open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kaštel dvorac Rušinac (Miljenkov dvorac)

**Kaštel Rušinac** je stara utvrda u Kaštel Lukšiću.


Datoteka:Kaštel Rosani - Rušinac.jpg|Kaštel obitelji Rosani - Rušinac
Datoteka:maketa kaštela Rosani - 2.jpg|pogled s kopna
Datoteka:maketa kaštela Rosani - 1.jpg|pogled s mora

Prema odobrenju iz 1482. godine Mihovil Rosani (Rušinić) izgradio je svoj kaštel na hridima obale. Prema tipu utvrde to je utvrđena kuća poput kaštela Lippeo ili kaštela Andreis.Oko kaštela kasnije je izrađen obrambeni zid utvrđenog naselja. Kako je kaštel izgrađen na kopnu,ulazna vrata su bila na prvom katu, u kaštel se ulazilo preko stepenica i pokretnog mosta. Na južnom pročelju nalaze se *morska vrata* karakteristićna za sve kaštelanske utvrde. U kaštelu  prostor za vlasnika (piano nobile) nalazi se na prvom katu, a ne na drugom kao što je slučaj na ostalim kaštelima. Kaštel i selo nisu bili dobro utvrđeni, te su sredinom 17.stoljeća napušteni. Od sela sačuvana je crkvica sv. Ivana u kojoj se nalazi grob s natpisom "Pokoj ljubovnikom" u kome počivaju nesretni ljubavnici Miljenko i Dobrila.

## Izvori
Vjeko Omašić, Povijest Kaštela, Split, 1986.
Kaštel Quarko

**Kaštel Quarko** je stara utvrda u Kaštel Štafiliću.

Trogirski plemić Ivan Quarco (Kvarko) dobio je 1558. godine odobrenje da na položaju Bile (zapadno od kaštela Lodi, Kaštel Štafilić) sagradi svoj kaštel. Kaštel Kvarko prvi put se spominje 1588.godine u popisu stanovništva i tada ima 17 stanovnika.

Danas se na obali mogu vidjeti ostaci zidova kaštela koji formiraju pravokutnik dimenzija 14,8 x 18,5 metara položen u smjeru pružanja hridi, tj. sjeveroistok – jugozapad.Istočni zid bio je položen na hrid, ostali zidovi su temeljeni u moru. Na temelju vidljivih ostataka ne može se reći kojem je tipu utvrde pripadao.

Povjesničar Pavao Andreis piše da je dvorište (corativo) tog kaštela bilo prostrano i da je ulaz branila jedna kula (torretta).

## Izvori
* Pavao Andreis, Storia della Citta di Trau, Split, 1908.
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, 
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.8 , Kaštela, 2007. ISSN 0353-3212
Kaštel Dragač

**Kaštel Dragač** poznat i kao **kaštel Dragatij**  je utvrda u Kaštel Štafiliću.

Najzapadniji kaštel kaštelanskog područja je kaštel Dragatij (Dragač), nalazio se na predjelu Bile - Dračić. Sagradio ga je građanin Matija Dragač na temelju dozvole koju je 1543. godine izdao trogirski knez Jerolim Maripietro. Najraniji spomen kaštela je godine 1571. kada je knez naredio nadgledniku naoružanja Petru Bogoforteu da u taj kaštel pošalje dvije arkebuze, šest libri olova i praha, te četiri stapina.

O kaštelu povjesničar Pavao Andreis piše 
.

Kvadratni tlocrtni oblik i debljina zida potvrđuju da da je utvrda bila građena u obliku kule poput kule Pavla Cipiko i kule Lodi. Prema ostacima zida i morta na hridima istočno od kaštela mogu se utvrditi ostaci još jedne građevine veličine 7,5 x 7,5 metara udaljene od kaštela 9 metara.

Lukšićani su 1806. godine kupili od obitelji Dragač njihov kaštel kao građevni materijal za izgradnju nove župne crkve.

Na istočnom zidu te crkve uzidana je ploča sa natpisom koji se nalazio nad glavnim ulazom u kaštel. Natpis govori o tome da je Matija Dragač sagradio kaštel 1546. godine na svoju korist i korist domovine.

## Izvori
* Pavao Andreis, Storia della Citta di Trau, Split, 1908.
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početka XX. Stoljeća, Kaštela, 2001.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.8 , Kaštela, 2007
Kaštel Piškera

**Kaštel Piškera** je stara utvrda u Kaštel Kambelovcu. U blizini kaštela Jerolima Cambia izgradili su seljaci sela Kruševika dva kaštela na mjestu zvanom Piškera (Kaštel Kambelovac),nazvani su  Velika i Mala Piškera. Godine 1494. zatražio je gaštald sela Kruševika  Ivan Mardešić zvani Perišin od splitskog kneza pomoć za dovršenje tog kaštela (Velika Piškera). Prema tipu utvrde to je utvrđeno naselje poput Opatićinog kaštela u Kaštel Gomilici. Prema crtežu iz 18.stoljeća zaključuje se da je kaštel Piškera bio nasut prostor na hridima u moru dimenzija 34 x 24 metra, zaklonjen zidom (bedem) sa samo dvije strane: sjeverne i istočne. Od utvrde sačuvana su samo ulazna vrata i linija zida. Uz istočni zid dograđen je prostor dimenzija 9 x 11 metara (Mala Piškera).

## Izvori
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početka XX. stoljeća, Kaštela, 2001.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br. 7 , Kaštela, 2003.
Kaštel Tartalja

**Kaštel Tartalja** je stara utvrda u Kaštel Lukšiću. Splitska plemićka obitelj Tartalja (Tartaglia) izgradila je, vjerojatno u prvoj polovici 17. stoljeća, svoj kaštel. Kaštel Tartalja se nalazio na obali, sagrađen je kao trokatnica s utvrđenim dvorištem. Na crtežu Kaštel Lukšića iz 1745. godine ucrtani su kašteli Vitturi, Mišura (prije Rušinac) i Tartalja. Početkom 20. stoljeća češki doktor Henrik Šulavy kupuje kaštel, i na njegovu mjestu otvara prvi pansion u Kaštelima. Na projektnom nacrtu uređenja pansiona Šulavyi vidljiv je tlocrt kuće s dvorištem, koji predstavlja nekadašnji kaštel Tartalja. Danas su na zidovima vidljivi ostaci konzola manteleta.

## Izvori
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početka XX. stoljeća, Kaštela, 2001.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.7 , Kaštela, 2003.
Kaštel Lippeo

**Kaštel Lippeo** je stara utvrda koja se nalazila u Kaštel Kambelovcu.

Godine 1516. splitski plemić Petar Cambio (Kambi), sin Jerolima dobio je odobrenje od splitskog kneza  za izgradnju  utvrde na hridi dužine 14,4 metra i širine 6 metara. Petar je sagradio kaštel, mostom  ga povezao s kopnom, a na obali formirao naselje Tikvarin (danas dio Kaštel Kambelovca). Kako nije imao muških potomaka, kaštel je dospio u posjed njegove sestre Margarite Lippeo. Pod nazivom Lippeo spominje se od 1598. do 1656. godine, kada ga kupuje obitelj Dudan iz Splita.

Utvrda nije sačuvana, na temelju Barbijerijeva crteža iz 1754. godine, kaštel je pripadao tipu utvrde utvrđena kuća poput sačuvanih kaštela Rosani i Tartaglia. To su dvokatne građevine pravokutnog tlocrta koji sa sjevera imaju obilježje utvrde, a s juga raskošne rezidencije.

## Izvori
* Frane Bego, Kaštel  Kambelovac  Kaštel Gomilica, Kaštela, 1991.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.8 , Kaštela, 2007.
Kaštel Koriolana Cipika

**Kaštel Koriolana Cipika** je stara utvrda u Kaštel Starom.

Kaštel  Koriolana Cipika (Cepio, Cippico, Ćipiko) je prvi kaštel koji je sagrađen u Kaštelanskom polju za obranu od Turaka.
Dana 16. kolovoza 1476. trogirski knez Troil Maripietro dopušta Koriolanu Cipiku o svom trošku sagraditi kaštel za zaštitu svojih kolona. Koriolan je morao utvrditi naselje nasipom i jarkom te izgraditi skloništa za stoku. Izgradnja ovog kaštela i izgradnja naselja uz more je početak urbanizacije Kaštela. Kaštel je sagrađen na hridima u moru 1481. godine. Koriolanov kaštel  je 1490. godine stradao u požaru. Uz pomoć mletačke vlasti kaštel je obnovljen 1493. godine. Prema tipu utvrde to je utvrđena kuća s dvorištem. Selo koje se formira uz kaštel opasano je s bedemima 1507. godine. Poput ostalih utvrđenih naselja u Kaštelanskom polju, zid oko naselja izgrađen je s triju kopnenih strana, istočni i zapadni zid nastavljaju se u moru do određene dubine. Prvi naseljenici dolaze iz potkozjačkih sela Raduna i Šušnjara. Obitelj Cipiko podjelila je svoj posjed na dva dijela, u svakom se nalazilo naselje (utvrđeno selo) sa kaštelima, Koriolanov kaštel je nazvan Kaštel Stari, a Pavlov Kaštel Novi.

## Galerija

Datoteka:Kaštel Ćipiko stari 1.jpg|kaštel Koriolana Cipika
Datoteka:Kaštel Koriolana Cipiko - 1.jpg|maketa kaštela: pogled s kopna
Datoteka:Maketa kaštela Koriolana Cipiko - 2.jpg|maketa kaštela: pogled iznad
Datoteka:Kaštel Koriolana Cipiko - 3.JPG|maketa kaštela: pogled s mora
Kaštel Štafileo

**Kaštel Štafileo** je utvrda u Kaštelima.

Trogirski plemić Stjepan Staphileo (Štafilić), porijeklom s Krete 1508. godine sagradio je na hridima u moru kaštel. Utvrda je nalik Koriolanovu kaštelu, utvrđena kuća s dvorištem, ulaz brani kula s pokretnim mostom. 

Planski gradi selo nasipajući prostor izmeđe stare rimske ceste i kaštela. Selo je bilo opasano s tri strane bedemima koji se pružaju u more, na uglovima su kule. Selo su naselili izbjeglice iz Bijaća. Stjepan je umro 1519. svoje imanje ostavlja sinovima Petru koji pogiba braneći kaštel od Turaka, Ivanu šibenskom biskupu i diplomati Vatikana, koji u Štafilić donosi sliku Čudotvorne Gospe, dar poljskog kralja Sigmunda. Jakov je imao četiri kćeri koje su se udale u obitelji: Andreis, Kažotić, Ferro i Zavoreo. 

Ivan Ferro je 1693. godine na mjestu sjeverozapadne obrambene kulu sela sagradio vlastitim troškom kaštel i ostavio svom sinovcu Ivanu,o čemu svjedoči natpis na kamenoj ploči.


Datoteka:Kaštel Štafileo 1.jpg|kaštel Štafileo
Datoteka:Maketa kaštela Štafileo 1.jpg|Maketa kaštela Štafileo: pogled odozgo
Datoteka:Maketa kaštela Štafileo 2.jpg|Maketa kaštela Štafileo: pogled s kopna
Datoteka:Maketa kaštela Štafileo 3.jpg|Maketa kaštela Štafileo: pogled s mora
Datoteka:Kaštel Ferro 1.jpg|Kaštel Ferro


## Izvori
*Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početka XX.stoljeća, Kaštela, 2001.
Kula Benzi

**Kula nadbiskupa Andrije dei Benazi da Gualdo** u Kaštel Sućurcu.

Datoteka:Maketa kule Benzi - 1.jpg|Kula Benzi: pogled s mora
Datoteka:Maketa kule Benzi - 2.JPG|Kula Benzi: pogled na breteše


Tijekom XIV. stoljeća u Dalmaciji vodile žestoke borbe između hrvatsko-ugarskog kralja Žigmunda i bosanskog kralja Tvrtka. Tvrđava Klis prelazila je iz ruke jednog u ruke drugog vladara. Splićani su se 1390.godine predali bosanskom kralju Tvrtku. Godine 1392. hrvatsko-dalmatinski ban Vuk Vukičić izdaje odobrenje  splitskom nadbiskupu Andriji dei Benzi da na korist Crkve i zaštite njegovih seljaka, životinja  i dobara sazida dom ili kuriju, na posjedu Splitske biskupije u Dilatu na položaju Lučac (u Kaštel Sućuracu). Na grebenu visine 10 m Andrija dei Gualdo je podigao kulu, koja se spominje  godine 1397. u reambulaciji posjeda splitskih nadbiskupa. Zbog stranačkih sukoba  Spličani su 1402.godine srušili kulu, međutim ona je obnovljena već iduće godine i izmirenje je obavljeno baš pokraj nje. Kula danas više ne postoji, ali je na temelju crteža s kraja 16.stoljeća (Archivio di Stato  u Veneciji) i crteža A. Barbijerija iz 1726.god., i ugovora o popravku  kule iz 1474.godine moguče je rekonstruirati njen prvobitni izgled. Tlocrt kule je pratio nepravilan oblik grebena, na vrhu se nalazilo krunište s tri breteša, koji su branili ulaz u naselje i kulu, uz  njemu južnu bilo  je dograđeno vanjsko stepenište. Analizom crteža proilazi da je kula bila visoka oko 27 metara od mora, odnosno 17 metara od grebena nad kojom je sagrađena. 

## Izvori
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.6 , Kaštela,  1999.
Kaštel Urmaneo

**Kaštel Urmaneo** (Urmanić) je nedovršena utvrda u Kaštel Sućurcu. Jedini spomen kaštela nalazimo na crtežu Sućurca iz 16. stoljeća  (Archivio di Stato u Veneciji). U to vrijeme u Sućurcu je bio župnik splitski kanonik Šimun Urmaneo dok je njegov brat bio zakupnik prihoda splitske nadbiskupije. Kaštelani su  1596. godine pokušali  osloboditi Klis iz turski ruku potaknuti nagovorima Šimuna Urmanića. Nakon neuspjeha, mletačka vlast koja nije odobrila pothvat, prognala je  braću Urmanić oduzimajući im imovinu. Kaštel ostaje nedovršen, građevni materijal se koristi za uzgradnju utvrda Kaštel Sućurca.
Černide

**Černide (cernide, černa vojska)** su vojne teritorijalne jedinice Mletačke Republike. U Istri i Dalmaciji černide su djelovale i jedno kratko vrijeme za Francuske uprave (1806. – 1809.). Prvobitna zadaća černida je bila obrana stanovništva i teritorija od turskih napada. Godine 1528. za  vrijeme dužda Andrea Grittija, u Veneciji donesena je odluka o osnivanju teritorijalnih jedinica pod nazivom **cernide**. U sastav černida ulazili su muškarci od svoje 18 do 36 godine, koji su sposobni za oružje. Obaveza je trajala 14 godina. Skraćeno černide su se nazivale černe pa je tako nastao i hrvatski naziv černa vojska. Uloga vojnika ovisila je od prilikama na terenu. Černide su često djelovale i van svog teritorija. Njom su zapovijedali domaći ljudi, koje su birali sami seljaci. Četu je vodio harambaša (kapetan), podređeni su mu bili alfir (zastavnik), saržent (narednik) i kaporal (desetnik). Jedna černida je mogla brojila oko 80 ljudi (četiri desetnika). Seoski harambaša birao se doživotno i bio je oslobođen javnih radova. Harambaša je morao voditi računa da seoska četa  bude uvijek pripravna i dobro naoružana, pa je jednom godišnje održavao smotru svoje jedinice. Svaki pripadnik černide imao je svoje vlastito oružje, vatreno i hladno , koje mu vjerovnik nije smio uzeti. Černide nisu imale svoje uniforme.

## Kaštelanske černide
Kaštelanskim černidama zapovijedao je guvernadur, kojega je postavljala  mletačka vlast iz redova splitskih ili trogirskih plemića. Posebno se birao guvernadur za splitska kaštela , a posebno za trogirska kaštela. Dok je granica išla vrhovima Kozjaka, Kaštelani koji su bili u sastavu černida morali stražarili u kulama stražarnicama. Svako selo je imalo dvije, jednu na samoj granici, drugu na padinama Kozjaka. Danas je djelomično sačuvana stražarnica u Lažanima iznad Kaštel Kambelovca. Kula je bila visine oko 8 metara, na visini od 4 metra nalazila su se mala vrata kroz koja su se stražari ulazili u kulu pomoću ljestvi, koje bi zatim uvukli u kulu. Stražari su nagrađivani u novcu ili *biškotu* (suhi kruh). 

## Izvori
* Davor Darovec, Obrambena organizacija komune Koper pod Benčani, Kronika, Ljubljana, Digitalna knjižnica Slovenije 
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovjesti do 20. Stoljeća, Dugi rat, 2001,
Kaštel Kuparić

Najistočnija utvrda kaštelanskog područja bio je kaštel obitelji Cuparich (Kuparić) na otočiću Barbarinac (Skradinik, Otočac, Isoletta ), u istočnom djelu Kaštel Sućuraca.

Najranij spomen kaštela je u opisu splitskog teritorija iz 1525.godine gdje knez Ivan Batista de Molina spominje kaštel koji je pružao  zaštitu stanovnicima sela Smoljevac. Na karti iz XV.stoljeća, Martino Rotta prikazao je otočić s kulom i selom .  Crkva Sv.Martina na otoku Skradniku  spomenuta je 1478.godine u jednom ugovoru Nikole Cambio.
Danas na otočiću nema vidljivih tragova gradnji, osim obalnog zida koji okružuje sa svih strana izuzev na sjeveroistoku gdje se prirodna hrid spušta ravno u more.

## Izvori
*Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, 
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.8 , Kaštela, 2007.
Kaštel Pavla Cipika

**Kaštel Pavla Cipika** je stara utvrda u Kaštel Novom.

Godine 1512. mletačka vlast dala je dozvolu trogirskom plemiću Pavlu Cipiku, nećaku Koriolana Cipika da sagradi u moru, pored crkve sv. Petra od Klobučca, svoj kaštel i naselje uz njega.

Kaštel je samostalna kula, pravilnog kvadratnog tlocrta,  ima prizemlje i tri kata, na četvrtom se nalazio mašikul. Kako je izgrađen u vremenu kada se počinje upotrebljavati vatreno oružje, na kaštelu su se nalazile puškarnice, i otvori za topove. Na južnom pročelju se nalazi balkon i *morska vrata* koja su karakteristična za kaštelanske kaštele.

Do kaštela (kule) izgrađeno je naselje koje je bilo opasano bedemima, na uglovima su se nalazile kule. Na ulazu u selo stajao je pokretni most. Selo je naseljeno izbjeglicama iz potkozjačkih sela Špiljana i Žestinja.

Godine 1517. Turci su opljačkali selo, ali u kulu nisu uspjeli ući. Početkom 1524. godine selo teško strada u velikom požaru. Obitelj Cipiko podijelila je svoj posjed na dva dijela, u svakom se nalazilo naselje (utvrđeno selo) sa kaštelima. Koriolanov kaštel koji je prije izgrađen  nazvan Kaštel Stari, a Pavlov Kaštel Novi.                    

Datoteka:Maketa kaštela Pavla cipiko - 1.jpg|Maketa kaštela Pavla Cipika: pogled s kopna
Datoteka:Maketa kaštela Pavla cipiko - 2.jpg|Maketa kaštela Pavla Cipika: pogled s mora


## Izvori
Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početaka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001,
Nadbiskupska palača u Kaštel Sućurcu

**Nadbiskupska palača** je stara utvrda u Kaštel Sućurcu.

Datoteka:Maketa Nadbiskupova kaštela - 1.jpg|Maketa Nadbiskupova kaštela: pogled s mora
Datoteka:Maketa Nadbiskupova kaštela - 2.jpg|Maketa Nadbiskupova kaštela: pogled na krov i dvor
Datoteka:Maketa Nadbiskupova kaštela - 3.jpg|Maketa Nadbiskupova kaštela: pogled s kopna

Splitski nadbiskup Ivan Zanetti  1474.godine sklapa ugovor o popravku građevina na svom posjedu u Dilatu (u Kaštel Sućurcu). Graditelji su se obavezali popraviti i pojačati kulu nadbiskupa Gualda.U ugovoru se spominje i kuća (nadbiskupska palača). Splitski nadbiskup Bartolomeo  Averoldo 1488.godine zidovima (bedemima) povezuje sve građevine do tada sagrađene u jednu cjelinu, u Kaštilac. Palača je ranije sagrađena na nasutom terenu u moru, zbog toga je obrambeno krunište s ophodom  dodano s vanjske strane zidova, što je rijedak primjer u srednjovjekovnom graditeljstvu.  Kaštilac naseljavaju izbjeglice iz starog sela Sućurca, prenoseći naziv sela u novo naselje unutar zidina Kaštilca. Tijekom vremena ophod je srušen, umjesto puškarnica otvoreni su renesansni prozori, a balkon je zamjenio breteš iznad *morskih vrata* (južni ulaz u Kaštilac).

## Izvori
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početka XX. stoljeća, Kaštela, 2001.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.6 , Kaštela,  2007.
Ivan Anton Kumbat

**Ivan Anton Kumbat** je bio general Mletačke Republike.
Ivan Kumbat je rođen u Kaštel Štafiliću 1. prosinca 1684., sin Bože i Lucije rođ. Dobrić, umro je na Krfu 1744. godine. Ime Anton je dobio po svom djedu.

## Morejski rat
Krajem 1714. godine počeo je posljednji rat između Mletačke Republike i Turske, koji su počeli Turci kako bi vratili izgubljena područja na Peloponezu (Moreji) i u Dalmaciji. Zbog nadmoći turskih snaga, Mletačka Republika se početkom rata povukla s Peloponeza. Sljedeći na redu su bili Krf, koji se uspio oduprijeti turskim napadima, i Dalmacija koja se uspjela oduprijeti uz pomoć černidi i morlački bandijeri. U borbama na Peloponezu i osobito na Krfu istakao se Ivan Kumbat.

## Bijeg iz rodnog kraja
Nakon jednog prekršaja pobjegao je iz svog sela, prijavio se kao veslać (galijot) na mletačkim galijama. Zbog svog junaštva u bitkama kod Kalamote i Argosa napredovao je u mletačkoj vojsci i postigao čin pukovnika pješadije. U opsadi Krfa istakao se nevjerojatnom hrabrošću dobivši čin generala. Velika zapreka njegovu napredovanju je bila njegova nepismenost, pa je jednom prilikom istupio u Senatu i pokazavši gola prsa puna ožiljaka rekao: *Mač je moje pero, krv je moje crnilo, a prsi su moja karta*. Kumbatovo junaštvo opjevali su fra. Andrija Kačič Miošić u "Razgovoru Ugodnom" i fra.Filip Grabovac koji mu je posvetio jednu pjesmu u „Cvitu razgovora naroda i jezika hrvatskoga“ u kojoj ga slavi kao hrvatskog rodoljuba. Kumbat je umro u svojoj šezdesetoj godini na dužnosti zapovjednik tvrđave na Krfu.

## Grb generala Antuna Ivana Kumbata

Gornji dio: na plavom polju dva ukrštena zlatna buzdovana.
Donji dio: na zlatnom polju srebreni polumjesec nasuprot njega ruka u crvenom rukavu koja drži srebrenu sablju.
Dva polja djeli vodoravna crvena kolona (ešarpa).

## Oporuka
Nakon bjega iz rodnog mjesta Kumbat se nikada više nije vratio u Kaštela. Ne srameći se svog zavičaja i siromašna podrijetla, uvijek je sa sobom nosio seljačku (težačku) košulju. U svojoj oporuci sjetio se i Kaštela, ostavivši 200 dukata kao miraz za 6 siromašnih djevojaka koje su se spremale za koludrice (redovnice).

## Izvori
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, 
* Frane Bego, Kaštel Kambelovac, Split, 1991.
* Hrvoje Morović, Kaštelanski zbornik br.1, Kaštela, 1987.
Kaštel Lodi

**Kaštel Lodi** je stara utvrda u Kaštel Štafiliću.

Zapadno od kaštela Štafileo,  na hridi u moru, počela su braća Ludovik i Ivan Lodi godine 1548. graditi svoj kaštel s dozvolom trogirskog kneza Garzonija. Kaštel je ostao nedovršen, jer su tijekom gradnje umrla braća Lodi. Sin Ivana Lodija nije nastavio gradnju jer je imao samo jednu kći Katarinu. Ni Katarina nije imala muških potomaka, te se imanje i kaštel podijelilo na sedam dijelova. Krajem 17. stoljeća kaštel je prešao u vlasništvo splitske plemićke obitelji Papalić. Kaštel, iako nedovršen, služio je svojoj svrsi, oko njega se naseljavaju uskočke izbjeglice iz Klisa, koje po svojoj tvrđavi kod Senja, kaštel i naselje nazivaju Nehaj.

## Izvori
Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001,
Borovik (Komiža)

**Borovik** je naselje u sastavu Grada Komiže, na otoku Visu, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

## Stanovništvo

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 12 stanovnika. 


:

## Izvori
Biševo (Komiža)

**Biševo** je naselje u sastavu Grada Komiže, u Splitsko-dalmatinskoj županiji. Nalazi se na otočiću Biševu.

## Stanovništvo

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 15 stanovnika. 


:

## Znamenitosti

* crkva svetog Silvestra

## Izvori
Ante Bedalov

**Ante Bedalov** (Šibenik, 24. lipnja 1952. - Ušba, Kavkaz, 24. srpnja 1974) je bio hrvatski planinar i alpinist, iz Kaštel Kambelovca koji je tragično poginuo na Kavkazu.

Osim planinarenjem, Ante Bedalov je bio i veslač u splitskom Gusaru. Nakon što je završio ljetni tečaj GSS-a i pokazao penjački talent, počeo se, 1970., baviti alpinizmom, kao član AO Mosor, a kasnije je postao i član uprave PD Mosor. Ispenjao je više od stotinu smjerova. Od poznatijih uspona, vrijed istaknuti razne uspone na Dolomitima i Grossglockner. Penjao je i zimske smjerove, na Troglavu i Biokovu. U srpnju 1974 je svojim usponima u Elbrusu na Kavkazu ispunio uvjete za stjecanje naziva alpinist, no umro je nekoliko dana kasnije, na istoj planini. PSH mu je 1975 posthumno dodijelio status alpinista.

## Pogibija
Ante Bedalov poginuo je na Kavkazu 1974. godine, zajedno s kolegama Ursom Vrdoljakom, Nenadom Čulićem i Viktorom Tabakovićem. U njegovu čast je, od kaštelanske sekcije PD Mosor, 1980. godine osnovano Hrvatsko planinarsko društvo Ante Bedalov.

## Izvori
* HPD "Ante Bedalov" Ante Bedalov
Podmorje

**Podmorje** (Podmorie, Podemorie) je naziv dijela srednjovijekovnog teritorija grada Trogira koji se pružao istočno od Malog polja do splitske granice.  Od 13. do 15 stoljeća Podmorjem se naziva zapadni trogirski, a Dilat istočni splitski dio Kaštelanskog polja. 
Taj toponim označava kraj uz more kao i kod baltičkih Slavena koji su jedan dio svoje obale nazivali Podmorje. U notarskim spisima ovaj toponim se piše *Podmorie* i *Podemorie*. U našoj historiografiji sporno je pitanje da li je taj toponim označavao naziv jedne od starohrvatskih župa koju je car Konstantin Porfirogenet nazvao Paratalasija. Prvi siguran spomen Podmorja je u jednom ugovoru o obradi zemlje iz 1249. godine koji je sklopio Trogirani Grgur, sin kneza Ilije, s Vukom iz Podmorja (..in Podemorie supratus...). Godine 1303. odrekao se knez Juraj Šubić svojih prava i prepustio Podmorje Trogiranima, priznavši im cjelokupan teritorij od splitskih granica do Trogirskog (Malog ) polja. Ova isprava daje sliku o Podmorju kao cjelovitom prostoru u Kaštelanskom polju. Naselja u Podmorju  ležala su na nižim predjelima brda na granici dviju gospodarskih zona ratarske i stočarske. Položaj naselja odaju i crkve izgrađene u njihovoj blizini. Prema povijesnim izvorima, u Podmorju su postojala ova naselja: Banje selo , Ostrog, Šušnjari, Radun, Špiljan, Žestinj, Kukljača, Seline, Bijaći i Baba. Osim tragova groblja (stećaka) oko nekih crkava nema tragova nekadašnjih naselja. U to vrijema kuće su bile izgrađene od suhozida, drveta i pletera oblepljenog blatom. 
## Izvori
Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001,
Božena Vranješ-Šoljan

**Božena Vranješ - Šoljan** (Makarska, 1945.)

Od 1997. zaposlena na Odsjeku za povijest Filozofskog fakulteta u Zagrebu. Doktorirala 1988. Istraživački se bavi povijesnom demografijom i poviješću hrvatske manjine na srednjoeuropskom području.
Vepric

**Vepric** je marijansko svetište u blizini grada Makarske.

Nastalo je 1908. godine po uzoru na pećinu Gospe Lurdske u Lourdesu. Osnovao ga je splitsko-makarski biskup Juraj Carić, koji je po svojoj želji u svetištu i pokopan. Svetište čine špilja s Gospinim kipom, kapela, oltar na otvorenom, postaje križnog puta i dr.

## Vanjske veze
* Stranice svetišta 
* Vepric na stranici Glasa Koncila 
* Vepric na stranici TZ Makarske 
### Ostali projekti
Frane Barbieri

**Frane Barbieri** (Makarska, 25. studenog 1923. - Torino, 9. kolovoza 1987.), hrvatski novinar i publicist. Pisao je o raznim temama u domaćim i stranim novinama, posebice u talijanskim dnevnicima *[[Il Giornale]]* i *[[La Stampa]]*.

## Biografija
Osnovnu školu pohađao je u Makarskoj, a gimnaziju u Splitu i Dubrovniku, gdje je maturirao 1942. godine. Bio je sudionik Narodno-oslobodilačke borbe i član Komunističke partije Jugodlavije. Radio je u listu *[[Naprijed (novine)|Naprijed]]*, a 1950. imenovan je za glavnog i odgovornog urednika *[[Vjesnik (novine)|Vjesnika]]*. Godine 1952. pokrenuo je *[[Vjesnik u srijedu]]*, a 1959. i 1960. uređivao je i list Globus. Tijekom svoje karijere radio je kao dopisnik iz Rima, Moskve i grada Meksika. Od 1970. do 1972. nalazio se na položaju glavnog urednika *[[NIN|NIN-a]]*, a s te je dužnosti otišao nakon pada s vlasti srpskih liberala.

## Izvori
*''Hrvatski biografski leksion'' Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža, s.v. Barbieri, Frane.
Podšpilje

**Podšpilje** je naziv za skupinu sela koja se nalaze na jugozapadnom dijelu otoka Visa, podno najvišeg otočkog vrha **Hum** (587 m). Upravno pripadaju  Gradu Komiži, od kojeg su udaljena desetak kilometara. 

Naziv Podšpilje koristi se i za središnje selo tog područja u kojem se nalaze crkva, dom kulture, mjesni odbor, pošta, škola (danas bez učenika) i vinarija. 

Ostala sela i zaseoci koji čine **Podšpilje** su :
**Borovik*, 
**Duboka*, 
**Podhumlje* i 
**Žena Glava*. 

Ponekad im se pribraja i susjedno *Dračevo Polje* s istoimenim selom, koje se upravno nalazi u sastavu Grada Visa. 

Rjeđe se za čitav prostor koriste nazivi **Gornje Polje** ili **Komiško Polje**, da bi ih se razlikovalo od sela koja pripadaju Gradu Visu.

Prema Popisu stanovništva iz 2001. godine, na prostoru Podšpilja je živjelo svega 129 stanovnika, od kojih je većina starija od 65 godina. Prije Drugog svjetskog rata tu je živjelo više od 700 stanovnika, koji su se bavili uglavnom vinogradarstvom i maslinarstvom. Iako se već tada stanovništvo iseljavalo (ponajviše u Sjevernu Ameriku i Australiju), do pravog egzodusa došlo je 1960-ih godina. Tada se gotovo čitavo radno sposobno stanovništvo koje nije moglo naći posao na otoku pretvorenom u vojnu bazu, odselilo u Split. Manji dio njih se nakon propasti splitske industrije 1990-ih vratio u svoja mjesta, u kojima se počeo razvijati seoski turizam.

Čitavo Podšpilje, iako malo površinom i neznatno brojem stanovnika, odlikuje se bogatim kulturno-povijesnim nasljeđem. Tu se, osim samih sela koja su sačuvala autohtonu pučku arhitekturu,  nalaze ostaci ilirskih gomila (*Kopacine*), mletačka utvrđenja (Borovik i *[[Zonkotova kula]]*), obnovljeni plemićki posjed *Petrićovo*, te najviši viški vrh *Hum (Sveti Duh)* s kojeg se vidi čitavo područje Srednje Dalmacije. 

Neposredno ispod Huma je znamenita **[[Titova špilja]]** (stariji naziv Duhova špilja), gdje je 1944. godine bio vrhovni stožer partizanske vojske i sjedište Titove vlasti.
Blato na Cetini

**Blato na Cetini** je zagorsko mjesto u Splitsko-dalmatinskoj županiji, u sastavu grada Omiša.

Nalazi se uz rijeku Cetinu, gdje se nalazi i cestovni most preko Cetine.

Rubno je naselje dviju starohrvatskih župa Poljica i Radobilje. U Novom srednjem vijeku je u njemu vlast imala plemenitaška porodica Franići, koji su potekli iz Bosne, u planini blizu Blata na Cetini je prilikom gradnje autoceste pronađeno arheološko nalazište što je pozitivno utjecalo na popularnost mjesta.
Sa južne strane Blata na Cetini proteže se planina Mosor po kojoj prolazi autocesta A1,a sa istočne strane u daljini je predivan pogled na planinu Biokovo.

Danas u Blatu postoje obitelji od kojih su najpoznatije Franići,Duvnjaci,Smoljanovići,Bartulovići,Galići, Perišići,Dajaci.
Blato na Cetini ima jednu osnovnu školu sa 4 razreda,nakog kojih djeca idu u Šestanovac na daljnu naobrazbu.

## Značajne osobe
* Dražen Zečić, hrvatski glazbenik
* Tihomir Franković (podrijetlom iz Blata na Cetini), dvostruki olimpijac, osvajač brončane olimpijske medalje i svjetski prvak u veslanju
* Živko Strižić, hrv. publicist i antikvar
* Branimir Bartulović, hrv. slikar
* Dujam Smoljanović - kuglač, bowlingaš i boćarski reprezentativac
* Marko Smoljanović - inženjer i znanstvenik
* Mladen Smoljanović - epidemiolog

## Izvori
Ragbi klub Makarska rivijera

**Ragbi klub Makarska rivijera** je ragbijski klub iz Makarske.

Klub je osnovan 1968. godine pod imenom "*Metalplastika*". Kasnije je promijenio ime u "*Energoinvest*", te naposljetku u "*Makarska rivijera*".

Klupsko sjedište je u Ul. Stjepana Ivičevića 34 u Makarskoj.

## Klupski uspjesi

### Državna prvenstva

#### Kadeti

* 1992/93. kadeti do 13 i do 11 godina prvaci Hrvatske 
* 1992. prvenstva Hrvatske do 15 god.

#### Seniori

*1974. godine drugo mjesto u prvenstvu bivše Jugoslavije 
*1988. godine treće mjesto u prvenstvu bivše Jugoslavije 
*1995/96.: doprvaci
*1996/97.: doprvaci
*1997/98. **prvaci Hrvatske (seniori)** 
*2001/02. **prvaci Hrvatske (seniori)**

### Kupovi

*osvajači:
*1990. godine pobjednici kadetskog kupa (do 15g.) bivše Jugoslavije
*1997. **pobjednici kupa Hrvatske (seniori)**
*1998. pobjednici kupa Hrvatske (juniori) 
*2006. **pobjednici kupa Hrvatske (seniori)**
*sudionici završnice: 
*1983. godine finalisti kupa bivše Jugoslavije
*1996. finalisti kupa Hrvatske (seniori)
*2004. finalisti kupa Hrvatske (seniori)

### Međunarodna natjecanja

* 2000. Osvajači srednjoeuropskog kupa

## Vanjske veze

*http://www.makarskarugby.hr 
*http://www.makarskarugby.com 
*http://www.makarskasevens.com
Vaterpolski klub Galeb Makarska rivijera

**Vaterpolski klub Galeb Makarska rivijera** je vaterpolski klub iz Makarske.

Klupsko sjedište je na adresi *Franjevački put 2*, Makarska.

## Klupski uspjesi

## Vanjske veze

* Službene stranice
Iva Visković

**Iva Visković** (Makarska, 6. ožujka 1984.) hrvatska je glumica, javnosti najpoznatija po ulozi u TV seriji "Ljubav u zaleđu".

## Uloge

### Televizijske uloge
* "Provodi i sprovodi" kao snobuša (2011.)
* "Stipe u gostima" kao manekenka Mirela Požgaj (2009.)
* "Dobre namjere" kao studentica (2008.)
* "Zvijezde pjevaju" kao Iva Visković (2007.)
* "M(j)ešoviti brak" kao Ivana (2006.)
* "Bumerang" kao Izabela (2005.)
* "Ljubav u zaleđu" kao Nina Radić (2005.)

### Filmske uloge
* *[[Svinjari]]* kao Novinarka  (2012.),redatelj Ivan Livaković
* *[[Gdje pingvini lete]]* kao Klara (2008.), redatelj Josip Vujčić
* *[[Prljavi mali mjehurići]]* (2008.), redatelj Ivan Livaković
* *[[Spoj (2008)|Spoj]]* (2008.), redatelj Igor Šeregi

### Kazališne uloge
***2012**. Borivoj Radaković:**Grupa**, redatelj: Mario Kovač, kazalište Knap
***2012**. Zinka Kiseljak: **Siromah i vrag**, redatelj: Saša Broz, Žar Ptica
***2011**. Oliver Frljić: **Mrzim istinu!**, redatelj: Oliver Frljić, Teatar &TD
***2011**. Milan Kundera/Vedrana Klepica: **Radio Kundera**, redatelj: Helena Petković, Teatar &TD
***2011.** Ivan Goran Vitez: **Mjehur od sapunice**, redatelj: Ivan Goran Vitez, Histrioni
***2010.** Ivan Vidić: **Dolina ruža**, redatelj: Krešimir Dolenčić, GDK Gavella
***2009.** Rajko Dujmić/Željka Ogresta:**Za dobra stara vremena**, redatelj: Mario Kovač 
***2009.** John Osborne: **Osvrni se gnjevno**, redatelj: Paolo Magelli, Scena Gorica, Velika Gorica
* **2009.** Silvija Šesto Stipaničić :  **Vanda**, redatelj: Snježana Banović, Mala scena, Zagreb
* **2008** Alan Ayckbourn: **Normanovska osvajanja**, redatelj: Franka Perković, Ludens Teatar, Koprivnica
* **2008**. H.Ch. Andersen:   **Postojani kositreni vojnik** redatelj: Robert Waltl, Scena Gorica, Velika Gorica
* **2008.** Artur Grabowski:   **Vrline zapadne civilizacije**, redatelj: Damir Munitić, ADU i GK Sisak
* **2007.** Bertolt Brecht: **Pir malograđana**, redatelj: Paolo Magelli, Scena Gorica, Velika Gorica
* **2007.** Marin Držić / Joško Juvančić: **Dum Marinu u pohode**, redatelj: Joško Juvančić, Dubrovačke ljetne igre/ADU
* **2005.** Georg Büchner: **Dantonova smrt**, redatelj: Oliver Frljić, Teatar &TD/ADU, Zagreb
* **2003.** Galt MacDermot/Gerome Ragni: **Kosa**, redatelj: Vlado Štefančić, Kazalište Komedija, Zagreb

## Nagrade

* NHG **2011/12** za najbolju žensku ulogu u predstavi za djecu, Justa,Zinka Kiseljak:**Siromah i vrag**,redateljica : Saša Broz, Kazalište Žar ptica
* Nagrada **Zlatni smijeh**...5 ravnopravnih.. na 37. Danima satire "Fadil Hadžić" za ulogu pjevačice Maje u **Grupi** Borivoja Radakovića,redatelj: Mario Kovač,kazalište **Knap**

## Vanjske veze
*
Stipe Drviš

|- bgcolor="#eeeeee" align=center
! colspan="4" | **Natjecatelj za  [[Hrvatska|Hrvatsku]]**

**Stipe Drviš** (Makarska, 8. lipnja 1973.), hrvatski boksač,  bivši svjetski boksački prvak u poluteškoj kategoriji po verziji WBA.

## Biografija
Boksom se počeo baviti 1992. g. u BK "Pula" u Puli za koji je osvojio 6 puta naslov prvaka Hrvatske. U amaterskoj karijeri nastupio je na Olimpijskim igrama 1996. i osvojio 5. mjesto. Godine 1997. na Mediteranskim igrama osvojio je 2. mjesto (pobijedio je Grk Georgios Mourlas).

1995. je godine sudjelovao kao hrvatski reprezentativac u kategoriji do 81&nbsp;kg na svjetskom prvenstvu u amaterskom boksu u Berlinu. Izgubio je u šesnaestini završnice od Sejšelanina Rolanda Raformea na bodove +1:1. Na tom je prvenstvu još nastupio hrvatski boksač, kasniji svjetski prvak Stjepan Božić (-75&nbsp;kg), a od inih svjetskih prvaka, Vitalij Kličko i Felix Savon (-91&nbsp;kg) te Luan Krasniqi (europski prvak iz Vejlea 1996., brončani s OI 1996.)

1997. je godine sudjelovao kao hrvatski reprezentativac u kategoriji do 81&nbsp;kg na svjetskom prvenstvu u amaterskom boksu u Budimpešti. Izgubio je u šesnaestini završnice od Turčina Yusufa Ozturka na bodove 9:6. Kuriozitet je da su na tom prvenstvu u inim kategorijama nastupili kasniji profesionalni svjetski prvaci Stjepan Božić (do 75&nbsp;kg), Mirko Filipović (više od 91&nbsp;kg) te bivši i kasniji legendarni superteškaši, svjetski prvaci Ruslan Čagajev i Felix Savon u teškoj i Sergej Ljahovič u superteškoj.

1998. je godine osvojio Svjetski kup.

Od svibnja 1999. g. nastupa kao profesionalac u poluteškoj kategoriji. Drviš je 8. veljače 2003. postao prvak Europe pobijedivši Talijana Silvia Branca. Stipe je prvi poraz kao profesionalac doživio u Sydneyu protiv Paula Briggsa u borbi za naslov svjetskog prvaka. Svjetski prvak je postao u svojoj drugoj borbi za svjetski naslov 28. travnja 2007., kada je opet pobijedio Silvia Branca. Ubrzo nakon osvajanja naslova prvaka, izjavio je da se želi povući iz boksa. Dana 16. prosinca, Stipe je ozlijeđen i nemotiviran, znajući da mu je to posljednja borba u karijeri, izgubio naslov svjetskog prvaka, u Perthu protiv domaćeg boksača Dannya Greena. Drviš se nakon borbe, definitivno povukao iz boksa.

Bio je u kutu Mirka Filipovića kad je Filipović pobijedio na završnom je turniru K-1 za 2012. godinu, koji se održao 15. ožujka 2013. u Zagrebu.

Uz Stipu Drviša, titulu svjetskog prvaka osvojili su hrvatski boksači Fritzie Zivic (Ferdinand Živić) i Mate Parlov.

## Izvori

## Vanjske veze
*BoxRec
Mimice

**Mimice** su naselje i ljetovalište na Omiškoj rivijeri.

## Geografija
Mimice su smještene 15-tak kilometara jugoistočno od grada Omiša. U zaleđu mjesta nalazi se planina Dinara, a u podnožju Jadransko more. Kroz sjedište mjesta proteže se Jadranska turistička cesta.

## Historija
Prvi spomen mjesta seže u prvu polovicu 17. stoljeća; dokazi se nalaze u okolici mjesne crkve i groblja. Tijekom Drugog svjetskog rata Mimice su, zajedno s obližnjim Omišem, bile u sastavu NDH.

## Gospodarstvo
Gospodarstvo u Mimicama zasniva se na turizmu, poljodjelstvu i ribarstvu. Od turističkih sadržaja izdvaja se nekoliko restorana i kafića uz obalu, a u posljednje je vrijeme izgrađeno više malih i obiteljskih hotela.

## Stanovništvo
U Mimicama prema popisu stanovništva iz 2001. živi 250 stanovnika, većinom Hrvata katoličke vjeroispovjesti.

## Spomenici
U mjestu se nalazi Spomenik palim borcima, vrijedan rad akademskog slikara Joke Knezevića iz 1963.

## Izvori

## Vanjske veze
* Mimice na stranici TZ Omiš
Jagoda Premužić

**Jagoda Premužić** (Makarska, 28. rujna 1954.), državna je dužnosnica te dugogodišnja tajnica Vlade Republike Hrvatske. Tajnik Vlade usklađuje rad ureda, agencija, direkcija i drugih stručnih službi Vlade, pomaže predsjedniku Vlade u pripremanju sjednica i u drugim poslovima Vlade.

Po struci je diplomirana pravnica. Na dužnost tajnice Vlade imenovana u pet mandata, 3. ožujka 1994., 16. studenog 1995., 5. veljače 2000., 30. srpnja 2002. godine i 5. siječnja 2004. godine. Promijenila je petoro premijera – Nikica Valentić, Zlatko Mateša, Ivica Račan, Ivo Sanader, Jadranka Kosor. Dužnosti je razriješena 7. prosinca 2011.

## Reference
Mario Carević

**Mario Carević** (Makarska, 29. ožujka 1982.) hrvatski nogometaš.

Karijeru je popularno zvani *Car* započeo u splitskom Hajduku gdje se do 2001. probio u seniorsku momčad. U tri godine na Poljdu postao je zapažen mladi igrač, poznat po vrlo dobrim probojima po bokovima, te sjajnim centaršutevima. No, jednako je bilo poznato i njegovo "laktarenje" igrača u trku, te pognuta glava zbog koje je previše zadržavao loptu. Usprokos tome, proslavljeni treneri kao Tomislav Ivić vidjeli su u njemu veliku nadu, te je sam Ivić jednom prigodom izjavio da bi rađe u momčadi imao Carevića nego Kranjčara. Za vrijeme prvog boravka u Hajduku, jednom je zbog kartona morao propustiti derbi u Maksimiru, te ju odgledao sa južne tribine dinamovog stadiona gdje su gdje igrači nikako ne smiju.

2004. Ivić ga je poveo sa sobom u arapski Al-Ittihad. Tamo se Carević nije nešto naigrao, te je taj klub ubrzo napustio. Jedno vrijeme nije mogao u novi klub jer bogati predsjednik kluba nije imao vremena, ni želje, da mladom Makaraninu sredi papire za napuštanje države. Sam Carević tu je situaciju opisao kao *zatočeništvo u zlatnom zatvoru*, jer je ipak bio uredno plaćen za svoje (ne)igranje.

Tokom 2004. zabilježio je i 2 nastupa za hrvatsku U-21 momčad na Europskom prvenstvu za tu kategoriju.

Sljedeće odredište trebao je biti povratak u matični Hajduk, a navodno je zainteresiran bio i zagrebački Dinamo. No, u HNL se nije vratio, nego završio u njemačkom Stuttgartu. Zabilježio je par nastupa pod velikim trenerom Trapattonijem, no, dolaskom novog trenera pao je u zaborav, te s vremenom završio u Stuttgartovoj amaterskoj momčadi, zajedno sa srpskim internacionalcem Ljubojom. Nakon toga uslijedila je 2 mjeseca duga trakavica oko transfera iz tog bundesligaša. Stizale su ponude nekih moskovskih prvoligaša, te navodno i Club Bruggea, no, Carević je bio ustrajan u svojoj želji da se vrati na posudbu u matični Hajduk. Razlog je bio poznavanje atmosfere u i oko kluba, te trener Zoran Vulić koji je trenirao seniorsku momčad.

Iako je ideja o povratku u Hajduk nastala sredinom lipnja 2006., posudba je finalizirana zadnji dan kolovoza, ujedno i zadnji dan prijelaznog roka. Zajedno sa još jednim Stuttgartovim igračem, Borisom Živkovićem, postao je na taj dan igračem Hajduka. U svom prvom susretu protiv Slaven Belupa u Koprivnici pogotkom iz jedanaesterca srušio je 9-godišnju tradiciju Hajdukovih neuspjeha u tom gradu. U novoj epizodi u *bilom* na jesen je odigrao dobro, ali na proljeće iste sezone, nije uspio zadržati formu. Po isteku posudbe prodan je u belgijski klub Lokeren.

## Statistike

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika 

## Reference
Mate Dragičević

**Mate Dragičević** (Makarska, 19. studenog 1979.) je hrvatski nogometaš.

Rođeni Makaranin, prve je seniorske nastupe bilježio u dresu klubova sa sjevera Hrvatske, INKER-a i Croatije iz Sesveta. Nakon toga, 2000. dolazi do Kvarnera gdje kratko igra za Rijeku, a poslije dolazi u Šibenik gdje igra najbolji nogomet u karijeri. Zapazio ga je zagrebački Dinamo, te doveo u svoju momčad. Tamo se ozlijedio, a kasnije ga trener Miroslav Blažević nije imao u svojim nacrtima momčadi.

Osvaja jedan naslov prvaka i prelazi u splitski Hajduk, za vrijeme čestih prelazaka igrača sa sjevera na jug (iste sezone kad i Kranjčar, te Hrman) gdje igra znatno više nego u Dinamu. S Hajdukom osvaja titulu prvaka. Kupuje ga  ruski  Himki.U toj sezoni Himki prvi put ulazi u prvu ligu. Nakon te sezone u istočnijim krajevima vraća se u Hrvatsku, te drugi dio sezone 2006./07. igra bitnu ulogu u Puli koja ipak na kraju ispada iz lige.

Na ljeto ga na preporuku australskog trenera Rona Smitha angažira tamošnji Perth Glory.Nakon toga prelazi u iranski Persepolis, klub s najvećom tradicijom. S Persepolisom osvaja titulu prvaka Irana.

Prvi službeni nastup ima 23. srpnja 2004. kao zamjena u Splitu protiv Pule 1856. završilo je sa **1:1**, gol za hajduk dao je Turković.
### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika 




## Reference
Ivica Križanac

**Ivica Križanac** (13. travnja 1979.) hrvatski nogometaš i bivši hrvatski reprezentativac.

Križanac je počeo igrati nogomet u rodnom Omišu. Seniorsku karijeru je počeo u HNK Šibeniku, gdje je debitirao u sezoni 1997./1998. priključivši se prvoj momčadi iz juniorske ekipe Šibenika. Križanac sljedećih godinu i pol provodi u koprivničkom Slaven Belupu, od kuda odlazi u Varteks, da bi iste sezone napustio Hrvatsku i priključio se momčadi FK Jablonec u Češkoj. Igrao je i za prašku Spartu, poljski Górnik Zabrze te Dyskoboliju Grodzisk Wielkopolski, a od siječnja 2005. bio je član Zenita iz Sankt Peterburga, s kojim je osvojio rusko prvenstvo, Kup UEFA i Europski superkup. Zbog obitelji prekida svoj ugovor sa Zenitom i vraća se u Hrvatsku. Iako je bio blizu Hajduka, karijeru nastavlja u RNK Split.

Debitirao je za Hrvatsku 20. kolovoza 2008. u prijateljskom susretu sa Slovenijom, ušavši u drugom poluvremenu kao zamjena za Darija Šimića.

Prvu službenu utakmicu za Hrvatsku odigrao je 11. listopada 2008. u Harkivu protiv Ukrajine, odigravši svih devedeset minuta i prema pisanjima mnogih medija, bio je igrač utakmice. Nastupio je nakon što je Robert Kovač kažnjen sa četiri utakmice neigranja zbog crvenog kartona.

## Nagrade
### Klupski trofeji
*2007. Ruska nogometna premijer-liga
*2008. Ruski nogometni superkup, Kup UEFA, Europski superkup

### Osobne nagrade
*2004. Najbolji strani nogometaš u Poljskoj

## Izvori

## Vanjske veze
* Transfermarkt.de: statistika
* Zenit (službena stranica): statistika
Josip Vujčić

**Josip Vujčić** (Makarska, 28. travnja 1980.) je hrvatski redatelj.

Završio SŠ Fra Andrije Kačića Miošića u Makarskoj 1998.

Upisao studij Filmske i TV režije pri Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu 2002.

## Filmografija

* Sanjao sam noćas da te nemam (2002.)
* Svlačionica (2003.)
* Jednom... (2004.)
* Makarska elegija (2006.)
* Za naivne dječake (2007.)
* Madamme sommeliere (2008.)
* Gdje pingvini lete (2008.)

## Filmske uloge

* "Veza" kao Izaslanik (2007)
* "Prokleti" kao Vampir Lord (2008)
* "The Show Must Go On" kao Duje (2010)

## Vanjske veze

* Jutarnji list 
* Zagrebački filmski festival 2008. (Prokleti) 
* Zagrebački filmski festival 2008. (Gdje pingvini lete) 
* Zagrebački filmski festival 2007. (Za naivne dječake)
* Zagreb Dox 2010.(Svlačionica)
Marileo Staničić

**Marileo Staničić** (Makarska, 30. listopada 1963.), hrvatski glumac.

Visoki časnik Hrvatske ratne mornarice kao glumac debitira sa 43. godine u filmu "Za naivne dječake" kojeg režira Josip Vujčić. Njegova glumačka obilježja su nesvakidašnja karizma i spontanost pred kamerom.

## Filmske uloge
* "Za naivne dječake" kao Bepo Batošić (2007)
* "Gdje pingvini lete" kao Bepo (2008)

## Vanjske veze
* 
* Zagrebački filmski festival 2008. (Gdje pingvini lete) 
* Zagrebački filmski festival 2007. (Za naivne dječake)
Marušići (Omiš)

**Marušići** su naselje na istoku Omiške rivijere, podno Omiške Dinare, udaljeno 13&nbsp;km od Omiša, 36&nbsp;km od Splita i 18&nbsp;km od Makarske.

## Stanovništvo
Prema posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, Marušići su imali 203 stanovnika, koji se bave turizmom, vinogradarstvom (poznata je sorta vinove loze Plavac mali), maslinarstvom i voćarstvom.

## Geografija
Naselje se nalazi na obroncima omiške Dinare, s obje strane Jadranske magistrale. Plaže su šljunčane, a postoji i nekoliko izvora vode. U mjestu se nalaze crkva, uljara, dućan i nekoliko restorana.

## Vanjske veze
* Marušići na stranici TZ Omiš
Stjepan Skočibušić

**Stjepan Skočibušić** (Makarska, 10. lipnja 1979.) je hrvatski nogometaš.

2006. godine bio je standardni igrač ruskog Torpeda.
Sveti Jure (Biokovo)

**Sveti Jure** je, sa svoja 1762 metra visine, najviši vrh Biokova i treći najviši planinski vrh Hrvatske, iza vrha Sinjal na Dinari (1831 m) te vrha Kamešnica na planini Kamešnici (1809 m). Do njega je moguć pristup planinarskim stazama , kao i Biokovskom cestom, najvišom hrvatskom prometnicom. Ime je dobio po kršćanskom svetcu svetom Jurju.

Sa Svetog Jure se pruža fantastičan pogled na Makarsko primorje, otoke i Zabiokovlje. Za vedrih dana moguće je vidjeti planinu Monte Gargano u Italiji, udaljenu 210&nbsp;km. U ljetnoj je sezoni vrh atraktivna turistička lokacija, na koju brojne turiste dovoze minibusevi.

S obzirom na nadmorsku visinu i činjenicu da se nalazi na razmeđi mediteranske i kontinentalne klime, na Svetom Juri je prosječna godišnja temperatura oko 4 °C, a snijeg se zadržava veći dio godine; ovo je jedna od najhladnijih točaka Hrvatske.

Na samom vrhu, na koji je pristup zabranjen, nalazi se radio-televizijski odašiljač , koji je 1965. godine izgradila tadašnja Televizija Zagreb. Za potrebe gradnje sagrađena je i cesta, koja je asfaltirana 1978. godine. Cestu su većinom gradili ljudi s Makarskog primorja. Odašiljač je visok 90 metara, a vrh odašiljača je najviša točka u Hrvatskoj, s visinom od 1850 metara.

Na Svetom Juri se nalazi istoimena crkvica, izgrađena 1968. godine nedaleko od stare crkvice , srušene zbog gradnje odašiljača. Misno slavlje u crkvici održava se zadnje subote u srpnju , iz praktičnih razloga što u kalendarski dan kada pada svetac zaštitnik po kojem se zove ovaj vrh, 23. travnja, vrlo je hladno, često nepristupačno zbog snijega, a vremenske (ne)prilike su promjenljive i to tako da se uglavnom preokrenu u nevrijeme, naoblaku s padalinama i iznimno veliku mogućnost udara groma. Stoga je proslava prebačena usred ljeta. Tada većina vjernika iz Primorja i Zagore dolazi do nje pješice.

Pod vrhom je planinarski dom "Pod Svetim Jurom", u vlasništvu Parka prirode Biokovo.

## Izvori

## Vanjske veze

* Hrvatski planinarski savez, Sv. Jure (vrh), pristupljeno 17. rujna 2013.
* Planinarski križ sa crkvice svetog Jure
* GPX: Milići - Očesci - Sv. Jure
* GPX: Turija - Ljubović - Sv. Jure
* GPX: Turija - Sv. Jure - Lokva - Motika - Sv. Ilija - Bast - Dedići
Lokva Rogoznica

**Lokva Rogoznica** je prigradsko naselje grada Omiša, od kojeg je udaljena 7&nbsp;km. Nalazi se na istoku Omiške rivijere, podno Omiške Dinare, 30&nbsp;km od Splita i 25&nbsp;km od Makarske.

## Stanovništvo
Prema posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, Lokva Rogoznica je brojala 392 stanovnika, koji se bave turizmom i vinogradarstvom.

## Historija
Prvi pisani dokazi o postojanju naselja sežu iz 1235., kada je donešen statut općine Rogoznice. U njemu se navodi da se sedam plemićkih porodica sa svojim slugama doselilo ovdje oko 1230. godine, na zemlju koju su darovnicom dobili od hrvatsko-ugarskog kralja Bele IV. Žitelji Lokve su se u starim vremenima bavili stočarstvom, ribarstvom, a posebno vinogradarstvom (poznato rogozničko vino).

## Geografija
Naselje leži na obroncima omiške Dinare, od Jadranske magistrale do 370 metara nadmorske visine (ispod same planine). Centar mjesta s crkvom nalazi se na 260 metara nadmorske visine. Plaže su šljunčane, a veliki je dio obronaka na kojima se naselje smjestilo ogoljen, zbog brojnih požara u posljednjih 10-ak godina. Prolaskom Jadranske magistrale 1966. godine Lokvari su se počeli spuštati prema moru, gradeći kuće na dotad nenaseljenim dijelovima Lokve Rogoznice: Ruskamenu (u kojem je izgrađen i hotel), Obrižu, Vojskovu, Planom ratu i Ivašnjaku, a dobar dio stanovništva se u potrazi za egzistencijom uputio u obližnji Omiš, veće gradove ili inozemstvo. U starom selu Lokvi ostao je živjeti tek manji dio populacije.

## Znamenitosti
Od znamenitosti mjesta ističe se župna crkva Uznesenja Blažene Djevice Marije, kao i crkvica Svetog Vida iz 13. ili 14. stoljeća na vrhu Omiške Dinare (639 m nadmorske visine), do koje je uređen pješački put idealan za sve uzraste planinara.

## Poznati Lokvari
* Joko Knežević, slikar, kipar, mozaičar i karikaturist

## Izvori

## Vanjske veze
* Lokva Rogoznica na stranici TZ Omiš