open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1121.

Godina **1121** (**[[rimski brojevi|MCXXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu (1. 1. po julijanskom kalendaru).

## Događaji
* 12. 8. &ndash; Bitka na Didgoriju u kojoj gruzijska vojska kralja Davida Graditelja na planini Didgori, na istoku zemlje, nanosi strahoviti poraz višestruko nadmoćnijim muslimanskim snagama.
* 25. 12. &ndash; Na Božić grupa kanonika u mjestu Prémontré daje svečani zavjet što se smatra osnivanjem Premonstranteškog reda (norbertinaca).

### Tokom/tijekom godine
* Fulbert, kanonik crkve Notre Dame de Paris, daje kastrirati slavnog filozofa Pierrea Abelarda, razbješnjen ljubavnom vezom koju je Abelard imao s njegovom nećakom Heloise.
* Dovršena treća i najveća crkva u Opatiji Cluny.
* U Engleskoj osnovana Opatija Reading.
* U Kordobi izbija ustanak protiv almoravidske vladavine.

## Rođenja

## Smrti

* 18. 1. &ndash; Guillaume od Champeauxa, francuski filozof
* 11. 12. &ndash; Al-Afdal Shahanshah, fatimidski vezir i de facto vladar Egipta (* 1066)
* Zhou Tong, kineski učitelj streljaštva poznat kao mentor znamenitog vojskovođe Yue Feija

## Reference
Guillaume de Champeaux

**Guillaume de Champeaux** (doslovno: "Guillaume od Champeauxa"; ); Champeaux, o. 1070 - Châlons-en-Champagne, 18. januar 1121) bio je francuski katolički teolog i filozof, odnosno biskup Chalonsa od 1113. do smrti.

Bio je učenik Anselma od Laona i Roscelina, a godine 1103. je postao kanonik crkve Notre Dame de Paris, gdje je predavao u tamošnjoj katedralnoj školi. Među učenicima mu je bio i Pierre Abelard. Godine 1108. se povukao u parišku Opatiju St. Victor gdje je potom nastavio predavati. Bio je zagovornik kreacionizma, odnosno držao kako je svaka duša stvorena zasebno za svako ljudsko tijelo. Bio je pristaša pape Kalista II u Borbi za investituru.

### Vanjske veze
* Patrologie latine
*  Dans "Stanford encyclopedia of philosophy"
*  Dans "Catholic encyclopedia
Zhou Tong (strijelac)

**Zhou** (ili **Jow**) **Tong** ( i 周侗; pinyin: Zhōu Tóng) (? - kraj 1121) bio je kineski učitelj streljaštva i vojničkih vještina najpoznatiji po tome što je bio drugi po redu mentor mladog Yue Feija, kasnije proslavljenog vojskovođe. Bio je rodom iz Henana gdje je stekao reputaciju kao vrstan vojnik, te je angažiran kako bi Yue Feija podučio streljaštvu nakon što je dječak naglo savladao sve kopljaničke vještine kod svog prethodnika. Zhou, koji je osim Yueja podučavao i drugu djecu, je mladiću u znak priznanja kao najboljem učeniku poklonio svoja dva najvrednija luka. Nakon Zhouove smrti je Yue dugo vremena svaki mjesec dva puta odlazio na Zhouov grob kako bi mu simboličko odavao počast. Yue je vještine naučene od Zhoua kasnije podučavao svojim vojnicima, što mu je omogućilo mnoge velike pobjede.

Nekoliko vijekova kasnije, nakon što je Yue Fei postao protagonist romana *Priča o Yue Feiju* 1684. godine, Zhou Tong je i sam postao protagonist niza wuxia romana u kome je opisivan ne samo kao vrhunski strijelac, nego i kao vrhunski mačevalac i narodni junak obadren raznim natprirodnim moćima. Zbog toga je kasnije postao čest lik u kineskim stripovima, filmovima i TV-serijama.

## Izvori

## Vanjske veze
* Stories of Loyalty 
* Swordplay under the Moon 
*  The Legs of the Bonze Zhoutong, from the Shaolin monastery. 
* Podcast of the traditional tale "Yue Fei Remembered the Benevolence of His Teacher Zhou Tong"  on the Sound of Hope Radio Network.
Al-Afdal Šahanšah

**Al-Malik al-Afdal ibn Badr al-Džamali Šahanšah** (), također  (1066. – 11. decembar 1121), fatimidski vezir Egipta koji je vladao od 1094. do smrti.

Rodio se u Akri kao sin Badr al-Jamalija, armenskog roba preobraćenog na islam koji je od 1074. služio kao fatimidski vezir. Svog oca je na mjestu vezira naslijedio prije smrti fatimidskog kalifa Al-Mustansira. Očekivalo se da će novi kalif postati al-Mustansirov stariji sin Nizar, ali je al-Afdal objavio kako mu je kalif na samrti rekao da novi kalif mora postati Nizarov brat al-Musta'li, koji je bio dijete. To je sljedeće godine potaklo Nizara da pokrene neuspjeli ustanak; njegovi sljedbenici, koje je vodio Hassan-i-Sabah, su pobjegli na istok i osnovali novu ismailitsku sektu koja će ponekad biti povezivana sa hašišinima.

Šizmu među ismailitima su iskoristili Turci Seldžuci, koji su pod nominalnim vodstvom sunitskih abasidskih kalifa protjerali Fatimide sa Levanta, uključujućii Jeruzalem. Al-Afdal je organizirao kontraofenzivu, tokom koje je 1097. osvojio Tir, a potom 1098. iz Jeruzalema protjerao seldžučkog guvernera Ilghazija. Sva ta dostignuća je, međutim, ugrozio dolazak prvih križara. Al-Afdal ih nije shvatio kao ozbiljnu opasnost, te ih je držao tek bizantskim najamnicima koje će lako potkupiti i privući na svoju stranu. Godine 1098. im je ponudio pomoć u osvajanju seldžučke Sirije u zamjenu za njihovu pomoć u osvajanju Palestine, ne shvaćajući da je Palestina kao Sveta zemlja bila glavni križarski cilj. Kada je shvatio da križari uistinu namjeravaju zauzeti Palestinu prikupio je veliku vojsku, ali je prekasno da bi mogao spasiti Jeruzalem od pada u križarske ruke 15. jula 1099. godine. Ubrzo nakon toga je 12. augusta 1099. njegova razbijena u bitci kod Askalona.

Al-Afdal je nakon toga svake godine poduzimao pohode protiv novonastalog Jeruzalemskog Kraljevstva. U tome je uglavnom bio neuspješan. Godine 1105. je uspio sklopiti savez sa seldžučkim vladarima Damaska ali je poražen kod Ramle. Njegove napore je još više otežala pomoć koju je novonastalim križarskim državama pružala venecijanska flota. Godine 1109. je tako palo fatimidsko uporište Tripoli i postalo središte nove križarske države. 

Al-Afdalova je vladavina okončana njegovim ubistvom, za koju su neki historičari optuživali hašišine, dok drugi smatraju da ga je naručio kalif al-Amir koji je od dolaska na prijestolje 1101. pokušavao potvrditi svoj autoritet na račun vezira. Na mjestu vezira ga je naslijedio Al-Ma'mun.

## Reference

## Liteatura
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, vol. I: The First Crusade and the Foundation of the Kingdom of Jerusalem*. Cambridge University Press, 1951.
* Kenneth Setton, ed. *A History of the Crusades, vol. I*. University of Pennsylvania Press, 1958 (available online).
* William of Tyre. *A History of Deeds Done Beyond the Sea*. Edited and translated by E. A. Babcock and A. C. Krey. Columbia University Press, 1943.
* *The Damascus Chronicle of the Crusades: Extracted and Translated from the Chronicle of [[Ibn al-Qalanisi]]*. H.A.R. Gibb, London, 1932.
Opatija Reading

**Opatija Reading** () je bio benediktinski samostan čiji se ostaci danas nalaze u središtu engleskog grada Reading. Dao ga je godine 1121. osnovati engleski kralj Henry I, a u njemu je i pokopan godine 1135. Zbog kraljevskog pokroviteljstva, ali i velikog broja prikupljenih relikvija, bila je omiljeno mjesto hodočašća. Kralj Henry III je volio dolaziti u samostan i u njemu često boraviti, a 1453. je u njemu održana i sjednica Parlamenta. Godine 1538. je za vrijeme Engleske reformacije uništen za vrijeme Raspuštanja samostana; njegov posljednji opat, Hugh Cook Faringdon, je optužen za pomoć katoličkim ustanicima, te 1539. osuđen za veleizdaju i obješen, rasporen i raščetvoren. Na mjestu opatije se danas nalazi škola i zatvor.

## Vanjske veze

* Catholic Encyclopedia: Reading Abbey
* Friends of Reading Abbey 
* Royal Berkshire History: Reading Abbey
* RBH for Kids: Reading Abbey
* Reading Museum: Reading Abbey
Didgori (planina)

**Didgori** () je planina čiji se vrh nalazi na 1647 m nadmorske visine, a koja je smještena oko 40&nbsp;km zapadno od gruzijskog glavnog grada Tbilisi. Pripada istočnom dijelu Gorja Trialeti, koje predstavljao dio Malog Kavkaza. Najpoznatija je kao poprište velike bitke u kojoj je gruzijski kralj David IV razbio seldžučku vojsku. Početkom 1990-ih je na njoj izgrađen monumentalni spomenik tom događaju.

Po planini je 2011. ime dobio gruzijski oklopni transporter.
José Félix Uriburu

General pukovnik **José Félix Benito Uriburu y Uriburu** (1868.-1932.) predsjednik Argentine poslije vojnog udara 6. rujna 1930. do 20 veljače 1932.

## Biografija

Uriburu je rođen u pokrajini Salta , a bio je nećak predsjednika Joséa Evarista Uriburua. On je diplomirao je na vojnom učilištu školi godine 1890. Prije Prvog svjetskog rata, služio je kao vojni ataše u Njemačkoj i Velikoj Britaniji. Kada se vratio u Argentinu 1914. godine izabran je u argentinski nacionalni kongres. Iimenovan je za glavnog vojnog inspektora od strane Marcela Torcuatoa de Alveara godine 1922.

U rujnu 1930., predvodio je vojni udar protiv demokratski izabranog predsjednika Hipolita Yrigoyena, u kojem je sudjelovala ekstremno-desna Argentinska patriotska liga. Udar je označavao početak onoga što je kasnije nazvano neslavno desetljeće. Njegov režim bio je snažno podržavan od strane desničarskih intelektualaca, kao što su Rodolfo i Julio Irazusta te Juan Carulla.

Uriburu je ostao na čelu vlade do 1932., provevši nekoliko reformi, uključujući rezanje plaća državnih službenika za više od 10 posto.

Nakon što je mu je dijagnozom utvrđen rak želuca početkom 1932., nakratko se bezuspješno oporavljao prije nego što je umro u Parizu 29. travnja 1932. godine.
Roberto María Ortiz

**Jaime Gerardo Roberto Marcelino María Ortiz Lizardi** (24. rujna 1886. - 15. srpnja 1942.) bio je predsjednik Argentine od 20. veljače 1938. do 27. lipnja 1942.

## Biografija

Ortiz je rođen u Buenos Airesu. Kao student na Sveučilištu u Buenos Airesu sudjelovao je u neuspjeloj revoluciji iz 1905. Godine 1909. je diplomirao na sveučilištu i postao odvjetnik.

Postao je aktivan u Radikalne građanskoj uniji a 1920. godine izabran je u argentinski nacionalni kongres. Služio je kao ministar javnih radova 1925. - 1928. Podržao je revoluciju 1930. i služio kao ministar financija 1935. – 1937.

Na predsjedničkim izborima 1937. godine bio je službeni kandidat vlade i pobijedio, iako ga je oporba optuživala za sudjelovanje u prijevari, budući da su nepravilnosti na izborima bile široko rasprostranjene. Ortiz nikada nije demantirao takve optužbe, ali nakon što je on preuzeo dužnost pokušao je napraviti argentinsku politiku otvorenijom i istinski demokratskom. Ubrzo nakon što je postao predsjednik, Ortiz je ozbiljno obolio od dijabetesa, a u kolovozu 1940, predao je svoje ovlasti na potpredsjednika Ramóna Castilla. On je bio pro-saveznički nastrojen, ali zbog protivljenja u vojsci nije prekidao odnose sa silama osovine. Podnio je ostavku nekoliko tjedana prije svoje smrti.
Megalitski malteški hramovi

**Megalitski malteški hramovi** je skupina prapovijesnih megalitskih spomenika na Malti od kojih je sedam upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 1980. godine kao "najstarije samostojeće građevine na svijetu. Oni su nastali kao rezultat lokalnih inovacija u procesu kulturne evolucije, što je dovelo do razdoblja koje nazivamo Ġgantija kultura (3600.-3200. pr. Kr.), nakon koje je uslijedila Saflieni kultura (3000.-2500. pr. Kr.) koja je kulminirala u razdoblju Tarxien kulture (od 3150.-2500. pr. Kr.), čime je završilo doba megalitskih spomenika.

Ostali prapovijesni megalitski lokaliteti koji nisu upisani na UNESCO-v popis su: Borġ in-Nadur (Birżebbuġa), Kordin III., Il-Bidni, Xemxija, Hal Ginwi, Tal-Quadi (fr, ru), Ta' Marżiena, Ta' Raddiena, L-Imramma, Buggiba, Santa Verna, Tas-Silġ (Żejtun) i kompleks tragova isklesanih u stijeni Misraħ Għar il-Kbir (Dingli) i drugi.

## Popis zaštićenih lokaliteta UNESCO-a

## Izvori
Schokland

**Schokland** je bivši otok u nizozemskom plitkom zaljevu Zuiderzee koji je 1942. godine postao polderom Noordoostpolder u nizozemskom isušivanju mora. Ostaci otoka su još uvijek vidljivi kao uzvišenje okruženo nasipnim zidom Middelbuurt.

Schokland je izvorno bio poluotok koji je tokom srednjeg vijeka postao atraktivno naselje. Uglavnom je bio prekriven naseljima, grobljima, terpovima (vještačkim humcima na kojima su bila sela), nasipima, branama i sustavom parcela. Najstarija naselja na Schoklandu potječu iz paleolitika, a početkom 13. stoljeća je zahvaljujući pomorskom položaju postao važno središte pomorske trgovine i ribarstva.

Postupnim podizanjem mora do 15. stoljeća Schokland je postao otokom. Mnogi nasipi oko Schoklanda pokazuju kako je tokom tog razdoblja, ali i slijedećim stoljećima, otok gubio bitku protiv nadirućeg mora, uglavnom za vrijeme snažnih oluja. Naposlijetku se otok nije sam mogao boriti protiv mora i dobio je podršku od vijeća Overijssela. God 1710. Holland i Friesland su dodatno sufinancirali otočane, uglanom zbog važnosti svjetionika Zuidpunta za njihove trgovačke putove. Od 19. stoljeća otok je bivao sve češće ugrožen poplavama. Do tada stanovnici Schoklanda su se povukli u tri viša naselja, Emmeloord, Molenbuurt, i Middelbuurt. God. 1825., velika poplava je uništila većinu otoka, a 1859. godine nizozemska vlada je odlučila okončati naselja na Schoklandu, te su ukinuli općinu i pripojili je Kampenu na kopnu.

Nakon što je isušivanjem mora Zuiderzee nastao polder Noordoostpolder, Schokland je postao popularni arheološki lokalitet i ustanovljen je Muzej Schokland, a 1995. godine otok je postao prvom svjetskom baštinom u Nizozemskoj kao "primjer naselja koje datira još od prapovijesti i svjedoči o nizozemskoj herojskoj borbi protiv prijetnje mora".


Datoteka:Schokland2010-6.JPG|Crkva i muzej iznad bivšeg morskog zida
Datoteka:Schokland - voormalig rk kerkhof-1.jpg|Bivše groblje
Datoteka:Schokland - voormalige vluchthaven.jpg|Bivša izbjeglička luka
Datoteka:Schokland pano 10.JPG|Ostaci rimokatoličke Crkve Ensa iz 14. st.


## Vanjske veze
* Schokland
;Ostali projekti
Polder

**Polder** je hidrološka umjetna depresija okružena branama koja je kanalima i vodenim ispustima povezana s vodom koja ga okružuje. Razlikujemo tri vrste poldera:
* Isušene vodene površine poput jezera ili morske obale.
* Poplavne doline koje su od mora ili rijeke odvojene branama.
* Močvarno tlo koje je odvojeno od vode branom ili konstantnim ispuštanjem vode.

Kako visina isušenog tla s vremenom pada svi polderi u jednom trenutku postanu depresijom. No, voda konstantno, zbog pritiska ili padavina, prodire u polder i mora se ispumpavati ili ispuštati kroz vodene ispuste za vrijeme oseke. Polderi nastali od močvarnog tla imaju tresetasto tlo i oni propadaju mnogo brže od ostalih zbog taloženja mokrog tla tokom suhih razdoblja.

Polderima uvijek prijeti poplavljivanje i njihove brane se moraju stalno održavati. Brane su obično izgrađene od lokalno dostupnog materijala i svaki ima svoje mane: pijesak je podložan propuštanju zbog prezasićenja vodom, dok je treset lakši od vode, te su takve brane propusne za toplog vremena. Nekim branama prijeti kolaps zbog životinjskih tunela poput onih koje prave Ondatre (vodeni zamorci), zbog čega u Nizozemskoj traje lov na njih do istrebljenja.

Najviše poldera se nalazi u Nizozemskoj, oko 3.000, zbog njihove višestoljetne borbe s poplavama i stvranjem plodnog tla isušivanjem riječnih obala i mora. Ostale države poznate po nekoliko poldera su: Belgija, Gvajana, Italija, Francuska, Kanada, Njemačka, Poljska, Sjedinjene Američke Države i Ujedinjeno Kraljevstvo.

## Vanjske veze

* Kako napraviti polder - online film
Kinderdijk

**Kinderdijk** je selo u nizozemskoj pokrajini Južna Holandija, u općini Lekkerland, oko 15&nbsp;km od Rotterdama. Smješteno je na polderu izgrađenom na slivu rijeka Lek i Noord. 

Ime "Kinderdijk" na nizozemskom jeziku znači "Dječje jezero", a potječe nakon velike poplave 1421. godine kada je na tom mjestu pronađena kolijevka koju je mačka održavala na vodi, a u kojoj je bilo dijete koje je jedino preživjelo poplavu. Ova lokalna legenda je preživjela u engleskoj priči "Mačka i kolijevka".

U Alblasserwaardu problemi s vodom postaju sve očitiji u 13. stoljeću. Tada su iskopani veliki kanali (*weteringen*) kako bi se putem njih oslobodili od viška vode u polderima. Međutim, drenirano tlo se počelo spuštati dok je razina rijeke porasla zbog taloženja pijeska. Nakon nekoliko stoljeća bili su potrebni dodatni načini za održavanje poldera suhima. Odlučeno je izgraditi niz vjetrenjača s ograničenim kapacitetom koje su premostile razliku razine vode. Kako bi se isušio polder Alblasserwaard oko 1740. godine izgrađen je sustav od 19 vjetrenjača koje su ispumpavale vodu iz kanala, preko brane natrag u rezorvoar koji se ispuštao u rijeku. I dan danas je to najveća koncentracija tradicionalnih vjetrenjača u Nizozemskoj, i time u svijetu, te jedno od najpoznatijih turističkih atrakcija u Nizozemskoj. Zbog toga je Kinderdijk upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 1997. godine. Iako se neke od vjetrenjača još uvijek koriste, glavno crpljenje vode obavljaju dvije dizelske crpne postaje u blizini jednog od ulaza na lokalitet vjetrenjača.


Datoteka:Molino_Kinderdijk_3.jpg|Vjetrenjača iz Kinderdijka
Datoteka:Kinderdijkt 1.JPG|Kanal Kinderdijka
Datoteka:Kinderdijk - Molenstraat 238 - Waardhuis.jpg|Jedan od domova upravitelja crpki
Datoteka:Kinderdijk2.jpg|Kinderdijk u sutonu


## Napomene

## Vanjske veze

* Fondacija Kinderdijk
* Kolekcija fotografija Kinderdijka
Yue Fei

**Yue Fei** (24. mart 1103 – 27. januar 1142), stilsko ime **Pengju**, bio je kineski vojskovođa koji se proslavio uspješnom obranom južne Kine od Džurčena koji su bili osvojili sjevernu Kinu i u njoj uspostavili vlastitu dinastiju Jin. Yue Feijevi vojnički uspjesi su, međutim, izazvali ljubomoru dvorske klike oko cara Gaozonga, kao i smetnju za političare kao premijer Qin Hui, koji su se zalagali za mir sa Džurčenima. Zbog toga je Yue Fei lažno optužen za izdaju i nakon montiranog procesa pogubljen. Njegova smrt je omogućila sklapanje kontroverznog mirovnog sporazuma u Shaoxingu kojim je priznata podjela Kine na džurčenski i kineski dio. Usprkos toga, Yue Feija su ubrzo rehabilitirali Gaozongovi nasljednici, a ugled stečen za života mu je među običnim narodom stvorio reputaciju velikog junaka, patriota i mučenika.

## Izvori

## Vanjske veze
*  "History of the Song" Chinese Wikipedia entry
*  470 volume version of the "History of the Song" 
*  "''The Story of Yue Fei''" 
*  "Yue Fei's Biography" from the History of the Song 
* 
* "精忠报国 Utmost Loyalty to the Country", a famous chinese song related to Yue Fei
Bitka na Didgoriju

**Bitka na Didgoriju** ili **Didgorijska bitka** () se odigrala u istočnoj Gruziji 12. augusta 1121. između gruzijske vojske pod kraljem Davidom IV Graditeljem na jednoj, i seldžučke vojske pod alepskim atabegom Ilghazijem. U njoj je David, usprkos izrazite brojčane inferiornosti, uspio u potpunosti razbiti seldžučku vojsku, te nakon toga Gruziji pripojiti današnju prijestolnicu Tbilisi i druge gruzijske krajeve koji su prije toga vijekovima bili pod muslimanskom vlašću. Gruzijski kroničari su bitku proglasili "čudesnom pobjedom" (ძლევაჲ საკვირველი, *dzlevay sakvirveli*), a suvremeni Gruzijci ga dan-danas slave kroz godišnju svetkovinu poznatu kao Didgoroba ("[dan] Didgorija"). Za bitku se često navodi da je označila početak zlatnog doba srednjovjekovne Gruzije.

1990-ih je na poprištu bitke sagrađen memorijalni kompleks, a početkom 21. vijeka je Gruzija svoj oklopni transporter prozvala Didgori.

## Izvori napomene

## Literatura
Alexander Mikaberidze, "‘Miraculous Victory:’ Battle of Didgori, 1121," *Armchair General* (May 14, 2008) http://www.armchairgeneral.com/miraculous-victory-battle-of-didgori-1121.htm

 Fähnrich, Heinz (1994). "Die Schlacht am Didgori". *Georgica* 17, 33-39.
Lemmer

**Lemmer** (frizijski: *Lemmer* u značenju "oštrica" ili "ivica") je gradić u nizozemskoj općini Lemsterland u provinciji Friziji. Naselje je najpoznatije kao odmaralište za vodene sportove koje privlači stanovnike obližnjih mjesta (Emmeloord, Urk, Joure), ali i po Pumpnoj postaji na paru *D. F. Woudagemaal* koja još uvijek radi, a koja je 1998. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Historija
Lemmer je postojao kao naselje Frizijaca na vratima mora Zuiderzee i prije 14. stoljeća, ali pod drugim nazivima. Oko 1228. na ovom mjestu je postojalo naselje *Lenna* ili *Lyamer* koje su Nizozemci uništili oko 1400. godine. Godine 1422. Ivan III. Bavarski je izgradio utvrdu koja je pripala frizijskoj stranci Schieringersa.

Tokom Osamdesetgodišnjeg rata Španjolci su ga osvojili 1581. godine, ali ga 1672. osvaja biskup Münstera, Bernhard von Galen. Godine 1799., tokom rata Nizozemske i Ujedinjenog Kraljevstva, Britanci su se iskrcali ovdje i grad je uvelike stradao u njihovom bombardiranju.

U 19. stoljeću Lemmer je bio jedan od vodećih ribarskih naselja u Nizozemskoj s flotom od 146 ribarskih brodova.

## Znamenitosti

### Parna pumpa D. F. Wouda
Inženjer D. F. Wouda je dizajnirao ispumpnu postaju koja radi na parni pogon, a koja je trebala ispumpavati višak vode iz frizijskih kanala natrag u more. Postaju je otvorila nizozemska kraljica Wilhelmina 7. listopada 1920. godine, a 1967. godine, nakon 47 godina što je radila na ugljen, njeni bojleri su prilagođeni uljnom gorivu.


Datoteka:Woudagemaal 03.JPG|Parna pumpa D. F. Wouda
Datoteka:Holland Lemmer 2004 073.jpg|Lemmster luka s vodenim ispustom
Datoteka:Sint Willibrorduskerk Lemmer 04.JPG|Crkva sv. Wilibrorda (*Sint Willibrorduskerk*) je rimokatolička crkva iz 1901.
Datoteka:Vuurtoren Lemmer 10c.JPG|Lemmerski svjetionik (*Vuurtoren*) iz 1910.


## Vanjske veze
Ralph d'Escures

**Ralph d'Escures** (? - 20. oktobar 1122) bio je katolički svećenik i velikodostojnik koji je služio kao opat Séez, biskup Rochestera te, od 1114. do smrti, kao nadbiskup Canterburyja. Studirao je Opatiji Bec. Godine 1079. je kao redovnik ušao u opatiju St Martin u Séezu i tamo 1091. postao opat. Bio je prijatelj Anselma od Canterburyja i rochesterskog biskupa Gundulfa, čiju je biskupiju preuzeo nakon smrti.

Ralph je za nadbiskupa Canterburyja izabran ne samo od svećenika nego i od velike plemićke i biskupske skupštine kojom je predsjedao engleski kralj Henry I. Ralphu je nakon nje, umjesto da ga preuzme u Rimu, pallium poslao Paskal II. Za vrijeme svog stolovanja je Ralph bio prilično aktivan u nastojanju da proširi ovlasti i uticaj svoje nadbiskupije. Tvrdio je da ona ima nadležćnost ne samo nad Engleskom, nego i nad Walesom i Škotskom. Neko vrijeme je čak bio u sukobu s papom Paskalom II.

11. jula 1119. je Ralph doživio moždani udar od koga je ostao djelomično paraliziran te više nije mogao jasno govoriti sve do smrti 20. oktobra 1122. Iza sebe je ostavio propovijed koju su zapisali njegovi suvremenici koja se danas čuva u Britanskoj biblioteci, a koja je iskopirana u oko pedesetak srednjovjekovnih rukopisa.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Arnulf od Montgomeryja

**Arnulf od Montgomeryja** (; ; o. 1068&ndash;1118/1122) bio je anglo-normanski feudalni magnat. Bio je sin Rogera de Montgomeriea i Mabel de Bellême. Godine 1093. je sudjelovao u invaziji Južnog Walesa, a 1094. ga je engleski kralj William Rufus proglasio earlom Pembrokea. Međutim, godine 1101. se pridružio baronima koji su pokušali svrgnuti Rufusovog brata i nasljednika Henryja I. Zbog toga je prognan iz Engleske i oduzeti mu svi posjedi. Utočište je našao u Irskoj, gdje je već ranije njegov izaslanik Gerald de Windsor ugovorio brak sa Lafracoth, kćeri irskog kralja Muirchertach Ua Briaina. Suradnja s irskim kraljem je, međutim, propala nedugo nakon smrti norveškog kralja Magnusa Bosonog, nakon čega se Arnulf povukao na Kontinet. O njegovom daljem životu postoje oskudni podaci; spominje se da je 1114. bio u sviti grofa Fulka V od Anjoua.

## Literatura
* Sean Duffy, "Medieval Ireland, pp.49-51, 2000.
* Victoria Chandler, "The Last of the Montgomerys: Roger the Poitevin and Arnulf", *Historical Research*, 62 (1989) 1-14
* Kathleen Thompson, "The Norman Aristocracy before 1066:the Example of the Montgomerys", *Historical Research*, October 1987.
Italo-Normani

**Italo-Normani**, rjeđe **Sicilo-Normani** ili **Sikulo-Normani** (u kontekstu Sicilije) je izraz za Normane koji su se naselili u Južnoj Italiji u prvoj polovici 11. vijeka. Zahvaljujući svojim ratničkim vještinama, zbog kojih su ispočetka bili angažirani kao najamnici od strane Bizanta i Langobarda, kroz nekoliko decenija su uspjeli stvoriti vlastite feudalne posjede i osvojiti cjelokupno područje Južne Italije, uključujući Siciliju, Iako su zadržali normansku kulturu i običaje vezane uz rat i vlastito iskazivanje kršćanske pobožnosti, s vremenom je ona došla pod uticaj njihovih grčkih, langobardskih i na kraju arapskih susjeda i podanika.

## Italo-normanske porodice
* Porodica Hauteville
* Porodica Drengot
* Filangieri

## Literatura
* Loud, Graham A. *The Age of Robert Guiscard: Southern Italy and the Norman Conquest* (series The Medieval World) Essex: Longman 2000.
Sic et non

**Sic et non** (na srednjovjekovnom latinskom *Da i ne*) je filozofski tekst francuskog teologa Pierrea Abelarda koji predstavlja jedan od primjera rane skolastike. Napisan je nedugo nakon crkvenog sabora u Soissonsu (april 1221). U njemu je Abelard iznio primjere međusobno kontradiktornih tvrdnje Crkvenih otaca kako bi svoje učenike potakao na njihovo kritičko propitkivanje. Abelard je kontradikcije nastojao objasniti različitim značenjima jedne te iste riječi, čime suvremenih historičari tumače izbjegavanje optužbi za herezu. *Sic et non* se smatra jednom od prvih primjera tekstualne kritike. Sačuvano je oko jedanaest autentičnih rukopisa, koji svjedoče da je Abelard nekoliko puta revidirao svoj tekst.

## Literatura
* Peter Abelard. ''Sic et non''. Full Latin text provided by Peter King.
* Peter Abelard. *Sic et non: A Critical Edition*. Ed. Blanche B. Boyer and Richard McKeon. Chicago: The University of Chicago Press, 1976. 	 
* Throop, Priscilla, trans., *YES AND NO: Peter Abelard's SIC ET NON*, Charlotte, VT: MedievalMS, 2007. 
* Barrow, Julia. "Tractatus magistri Petri Abaielardi de sacramento altaris." *Traditio* 40 (1985): 328&ndash;36.
* Buytaert, E. M. General introduction to *Petri Abaelardi opera theologica*. CCCM 11. Turnhout 1969. p. xiii.
* Mews, Constant. General introduction to *Petri Abaelardi opera theologica*. CCCM 13. Turnhout 1987. p.&nbsp;21 and p.&nbsp;51.
Viteški red

**Viteški red** je udruženje vitezova stvoreno u srednjem veku sa određenim humanim ciljem, npr. zaštita hodočasnika, lečenje ranjenika, zasnovano na hrišćanskim tradicijama. Prvi redovi su nastali u Jerusalimu posle Prvog krstaškog rata. Ubrzo su dobili jasno vojno obeležje te su redovi stvarani sa ciljem borbe protiv „neprijatelja hrišćanstva": muslimana, jeretika, pagana, ili radi zaštite hrišćanstva i hrišćana. Srednjovekovni viteški redovi su danas ili prestali da postoje ili su se pretvorili u organizacije dobrotvornog karaktera.

Noviji viteški redovi su osnivani na tradicijama viteštva i sa jasnim hrišćanskim obeležjem, a mogu se podeliti na grupe koje se bave prevashodno srednjovekovnim veštinama: mačevanjem, streličarstvom, jahanjem; i na one čiji je osnovni cilj bavljenje dobrotovornim radom u okviru neke od hrišćanskih crkava. 

## Neki od viteških redova

### Krstaški redovi

* Ivanovci / Jovanovci (*Hospitalci*,*Malteški vitezovi*) su viteški red osnovan 1048. godine u Jerusalimu, priznati po okončanju Prvog krstaškog rata (1096-1099).
* Templari (*Red siromašnih vitezova Hrista i Solomonovog hrama*, *Vitezovi Templari*) su prvi vojni viteški red, osnovani 1118.
* Teutonci (Nemački: *Deutscher Orden*) bio je nemački krstaški vojni red pod okriljem rimokatoličke crkve stvoren krajem XII veka u Akri, Palestina.
* Red svetog Lazara je viteški red koji su u -{XII}- veku stvorili bolničari koji su lečili ljude od kuge u Jeruzalemu.
* Vitezovi Alcantare
* Vitezovi Calatrave
* Vitezovi Santijaga
* Vitezovi od Avisa
### Nekrstaški redovi

* Red Zmaja koji je stvoren u kraljevini Ugarskoj početkom XV veka sa ciljem zaustavljanja prodora Turaka u Evropu.
Bitka kod Beroje

**Bitka kod Beroje** se vodila u današnjoj Bugarskoj 1122. godine između bizantske vojske pod carem Jovanom II Komninom na jednoj, i Pečenega na drugoj strani. Do nje je došlo tokom pokušaja Pečenega, za koje relativno oskudni historijski podaci sugeriraju da ih je knez Vladimir Monomah protjerao iz Kijevske Rusije ili potakao da napadnu bizantske teritorije preko Dunava. Pečenege, koji su nekoć bili izuzetno moćan nomadski narod, godine 1091. je kod Levuniona u odlučujućoj bitci porazio Jovanov otac Aleksije I Komnin, nakon čega su prestali biti značajan faktor na istoku Evrope. Jovan, međutim, ništa nije htio ostaviti slučaju; povukao je glavninu bizantske vojske iz Male Azije te presreo glavninu pečeneških snaga nakon što su bili prešli Balkan i logorovali kroz današnje Stare Zagore. Jovan je prije bitke Pečenege uspio obmanuti slanjem darova i lažnim pregovorima, te ih uspio iznenaditi prilikom napada. Pečenezi su, međutim, pružili žestok otpor te je Jovan tokom borbe bio ranjen strijelom u nogu. Na kraju su se povukli u svoj kolski logor, gdje je otpor na kraju slomila bizantska varjaška garda koristeći svoje bojne sjekire kako bi se probila u njegovu unutrašnjost. Preživjeli Pečenezi su regrutirani u bizantsku vojsku. Bitka je dovela do nestanka Pečenega koji su se samo za generaciju-dvije potpuno stupili u bugarski i mađarski etnički korpus. Bizantincima je bitka na duže vrijeme stablizirala položaj na Balkanu i omogućila nastavak širenja granica na istoku.

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
*
Wormski konkordat

**Wormski konkordat** (), originalno **Pakt Kalista sa Heinrichom** () je sporazum sklopljen 23. septembra 1122. u Wormsu između rimsko-njemačkog cara Heinricha na jednoj, i katoličkog pape Kalista II, kojim je okončan višedecenijski sukob rimsko-njemačkih careva i papa oko njihovih svjetovnih i duhovnih ovlasti poznat kao Borba za investituru. Njime su carevi odustali od svjetovne investiture, odnosno od prava na imenovanje biskupa uključujući samog papu. Time su ispunjeni zahtjevi reformskog pokreta na čelu s papom Grgurom VII koji je pokrenuo spor. Jedini ustupak koji je Heinrich uspio ishoditi bilo je pravo da bude prisutan prilikom izbora svih biskupa u Njemačkoj i presudi u slučaju spora, odnosno jednakog broja glasova između više kandidata. Wormski konkordat je sljedeće godine potvrđen na Prvom lateranskom koncilu.

U srednjem vijeku i kasnije se držalo da je Wormski konkordat okončao cezaropapizam, odnosno stavljanjem cara sve druge vladare stavio u inferioran položaj prema papi, te konačno uspostavio hegemoniju Crkve nad politikom i svim oblastima života u tadašnjoj Evropi.

## Vanjske veze
* Das Wormser Konkordat in den Monumenta Germaniae Historica digital 
* Seite des Vatikanischen Archivs zum Wormser Konkordat 
* Alte Seite des Archivs mit lateinischem Text und Übersetzung teils französisch, teils italienisch
Eleanor od Akvitanije

**Eleonora** (1122-1. april 1204), vojvotkinja Akvitanije, je vladala Akvitanijom i bila jedna od najmoćnijih i najutjecajnijih žena svoga vremena. Pored toga što je bila *[[suo iure]]* vojvotkinja Akvitanije, brakovima je bila i kraljica Francuske i Engleske. 

## Mladost

Bila je kćerka akvitanskog vojvode Vilima X i Enore od Châttelleraulta. Ime je dobila po majci i prvi je nosilac imena Eleonora (koje znači "druga Enora"). Naslijedila je oca s petnaest godina kao vojvotkinja Akvitanije i grofica Poitiersa.

## Prvi brak

Tri mjeseca po dolasku na akvitansko prijestolje vojvotkinja Eleonora se udala za francuskog kralja Luja VII, sina i savladara svog zakonskog staratelja, Luja VI. Luj VII je time postao *[[iure uxoris]]* vojvoda Akvitanije. Tokom svog prvog braka učestvovala je u Drugom križarskom ratu kao vođa akvitanskih trupa. Po povratku iz križarskog rata Eleonora i Luj su odlučili zatražiti poništitenje svog nesretnog braka. Razlike između njih su bile nepremostive, a u braku su bile rođene samo dvije kćerke, pa je poništen na osnovu prebliskog srodstva muža i žene.

## Drugi brak

Godine 1152. udala se za normanskog vojvodu Henrika II, koji joj je bio još bliži rođak od prvog muža. Time je dobila novog savladara. Dvije godine kasnije on je naslijedio englesku krunu. U sljedećih trinaest godina rodila mu je osmero djece. Tri od njihovih pet sinova postali su kraljevi Engleske. Međutim, i ovaj brak je ubrzo postao nesretan. Pošto je podržavala pobune njihovih sinova protiv njega, Henrik je Eleonoru držao u kućnom pritvoru od 1173. do svoje smrti 1189. godine.

## Udovištvo

Po muževoj smrti oslobodio ju je njen sin, Rikard I, koji je vladao Akvitanijom zajedno s njom. Kraljica Eleonora je upravljala Engleskom kao regent dok se njen sin borio u Trećem križarskom ratu. Nadživjela ga je i posljednje godine svoje vladavine u Akvitaniji provela je vladajući zajedno s najmlađim sinom, Ivanom. Do smrti je nadživjela svu svoju djecu osim Ivana i Eleonore.
Artukidi

**Artkudi** ili **Artukidska dinastija** (moderni turski: *Artuklu Beyliği *ili* Artıklılar*, ponekad navođena i kao **Ortokidi**; turski plural: * Artukoğulları*) bila je turkijska dinastija koja je vladala istočnom Anadolijom, sjevernom Sirijom i Sjevernim Irakom u 11. i 12. vijeku. Dva glavna ogranka dinastije su vladala iz Hasankeyfa (*Hısn-ı Keyf, Hısnkeyfa*) u periodu 1102&ndash;1231 i Mardina u periodu 1106&ndash;1186 (te do 1409. kao vazala). Postojao je i treći ogranak koji je zauzeo Harput 1112. godine i nezavisno vladao u periodu1185&ndash;1233.

Artukidi potiču od Artuka, vojskovođe u službi seldžučkog sultana Malik-šaha I, a potom u službi Tutuša I, emira Damaska. Potonji ga je 1086. postavio za guvernera Jeruzalema. Artuk je umro 1091. a godine 1098. su Artukove sinove Sokmana i Ilgazija iz Jeruzalema protjerali Fatimidi. Ilgazi je kasnije igrao važnu ulogu u borbama protiv križara u Siriji na početku 12. vijeka.

Ogranak u Hasankeyfu su uništili Ajubidi, a ogranak u Harputu Rumski Sultanat. Najduže se održao mardinski ogranak, koga je uništila turkmenska dinastija Kara Kojunlu.

## Reference

## Literatura

* (limited preview) 
* Carole Hillenbrand, *A Muslim Principality in Crusader Times: The Early Artuqid State*. Nederlands Historisch-Archaeologisch Instituut, 1990.
* Carole Hillenbrand, *The Crusades: Islamic Perspectives*. Routledge, 2000.
* (Book cover)  
* P.M. Holt, *The Age of the Crusades: The Near East from the Eleventh Century to 1517*. Longman, 1989.
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, vol. II*. Cambridge University Press, 1952.
* Kenneth Setton, ed., *A History of the Crusades.* Madison: 1969&ndash;1989 (available online ).


## Vanjske veze

* 
*
Notni barjačić

**Notni barjačić** (, , , ) je, pored notne glave i notnog vrata, treći deo note koji se dodaje osmini note i sitnijim notnim vrednostima.

* Pogledajmo prikaz sistematskog smanjenja ''notnih vrednosti''. Dodavanje jednog *barjačića* na *notni vrat* počinje sa osminskom notnom vrednošću, dva barjačića dobija šesnaestinska notna vrednost, tri barjačića tridesetdvojina note, četiri šezdesetčetvrtina note, itd.:
.
## Pravilno pisanje notnog barjačića
Notni barjačić se *uvek beleži s desne strane i na kraju notnog vrata*. Piše se:
:1. **Nadole** &nbsp;   &nbsp; kada je notni vrat okrenut *nagore*.
:2. **Nagore** &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp; kada je notni vrat okrenut *nadole*.

## Grupisanje različitih notnih vrednosti
* U savremenoj notaciji, zamena za *barjačiće* su rebra (spojeni notni barjačići). Broj rebara odgovara broju barjačića. Jedan barjačić – jedno rebro, dva barjačića – dva rebra, itd. *Vidi sledeće primere:*

 &nbsp; &nbsp;**<big><big>=</big></big>** 





Radi preglednosti i bržeg pisanja više nota spajamo, tj. grupišemo *crtom*, *[[rebro]]m* ili *gredom* što ilustruju sledeći primeri:

 &nbsp; &nbsp;**<big><big>=</big></big>**  ili  &nbsp; &nbsp; &nbsp; &nbsp;**<big><big>=</big></big>** 

 &nbsp;&nbsp; ili &nbsp;&nbsp; 

 &nbsp;&nbsp; ili &nbsp;&nbsp; 

## Povezano
* Notna vrednost
* Notna glava
* Notni vrat
* Tonski sistem

## Reference
Sarajevska škola pop rocka

**Sarajevska škola pop rocka** je naziv za popularnu muziku nastalu između 1960. i 1991. godine, a koju su stvarali sarajevski umjetnici i bendovi.

## Historija

Muzika nastala u ovom razdoblju pomogla je Sarajevu u stvaranju posebnog identiteta, zbog koje je Sarajevo postalo centar jugoslavenskog rock'n'rolla. Regionalni utjecaj ovog pravca je bio iznimno velik, stoga je značajno oblikovao popularnu muziku bivših jugoslavenskih republika sve do danas. Početak jugoslavenskih ratova i opsade Sarajeva se uglavnom uzimaju kao kraj ove ere.

Korijeni pravca naziru se u 1960-ima, kada se formiraju vokalno-instrumentalni sastavi poput Indexa, Pauka, Eho 61, Plavi dijamanti i Lutalice. Iz njih će postupno niknuti nekoliko najznačajnijih, poput Indexa, Bijelog Dugmeta, i solo pjevača (vjerojatno najistaknutiji među njima je Zdravko Čolić) - koji će biti kreatori i nosioci sarajevske pop rock scene.

U 1970-ima sarajevska scena je porasla, još uvijek sadržavajući iste središnje figure. Bendovi poput Bijelog dugmeta, na koje su veoma utjecali progresivni i klasični rock bendovi, kao što su Deep Purple i Led Zeppelin, uskoro postaju tinejdžerski idoli posvuda u zemlji. Zahvaljujući navedenim bendovima, sarajevska pop rock scena sve više skreće pažnju drugih, do tada vodećih centara Beograda, Zagreba, Lubljane i Novog Sada.

Za razliku od drugih mjesta, pravac nije usporio eksplozijom punk rocka krajem 1970-ih. Stariji bendovi su mijenjali svoj stil, istražujući pop i folk, dok su se mlađe generacije muzičara lijepo inkorporirale u pokret pod utjecajem punka i novog vala.

Značajni bendovi kasnijeg perioda, posebice 80-ih uključuju Merlin, Plavi orkestar, Vatreni poljubac, Divlje jagode, Zabranjeno pušenje, Crno vino i Crvenu jabuku. Tada Sarajevska škola doživljava i svoj vrhunac, no skori početak rata označio je i kraj ovog muzičkog pravca.

Ipak, sarajevska pop rock ostat će zabilježena u muzičkim analima, upravo zahvaljujući svojim najboljim "zlatnim predstavnicima", koji su svojim pjesmama u protekla tri desetljeća izražavali jedinstven sarajevski duh.

## Izvori

* O Sarajevskoj školi pop rocka
Hayley Williams

**Hejli Nikol Vilijams** () rođena 27. decembra 1988. je američka pevačica, tekstopisac i vokalista i klavijaturista Paramora.

## Život i karijera
 
Vilijams se preselila iz njenog rodnog grada Meridiana, Misisipi, u Franklin, Tenesi 2002. godine, kad je imala 13 godina. Tamo se upoznala sa članovima grupe Džošom Farom i Zakom Farom u školi. Neposredno nakon dolaska, ona je počela da uzima vokalne časove od Breta Maninga. Dok je još uvek bila u školi, ona je pokušala da započne lokalni  band koji se zvao *Fabrika*, gde je upoznala Džeremija Dejvisa.

Vilijamsovu su 2003 godine, otkrili menadžeri Dejv Stajnbrink i Ričard Vilijams, koji su sa 14-godišnjom devojkom potpisali produkcijski ugovor.

## Literatura

## Vanjske veze

* Biografija na Paramore.net
Białystok

**Białystok** je grad na istoku Poljske od 291 383 stanovnika.
## Geografija
*Białystok* leži pored bjeloruske granice u ravnici Podlaskog vojvodstva.
## Historija
 
Rana historija *Białystoka* vezana je uz velikog litvanskog vojvodu - Gediminasa, za kog se pretostavlja da je osnovao grad oko 1320.

*Białystok* se u dokumenima prvi put spominje 1426., status grada dobio je 1749. Grad je procvjetao u 18. vijeku, kad je u njemu stolovala feudalna porodica Branicki, oni su podigli svoj barokni dvorac, kog su odmah nazvali **Podlaski [[Versajski dvorac|Versailles]]**. U njemu su radili brojni poznati umjetnici i naučnici tadašnje Evrope. Od 1863. počele su nicati tekstilne tvornice, ukupno ih je bilo 230 sa 3 000 radnika.

U *Białystoku* je živjela velika židovska zajednica od oko 40 000 ljudi (od tadašnjih 100 000), od kojih je polovica pobijena, za vrijeme Drugog svjetskog rata od strane Nacista.

## Sport

* Jagiellonia Bialystok je poljski fudbalski klub iz Białystok. Osnovan je 1920.
## Značajne osobe
*Albert Sabin, poznati američki mikrobiolog, pronalazač vakcine protiv dječije paralize.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada 
* ''Białystok'' na portalu Encyclopædia Britannica
Chipewyan

**Chipewyan** je ime jednog od najbrojnijih kanadskih indijanskih domorodačkih plemena.

Oni su nekoć nastaljivali prostor od Velikog ropskog jezera do rijeka Slave i Athabasca, vremenom su se raširili po kanadskim provincijama Manitoba, Saskatchewan i Sjeverozapadni teritoriji. 

## Vanjske veze
* The Chipewyans
The Good Wife

***The Good Wife*** (, poznatija pod naslovom ***Dobra žena***) je američka igrana TV-serija koja se od 2009. emitira na programu mreže CBS. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Julianna Margulies je Alicia Florick, čikaška pravnica čiji je suprug, politički ambiciozni javni tužilac Peter Florick (koga tumači Chris Noth), bio razotkriven i osramoćen u korupcijsko-seksualnom skandalu. Radnja prati njene napore da, nakon što je javno ponižena nevjerom svog muža, ponovno započne karijeru advokata. Tvorci serije su bračni par Robert i Michelle King, koji su, prema vlastitim riječima, inspiraciju pronašli u stvarnom životu, odnosno seksualnim skandalima vezanim uz popularne i ambiciozne političare kao što su Bill Clinton, John Edwards i Eliott Spitzer, a čije su supruge Hillary Clinton, Elizabeth Edwards također bile pravnice. Serija je dobila povoljne kritike, a Julianne Margulies je za svoju ulogu nagrađena Emmyjem i Zlatnim globusom.

Na prostoru bivše Jugoslavije se prikazuje preko kablovskog kanala Universal Channel.

## Izvori

## Literatura
* 

## Vanjske veze
* 
*
Blue Bloods (razvrstavanje)

***Blue Bloods*** može označavati:

* Blue Bloods, američka TV-serija
* Blue Bloods (serija romana), serija romana o vampirima autorice Melise de la Cruz
* The Blue Bloods, "ergela" američkih profesionalnih hrvača koja je djelovala 1990-ih i 2000-ih
Emma Heming

**Emma Heming Willis** (18. jun 1978 -) je britanska manekenka malteškog porijekla, najpoznatija po tome što se 2009. udala za američkog glumca Brucea Willisa. Godine 2012. mu je rodila kćer Mabel.

## Izvori

## Vanjske veze
* Profile of Emma Heming at Fashion Model Directory
Prečkasta spiralna galaksija

**Prečkasta spiralna galaksija** je spiralna galaksija koja posjeduje središnju strukturu u obliku prečke koja se sastoji od zvijezda. Otprilike 50% svih spiralnih galaktika otpada na prečkaste spiralne galaksije.

Edwin Hubble je u svojemu Hubbleovu dijagramu klasificirao te galaktike oznakom **SB** ("Spiralne", "Barirane", engl. *bar* = prečka).

Promatranja sa Svemirskog teleskopa Spitzera dokazala su da je Mliječni put prečkasta spiralna galaksija.

## Poveznice
* Klasificiranje galaksija
## Vanjske veze
* Britt, Robert Roy. "Milky Way’s Central Structure Seen with Fresh Clarity." SPACE.com 2005.
Archie Panjabi

**Archie Panjabi** (31. maj 1972 -) je britanska glumica indijskog porijekla, najpoznatija po ulozi privatne detektivke Kalinde Sharme u američkoj TV-seriji The Good Wife, za koju je 2010. nagrađena Emmyjem za sporednu glumicu.

## Filmografija

## References

## Vanjske veze
* Archie Panjabi Official Web Site 
* 
* A review of ''Yasmin''.
Blue Bloods

***Blue Bloods*** () je američka policijska TV-serija koja se od 2010. emitira na programu TV-mreže CBS. Protagonisti serije su pripadnici porodice Reagan, čiji su sinovi generacijama radili kao pripadnici njujorške policije, koju vodi Frank Reagan (čiji lik tumači Tom Selleck). Serija uživa veliku gledanost, te se na programu zadržala šest sezona, ne računajući sedmu čij je početak najavljen za jesen 2016. Također je dobila brojne pohvale kako zbog korištenja autentičnih njujorških lokacija, tako i zbog Selleckove uloge koja je nagrađena Emmyjem.

Na prostoru bivše Jugoslavije je dostupna preko kablovskog kanala Universal Channel.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
*
Populacija I

**Populacija I** je zajednički naziv za mlade zvijezde, zvjezdane skupove i asocijacije koje sadrže veći udio težih elemenata nastalih nukleosintezom u jezgrama drugih (Populacija II), potrošenih zvijezda. Ove zvijezde se tipično nalaze u blizini galaktičke ravnine, pogotovo u spiralnim kracima. 

## Veze
* Populacija II
* Astracija
Thief (TV serija)

***Thief*** () je američka televizijska mini-serija u 6 epizoda koja se originalno emitirala na programu mreže FX Network 2006. godine. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Andre Braugher, je bio Nick Atwater, vođa grupe vrhunskih provalnika, prisiljen da spašava život sebe i svoje porodice nakon što ga rutinski posao učini metom kineskih trijada. Braugher je za svoju ulogu nagrađen drugim Emmyjem u karijeri.

Nekoliko godina kasnije je bila emitirana na programu Hrvatske radiotelevizije.

## Vanjske veze
* 
* Episode guide at TV.com
* FX getting a dramatic kick (*[[Variety]]*)
Završnica (muzika)

**Završnica** (, , , ) je znak koji se u muzičkoj notaciji beleži dvema crtama (tanjom i debljom) koje se pišu uspravno i paralelno kroz linijski sistem.

Završnica se koristi, kako i sam naziv kaže, da bi se označio završetak neke kompozicije ili njenog samostalnog odseka.

## Sličnosti i razlike završnice sa drugim muzičkim znacima

## Povezano
* Takt
* Taktica
* Uzmah
* Predtakt
* Promena taktova
* Prima i sekonda volta
* Repeticija
* Rečenica

## Reference
Finale

**Finale** ili **završnica** je izraz kojim se u najširem smislu označava kraj ili završni dio nekog procesa, događaj, fiktivnog ili muzičkog djela. 
* finale u sportu, najčešće posljednja utakmica, meč, utrka ili slični oblik nekog sportskog natjecanja; prije njega se mogu održati polufinale, četvrtfinale, osmina finala i sl.
* finale u šahu - završnica partije. 
* završnica (muzika), muzička oznaka, završnica koncerta, završnica serijala koncerata, završno veče festivala.
* kod televizijskih serija:
** finale sezone
** finale serije
David Benioff

**David Benioff** (rođ. kao David Friedman; 1970 - ) je američki književnik, scenarist i televizijski producent. Književnu karijeru je započeo s romanom *[[The 25th Hour]]*, koga je 2002. adaptirao u igrani film. Nakon toga je napisao scenarije za nekoliko filmova, a od 2011. vodi produkciju fantasy serije ''Igra prijestolja''.

Od 2006. je u braku s glumicom Amandom Peet s kojom ima dvoje djece.

## Vanjske veze
* 
* David Benioff  at Authortrek.com
* Excerpt from City of Thieves
Body of Proof

***Body of Proof*** je američka kriminalistička (forenzička) igrana TV-serija koja se od 2011. emitira na programu mreže ABC. Glavni protagonist, čiji lik tumači Dana Delany, je dr. Megan Hunt, nekoć vrhunska i ugledna neuorkirurginja, koja je nakon prometne nesreće, oštećenja živaca ruku i smrti pacijenta na stolu prisiljena nastaviti karijeru kao patolog, odnosno mrtvozornica Grada Philadelphije. Radnja prati njene napore da rasvijetli ubistva i druge zločine vezane uz leševe koji dolaze na njen stol za autopsiju.

Na prostoru bivše Jugoslavije se pod nazivom ***Tijelo je dokaz*** prikazivala preko kablovskog kanala Fox Crime, a odnedavno se prikazuje na kanalu Fox Life.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
*