open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pantanalska mačka

**Pantanalska mačka** (lat. *Leopardus braccatus*) je mala mačka iz roda *Leopardus*. Živi u Južnoj Americi. Prije se smatrala podvrstom kolokolo mačke (*Leopardus colocolo*), ali je proglašena samostalnom vrstom 1994. godine.

Ova vrsta ima dužinu tijela (glava i tijelo) od 52 do 56 cm i rep dužine 23 do 33&nbsp;cm. Nešto je manja od pampaške mačke. Razlikuje se također u izgledu lubanje i strukturi zubi. Težina je oko 3&nbsp;kg.

Prema boji dlake dijeli se u tip 3A i 3B. Tip 3A, ima ujednačenu smeđu boju dlake. Uz gornji rub kralježnice protežu se malo tamnije pruge. Rep nema nikakve prstene. Stopala su crna. Tip 3B je općenito svjetlije i više žućkasto smeđe boje.

Uglavnom je aktivna noću. Njihova prehrana sastoji se od malih ptica i sisavaca, kao što su zamorci.

Nakon trudnoće, koja traje 80 do 85 dana, ženka rađa od jednog do tri mladunčeta. Divlje jedinke mogu živjeti devet godina, a životinje u zarobljeništvu do 16,5 godina starosti.

## Reference
Univerzitet u Nordlandu

**Univerzitet u Nordlandu** () je javni univerzitet koji se nalazi u Bodøu u gradu regiji Nordland u Norveškoj. Univerzitet je osnovan 2011. godine i pohađa ga oko 5800 studenata.

## Reference

## Povezano
*Lista univerziteta u Norveškoj

## Vanjske veze
* uin.no
Serval

**Serval** (lat. *Leptailurus serval*) je vrsta iz porodice mačaka.

Tijelo mu je srednje veličine. Ima vrlo dugačke noge i poznat je po tome što može skočiti i do 3 metra, da bi uhvatio pticu u letu.

Široko je rasprostranjen u podsaharskoj Africi, živi u savanama, suhim travnjacima, na rubovima tropskih kišnih šuma, čak i na planinskim područjima. Nije prisutan u pustinjama i vlažnim tropskim šumama. Hrani se zečevima, krticama, žabama, vjevericama, flamingoima i dr.

Ova vrsta nije ugrožena, jer ima široko rasprostranjenje.

Areal servala obuhvaća veći broj afričkih država. Vrsta ima stanište u: DR Kongu, Republici Kongo, Mozambiku, Angoli, Beninu, Bocvani, Burkini Faso, Burundiju, Gabonu, Gani, Gvineji Bisao, Eritreji, Etiopiji, Zambiji, Zimbabveu, Južnoafričkoj Republici, Kamerunu, Keniji, Liberiji, Malaviju, Maliju, Maroku, Namibiji, Nigeriji, Nigeru, Obali Bjelokosti, Ruandi, Svazilandu, Senegalu, Sijera Leoneu, Somaliji, Sudanu, Južnom Sudanu, Tanzaniji, Togu, Ugandi, Srednjoafričkoj Republici, Čadu i Džibutiju.

## Reference

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Norveški univerzitet za nauku i tehnologiju

**Norveški univerzitet za nauku i tehnologiju** () je javni istraživački univerzitet koji se nalazi u Trondheimu u Norveškoj. Današnji univerzitet je osnovan 1996. godine spajanjem postojećih institucija i danas ga pohađa oko 22,000 studenata.

## Reference

## Povezano
*Lista univerziteta u Norveškoj

## Vanjske veze
* Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Universitet i Trondheim
Križanci velikih mačaka

Križanje velikih mačaka događa se samo u cirkusima i zoološkim vrtovima, ne samo jer velike mačke žive na različitim dijelovima Zemlje, nego što su i prirodni neprijatelji.

## Popis
* jaguatigar - jaguar i tigrica
* jaglion - jaguar i lavica
* jagulep - jaguar i leopardica
* leopon - leopard i lavica
* leotig - leopard i tigrica
* lepjag, leguar - leopard i ženka jaguara
* liard - lav i ženka leoparda
* ligar - lav i tigrica
* liguar - lav i ženka jaguara
* tigard - tigar i ženka leoparda
* tigon - tigar i lavica
* tiguar - tigar / jaguar

## Povezano
* Lijagulep
* Marozi
* Pumapard
* Križanci mačaka

## Vanjske veze
* Križanci velikih mačaka (engleski)
* Detaljne informacije o križanju velikih mačaka (engleski)
Leopon

**Leopon** je hibrid leoparda i lavice. Glavu je mofološki slična lavljoj, a ostali dio tijela je sličan leopardovom. Najveći uspjeh kod stvaranja ovih vrsta postigao je jedan zoološki vrt u Japanu.

Leoponi su krupniji od leoparda, a omiljene aktivnosti su im penjanje i kupanje.

## Izvori
Ligar

**Ligar** (eng. *liger*) je križanac tigrice i lava. Križanje dviju zvijeri događa se samo u zoološkim vrtovima, ne samo zato što su vrste s različitih kontinenata, nego i zato što su prirodni neprijatelji. Ligar ima malu grivu, a tijelo mu je prekriveno manje izrazitim tigrovim prugama. Najveća je mačka na svijetu. Od tigona se razlikuje po tome što je tigon križanac tigra i lavice. Liger, za razliku od drugih mačaka, obožava plivanje. Obično teži oko 320 kg. Također neki izuzetni primjerci mogu doseći težinu od 450 kg i biti duplo veći od lava.

## Izvori
Tigon

**Tigon** (lat. *Panthera tigreo*) je križanac samotnjaka tigra i lavice. Može težiti više od 150 kg i sličniji je tigru. Parenje dviju vrsta se događa samo u zoološkom vrtu, jer su tigrovi i lavovi naseljeni na različitim kontinentima i prirodni su neprijatelji. Tigon se od ligra razlikuje po tome što je ligar križanac lava i tigrice..
## Izvori
Neofelis

***Neofelis*** ili oblačasti leopardi su rod mačaka koji se sastoji od dvije vrste: oblačastog leoparda (*N. nebulosa*) sa podvrstama: tajvanski ili Neofelis nebulosa brachyurus Swinhoe, 1862†, nepalski, Neofelis nebulosa macrosceloides Hodgson, 1853 i indokineski, Neofelis nebulosa nebulosa (Griffith, 1821); i sundskog oblačastog leoparda (*N. diardi*) s podvrstama *[[Neofelis diardi borneensis]]* (G. Cuvier, 1823) i *[[Neofelis diardi diardi]]* (G. Cuvier, 1823).

Znanstveni naziv *Neofelis* dolazi od grčke riječi νέος (νεο-) koja znači "nov" i latinske riječi *feles* ("mačka"). Prijevod na hrvatski bi tako bio "nova mačka".

## Historija
Naziv *Neofelis* prvi je predložio britanski zoolog John Edward Gray, 1867. godine. Prema njegovoj klasifikaciji, rod se trebao sastojati od dvije vrste - *Neofelis macrocelis* (danas *N. nebulosa*) i *Neofelis brachyurus*, nekad rasprostranjen na Tajvanu.

Drugi britanski zoolog, Reginald Innes Pocock, prihvatio je klasifikaciju 1917. godine, ali je pretpostavio postojanje samo jedne vrste, *[[oblačasti leopard|N. nebulosa]]*,  s nekoliko podvrsta. Tako je *Neofelis* bio monotipičan rod do 2006. godine, kada su borneoška i sumatranska populacija oblačastog leoparda izdvojene u zasebnu vrstu - *[[sundski oblačasti leopard|Neofelis diardi]]*.

## Izgled
Lubanja mačaka roda *Neofelis* je izdužena i liči na leopardovu te na onu izumrle mačke Smilodona. Čeljust im je izrazito razvijena, sa snažnim očnjacima.

Najupečatljivije obilježje roda *Neofelis* je ipak krzno, koje na sebi ima karakteristične mrlje zvane "oblaci". Oblaci se sastoje od crnog ruba i lagano potamnjene unutrašnjosti, a pojavljuju se većinom na tijelu mačke, dok se na udovima i glavi pojavljuju točke i pruge.

## Rasprostranjenost
Mačke roda *Neofelis* rasprostranjene su po cijeloj jugoistočnoj Aziji te u dijelovima Kine.

Oblačasti leopard rasprostranjen je u Nepalu, sjevernoj Indiji, Mjanmaru, Indokini, južnoj Kini i kontinentalnom dijelu Malezije. Tajvanska podvrsta (*Neofelis nebulosa brachyura*) je vjerojatno istrijebljena.

Sundski oblačasti leopard (*N. diardi*) rasprostranjen je na otocima Borneu i Sumatri, dok su fosilni ostaci pronađeni i na Javi.

## Ugroženost i zaštita
Najveća prijetnja opstanku ovog roda je deforestacija, do koje najviše dolazi zbog potreba za biodizelom koji se dobiva iz uljne palme, koja se, pak, sadi na velikim plantažama na području nekadašnjih šuma.
Druga opasnost je krivolov zbog navodnih ljekovitih svojstava kostiju te zbog krzna.

Rod *Neofelis* zaštićen je CITES-om, no brojno stanje mu opada.

## Reference

## Vanjske veze
* http://cloudedleopard.org/
Sumatranski oblačasti leopard

**Sumatranski oblačasti leopard** (*Neofelis diardi diardi*), jedna od dviju podvrsta sundskih oblačastih leoparda. Populacija mu je u opadanju, a živi na indonezijskom otoku Sumatri, te je u engleskom jeziku nazivan sumatranski oblačasti leopard.

Tek je nedavno ustanovljeno da čini zasebnu podvrstu oblačastih leoparda. Podaci se temelje na genetskoj analizi (Wilting et al., 2007b), po kojoj su ustanovljrene dvije podvrste sundskog oblačastog leoparda, bornejski (N. d. borneensis) i sumatranski (N. d. diardi).
## Izvori

## vanjske poveznice
* Sumatran Sundaland clouded leopard filmed for the first time
Sundski oblačasti leopard

**Sundski oblačasti leopard** (lat. *Neofelis diardi*) na jedna je od dvije vrste roda *[[Neofelis]]* iz porodice velikih mačaka. Nastanjuje otoke Borneo i Sumatru.

## Izgled

Sundski oblačasti leopard najveća je mačka otoka Bornea.
Izgledom poprilično sliči oblačastom leopardu te je smatran njegovom podvrstom do 2006. godine. Teži 12-25 kilograma, a u dužina tijela im iznosi oko 80-100 cm, dok je rep gotovo iste dužine kao i tijelo. Ženke su u prosjeku manje od mužjaka.

Krzno sundskog oblačastog leoparda je žućkasto-smeđe boje s nepravilnim crnim krugovima - *"oblacima"* - koji na vratu prelaze u crte.
Pojava melanizma je rijetka.

## Rasprostranjenost i stanište
Sundski oblačasti leopard nastanjuje indonezijske otoke Borneo i Sumatru, a postoji i mogućnost opstanka male populacije na otoku Batu.

Stanište sundskog oblačastog leoparda su tropske kišne šume. Pretežno obitava u planinama, iako se na Borneu spušta u nizine. Neki od razloga za povlačenje u više krajeve su krčenje nizinskih šuma i tigrovi na Sumatri.

Postoje dvije podvrste sundskog oblačastog leoparda:

* *[[Neofelis diardi borneensis]]* (na Borneu)
* *[[Neofelis diardi diardi]]* (na Sumatri)

## Način života
Životne navike sundskog oblačastog leoparda su većinom nepoznate jer se radi o tajnovitoj i slabo proučavanoj životinji, ali može se pretpostaviti da je način života sličan onome oblačastog leoparda.

## Ugroženost i zaštita
Brojno stanje vrste je oko 1500-3200 jedinki na području Sabaha (malezijski dio sjevernog Bornea) te nepoznat, ali zasigurno manji, broj jedinki na ostatku Bornea i na Sumatri.
Prosječna gustoća populacije sundskih oblačastih leoparda iznosi od 6.4 jedinki po 100 km² do 9/100&nbsp;km² na Borneu, dok je na Sumatri znatno manja - tek 1.29/100&nbsp;km².

Najveće prijetnje opstanku sundskog oblačastog leoparda su krčenje šuma radi sađenja uljne palme za proizvodnju biodizela, lov zbog skupocjenog krzna i slučajno upadanje u zamke postavljene za lov na druge životinje.

Iako je sundski oblačasti leopard zakonom zaštićen u Indoneziji, Maleziji i Bruneju, brojnost ukupne populacije pada te je IUCN vrstu proglasio *"osjetljivom"*.

## Drugi nazivi
Sundski oblačasti leopard naziva se *"Macan Dahan"* na indonezijskom i *"Harimau Dahan"* na malajskom jeziku.

## Reference

## Vanjske veze
* About the Clouded Leopard  **(eng.)**
Tajvanski oblačasti leopard

**Tajvanski oblačasti leopard** (Neofelis nebulosa brachyurus), jedna od tri podvrste oblačastih leoparda, koji se vode kao izumrli, ali je moguće da još postoje živi primjerci ove životinje koja je nekada obitavala nizine Tajvana. 

Jedan primjerak bio je snimljen 1983. godine na planini Dawu u okrugu Taitung na jugu Tajvana.
## Izvori
Bijeli tigar

**Bijeli tigar** je obojena (mutirana) varijanta bengalskog tigra (ponekad i amurskog). Može biti ostvarena samo ako oba roditelja imaju recesivne gene za bijelu boju. U prirodi su rijetki; može ih se naći samo u zoološkim vrtovima. Vjeruje se da je prvi bijeli tigar nađen 1951.

## Izvori
Crna pantera

**Crna pantera** je najčešće leopard *(Panthera pardus)* ili ponekad jaguar *(Panthera onca)*, čije je krzno crne boje umjesto, kao obično kod tih životinja, zlatno žute boje prošarano crnim rozetama. U odgovarajućim svjetlosnim uvjetima se mogu razaznati šare na krznu.).
 
Crne pantere nisu nikakva zasebna vrsta, nego je riječ o pojavi koja se zove melanizam. Može se pojaviti i kod manjih životinja iz porodice mačaka kao serval i jaguarundi, no panterama se nazivaju samo crni primjerci velikih mačaka. Premda se riječ *pantera* sve manje koristi kao sinonim za leoparda ostala je u značenju velike mačke, zato da bi se izbjegla dvosmislenost u imenovanju ove pojave potrebne su obje riječi.

## Izvori
Privremena vlada Francuske Republike

**Privremena vlada Francuske Republike** (francuski: ***Gouvernement provisoire de la République française***) je bila privremena vlada Francuske od 1944. do 1946. godine, od oslobođenja Francuske tokom operacija *[[Operacija Overlord|Overlord]]* i *[[Operacija Dragoon|Dragoon]]* pa do formiranja Četvrte Republike. Uspostava ove vlade označila je *de facto* reuspostavu (privremene) republike u Francskoj, čime je nastavljen kontinuitet s ugaslom Trećom Republikom. 

Privremena vlada je uslijedila kao nasljednica Komiteta narodnog oslobođenja (CFLN), koji je djelovao kao privremena vlada Francuske u prekomorskim posjedima te dijelovima Metropolitanske Francuske (Alžir i Korzika) koji su bili oslobođeni tokom rata. U svojstvu ratne vlade, Privremena vlada je primarno bila zadužena za uređivanje odnosa nakon okupacije te nastavak ratovanja protiv Trećeg Reicha. U svojstvu civilne vlasti, primarna dužnost Privremene vlade je bila pripremanje okvira za donošenje novog ustava kojim bi se formirala Četvrta Republika. Uz to, Privremena vlada je donijela seriju važnih političkih i socijalnih odluka poput davanja prava glasa ženama, osnivanja *[[École nationale d'administration]]* i postavljanja temelja socijalne države u Francuskoj. 

Privremena vlada je službeno ukinuta 27. listopada 1946., kada ju je zamijenila Četvrta Republika.
Amurski leopard

**Amurski leopard** ili **sibirski leopard** (*Panthera pardus orientalis*) je podvrsta leoparda koja je jedna od najrjeđih divljih mačaka na svijetu. U divljini se može pronaći jedino na jugozapadnoj granici Primorskog kraja (Rusija) s Kinom i Sjevernom Korejom, a broj preostalih jedinki u divljini se procjenjuje na 27 do 32, prema popisu 2007. godine.. Te je stoga upisan na IUCN-ov crveni popis kritično ugroženih vrsta (CR).

Njegovo ime potječe od rijeke Amur u Sibiru, ali je poznata i kao *Dalekoistočni leopard, Korejski leopard i Manđurski leopard*. 

Od osam podvrsta leoparda Amurski pokazuje najveće odstupanje u šarama krzna. Boja krzna kod ove podvrste je blijedožuta (pogotovo zimi), po kojemu su zbijeno raspoređene crne mrlje. Debljina krzna je u rasponu od 2,5&nbsp;cm tijekom ljeta do 7,5&nbsp;cm tijekom zime. Dugi su od 107 do 136&nbsp;cm, a rep im je dug 82–90&nbsp;cm; visoki su od 64–78&nbsp;cm, a težina im je oko 32,2–48&nbsp;kg kod mužjaka i 25-42,5&nbsp;kg kod ženki. Ženke postaju plodne s tri do četiri godine. Amurski leopardi u zatočeništvu donose na svijet mlade krajem proljeća i početkom ljeta. Poslije bremenitosti koja traje dvanaest nedjelja, rađa se od jednog do četiri (obično dva) mladunca koji ostaju s majkom slijedeće dvije godine. U divljini leopardi žive 10 do 15, a u zarobljeništvu do 20 godina.

Ova podvrsta leoparda živi najsevernije od svih ostalih. Prostor na kojemu obitava poklapa se sa životnim prostorom Sibirskog tigra, čije se stanište nastavlja još prema sjeveru. Studije su pokazale da u Rusiji povećana populacija tigrova ne utječe na populaciju leoparda. Nekada je živio i na prostoru sjeveroistočne Kine, južnom dijelu Rusije i na cijelom Korejskom poluotoku. Ovaj se prostor dramatično smanjio tijekom dvadesetog stoljeća usljed uništenja njegova prirodnog okoliša i lova. Oko tristo jedinki se nalazi u zoološkim vrtovima širom Europe, Sjeverne Amerike i država bivšeg Sovjetskog saveza. Većina tih jedinki uključena je u program očuvanja i razmnožavanja u zatočeništvu.
 
Krivolov prestavlja glavnu opasnost za leoparde izravno, ali i neizravno nekontroliranim izlovom njihovog prirodnog plijena, jelena. Samo tijekom 2002. godine u Rusiji je pronađeno devet koža ovih leoparda, a najmanje još dva primjerka su ubijena u Kini. Nadalje, njihov prirodni okoliš je ugrožen namjerno izazvanim požarima koje započinju lokalni stanovnici kako bi spalili raslinje i omogućili rast paprati koja je veoma populana kao dodatak posuđu u Rusiji i Kini. Javljaju se i negativni utjecaji razmnožavanja bliskih rođaka, koji su posljedica male genetičke raznolikosti usljed samnjenja populacije. Naime, jedinke koje nastanu na ovaj način su veoma neotporne i podložne raznim oboljenjima.

## Izvori

## Vanjske veze
* ALTA Amur Leopard Conservation
* The Tigris Foundation – posvećena zaštiti Amurskih leoparda 
;Ostali projekti
Arapski leopard

**Arapski leopard** (*Panthera pardus nimr*) je najmanja podvrsta leoparda čiji broj u divljini je manji od 250, podijeljenih u nekoliko nepovezanih staništa na Arapskom poluotoku s manje od 50 jedinki, i u daljnjem je opadanju. Te je stoga upisan na IUCN-ov crveni popis kritično ugroženih vrsta (CR).

Boja krzna kod ove podvrste je blijedožuta do duboko-zlatne, po kojemu su zbijeno raspoređene mrlje u obliku rozeta. Mnogo je manji od afričkog leoparda i drugih azijskih vrsta, a težina mu je oko 30&nbsp;kg kod mužjaka i 20&nbsp;kg kod ženki. Iako dijele zajendičko stanište, mužjaci i ženke arapskog leoparda su osamljene životinje. Oni love manje i srednje velike životinje, a ulov privremeno spremaju na liticama ili skrivenim špiljama. U tim skloništima se mužjak i ženka sastaju na oko 5 dana da se pare i donose mlade. Poslije bremenitosti koja traje oko 100 dana, rađa se od jednog do četiri (obično dva) mladunca koji ostaju s majkom slijedeće dvije godine.

Ova podvrsta leoparda je do 1960-ih živjela na cijelom Arapskom poluotoku, uključujući Sinajski poluotok, te u pustinjama Judeje i Negev u Izraelu. Ovaj se prostor dramatično smanjio tijekom dvadesetog stoljeća usljed uništenja njegova prirodnog okoliša, te ubijanja kao odmazde, ili preventive zbog ubojstva stoke. Oko tristo jedinki se nalazi u zoološkim vrtovima širom Europe, Sjeverne Amerike i Bliskog istoka. Većina tih jedinki uključena je u program očuvanja i razmnožavanja u zatočeništvu.

## Izvori

## Vanjske veze

* Kickstarter: ''Nightwatch – Catching Arabian Leopards with Camera Traps''
* Leopards .:. wild-cat.org — Information about leopard research and conservation: featuring the documentary ''Saving the Leopard'' 

### Ostali projekti
Balijski tigar

**Balijski tigar** (*Panthera tigris balica*) je izumrla podvrsta tigra koja je živjela na Baliju. Posljednji je primjerak ubijen 1925. godine, a 1937. su proglašeni izumrlima. Balijski tigar bio je najmanja od 8 podrvsta tigra.

## Izvori

## Vanjske veze

*The Bali Tiger 
*The Extinction Website - Species Info - Bali Tiger
Berberski lav

**Berberski (nubijski) lav** je podvrsta lava koja je izumrla u prirodi. Živio je u planinskim predjelima sjeverne Afrike. Rimljani su ga koristili za borbe s gladijatorima u arenama. Posljednji primjerak u divljini je ubijen u Maroku kod gorja Atlas 1922., dok se drugi izvori smatrali da je to bilo 1892. u Tunisu. Ova vrsta lava je vjerojatno izumrla zbog lova ili promjena u klimi.  Danas postoji oko 100 berberskih lavova u zoološkim vrtovima diljem svijeta, a u muzejima je sačuvano devet koža, jedan kostur i nekoliko lubanja. 1996. jedna udruga za prava životinja je iz cirkusa izbavila mnogo životinja među kojima su bila tri lava slična berberskima.
## Opis
Berberski lav je vjerojatno najveća podvrsta lava u povijesti. Dug je do 2,8 m. Muška jedinka ima 181-295, a ženska 120–181&nbsp;kg. Vjeruje se da berberski lav ima isti nabor trbuha kao današnji azijski lav. Berberski lav ima sivkasto krzno. Ženke i mladi mužjaci imaju duge dlake oko vrata, na poleđini prednje noge i uz trbuh. Mužjaci posjeduju veliku grivu. Berberski lav živi odvojen od pripadnika svoje vrste.

### Prehrana
Plijen berberskog lava su bili berberska ovca (Ammotragus lervia), divlja svinja i obični berberski jelen (Cervus elaphus barbarus). Način lova je nepoznat, a vjerojatno su koristili smrt gušenjem kao i druge velike mačke.

### Razmnožavanje
Mužjaci i ženke budu zajedno samo tijekom sezone parenja, koja je vjerojatno u siječnju. Trudnoća traje 110 dana, nakon čega se rađa 1-6 mladih teških oko 1.5&nbsp;kg. Mladi počinju hodati sa 13 dana. Mužjaci pokazuju zanimanje za ženke sa oko 2 godine, dobivaju mlade između 3 i 4 godine.

## Izvori

## Vanjske veze
*barbarylion.com
Indokineski tigar

**Indokineski tigar** (*Panthera tigris corbetti*) je podvrsta tigra.
## Obilježja
### Građa tijela
Glava indokineskog tigra oblikovana je slično kao glava indijskog tigra. Mužjaci su, uključujući rep, dugi 255 do 275 cm, a ženke samo 230 do 255 cm. Težina mužjaka je između 150 i 190 kg a ženki oko 110 do 120 kg.

### Krzno
Osnovna boja krzna im je crvenkasta do oker smeđe. Bijelo obojeno područje na donjem dijelu tijela i oko očiju odgovaraju onom kako je kod indijskog tigra. Pruge su im općenito potpuno crne, mnogobrojne, kratke i uske. 

## Način života
Kao i drugi tigrovi, i indonezijski tigar je izraziti samotnjak. Područje na kojem živi mužjak je veće od onog na kojem živi ženka, a u dijelovima se preklapaju. Osim u vrijeme kad je ženka spremna za parenje, uzajamno se izbjegavaju. Mladunčad se rađa nakon 95 do 112 dana skotnosti. Rijetko se okoti samo jedno mladunče, ponekad se dogode i četvorke, no u prosjeku je broj mladunaca od dva do tri. U slobodnoj prirodi mu je životni vijek oko 15 godina, no ako se o njemu brinu ljudi, može doživjeti i više od 20 godina.

## Rasprostranjenost
Indokineski tigar, kao što mu i ime kaže, nastanjuje područje Indokine. Zadržava se u brdovitim do planinskim područjima, i kao i indijski tigar, ne izbjegava vodu. Procjenjuje se, da danas živi još oko 1.500 jedinki. Preživjeli su gotovo isključivo u Kambodži i Laosu, dok su u drugim državama ovog područja izumrli ili su pred izumiranjem.

## Prehrana
I ova podvrsta tigra je mesožder, poput ostalih tigrova. Lovi krupnu divljač, no u razdobljima nestašice, zadovoljava se i manjim sisavcima ili čak i kornjačama.
Malajski tigar

**Malajski tigar** (*Panthera tigris jacksoni*) je podvrsta tigra pred izumiranjem. Živi na Malajskom poluotoku. Sve do 2004. smatran je indokineskim tigrom, kad je genetička analiza ustvrdila da se radi o zasebnoj vrsti.

## Izvori

## Vanjske veze
*  Malajski tigar
Špiljski lav

**Spiljski lav** (*Panthera leo spelaea*), znan još kao **stepski lav**, izumrla je podvrsta lava. 

## Obilježja

Bio je jedan od najvećih lavova. Kostur odraslog mužjaka, pronađen 1985., imao je ramena na visini od 1,2 metra i dužine tijela od 2,1 metra bez repa. To je slično današnjem lavu .Težili su oko 400 kilograma. Prema fosilima i primjerima iz pretpovijesne umjetnosti, imali su zaobljene, izbočene uši, čupav rep, a možda i pruge. Živjeli su od oko prije 370.000 do prije 10.000 godina. Bio je jedan od ključnih pripadnika pleistoceske faune u Euroaziji.

## Izvori
*Spiljski lav, pristupljeno 1. siječnja 2015.
MS Norman Atlantic

**MS ''Norman Atlantic**'' je roll-on/roll-off putnički (ROPAX) trajekt u vlasništvu italijanskog prijevoznika Visemar di Navigazione, trenutno pod čarterom iznajmljen kompaniji ANEK Lines. 28. decembra 2014. je na njemu izbio požar tokom plovidbe u Otrantskim vratama na Jadranskom moru. Pri tome je poginulo najmanje 13 ljudi, uključujući 2 radnika koja su sudjelovala u akciji spašavanja. 31. decembra je navedeno da je na brodu bilo 499 ljudi, uključujući 487 putnika i 12 članova posade; ova brojka vjerojatno isključuje moguće slijepe putnike. Nakon katastrofe se ne zna sudbina 98 ljudi.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Sumatranski tigar

**Sumatranski tigar** (*Panthera tigris sumatrae*) je podvrsta tigra koja živi jedino na indonezijskom otoku Sumatra.  Njegova populacija je procijenjena na 400 do 500 životinja, koje uglavnom žive u nacionalnim parkovima na otoku. Nedavna genetička istraživanja su pokazala prisutnost jedinstvenih genskih oznaka, koje pokazuju da će sumatranski tigar razviti u posebnu vrstu ako ne izumre. To je dovelo do prijedloga da sumatranski tigar ima prednost u zaštiti od drugih vrsta.

## Fizičke karakteristike
Sumatranski tigar je najmanji od svih tigrova. Mužjaci su u prosjeku dugi oko 2,43 metra, te teški 120 kilograma. Ženke su u prosjeku duge 2,13 m i teške oko 90 kg.

## Reprodukcija
Sumatranski tigrovi najčešće se pare tijekom zime ili proljeća, a trudnoća traje oko 103 dana. Normalno ženka donese na svijet dva do tri mladunca, a može okotiti maksimalno šest. Mladi se kote slijepi i tijekom prvih osam tjedana hrane se mlijekom, a poslije počinju jesti čvrstu hranu. Mladi jazbinu prvi put napuštaju s dva tjedna, a počinju loviti sa šest mjeseci. Potpuno sami mogu loviti s 18 mjeseci, a potpuno samostalni postaju s dvije godine. Sumatranski tigrovi žive oko 15 godina u divljini i 20 godina u zatočeništvu.

## Prehrana
 
Tigrova prehrana ovisi o tome gdje živi i koliko životinja ima tamo. Imaju veoma oštre osjete sluha i vida tako da su veoma učinkoviti lovci. Oni su samotnjaci i love noću, približavajući se oprezno i strpljivo plijenu prije nego što ga napadnu sa strane ili straga. Jedu sve što mogu uhvatiti, obično jelene i divlje svinje, ribu, pa čak i krokodile. Orangutani mogu biti njihov plijen, ali kako vrlo malo vremena provode na tlu, tigrovi ih rijetko hvataju.
Trinilski tigar

**Trinilski tigar** (*Panthera tigris trinilensis*) je izumrla podvrsta tigra (*Panthera tigris*). Razlike u odnosu na životinju koja je u isto vrijeme bila rasprostranjena na kontinentu Azije, *Panthera tigris acutidens*, kao i u odnosu na danas živuću podvrstu su dovoljno velike, da ga se može smatrati zasebnom fosilnom podvrstom. Vjerojatno nije direktni predak današnjeg javanskog tigra. Vjerojatnije je da javanski tigar potječe od pretka koji je kasnije došao na Javu iz Kine. 

Fosilni nalazi tigrova na Javi su relativno česti, pa je uz one iz istočne Kine i najbolje proučen. Opisan je 1908., a nomenklaturalni tip vrste koji se nalazi Nacionalnom muzeju prirodne povijesti u Leidenu u Nizozemskoj nađen je u naslagama starim oko 1,2 milijuna godina. Nađen je u Trinilu, na otoku Javi u današnjoj Indoneziji. 

## Izvori
* 
* 
* 
*
Afrička cibetka

**Afrička cibetka** je vrsta cibetke koja je rasprostranjena u tropskim dijelovima Afrike. U odnosu na mnoge druge vrste cibetki, koje nalikuju mačkama, afrčika cibetka nalikuje manjem psu. Boja njezinog krzna varira, ali obično im je tijelo prošarano crnim pjegama dok su joj noge, vrat i rep prugasti. Iznad očiju krzno joj je bijela i nalikuje na "masku" rakuna, a crna dlaka ispod očiju i oko njuške nalikuje brnjici. Kao i sve vrste cibetki, pomoći žlijezdi afrička cibetka luči tvar poznata pod imenom civeton (koji se koristi u industrijama koje proizvode parfeme), čime ona obilježava svoj teritorij.

Afrička cibetka rasprostranjena je u Subsaharskoj Africi (ne uključujući Somaliju), a mnogo njih rasprostranjeno je i u Bocvani, Namibiji i u Južnoafričkoj Republici. Živi u šumama, uglavnom u kišnim ili u djelomično šumskim područjima, daleko od čagljeva i područja gdje može biti ubijena.

Svejed je i najčešće se hrani malim kralježnjacima, beskralježnjacima, jajima, strvinom i povrćem. Također se hrani i otrovnim beskralježnjacima, zmijama, pa čak i mungosima.

## Vanjske veze
Azijska cibetka palmašica

**Azijska cibetka palmašica** (lat. *Paradoxurus hermaphroditus*) – cibetka iz porodice *Viverridae*. Obitava u južnoj i jugoistočnoj Aziji. Zbog široke rasprostranjenosti, nije ugrožena.

Azijska cibetka palmašica je malena cibetka, sivo-crne boje i težine 2 do 5 kg. Ima tijelo dužine oko 53 cm s 48&nbsp;cm dugim repom. Dugo, nabijeno tijelo prekriveno je grubim dlakama, koje su obično sive. Ima bijele šare preko čela i malu bijelu mrlju ispod oba oka, bijele točke na svakoj strani nosnice i usku tamnu liniju između očiju. Njuška, uši, potkoljenice i pola repa crne su boje, s tri reda crnih oznaka na tijelu. Rep je bez prstena, za razliku od nekih drugih sličnih cibetki. Analne mirisne žlijezde proizvode vrlo neugodan miris kao kemijsku obranu, kada je u opasnosti ili uzrujana. Ima dva različita spola i nije hermafrodit, kako sugerira latinsko ime vrste.

Obitavaju u velikom broju država kao što su: Indija, Nepal, Bangladeš, Butan, Mjanmar, Šri Lanka, Tajland, Singapur, Malezija, Indonezija, Brunej, Laos, Kambodža, Vijetnam, Kina i Filipini. U Papui Novoj Gvineji, njihova prisutnost je neizvjesna.

Oni obično nastanjuju tropske šume. Također žive u parkovima i prigradskim vrtova, koji imaju zrela stabla voća i dovoljno vegetacije. Njihove oštre pandže omogućuju im penjanje po drveću i olucima kuća. Uglavnom jedu voće i pomažu u širenju sjemena raznih vrsta u tropskim šumama. Jedu i male sisavce i kukce.

## Izvori

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Madagaskarska cibetka

**Madagaskarska** ili **prugasta cibetka** (lat. *Fossa fossana*), također poznata pod nazivom fanaloka, je posebna endemska vrsta cibetke koja je rasprostranjena na Madagaskaru, a pripada porodici Eupleridae.

Nekoć je malagaška cibetka bila stvrstana u subporodicu Hemigalinae, zajedno s palmskim cibetkama i u vlastitoj podporodici, Fossinae, ali u današnje vrijeme ona se svrstava u subporodicu Eupleridae. Također se klasificira kao Fossa fossa, ali ju, međutim, nije moguće svrstati s cibetkom, zbog toga što je malagaška cibetka endemska životinja koja je rasporostranjena samo na Madagaskaru, koja ima prirodoslovno ime Cryptoprocta ferox. Životinja slična malagaškoj cibetki je fanaluka, koja, kao i ona, živi na Madagaskaru, te spada u istu porodicu.

Malagaška cibetka je manji sisavac: tijelo joj je dugačko oko 47 centimetara (uključujući rep, koji je dug oko 20 cetimetara), a teška je 2,5 kilograma. Izgledom i kretanjem podsjeća na manju lisicu. Ima kratku dlaku sivkaste boje, s tamnim vodoravnim crtama koje su smještene od glave do repa, ali pruge na trbuhu nalikuju mrljama. Ova životinja uopće ne nalikuje drugim vrstama cibetke. Endemična je životinja koje je rasporostranjena isključivo u tropskim šumama u Madagaskaru.
 
Malagaške cibetke pare se od kolovoza do rujna, dok skotnost kod ženka traje 3 mjeseca. Mladunci se kote otvorenih očiju i dobro razvijeni, a odrasla je s oko 10 tjedana.
Feliformia

**Mačkolike životinje** (, ili *Feloidea*) su natporodica koja pripada redu zvijeri. Obuhvaća četiri porodice zvijeri koje žive na kopnu. To su cibetke, mungosi, hijene i mačke. Pri tome treba spomenuti, da se cibetke i mungosi smatraju evolucijski starijim predstavnicima  natporodice mačkolikih životinja, dok hijene i mačke, smatra se, potiču od njih.

## Vanjske veze
*Cats Are Not Weasels 
*Superfamily Feloidea
Indijski sivi mungos

**Indijski sivi mungos** (lat. *Herpestes edwardsii*) je predator iz porodice mungosa (lat. *Herpestidae*). U sjeverno indijskim jezicima kao što su Hindski, Urdu i Punjabi, on se zove Nevalaa. Sivi mungos se nalazi u šumama, šikarama i obrađenim poljima, često u neposrednoj blizini ljudskih naselja. Živi u jazbinama, grmlju i šikari nalazeći utočište pod stijenama ili grmljem pa čak i u kanalizaciji. Jako je hrabar i znatiželjan, ali i oprezan. Vrlo se dobro penje. Obično ćete ga naći pojedinačno ili u parovima. 

## Opis
Dužina tijela mu je od 36 cm do 45 cm. Ima rep dug 45 cm. Teži između 0,5 i 4 kg. Tijelo mu je dugo i vitko s relativno kratkim nogama. Njihovo krzno je žućkasto sivo, ali noge su tamnije i po njima se razlikuje od indijskog malog mungosa. Rep je tamnocrven, a glava je malo crvenkasta. Mužjaci su puno veći od ženki.
## Rasprostranjenost
Živi u Aziji, od Arabije do Nepala, Pakistana, Indije i Šri Lanke, a uvedeni su na Havaje, Okinavu, Jamajku, Kubu i Portoriko te u Jugoistočnu Europu. U Hrvatskoj se uglavnom nalazi njegov srodnik indijski mali mungos. Drže se također kao kućni ljubimci radi zaštite od štakora i zmija.

## Prehrana
Budući da su mesojedi, hrane se brojnim vrstama pa se može reći da jede sve što može uloviti. Lovi glodavce, zmije, ptičja jaja i ptiće, guštere i razne beskralješnjake, pa čak i škorpione. 

Indijski sivi mungos je vješt, brz i okretan lovac te uvijek vreba za plijenom svojim jakim osjetilima njuha i vida. Njuši zemlju, okreće stijene i kamenje u potrazi za žrtvom. Ako životinja pokušava pobjeći, mungos kreće u potjeru. Ubija svoj plijen u trku ugrizom za vrat ili glavu. 

Iako mungos jede zmije, uključujući i otrovne kobre, glavni mu se dio prehrane sastoji od neopasnih malih životinja koje žive na ili pod zemljom. Poznate su njihove bitke sa zmijama otrovnicama. Zbog svoje brzine i agilnosti uzmiče napadu zmije. Nakon nekog vremena zmija je iscrpljena i može je lako ubiti ugrizom. Nisu imuni na otrov, ali gusto krzno omogućava veću zaštitu od zmijskog ugriza. 

## Razmnožavanje
Nakon trudnoće od 60 do 65 dana okoti se 2 - 4 mladunčeta. Žive u prosjeku 7 godina. Love tijekom dana i žive osamljeni. 

## Galerija

File:Indian Mongoose (Herpestes edwardsii)- is it- at Hyderabad, AP W 106.jpg|U Hyderabadu, Indija. 
File:Herpestes edwardsii. 2.jpg
File:Indian Mongoose (Herpestes javanicus)- is it- at Hyderabad, AP W 101.jpg|U Hyderabadu, Indija.
Merkat

**Merkat** (lat. *Suricata suricatta*) jeste sisavac iz porodice mungosa. 

Živi u pustinji Kalahari na jugu Afrike. Mužjaci su teški oko 730 grama, a ženke su nešto lakše. Mužjaci narastu do 35 cm duljine, a ženke oko 25 cm (bez repa, koji je obično dug između 17 i 25 cm).

## Prehrana
Uglavnom se hrane kukcima, no znaju jesti i manje sisavce, guštere, zmije i jaja. Budući da su donekle imuni na otrove zmija i škorpiona, nemaju problema u lovu na njih. Kako nemaju masne rezerve, pomoću kojih bi čuvali energiju, prisiljeni su svakodnevno loviti.

## Parenje
Merkati spolno sazrijevaju sa otprilike godinu dana, a mogu se razmnožavati tijekom cijele godine. Najčešće mladunce donose na svijet tijekom ljetnih mjeseci. Graviditet traje 11 tjedana, a u leglu su najčešće četiri mladunca, koji na svijet dolaze gluhi i slijepi. Iz jazbine izlaze nakon otprilike tri tjedna, a sa šest tjedana se samostalno hrane, dakako, uz pomoć starijih jedinki.

## Ponašanje
Merkati žive u kolonijama, koje najčešće broje oko 30 jedinki. Žive u podzemnim jazbinama, koje su povezane tunelima i imaju više izlaza. Na čelu kolonije je alfa par, koji jedini ima mladunce, a iz kolonije se vrlo često protjeruju ženke, koje mogu predstavljati prijetnju alfa ženki. Protjerane ženke kasnije formiraju nove kolonije s mužjacima koji su doživjeli sličnu sudbinu.

Socijalna struktura kolonija merkata jedna je od složenijih u životinjskom svijetu, a jedinke su međusobno čvrsto povezane. Takvo se ponašanje najbolje vidi u čuvanju kolonije od grabljivaca, pri čemu pojedine jedinke "drže stražu" i na taj način štite ostatak kolonije.
Žuti mungos

** Žuti mungos** (lat. *Cynictis penicillata*), grabežljiva vrsta sisavaca iz porodice mungosa, jedini predstavnik iz roda *Cynictis*.

Živi na području Južne Afrike. Njegova staništa su otvorena i polusušna područja travnjaka.

Jedan je od manjih članova porodice mungosa. Postoji 12 podvrsta, koje se razlikuju po obojenosti, veličini i duljini dlake i repa. Podvrste koje se javljaju na jugu imaju žutu dlaku, a one sjevernije imaju sivkastu. U prosjeku ima oko 50 cm duljine i 0,5 kg tjelesne težine. Skrivaju se u jazbinama ukopanima u zemlju ili nasele napuštene jazbine drugih životinja npr. vjeverica. 

Žuti mungos je društvena životinja, živi u grupama, koje se sastoje od 8-20 jedinki. 

Hrani se kukcima i malim kralježnjacima. Napadaju ih ptice grabljivice, šakali i zmije.
Afrička prugasta lasica

**Afrička prugasta kuna** (*Poecilogale albinucha*) pripadnik je potporodice *[[Mustelinae]]* smještene unutar porodice kuna (*[[Mustelidae]]*). Jedina je vrsta svrstana u rodu ***Poecilogale***. 

Malena je, crnobijela lasica vezana uz područje Subsaharske Afrike. Nalikuje prugastom tvoru, no vitkija je i kraćeg krzna. Duž njenih leđa pružaju se četiri bijele pruge. Prosječna duljina životinje iznosi 50 centimetara, uključujući rep koji iznosi 20 centimetara.

Živi u šumama, močvarnim područjima i travnjacima. Noćni je lovac na malene sisavce, ptice i gmazove. Ova vrsta ubija svoj plijen šibajući ih vlastitim tijelom i udarajući ih kako omamila i razderala plijen. Ponekad pohranjuje uhvaćeni plijen u jazbinama. Poput tvorova i smrdljivaca, ova vrsta kune otpušta smrdljivu tekućinu iz analnih žlijezda kada je u opasnosti.

Vrsta je u pravilu samotna, no moguće je ponekad vidjeti jedinke koje dijele jazbine.

## Drugi projekti
Europski jazavac

**Europski** ili **euroazijski jazavac** (*Meles meles*) urođeni je sisavac u većem dijelu Europe (izuzev Skandinavije, Islanda, Korzike, Sardinije, Sicilije i Cipra) i većem dijelu Azije. Član je porodice kuna (Mustelidae), čineći ga povezanim s vidrama, lasicama, hermelinima i ostalim jazavcima. Europski je jazavac jedina vrsta jazavca svrstana u rod ***Meles***. Prihvaćene podvrste uključuju:

* *Meles meles meles* (zapadna Europa),
* *Meles meles marianensis* 
* *Meles meles leptorynchus* (Rusija),
* *Meles meles leucurus*
* *Meles meles anakuma*

## Obilježja

Uobičajeno obojenje njegova krzna jest sivo na leđima i crno na donjim dijelovima tijela s karakterističnim bijelim i crnim oznakama na licu. Europski jazavac dostiže duljinu do 70 centimetara, dok je duljina repa otprilike 20 centimetara. Prosječna je težina 10 kilograma, no značajno varira od jedinke do jedinke. 

Jazavci ne hiberniraju, iako u područjima s nepovoljnim zimama mogu pasti u stanje obamrlosti u trajanju od dva dana, prikupivši u jesen dovoljno masnih naslaga radi preživljavanja tijekom zimskih mjeseci. U dijelovima Rusije, zabilježene su težine jazavaca i do 42 kilograma tijekom zimskih mjeseci.

## Prehrana

Iako svrstan u red zvijeri, europski je jazavac svejed i kukcojed, te se prvenstveno hrani gujavicama, no pojest će kukce, malene sisavce, gmazove, vodozemce, jaja, mlade ptiće, korijenje, lješnjake, voće i ostale jestive biljke, ovisno o godišnjem dobu. Također raskopavaju gnijezda osa i bumbara kako bi se prehranili ličinkama.

Europski jazavci daju prednost pašnjacima i šumama koji imaju velik broj izloženih gujavica te izbjegavaju glinena tla, koja je teško raskopati čak i s njihovim snažnim kandžama. U urbanim područjima, neki će jazavci hranu potražiti u kantama za smeće ili vrtovima.

## Ponašanje

Europski su jazavci noćne životinje i tijekom dana obitavaju u svojim jazbinama ili umreženim tunelima iskopanim u dobro dreniranom tlu (ili ponekad ispod kuća ili cesta). Jazbine pružaju sklonište od vremena i grabežljivaca, uključujući ljude i pse.

Teritorijalne su životinje, no ponekad ih se može pronaći u malenim grupama koje nazivamo klanovima. Veličina grupe varira izmeđi dvije do dvanaest jedinki. Svaki klan ima dominantnog mužjaka i ženku koji su često (no ne i uvijek) jedini članovi klana koji se razmnožavaju. Ženke jazavaca mogu pokazati zakašnjelu implantaciju: nakon parenja u bilo koje doba godine, zadržavaju oplođena jajašca u zaustavljenom razvoju do prikladnog vremena, u kojem se jajašca implantiraju i počinju se razvijati. Gestacija u jazavaca traje između 7–8 tjedana te ženka na svije donosi  1–5 mladunaca. 

Europski jazavci žive do 15 godina u divljini i 19 godina u zatočeništvu. Ako prežive prvu godinu života, najčešći uzrok njihove smrti jest promet.

Jazavci su skloni infestaciji *[[Baylisascaris]]* parazitima. Mogu biti prenositelji bjesnoće i vjeruje se kako su prijenosnici goveđe tuberkuloze.

## Drugi projekti
Galictis

Rod ***Galictis*** uključuje dvije vrste **grisona**, sisavce nalik lasicama poznate i kao **hurón** u španjolskom jeziku i **furão** u portugalskom jeziku. **Mali grison** (*Galictis cuja*) i **veliki grison** (*Galictis vittata*) pronalaze se u Južnoj Americi, dok se rasprostranjenost potonjeg također proteže i Središnjom Amerikom i južnim Meksikom. Pripadnici su potporodice *[[Mustelinae]]* unutar porodice kuna (*[[Mustelidae]]*).

Duljina tijela grisona proteže se do jednog metra, a težina iznosi između 1 do 3 kilograma. Mali je grison nešto manji od velikog. Grisoni nalikuju vidricama, no imaju manji rep, kraće udove i zbijenije tijelo. Dlaka duž leđa sive je boje s crnim nogama, vratom, licem i trbuhom. Oštra bijela pruga pruža se od čela do stražnjeg dijela vrata.

Grisoni žive u ljanosima i šumama niske nadmorske visine. Kopaju jazbine unutar palog drveća ili šupljinama u kamenu. Po prehrani su svejedi.

## Drugi projekti
Ictonyx

***Ictonyx*** je rod svrstan u potporodicu *[[Mustelinae]]* unutar porodice *[[Mustelidae]]*. Sadrži dvije poznate vrste:

* saharskog prugastog tvora, *Ictonyx libycus*,
* prugastog tvora, *Ictonyx striatus*.

## Drugi projekti
Istočna kuna

**Istočna kuna** (*Martes gwatkinsii*) član je roda *[[Martes]]* unutar potporodice *[[Mustelinae]]* svrstane u porodicu *[[Mustelidae]]*. Jedina je vrsta iz roda *Martes* koju pronalazimo u južnoj Indiji. Nastanjuje brda Nilgiri i dijelove Zapadnih Gata.

## Obilježja

Istočna je kuna slična žutogrloj kuni, no veća je i ima ramjerno drugačiju strukturu lubanje – njena je frontalna šupljina istaknutija od one u žutogrle kune. Njeno krzno odozgo je tamnije boje sa svijetlijim vratom čija boja varira o žute do narančaste.

Dugačka je od 55 – 65 centimetara od glave go početka repa, dok duljina repa iznosi 40 – 45 centimetara. Prosječna težina istočne kune iznosi 2,1 kilogram.

Vrsta je navodno rasprostranjena kroz Nilgiri brda, dijelove južnog Kodagua i sjeverne Kerale.

Malo je toga poznato o istočnoj kuni. Dnevna je životinja te, iako je aborealna, povremeno silazi na tlo. Prehranjuje se pticama, malenim sisavcima i kukcima poput cikada.

## Izvori

## Drugi projekti
Kuna ribolovac

**Kuna ribolovac** (*Martes pennanti*) sjevernoamerička je kuna, pripadnik roda *[[Martes]]*. Kuna ribolovac okretna je na drveću te ima vitko tijelo koje joj omogućava potjeru plijena čak i u šupljinama drveća ili podzemnim jazbinama. Unatoč njenom imenu, ova vrsta rijetko se hrani ribom; ime vjerojatno dolazi od francuske riječi *fichet*, koja se odnosi na krzno europskog običnog tvora. 

## Rasprostranjenost

Kuna ribolovac šumska je životinja i najčešće ju pronalazimo u crnogoričnim ili miješanim šumama s visokim, trajnim krošnjama. Izbjegavaju otvorena područja. Vrsta je samotnjačka, izuzev za vrijeme parenja. 

Kunu ribolovca pronalazimo od Sierra Nevade u Kaliforniji do Apalačkog gorja u Zapadnoj Virginiji te prema sjeveru Nove Engleske, kao i južne Aljaske i preko većeg dijela Kanade. Kune ribolovci prisutne su i u Stjenjaku, iako u manjem broju, jer je veći dio populacija rezultat ponovnog uvođenja u okoliš.

## Obilježja

Krzna kune ribolovca tamnosmeđe su boje, s crnim repom i udovima; neke jedinke imaju kremasto obojen uzorak krzna na prsima. Sva četiri uda imaju po pet prstiju s pandžama koje se mogu uvući. Sposobne su zaokrenuti stražnje šape za 180 stupnjeva, pa su u mogućnosti silaziti s drveća glavom prema tlu.

Odrasle jedinke teže između 2 do 7 kilograma, dok duljina njihova tijela iznosi između 65 do 125 centimetara. Mužjaci su otprilike dvostruko veći od ženki. Najmanja zabilježena težina ženke iznosila je 1.4 kilograma, jedva teža od većine ostalih pripadnika roda *[[Martes]]*, dok su zabilježene težine mužjaka iznosile i do 9 kilograma, što je najveća težina zabilježena u rodu.

Kružni uzorak krzna na središnjem jastučiću stražnjih šapa obilježava plantarne žlijezde koje otpuštaju karakterističan miris, za koji se vjeruje da vrsti služi za komuniciranje tijekom sezone parenja. Kune ribolovci poznate su po jednom od svojih glasanja, koje zvuči poput vriska djeteta, te ga se često može zamijeniti kao nečiji poziv upomoć.

Pare se tijekom proljeća i podižu mlade tijekom ranog ljeta.

## Lov i prehrana

Kune ribolovci su samotnjački lovci. Hrane se prvenstveno zečevima, vjevericama, miševima, rovkama, ježevima i ponekad domaćim životinjama. U njihovu prehranu uključuju se i male ptice, bobičasto i ostalo voće, kao i jelen u obliku strvine. Kune ribolovci ponekad se hrane i pticama koje se gnijezde na tlu, poput lještarki i purana, jer su jaja i ptići ovih ptica lake mete.

## Razmnožavanje

Ženke ove vrste postaju spolno zrele i počinju se pariti s navršenom godinom života. Vrijeme parenja započinje krajem veljače i završava krajem travnja. Dolazi do odgađanja implantacije oplođene jajne stanice od deset mjeseci, čime dolazi do gestacijskog perioda u trajanju od jedne godine. Mladunčad dolazi na svijet u jazbinama visoko u šupljinama drveća.

## Drugi projekti
Japanska kuna

**Japanska kuna** (*Martes melampus*) sisavac je unutar roda *[[Martes]]* blisko povezana sa samurom. Pripadnik je potporidice *[[Mustelinae]]* unutar porodice *[[Mustelidae]]*. Duljina tijela dostiže joj u prosjeku polovicu metra, ne ubrajajući pritom i duljinu repa koja iznosi 20 centimetara. Prosječna težina japanske kune iznosi između 1 do 1,5 kilograma. Mužjaci su u pravilu veći od ženki. Boja krzna japanske kune varira od tamnosmeđe i tamnožute s kremasto obojenim vratom.

I mužjaci i ženke ove vrste teritorijalne su naravi, te veličina jedinkinog teritorija ovisi o dostupnosti hrane. Japanska je kuna svejed, preferirajući meso riba, žaba, manjih ptica i sisavaca, no prehranjuje se i kukcima, voćem i sjemenkama kada je potrebno. Spava u jazbinama unutar šupljeg drveta ili podzemnog brloga. 

Postoje tri podvrste japanske kune:

* *M. m. melampus* živi na nekoliko japanskih otoka.
* *M. m. tsuensis* obitava na otoku Tsushima, gdje je zakonom zaštićena.
* *M. m. coreensis* obitava u Sjevernoj i Južnoj Koreji.

## Drugi projekti
Kuna zlatica

**Kuna zlatica** () rasprostranjena je po svim šumovitim predjelima sjeverne polovice Staroga Svijeta. U Europi je stalni stanovnik Skandinavije, Rusije, Engleske, Njemačke, Francuske, Mađarske, Italije, cijelog Balkana, Bugarske, Rumunjske i Poljske.

Na području jugoistočne Europe najbrojnija je u planinskim predjelima, u kojima postoje stare šume s debelim stablima. U sredogorju je rjeđa, a u nizini je skoro potpuno iščezla. 1961. ustrijeljeno je ili uhvaćeno ukupno 3240 jedinki.

* Bosna i Hercegovina – 870
* Crna Gora – 470
* Hrvatska – 680
* Makedonija – 260
* Slovenija – 400
* Srbija – 560

U duljinu naraste 50-55 cm, rep je oko 35 cm dug, vagnuti može 1,5-1,8 kg. Po gornjem dijelu tijela dlaka krzna joj je tamno smeđe boje, na njuški svijetlo smeđa, sa strana i po trbuhu žućkasta, na nogama crno-smeđa. Na donjoj strani vrata nalazi se pjega obraštena dlakom zlatno-žute boje, po kojoj je zlatica i dobila ime. 

Neki puta pruža se taj žuti dio između prednjih nogu, rjeđe i dalje do zadnjih nogu.

Na gornjoj usni poredane su čekinje »brkovi« u po četiri reda, osim njih nalazi se  po nekoliko čekinja iznad očiju, ispod brade i po grlu. Te čekinje služe za opip. Zimska dlaka je u pravilu tamnija. Tabani i jagodice prstiju su obrasli dlakom.

Zlatica se zadržava u šumama listača i četinjača; prava je životinja krošanja drveća i penje se po njima vrlo vješto. Stanuje u dupljama šupljih stabala, u napuštenim gnijezdima vjeverica, ptica grabljivica, rjeđe se nastani u pukotinama špilja ili u podzemnim rupama.

Preko dana u pravilu miruje, pred večer izlazi u lov i lovi tokom cijele noći. Plijen su joj sve životinje koje može savladati, od nejakog laneta i zeca sve do miša, od tetrijeba gluhana do sitne pjevice. U stanju je zaklati i odraslu, od zime oslabljenu srnu. Glavni dio plijena sačinjavaju sitni sisavci, pogotovo glodavci koji žive na stablima, vjeverice i puhovi. Pljačka gnijezda ptica, voli med i slatke plodove (trešanja, šljiva, malina i šumskoga drveća).

Jedna je od rijetkih životinja koje love zbog čiste zabave.

Pari se jedan puta godišnje, od VI-VIII mjeseca, no može se znakove parenja primijetiti i u I-II mjesecu. Ta pojava je u vezi s postojanjem embriotenije kod zlatice. Ženka nosi oko 260-305 dana. Mlade nalazimo od III-IV mjeseca, u jednom leglu 3-5 mladunaca (neki puta i po 7), ženka ima 4 sise. Mladi ostaju slijepi 34-38 dana, sišu 7-8 tjedana. Spolno dozore u dobi između 15-39 mjeseci. Životni vijek kune zlatice iznosi 10-12 godina.

Krzno joj je prvorazredne kakvoće, u planini ostaje dlaka čvrsta sve do u drugu polovicu mjeseca travnja.

## Poveznice
*  kuna bjelica

## Izvori

## Drugi projekti