m/V*, dobivamo:

: \ pV = \frac{m}{M}RT 

: \ p = \rho \frac{R}{M}T 

Ako odredimo specifičnu plinsku konstantu *R<sub>specif</sub>* kao odnos *R/M*, dobivamo:

: \ p = \rho R_{\rm specif}T 

Ovaj oblik je koristan jer povezuje tlak, gustoću i temperaturu. Osim toga, može se jednadžba pisati uzimajući u obzir specifični volumen *v*, koji je obrnuto proporcionalan gustoći:

: \ pv = R_{\rm specif}T 

## Povezano
* termoakustika

## Izvori
Boltzmannova konstanta

**Boltzmannova konstanta** je fizikalna konstanta koja se označava kao *k* ili *k*B, a povezuje temperaturu i energiju. Imenovana je prema austrijskom fizičaru Ludwigu Boltzmannu.

Vrijednost konstante iznosi:

:k_{\rm B} = \frac{R}{N_{\rm A}} = 1{,}3806505(24) \cdot 10^{-23}\;\mbox{J/K} = 8{,}617343 \cdot 10^{-5}\;\mbox{eV/K}

pri čemu su oznake fizikalnih konstanti i mjernih jedinica:
* *R* - univerzalna plinska konstanta
* *N*A - Avogadrov broj
* J - džul, jedinica SI za energiju
* K - kelvin, jedinica SI za termodinamičku temperaturu
* eV - elektronvolt, jedinica za energiju često korištena u fizici
Adijabatska temperatura izgaranja

Proces adijabatskog izgaranja podrazumijeva odsutnost bilo kakvih gubitaka topline u okolinu. Prema tome, sva se toplina izgaranja troši na zagrijavanje produkata izgaranja. Temperatura koju bi plinovi tada imali, naziva se **adijabatska temperatura izgaranja**.

Kod procesa izgaranja, postoje dvije vrste adijabatske temperature izgaranja, ovisno o tome kako je proces završen, s konstantnim obujmom i s konstantnim tlakom.

* Adijabatska temperatura izgaranja s konstantnim obujmom je temperatura koja je rezultat potpunog izgaranja, koja se pojavljuje bez ikakvog rada, prijenosa topline, te mijenjanja kinetičke i potencijalne energije.
* Adijabatska temperatura izgaranja s konstantnim tlakom, je temperatura koja je rezultat potpunog izgaranja, koja se pojavljuje bez prijenosa topline, te mijenjanja kinetičke i potencijalne energije. Ova je temperature niža od temperature u procesu s konstantnim obujmom, zato što se jedan dio energije troši na promjenu obujma (obavlja rad).

Pogrešno se misli da je adijabatska temperatura izgaranja maksimalna temperatura koja se može dobiti od danih kemijskih tvari, zato što prijenos topline između elemenata i nepotpuno izgaranje, smanjuje temperaturu izgaranja. Pokazalo se da neka goriva bogata acetilenom i metanom, mogu premašiti adijabatsku temperaturu izgaranja za par stotina °C.

## Uobičajeni plameni
U svakodnevnom životu, većina izgaranja odnosi se na organske tvari, kao što su drvo, vosak, mast, propan ili benzin. Adijabatska temperatura izgaranja s konstantnim tlakom takvih tvari je u uskom području oko 1950&nbsp;°C. To je zato što je to stehiometrijski sličan postupak: izgaranje organskih tvari s n ugljika, uključuje razbijanje približno 2n C-H veza, n C-C veza i 1,5n O2 veza, da bi se dobilo otprilike n CO2 molekula i n H2O molekula.

## Uobičajene temperature plamena
Kod standardnog tlaka 1 bar i temperature 20&nbsp;°C, tablica pokazuje adijabatske temperature izgaranja za razne plinove s konstantnim tlakom. Vrijednosti se odnose za stehiometrijski odnos goriva i oksidansa φ = 1.

## Reference
Plinska konstanta

**Plinska konstanta** ili **univerzalna plinska konstanta**, je fizikalna konstanta, koja je vezana za jednadžbu stanja idealnog plina. Ona ima jednaku vrijednost kao Boltzmannova konstanta, samo što je izražena u jedinicama za energiju. Njena je vrijednost:

:R=8,314\,472(15)~\frac{\mathrm{J}}{\mathrm{mol~K}}

Dvije brojke u zagradi prestavljaju standardnu devijaciju vrijednosti.

Jednadžba stanja idealnog plina glasi:

:PV = nRT\,\!

gdje je *P* – apsolutni tlak plina (Pa), *V* – obujam plina (m<sup>3</sup>), *n* – broj molova u plinu i *T* - apsolutna temperatura (K). Plinska konstanta ima iste jedinice kao molarna entropija.

## Odnos sa Boltzmannovom konstantom
Boltzmannova konstanta kB se ponekad može koristiti umjesto plinske konstante:

:\qquad R = N_{\rm A} k_{\rm B},\,

gdje je *N<sub>A</sub>* – Avogadrov broj. Onda jednadžba stanja idealnog plina sa Boltzmannovom konstantom glasi:

:pV = N k_{\rm B} T.\,\!

## Specifična plinska konstanta

Specifična plinska konstanta plina ili smjese plinova (*R<sub>specific</sub>*) je data sa plinskom konstantom, ako se dijeli sa molarnom masom (M) plina ili smjese:

: R_{\rm specific} = \frac{R}{M} 

Specifična plinska konstanta može biti vezana sa Boltzmannovom konstantom kB:

: R_{\rm specific} = \frac{k_{\rm B}}{m} 

Jedan važan odnos izlazi iz termodinamike, koji veže specifičnu plinsku konstantu sa specifičnim toplinskim kapacitetom pri stalnom tlaku (*p*) i pri stalnom obujmu (*V*):

: R_{\rm specific} = c_{\rm p} - c_{\rm v}\ 

gdje je: *c<sub>p</sub>* - specifični toplinski kapacitet pri stalnom tlaku i *c<sub>v</sub>* - specifični toplinski kapacitet pri stalnom obujmu.

## Reference
Daltonov zakon

**Daltonov zakon** govori o tlakovima pojedinih vrsta plinova u smjesi plinova, a glasi: tlak smjese jednak je zbroju parcijalnih tlakova plinova koji čine smjesu. Parcijalni tlak određenog plina u smjesi, je onaj tlak koji bi taj plin imao kada bi sam zauzimao obujam, koji zauzima smjesa. Daltonov zakon nam omogućava odredivanje parcijalnih tlakova plinova prisutnih u atmosferi, poznavanjem njihovih udjela u atmosferskom zraku. Tako, ako je kisik prisutan u zraku udjelom od 21%, tada će i njegov parcijalni tlak biti 21% od ukupnog tlaka zraka. 

Matematički, Daltonov zakon se može pisati:

:P_{total} = \sum_{i=1} ^ n {p_i} &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; ili &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;P_{total} = p_1 +p_2 + \cdots + p_n

Gdje *p<sub>1</sub>*, *p<sub>2</sub>*,...., *p<sub>n</sub>* – prestavlja parcijalne tlakove pojedinih sastojaka smjese plinova. Pretpostavlja se da plinovi ne reagiraju kemijski međusobno:

:\ p_{i} =P_{total}y_i  

gdje je *p<sub>i</sub>* – parcijalni tlak pojedinog plina, *y<sub>i</sub>* – udio pojedinog plina u smjesi. 

Daltonov zakon ne opisuje u potpunosti realne plinove. Razlike su pogotovo velike kod visokih tlakova, kada su molekule vrlo blizu jedne drugima, pa dolaze do izražaja međumolekularne sile, i mijenjaju vrijednost tlaka. 

## Poveznice
* Boyle-Mariotteov zakon
* Gay-Lussacov zakon
* Charlesov zakon
* Plinski zakoni
Joseph Black

**Joseph Black** (Bordeaux, 16. travnja 1728. – Edinburgh, 6. prosinca 1799.) je škotski fizičar i kemičar. Otkrio je ugljikov dioksid. Uveo je razlikovanje fizikalnih veličina topline i temperature, te uveo fizikalne veličine toplinski kapacitet i latentnu toplinu, pa se smatra osnivačem kalorimetrije. Blackovu spoznaju o većoj energiji vodene pare u odnosu na energiju jednake mase tekuće vode pri istoj temperaturi primijenio je James Watt pri razvoju svojega parnog stroja.

## Biografija
Joseph Black se rodio u Francuskoj jer su njegov otac i majka bavili se trgovinom vinom. Joseph je imao 12 braće i sestara. Pohađao je gimnaziju u Belfastu, da bi 1746. upisao se na Sveučilište u Glasgowu, gdje je proveo 4 godine, da bi nakon toga proveo još 4 godine na Sveučilištu u Edinburghu.

### Analitička vaga
Oko 1750. razvio je analitičku vagu, koja se zasnivala na vrlo laganoj gredi (nosaču) koja se dovodila u ravnotežu s klinastom polugom, a bila je daleko najtočnija mjerna vaga u to doba. Analitička vaga je mjerni instrument za vrlo točno određivanje mase kemijske tvari. Analitička vaga osjetljiv je i skup instrument, a o njezinoj ispravnosti i preciznosti ovisi točnost rezultata kemijske analize. Najraširenija vrsta analitičke vage jest vaga nosivosti 100 grama i osjetljivosti 0.1 miligrama.

### Latentna toplina

Latentna toplina je toplina koju neka masa tvari mora predati ili primiti iz okoline kako bi promijenila agregatno stanje (oznaka: *L*) po jedinici te mase (po kilogramu tvari). Jednakost koja vrijedi je:

::L = \frac {Q_L}{m}.

gdje je: *L* - specifična latentna toplina po jedinici mase te tvari (J/kg), *Q<sub>L</sub>* - toplina koju neka masa tvari mora predati ili primiti iz okoline kako bi promijenila agregatno stanje (J), *m* - masa tvari (kg). Mjerna je jedinica latentne topline džul po kilogramu (J/kg). Iz te jednakosti dobiva se iznos latentne topline:

::Q_L = {m} \cdot {L}

Za svaku kemijsku tvar razlikuju se specifična latentna toplina isparavanja *L<sub>i</sub>* (specifična toplina koju neka masa tvari oslobađa prilikom kondenzacije ili koju upija prilikom isparavanja ili vrenja ili toplina isparivanja) i specifična latentna toplina taljenja *L<sub>t</sub>* (specifična toplina koju neka masa tvari oslobađa prilikom skrutnjavanja ili koju upija prilikom taljenja  ili toplina taljenja).

### Otkriće ugljikovog dioksida

Joseph Black je pročavao svojstva novog plina koji se pojavljivao u raznim kemijskim reakcijama. Pronašao je da ako grije vapnenac ili mu dodaje kiseline, nastaje plin koji ne podržava gorenje niti omogućuju životinjama disanje. Taj plin je gušći od zraka. Otkrio je ako se gašeno vapno spaja s tim plinom, opet nastaje vapnenac. Na kraju je saznao da se ugljikov dioksid dobiva kao proizvod disanja i vrenja mikroorganizama.

## Izvori
Torricellijev zakon

**Torricellijev zakon** istjecanja, koji je dobio naziv po Evangelisti Torricelliju, kaže da je brzina istjecanja fluida  na dnu neke velike posude (s malim otvorom), jednaka kao da fluid slobodno pada s površine posude do otvora, a iznosi:

::v = \sqrt{2gh}

gdje je: *g* – ubrzanje zemljine sile teže, a *h* – visina otvora do površine fluida.

Torricellijev zakon istjecanja se može dobiti iz Bernoullijeve jednadžbe:

:{v^2 \over 2}+gz+{p\over\rho}=\text{constant}

gdje je: *v* – brzina fluida, *g* – ubrzanje zemljine sile teže, *z* – visina fluida iznad referentne točke, *p* – tlak i *ρ* – gustoća. Ako odredimo da je za mali otvor na dnu posude *z = 0*, onda je tlak *p* na vrhu posude jednak atmosferskom tlaku, a brzina fluida *v* na vrhu posude je 0, jer se fluid gotovo ne kreće na vrhu posude ili mu je brzina zanemarljiva s obzirom na brzinu istjecanja fluida na malom otvoru. Na malom otvoru, gdje je *z = 0*, tlak je isto atmosferski tlak. Na taj način izlazi:

:gz+{p_{atm}\over\rho}={v^2 \over 2}+{p_{atm}\over\rho}
:\Rightarrow v^2=2gz\,
:\Rightarrow v=\sqrt{2gz}

*z* je jednak *h*, budući je visina otvora do površine fluida, pa dobijemo:

:v=\sqrt{2gh}

## Izvori
* T. E. Faber: "Fluid Dynamics for Physicists", publisher = Cambridge University Press, 1995.
* Stanley Middleman: "An Introduction to Fluid Dynamics: Principles of Analysis and Design", publisher = John Wiley & Sons, 1997.
* Dennis G. Zill: "A First Course in Differential Equations", 2005.
Heronova kugla

**Heronova kugla** ili **eolipile** se smatra prvim parnim strojem u povijesti, koju je konstruirao Heron iz Aleksandrije, u 1. stoljeću. Heron je grijao šuplju kuglu s vodom, dok voda nije proključala. Para je izlazila kroz dvije cijevi, savinute u suprotnim smjerovima i tako je uzrokovala okretanje kugle. 

Ime dolazi od starogrčkog boga i gospodara vjetrova – *[[Eol]]a*, te riječi *pila* – što znači kugla. Iako sličnu napravu je opisao i Vitruvije, stotinjak godina prije, Heron je prvi koji je ostvario tu ideju. 

## Opis rada
Heronova kugla ili eolipil se sastoji od spremnika, kugle ili valjka, koja se može okretati, i na sebi ima mlaznice, koje su savijene u suprotnim smjerovima. Spremnik se grije dok se ne stvori para, koja izlazi kroz mlaznice. Tako se stvara potisak, prema trećem Newtonovom zakonu gibanja (zakon akcije i reakcije), koji okreće spremnik u ležajevima. Nije poznato da li se Heronova kugla koristila kao stroj za pokretanje.  

Sličan način rada ima naprava za izbacivanje vode, koja umjesto pritiska pare koristi pritisak vode, koji okreće napravu i izbacuje vodu.

## Galerija

Datoteka:aeolipile.jpg|Moderna kopija Heronove kugle
Datoteka:Herosenginesmall.jpg|Školski model  Heronove kugle
Datoteka:Impact Sprinkler Mechanism 2.jpg|Naprava za izbacivanje vode

## Izvori
Latentna toplina

**Latentna toplina** je toplina koju neka masa tvari mora predati ili primiti iz okoline kako bi promijenila agregatno stanje (oznaka: *L*) po jedinici te mase (po kilogramu tvari). Jednakost koja vrijedi je:

::L = \frac {Q_L}{m}.

gdje je: *L* - specifična latentna toplina po jedinici mase te tvari (J/kg), *Q<sub>L</sub>* - toplina koju neka masa tvari mora predati ili primiti iz okoline kako bi promijenila agregatno stanje (J), *m* - masa tvari (kg). Mjerna je jedinica latentne topline džul po kilogramu (J/kg). Iz te jednakosti dobiva se iznos latentne topline:

::Q_L = {m} \cdot {L}

Za svaku kemijsku tvar razlikuju se specifična latentna toplina isparavanja *L<sub>i</sub>* (specifična toplina koju neka masa tvari oslobađa prilikom kondenzacije ili koju upija prilikom isparavanja ili vrenja ili toplina isparivanja) i specifična latentna toplina taljenja *L<sub>t</sub>* (specifična toplina koju neka masa tvari oslobađa prilikom skrutnjavanja ili koju upija prilikom taljenja  ili toplina taljenja). 

Joseph Black je škotski fizičar i kemičar koji je uveo razlikovanje fizikalnih veličina topline i temperature, te uveo fizikalne veličine toplinski kapacitet i latentnu toplinu, pa se smatra osnivačem kalorimetrije. Blackovu spoznaju o većoj energiji vodene pare u odnosu na energiju jednake mase tekuće vode pri istoj temperaturi primijenio je James Wattpri razvoju svojega parnog stroja. 

## Osjetna ili senzibilna toplina

 Kad zagrijavamo neki tijelo i kako mu dodajemo toplinu njegova temperatura raste. Povećanje te topline naziva se osjetna ili senzibilna toplina. Slično tome, kad tijelu oduzimamo toplinu i njegova temperatura pada, oduzeta toplina također se naziva osjetna toplina. Znači da toplina koja uzrokuje promjenu temperature kod nekog tijela naziva se osjetna toplina. Osjetna toplina se može izračunati prema jednakosti:

:: Q_S = m \cdot c \cdot \Delta T \, .

gdje je: *Q<sub>S</sub> - osjetna ili senzibilna toplina* (J), *m* - masa tijela (kg), *c* - specifični toplinski kapacitet (J/kgK) i *ΔT* - promjena temperature (K ili °C). 

Latentna toplina za razliku od osjetne temperature ne uzrokuje promjenu temperature kemijske tvari, na primjer voda kod vrenja ima stalnu temperaturu od 100 °C. Dakle toplina koja uzrokuje promjenu stanja, bez promjene temperature naziva se latentna toplina. Shvaćanje ove razlike, bitno je za shvaćanje upotrebe rashladne tvari u sustavima za hlađenje. Također objašnjava zašto se za određenje učina hlađenja sustava koriste pojmovi poput **totalni učin** (osjetna  i latentna toplina) i "osjetni ili senzibilni učin"'. Da bi se latentna toplina otklonila iz zraka tijekom postupka hlađenja potrebna je kondenzacija unutar same jedinice (na primjer kod klimatizacije). Osjetni učin je potreban za smanjenje temperature, dak je latentni učin potreban za otklanjanje vlage iz zraka 

## Vrijednosti specifične latentne topline
Slijedeća tablica prikazuje specifične latent topline za neke tvari:

## Izvori
Kontrafor

**Kontrafor** (kontra- fortis (sila): oprečna, suprotstavljana sila; , ), **potporanj** ili **upornjak**, je element u arhitekturi, građen usuprot zidu ili uz zid, koji služi za podupiranje ili ukrutu zida i drugih arhitektonskih elemenata. Iako se najčešće povezuju sa gotičkom arhitekturom, kontrafori su uobičajena pojava u povijesti graditeljstva, najčešće kao jednostavni istaci koji podupiru bočni pritisak sila konstrukcije krovova i svodova.

Uz leteće upornjake i standardne kontrafore, zidane kontrafore možemo razvrstati prema tlorctnom izgledu. Glavni primjeri su navedeni na slikama niže:


Datoteka:Anglebuttress.PNG|Kutni kontrafor
Datoteka:Claspingbuttress.PNG|Obuhvaćajući ili uklješćujući kontrafor
Datoteka:Diagonalbuttress.PNG|Dijagonalni ili 'francuski' kontrafor
Datoteka:Setbackbuttress.PNG|Preprečni kontrafor
Željezni stup u Delhiju

**Željezni stup u Delhiju** je stup visok 7,21 metra i 6,5 tona težak, promjera 410 mm (pri dnu), koji je podigao budistički maurijski vladar Chandragupta II. (375. - 414.), a koji je na ovo mjesto prenio hinduistički vladar Aanagpal u 10. stoljeću, kako bi stajao ispred njegovog novog Višnuovog hrama. Natpisi na sanskrtu na njemu ističu kako je podignut kao *Vishnudhvaja*, znamen boga Višnua, a njegov raskošni kapitel ima udubljenje u kojem je vjerojatno stajala skulptura Garude. Stup je proizveden starim postupkom kovačkog zavarivanja, jer je pokazano da se sastoji od 98% kovanog željeza. 

Željezni stup u Delhiju se danas nalazi u sklopu kompleksa Kutab minareta. Svjedoči kao dokaz nekadašnje vještine indijskih kovača, jer taj stup ima veliku otpornost prema koroziji. Smatra se da je to ponajviše uslijed sadržaja sumpora i fosfora, te pogodnih klimatskih uvjeta. Modernim tehnikama je ustanovljeno da željezni stup u Delhiju ima, osim željeza, u masenim postocima prosječno oko 0,08% S, 0,11% P, 0,46% Si i 0,08% C. Stari kovači nisu upotrebljavali vapnenac, kao što se to danas koristi u visokoj peći, pa je sadržaj fosfora u željeznom stupu u Delhiju puno veći nego današnje željezo (obično manje od 0,05%). Taj visok sadržaj fosfora stvara zaštitni film na površini stupa.

## Izvori
Van der Waalsova jednadžba stanja

**Van der Waalsova jednadžba stanja** je jednadžba stanja za fluide, koji se sastoji od čestica koje imaju neki obujam i udvojene privlačne međumolekularne sile (kao što su van der Waalsove sile). Izveo ju je Johannes Diderik van der Waals 1873. i za koju je dobio Nobelovu nagradu za fiziku 1910. Njegova jednadžba je izmjenjena jednadžba stanja idealnog plina i opisuje realne plinove. 

## Jednadžba

Prvi oblik jednadžbe glasi:

:\left(p + \frac{a'}{v^2}\right)\left(v-b'\right) = kT

gdje je:
:*p* - tlak fluida
:*v* - specifični obujam, a to je ukupan obujam spremnika, podijeljen sa ukupnim brojem čestica 
:*k* - Boltzmannova konstanta
:*T* - apsolutna temperatura
:*a*' - mjera za privlačenje čestica 
:*b*' - obujam koji zauzimaju čestice

Uvođenjem Avogadrovog broja *N<sub>A</sub>* i broja molova *n*, kojim dobivamo ukupan broj čestica *n x N<sub>A</sub>*, jednadžba dobiva drugi, poznatiji oblik:

:\left(p + \frac{n^2 a}{V^2}\right)\left(V-nb\right) = nRT

gdje je: 
:*p* - tlak fluida
:*V* – obujam spremnika u kojem se nalazi fluid
:*a* - mjera za privlačenje čestica \scriptstyle a=N_\mathrm{A}^2 a' 
:*b* - obujam koji zauzimaju molovi čestica \scriptstyle \, b=N_\mathrm{A} b' 
:*n* - broj molova
:*R* - univerzalna plinska konstanta, \scriptstyle \,R= N_\mathrm{A} k
:*T* - apsolutna temperatura    

### Reducirani oblik
Iako je za van der Waalsovu jednadžbu uobičajeno da se uzimaju konstante a i b, moguće je promjeniti oblik jednadžbe da se može primjeniti za sve fluide. Uvode se podaci za kritičnu točku: *p<sub>C</sub>* – kritični tlak, *v<sub>C</sub>* – kritični specifični obujam i *T<sub>C</sub>* – kritična temperatura. 

:p_R=\frac{p}{p_C},\qquad
v_R=\frac{v}{v_C},\quad\hbox{i}\quad
T_R=\frac{T}{T_C},

gdje je:
:
p_C=\frac{a'}{27b'^2}, \qquad \displaystyle{v_C=3b'},\quad\hbox{and}\quad kT_C=\frac{8a'}{27b'}
 dokazao Salzman 

Tada van der Waalsova jednadžba stanja u novom reduciranom obliku glasi:

:\left(p_R + \frac{3}{v_R^2}\right)(v_R - 1/3) = \frac{8}{3} T_R

## Van der Waalsove konstante

 

## Izvori
Kalorimetrija

**Kalorimetrija** je mjerna metoda za određivanje količine topline. Za razliku od mjerenja temperature (termometrije), kalorimetrija mjeri količinu toplinske energije koja se veže ili oslobađa pri nekom fizikalnom ili kemijskom procesu. Metoda se temelji na promatranju učinaka koje toplina proizvodi: povišenje temperature tvari dovođenjem topline, promjena fizikalnog (agregatnog) stanja tvari i pretvorba kemijske, električne ili mehaničke energije u toplinu. Kalorimetrijska određivanja primjenjuju se u mnogim granama znanosti i tehnike; ona su bitna za razumijevanje i tumačenje mnogih fizikalnih i kemijskih procesa, a služe i za utvrđivanje toplinskoga kapaciteta tvari, energetske vrijednosti goriva, hrane i drugo. Posebna je grana kalorimetrije biokalorimetrija koja uz pomoć biokalorimetra mjeri količinu topline uključenu u biološke procese.

## Kalorimetri

Kalorimetri su mjerni instrumenti za mjerenje količine topline. Glavne vrste kalorimetara su vodeni kalorimetar, ledeni kalorimetar, kalorimetar s bombom i Nernstov kalorimetar. Za posebne svrhe primjenjuju se i drugi tipovi kalorimetara: strujni, kondenzacijski, isparni, adijabatski, diferencijalni. U novije doba težište je na razvoju instrumenata koji rade brzo, s vrlo malom količinom uzorka, a samo kalorimetriranje sve češće se primjenjuje kao rutinska analitička metoda zajedno s diferencijalnom termičkom analizom i diferencijalnom termogravimetrijom.

### Vodeni kalorimetar
Najjednostavniji kalorimetarje vodeni kalorimetar: sastoji se od toplinski izolirane posude s određenom količinom vode, miješalicom i termometrom. Količina topline koja se s nekog tijela prenosi na vodu, izračuna se iz podataka o masi vode i povišenju njezine temperature.

### Ledeni kalorimetar
U ledenom kalorimetru (Robert Wilhelm Bunsen, 1870.) dovedena se toplina troši na otapanje leda i izračuna iz promjene obujma (volumena) smjese leda i vode.

### Kalorimetar s bombom
Kalorimetar s bombom (Marcellin Berthelot, 1877.) služi za određivanje toplinske vrijednosti goriva i hrane. Sastoji se od hermetički zatvorene čelične komore (bombe) uronjene u vodu; izvagana količina tvari koja se ispituje spali se u bombi pod visokim tlakom u prisutnosti kisika ili natrijeva peroksida, a razvijena toplina izračuna se iz izmjerenoga povišenja temperature vode i toplinskoga kapaciteta bombe.

### Nernstov kalorimetar
U Nernstovu kalorimetru (Walther Nernst), koji je prikladan za mjerenja pri niskim temperaturama, voda je zamijenjena metalnim blokom (obično od bakra), a temperatura se mjeri termoelementima.

## Toplinska vrijednost hrane
Toplinska vrijednost hrane može se utvrditi i oksidimetrijskom analizom, tj. određivanjem količine kisika potrebne za oksidaciju hrane (titracijom s oksidansima, npr. kalijevim jodatom, kalijevim dikromatom); druga se metoda sastoji u kemijskom određivanju bjelančevina, masti i ugljikohidrata u hrani i množenju dobivenih rezultata s odgovarajućim toplinskim (kaloričnim) koeficijentima.

## Reference
Evaporator

**Evaporator** ili **isparivač** je naprava koja služi da bi neku tvar pretvorila iz tekućeg u plinoviti oblik. U njoj se nekoj tekućini dodava toplinu i pretvara je u paru, čime se vrši postupak obrnut od postupka u kondenzatoru. U isparivaču se vrši proces izmjene topline, pri čemu jedan medij isparava, tj. mijenja svoje agregatno stanje. Najveći broj isparivača isparava vodu kao medij, a pored vodenih isparivača važno mjesto imaju isparivači rashladnih i klima uređaja.

## Objašnjenje pojma

Voda se može odvajati iz otopina osim isparavanjem i na druge načine, kao što su osmoza, tj. membranski proces, kristalizacijom, kemijskim putem,... Isparavanje se razlikuje od ostalih procesa jer je ostatak nakon isparavanja zgusnuta tekućina a ne krutina. Također, isparavanje je lako za razumjeti jer se upotrebljava posvuda i od pamtivjeka. U isparavanju, toplina je glavni alat kojim se proces odvija i nadgleda, a postupak isparavanja se može odvijati pri različitim tlakovima i temperaturama

Toplina je potrebna da se molekule vode (otapala) odvoje iz otopine i da krenu u okolni zrak. Pri konstruiranju isparivača, treba se voditi računa o stvarnim potrebama sustava, njegovoj izvedbi, stanju i mogućim onečišćenjima, a površina izmjene topline se općenito računa po slijedećoj formuli:

**Q = K ◦ A ◦ (T1-T2)**
:gdje je

**K** = ukupni koeficijent prijelaza topline

**A** = površina izmjene topline

**Q** = količina predane topline

## Izvedbe isparivača

Isparivač može biti izveden na više načina, tako da mu je zadaća da zgušnjava neku otopinu i da se takva otopina dalje korisri ili da iz otopine odvoji otapalo koje se dalje upotrebljava. U prvom slučaju, otapalo se odvodi iz isparivača i odstranjuje se iz ciklusa, a u drugom slučaju se otapalo vodi na odvajač kapljica, a zatim ili u spremnik ili u kondenzator, gdje se ukapljuje i tako dalje upotrebljava. Kod nekih sustava se protok otopine kroz isparivač izvodi sisaljkama, a vakuum se postiže vakuum pumpama.

## Upotreba

Evaporatori danas imaju raznovrsnu primjenu. vrlo je raširen u industriji namirnica gdje služi za pripremanje namirnica, a također i za termičku obradu namirnica nakon pakiranja čime se povećava rok trajanja namirnica. U kemijskoj industriji, medicini, pa čak i u kanalizacijskim sustavima možemo naći razne vrste i tipove isparivača.

## Povezano
* Parni kondenzator
* Izmjenjivač topline
* Rashladnik
* Proračun rashladnika
* Brodski rashladnici
Evaporator (razvrstavanje)

**Evaporator** može značiti:

* Evaporator
* Evaporator (za proizvodnju vode)
* Isparivač rashladnih uređaja
Propuhivanje čađe

**Propuhivanje čađe** je postupak kojim se uklanja čađa i smole koje bi se inače taložile unutar ložišta, dimovoda i dimnjaka unutar kotla, generatora pare ili većih peći za vrijeme izgaranja. Uklanjanjem čađe i smole iz ložišta, dimovoda i dimnjaka značajno se povećava učinkovitost kotlova i peći, jer nakupljena čađa i smola djeluje kao toplinski izolator, ali se i izbjegava mogućnost začepljenja dimnjaka, te se time produljuje vijek trajanja generatora pare. Prednost propuhivanja čađi je i u tome što se onemogućuje pojava korozije ispod naslaga čađe i smole. Kako se u čađi uglavnom nalazi ugljikov monoksid, koji može naknadno izgarati (oksidirati) u ugljikov dioksid, postoji uvijek opasnost da se naslage čađe zapale i time stvore lokalni plamen, koji može oštetiti materijal ložišta ili dimovoda. 

Postoji više vrsta propuhivača čađi :
* zidni propuhivač čađi,
* dugi uvlačivi propuhivač čađi (eng. *Long Retractable Soot Blower* ili *LRSB*),
* propuhivač čađi predgrijača zraka.
Za propuhivanje čađi može se koristiti:
* vodena para ili
* zrak.
U termoelektranama i kod ostalih generatora pare uglavnom se koristi vodena para za propuhivanje čađi, budući su troškovi ulaganja manji nego da se koristi pneumatika (kompresor, elektromotor i upravljanje komprimiranim zrakom). Čađa se obično ispuhuje s dimnim plinom, što nije dobro s gledišta očuvanja okoline, budući da doprinosi zagađenju zraka. Zbog toga je potrebno ugraditi uz propuhivač čađi i sakupljač prašine, koji će uhvatiti čađu i smole, koje se mogu poslije odvesti na odlagalište otpada.

## Izvori
Pop-folk

**Pop-folk** je muzički pravac koji se razvio u Srbiji 2000ih, na koji je najveći uticaj imao turbo-folk – dominantan muzički pravac devedesetih godina. Pop-folk je zapravo varijanta turbo-folka, ali sa većim uticajem popa i elektronske muzike. Nastao je postepenim napuštanjem turbo-folk zvuka i tema, i sve većim okretanjem muzičkim tokovima Zapada. Na albumima nekih popularnih pevačica devedesetih (Lepa Brena, Ceca, Dragana Mirković...), danas dominira pop zvuk, dok se drugi, poput Jelene Karleuše, okreću se elektro-pop muzici.

Osnivač pop-folka u Srbiji je bila Indira Radić, koja je za album *[[Zmaj (album)|Zmaj]]* iz 2004. otpevala pesme u kojima se osećao veliki uticaj pop muzike, te tako ujedno i bila prva koja je prekinula snimanje turbo-folk pesama.
Neke od popularnih pevačica danas negiraju da su ikada pevale novokomponovanu muziku, dok neke turbo-folk zvezde sebe uporno kotiraju kao pop-folk pevače. Sam pop-folk se u Srbiji i dalje kritikuje i omalovažava, namerno ili nenamerno kategoriše kao turbo-folk, a sindrom *mrzim narodnjake* postoji već dve decenije.

S druge strane, popularnost pop-folk izvođača ne opada. Koncerti Svetlane Ražnatović i Jelene Karleuše su među najposećenijim na Balkanu: obe su napunile najveći koncertni park na Balkanu(ušće),kao i mnoge stadione i arene. Aca Lukas uspeo je da 3. i 4. novembra 2010. održi dva veoma posećena koncerta u beogradskoj Areni. Lepa Brena je i posle trideset godina karijere najpopularnija pevačica u bivšim jugoslovenskim republikama, dok su Indira Radić, Nena Đurović i Nataša Đorđević naročito popularne u Hrvatskoj, Bugarskoj i dijaspori. Kontroverzna Jelena Karleuša je često u centru medijske pažnje zbog svoje borbe protiv diskriminacije LGBT osoba. Naročito su popularne Seka Aleksić, Dara Bubamara, Viki Miljković, Stoja, *Grandove zvezde* Tanja Savić i Slavica Ćukteraš, kao i Dragana Mirković, jedna od najvećih muzičkih zvezda bivše Jugoslavije.

## Reference
Odmuljavanje kotla

**Odmuljavanje kotla** ili generatora pare je povremeno izbacivanje napojne vode s dna kotla kako bi se otklonile moguće mehaničke nečistoće. Kotao ili generator pare se nakon toga nadopunjuje demineraliziranom (uključujući otplinjavanje vode) napojnom vodom dobivenom iz sustava obrade vode. Odmuljavanje kotla se uglavnom obavlja potiskom koji stvara vodena para preostala u kotlu. 

Bez obzira kakav se način obrade vode primjenjuje, nužno je povremeno, u određenim razmacima, a ovisno o kakvoći napojne vode, odsoljavati radi ispuštanja muljevitog taloga, suspendiranih čestica željeznog i bakarnog oksida donešenih iz napojnog sustava i otopljenih soli koje se koncentriraju u vodi (ugušćuju) zbog stalnog isparavanja. Na taj se način održava čistoća, odnosno kakvoća vode u dopuštenim granicama unutar generatora pare. 

## Odsoljavanje kotla
Kad napojna voda koja se dodaje u generator pare nije prethodno potpuno demineralizirana i otplinuta, nužno je provesti odgovarajuću unutarnju kemijsku obradu, koja treba da:
* spriječi stvaranje kamenca zbog taloženja spojeva koji čine tvrdoću vode;
* muljevite taloge učini neprianjajućim na metalne površine;
* spriječi pjenjenje unutar parnog bubnja, a time i mogućnost nastajanja uvjeta za odnošenje kapljica;
* spriječi unutarnju koroziju zbog djelovanja otopljenih plinova u vodi.
Kemikalije koje se obično koriste za kemijsku obradu vode unutar generatora pare su natrijeva lužina i različiti oblici natrijevog fosfata (natrijev dihidrogenfosfat, natrijev hidrogenfosfat i natrijev fosfat). One imaju svojstvo da vezu nepoželjne kalcijeve i magnezijeve soli koje čine tvrdoću vode, sprječavajući tako njihovo taloženje na ogrjevne površine, a novonastali spojevi se pri prekomjernom porastu koncentracije odstranjuju postupkom stalnog ili povremenog odsoljavanja. Kad se za napajanje generatora pare upotrebljava voda loše kvalitete, primjena natrijevog fosfata za unutarnju kemijsku obradu može također uzrokovati teškoće zbog stvaranja tvrdih naslaga fosfata. Tada je bolja obrada bez fosfata, odnosno kombinacija takozvane alkalne obrade s poliakrilatima. 

## Izvori
Čađa

**Čađa** (E152) je jedan od oblika kemijskog elementa ugljika. To je amorfni ugljikov prah (crna prašina) s česticama kuglastog promjera 10-80nm.

## Dobivanje

Proizvod je nepotpuna izgaranja ili toplinskoga raspada organskih tvari na visokim temperaturama. Proces nastajanja čađe se provodi u reaktorima na temperaturi od 1100-1600°C, uz turbulantno strujanje sirovine (ugljikovodici s velikim udjelom ugljika) i dodavanje zraka. Reakcija traje od nekoliko sekundi i prekida se hlađenjem (uštrcavanjem vode). Čestice čađe izdvajaju se s pomoću vrećastih filtera, a zbog male gustoće, proizvod se ugušćuje granuliranjem.

Osim ugljika, proizvedena čađa sadrži i male udjele kisika, vodika i sumpora, već prema uvjetima proizvodnog procesa.

Godišnja svjetska proizvodnja čađe iznosi više od 6 milijuna tona.
U Hrvatskoj čađu proizvodi Petrokemija d.d. iz Kutine (do 36 000t godišnje).

## Osobine i uporaba

Čađa je važan industrijski proizvod. Kao sirovina služe ugljikovodici s velikim udjelom ugljika, kojih ima u naftnim proizvodima, prirodnom plinu i katranu.

Primjenjuje se kao ojačavajuće sredstvo u proizvodnji gume (više od 90% količina), u prvom redu za automobilsku industriju, a manji se dio upotrebljava kao crni pigment u industriji boja, lakova, plastike i dr..

## Izvor

* *Tehnički leksikon*, Leksikografski zavod Miroslav Krleža; glavni urednik: Zvonimir Jakobović. Tiskanje dovršeno 21. prosinca 2007.g., Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu pod brojem 653717. , str. 121.
Coriolisov protokomjer

**Coriolisov protokomjer** ili **maseni protokomjer** se sastoji od dvije paralelne cijevi savite u obliku slova U kroz koje protječe tekućina u istom smjeru. Način rada zasniva se na uvijanju (torziji) cijevi koje titraju a kroz njih protječe tekućina. Gornja i donja cijev titraju suprotno, tako da kada se gornja cijev kreće prema gore, donja cijev ima suprotan smjer kretanja. Titranje je pobuđeno elektromagnetskim djelovanjem i dolazi do rezonancije kada cijevi titraju vlastitom ili prirodnom frekvencijom. Frekvencija titraja je od 100 do 300 Hz s vrlo malom amplitudom, manjom od 1 mm. Zbog Coriolisove sile tekućina djeluje silom na stjenke cijevi i dolazi do njihovog savijanja (torzije) i pomaka u titranju. 

Pojava da se na tijelo, ili tekućinu, koja se giba i istovremeno rotira djeluje osim centrifugalne sile i Coriolisova sila, koristi se za maseni protokomjer. Coriolisovo ubrzanje (sila) djeluje uvijek okomito na prividnu brzinu tijela i kutnu brzinu rotacije. Djelovanje Coriolisove sile možemo zapaziti kada tekućina istječe iz posude (npr. slivnika ili kade) jer zbog nje istovremeno uz istjecanje dolazi i do rotacije tekućine. Na sjevernoj polutki Zemlje rotacija tekućine je u smjeru zakretanja kazaljke na satu, a na južnoj polutci je u suprotnom smjeru.

Prednosti Coriolisovog protokomjera su:
* klasa točnosti 0,2 %,
* izuzetno prikladan za mjerenje protoka u procesnoj industriji,
* jednostavno mjerenje s nenewtonskim tekućinama (tekućine koje odstupaju od laminarnog strujanja) i tekućinama s visokom viskoznošću. 

## Izvori
Nikola Karanović

**Nikola Karanović** (Prkosi, kod B. Petrovca, 14. decembra 1914 – Split, narodni heroj Jugoslavije, komandant Treće krajiške brigade i Petog bosanskog korpusa.

## Biografija
Rođen je 14. decembra 1914. godine u selu Prkosi kod Bosanskog Petrovca, u zemljoradničkoj porodici. Osnovnu školu završio je u Kulen Vakufu, 1927. godine. Do 1929. bavio se zemljoradnjom, a potom je otišao u podoficirsku školu, koju je završio 1931. godine. Od tada je bio podoficir u jugoslovenskoj kraljevskoj vojsci.
Aprilski rat ga je zatekao u Sloveniji, na dužnosti komandira voda mitraljeske čete. Nakon poraza jugoslovenske vojske, vratio se u rodni kraj.

U prvim danima oružanog ustanka 1941, postao je komandant odreda Čovka. Decembra 1941. godine, primljen u Komunističku partiju Jugoslavije. Septembra 1941. godine postavljen je za zamenika komandanta Bosanskopetrovačkog bataljona. U aprilu 1942. godine, postao je komandant Petog krajiškog odreda, a avgusta 1942. godine prvi je komandant Treće krajiške proleterske brigade, koju je vodio do avgusta 1943. godine, kada je otišao na dužnost komandanta Desete krajiške divizije. Januara 1944. godine, stupio je na dužnost zamenika komandanta Petog bosanskog korpusa, a krajem godine postao je komandant istog korpusa.

Kao komandant Bosanskopetrovačkog bataljona, u januaru 1942., u Medenom Polju, zajedno sa svojim borcima pobedio je nadmoćnije italijanske snage. U jurišu boraca bio je ranjen rafalom puškomitraljeza. Iako pogođen s nekoliko metaka, brzo se oporavio i vratio u borbeni stroj.

Kao komandant Treće krajiške brigade učestvovao je u mnogim borbama u toku Četvrte i Pete neprijateljske ofanzive. Brigada je dobila pohvalu od Vrhovnog komandanta, Josipa Broza Tita, za odbranu ranjenika u bici na Neretvi. Prenj, Drina, Ifsar, Sutjeska, Ilijaš i mnoga druga mesta, poprišta su teških borbi koje je brigada vodila u toku svih ofanziva.

Posle rata bio je komandant divizije, korpusa i armije i na drugim visokim dužnostima. Završio je Višu vojnu akademiju. Bio je general-pukovnik u rezervi.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i mnogih jugoslovenskih i stranih odlikovanja, među kojima je poljski Grinvaldov krst drugog reda. Ordenom narodnog heroja odlikovan je 20. decembra 1951. godine.

## Literatura

*
Ernte

***Ernte***  (), također poznat i pod naslovom ***Die Julika***, je austrijski crno-bijeli igrani film snimljen 1936. u režiji Geze von Bolvaryja. Po žanru je ljubavni film, a radnja prikazuje kako se konjički oficir (čiji lik tumači Attila Hörbiger) zbog očeve smrti vraća na njegov veleposjed gdje mu srce osvaja lijepa seljanka po imenu Julika (čiji lik tumači Hörbigerova supruga Paula Wessely).

## Uloge
* Paula Wessely - Julika 
* Attila Hörbiger - Rittmeister Karl von Tamassy 
* Artúr Somlay - Georg von Tamassy 
* Gina Falckenberg - Grit von Hellmers 
* Gábor Rajnay - Kutscher Johann, Julikas Vater 
* Fred Hennings - Baron Felix Sandberg 
* Johanna Terwin - Frau von Hellmers 
* Ferdinand Mayerhofer - Pfarrer 
* Alfred Neugebauer - Rechtsanwalt 
* Otto Storm - Verwalter 
* Karl Ehmann - Bahnhofsvorstand 
* Hermann Gruber - Lakai 
* Gisa Wurm - Zofe

## Vanjske veze
*
Elektromagnetski protokomjer

**Elektromagnetski protokomjer** je mjerni instrument za mjerenje protoka koji koristi pojavu da sam fluid (tekućina ili plin) djeluje kao električni vodič napona unutar cijevi, a na stijenkama su postavljene dvije elektrode (izolirane od same cijevi). Magnetski tok se nanosi okomito na protok te se javlja napon uslijed djelovanja elektromotorne sile (Lorentzova sila) koji prelazi s elektroda. Upotrebljava se izmjenično magnetsko polje da se izbjegne trajna polarizacija elektroda. 

Prednosti elektromagnetskog protokomjera su:
* električna vodljivost ne utječe na mjerni signal;
* linearnost (ravnost) karakteristike u cijelom mjernom opsegu, precizno umjeravanje za cijeli mjerni opseg;
* neovisnost mjernog signala elektromotorne sile od ostalih svojstava tekućine kao što su gustoća, viskoznost, temperatura, tlak;
* može se primijeniti za mjerenje protoka dvofaznih tekućina ili suspenzije krutih čestica ;
* nema pada tlaka protjecanjem kroz uređaj.

Nedostaci elektromagnetski protokomjera su:
* kapljevina ili plin moraju imati minimalnu električnu vodljivost (prirodna voda, vodeneotopine), a ne može se primijeniti za deioniziranu vodu i ugljikovodike (nafta, benzin). Znači da se elektromagnetski protokomjer može primijeniti samo za vodljive kapljevine. 

## Izvori
Lumpacivagabundus (film, 1936)

***Lumpacivagabundus*** je austrijska crno-bijela fantastična filmska komedija snimljena 1936. godione u režiji Geze von Bolvaryja. Temelji se na motivima teatarskog komada *[[Der böse Geist Lumpacivagabundus]]* Johanna Nestroya. Naslovni lik, koga tumači Paul Hörbiger, je demon koji se sa dvije anđelice okladio kako uz dovoljno novca može iskvariti svakog čovjeka. Radnja, smještena u 1870-e, prikazuje kako predmet oklade postaje skromni krojač (čiji lik tumači Heinz Rühmann).

## Izvori


## Vanjske veze
* 
*