Julius Baranovski

**Julius Baranovski** (Dubrava Stara, 1904. – Zagreb, 1999.), bio je socijalni radnik iz partije KPJ, memoarist i šumarski inženjer.

## Biografija
Rođen je 1904. u Staroj Dubravi, između Prnjavora i Banje Luke. Sin ukrajinskih roditelja, izuzetno siromašne obitelji s devetero djece, njegov otac Emil Baranovski bio je zidar, majka Nadežda umrla je u dobi od 39 godina, tijekom Prvog svjetskog rata.

Godine 1916., u dobi od dvanaest godina – siroče od majke, a otac mu je bio regrutiran na frontu – Julius se preselio iz Bosne u Slavoniju. ​​Prihvatio ga je čovjek iz Nove Gradiške, gdje je, u uvjetima znatnog iskorištavanja, naučio posao obućara. ​​S petnaest godina preselio se u Slavonski Brod, gdje je pronašao posao i pridružio se štrajku željezničara, nakon čega je otpušten. ​​Odavde je otišao u Vinkovce, a iz Vinkovaca je 1921. otišao u Zagreb. ​​Godine 1921. primljen je u SKJ i sudjelovao je u osnivanju prvih sindikata. ​​SKJ je odlučio poslati ga u ime Socijalističke internacionale u Rusiju da nastavi studij. ​​U Poljskoj je izgubio dokumente, koje su mu lokalne vlasti oduzele. Prešao je poljsko-sovjetsku granicu u kaotičnim okolnostima. ​​Nakon dolaska u Sovjetski Savez, pronađen je bez dokumenata, suđen je kao špijun i bjegunac te zatvoren na tri godine između Kalinjina i Kamjanjca Podiljskog. ​​Tijekom zatvora pohađao je tečajeve kao vanjski slušatelj. U Voronježu se ženi Antonjinom, kćerkom starog boljševika, s kojim će imati dvoje djece, Vanju i Volođu. ​​Nekoliko puta je pokušao kontaktirati KPJ, ali bez konkretnih rezultata. Tek nakon dugo vremena do sovjetske partije stigla je informacija iz jugoslavenske partije da je Baranov redovni član partije koji je na putu do Moskve naišao na komplikacije s dokumentima. Time je Baranov oslobođen iz zatvora, drugi put suđen nakon što je utvrđeno da u potpunosti vjeruje u socijalizam-lenjinizam, zatim primljen u SKP i, prema zakonu iz 1930., dobio je sovjetsko državljanstvo. Početkom 1930. poslan je kao delegat na Kongres sovjetskih vrtića u Moskvi. Sljedeće godine poslan je u Moskvu da upiše Vojnu akademiju Frunze, ali mu je odbijen liječnički pregled zbog srčanog problema. Vratio se u Voronjež, a zatim je nastavio studij na Moskovskom šumarskom fakultetu, stekavši zvanje inženjera šumarstva. Diplomski rad napisao je na temu: "Splavarenje drva i rezane građe zapadnim Dvinom u pribaltičke zemlje". Tijekom studija upoznao je Nikitu Hruščova, Nadeždu Alilujevu, Božidara Maslarića, Đuru Salaja, Edvarda Kardelja, Karla Mrazovića, Rodoljuba Čolakovića, Josipa Broza. Nakon studija, voronješka sekcija komunističke partije postavila ga je za voditelja brigade zadužene za provođenje kolektivizacije u Rosošanskom rajonu, gdje će Baranovljeva grupa stvoriti veliki kolhoz, ne bez mnogih žrtava. Postao je voditelj odjela za šumarstvo izvršnog odbora Voronježa. Trebao je ići boriti se u Španjolskom građanskom ratu, no, iz nepoznatih razloga nije poslan na front. 1. srpnja 1937. iznenada je uhićen i suđen kao osumnjičeni kontrarevolucionar. Usred Velikih čistki optužen je za ilegalni ulazak u Sovjetski Savez s ciljem špijunaže i sabotaže revolucije, s potencijalnim ciljem ubojstva Staljina.

Nakon teškog suđenja koje je trajalo oko deset mjeseci, osuđen je na deset godina zatvora i prisilnog rada zbog kontrarevolucionarnih aktivnosti. Antonjinu su izbacili iz stana, otpustili s posla i isključili iz partije, jer nije pristala da ga se odrekne kao supruga. Baranov je deportiran u Sibir, nekoliko puta interniran u samicu. Njegova se supruga Antonjina ponovno udala. Često je slao pisma partiji, pravdajući svoju poziciju ali bezuspješno. Godine 1943. osuđen je na smrt, no, kazna je preinačena u doživotni zatvor. Deportiran je u brojne zatvore i gulage, prelazeći Ukrajinu, Rusiju i Sibir. U sibirskom logoru upoznao je zatvorenicu Olgu Borisovnu i s njom je imao kćer Nadeždu. . Nakon rezolucije Informbiroa postao je sumnjiv kao titoist pa su počela nova hapšenja, izolacije i istrage.

Preživjeli su u vrlo teškim okolnostima. Godine 1956. Baranov je napisao svoj 84. zahtjev za pomilovanje, koji je stigao do Hruščova a on ga poslijedio tako da je naređena nova revizija sudskog slučaja i Vojni sud je utvrdio da je Baranov zatvoren na temelju klevete. Iste godine 1956. pušten je na slobodu i ponovno primljen u Sovjetsku komunističku partiju. Početkom 1957. godine predstavio se u jugoslavenskom veleposlanstvu u Moskvi i, zahvaljujući Raifu Dizdareviću, dobio je dopuštenje za dobivanje putovnice i za povratak u Jugoslaviju. Međutim, sovjetske vlasti su njemu i njegovoj kćeri dopustile odlazak, ali ne i njegovoj supruzi Olgi.

Baranov je u Beogradu susreo mnogo prijatelja iz ilegalnog razdoblja koji su mu pomogli pronaći posao i smještaj u Zagrebu. Zaposlio je se u Sekretarijatu za šumarstvo pri Izvršnom vijeću Narodne Republike Hrvatske. Također je pokušao vratiti suprugu i djecu iz prvog braka u Jugoslaviju putem prijateljskih veza, ali je uspio vratiti samo Olgu, jer su Tito i Ranković intervenirali kod Hruščova, ali sin Vladimir je morao ostati u Rusiji jer nije dobio dozvolu sovjetskih vlasti.

Ostatak života proveo je u Jugoslaviji, primivši četiri partijska priznanja i stekavši čin višeg savjetnika. Od 1963. godine počeo je graditi kuću na otoku Mljetu, nastavljajući pisati svoje memoare. Godine 1981. objavio je knjigu *Zatvorska i Sibirska sjećanja*. Posljednje godine proveo je u mirovini, još uvijek uvjeren u socijalizam.

Umro je u Zagrebu ljeta 1999. 

28. veljače 2022. Vrhovni sud Ruske Federacije donio je odluku o zabrani rada organizacije "Memorial", koja se bavila proučavanjem političkog terora u Sovjetskom Savezu, objavljivanjem dokumenata o žrtvama Staljinovih čistki. Odluka je vođena procijenjenom da je problematiziranje masovnih zločina počinjenih u Staljinovo doba štetno za sadašnje ruske državne interese. Putinova vlada je odavno započela kampanju historijske revizije, koja se znatno intenzivirala ratom u Ukrajini. Naravno, u listi imenâ koja "Memorial" spominje, bili su Julijus Baranov, Karlo Stajner i mnogi drugi.

## Djela
* *Svjedočenje o staljinskim čistkama i o onima koji o njima drugačije pišu* (1975.)
* *Zatvorska i Sibirska sjećanja 1926 – 1957* (1981.)
* *Sibirski led u srcu* (1985.)
* *Organizacija rada na eksploataciji šuma*

## Povezano
* Jugoslovenska politička emigracija u Sovjetskom Savezu
* Velika čistka
* Komunistička partija Jugoslavije tokom Velike čistke
* Gulag
* Karlo Stajner

## Napomene

## Reference

## Literatura

* 
*