open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Grdobina žutulja

**Grdobina žutulja** (lat. *Lophius budegassa*) riba je iz porodice grdobina (lat. *lophidae*). Ime grdobina i grdobine došlo je od njihovog izgleda, koji je zaista grdan, karakterističan za sve ribe iz ove porodice. Kao i mrkulja i žutulja ima glavu koja joj znatno nadmašuje polovicu veličine tijela, te malo i relativno vitko tijelo pravilnog oblika, blago spljošteno na trbušnom dijelu. Usta su enormno velika u odnosu na tijelo, a oko njih je velik broj manjih izraslina, oči se nalaze na vrhu glave, te imaju dobar pregld uokolo. Tijelo je žućkasto-smeđe boje, bez ljuski, sa šarama koje joj davaju kamuflažni izgled na muljevitom dnu gdje najčešće obitava. Na vrhu glave ima nekoliko lovki, kojima se koristi pri lovu na manje ribe. Vrstan je grabežljivac, živi na dubinama do 1000 m, a naraste do 100 cm duljine i oko 10 kg težine, a doživi i preko 20 godina. Ima vrlo ukusno meso, malo kostiju, te je zbog toga vrlo poželjna za prehranu djece. Priprema se na razne načine, kao juha, pržena, brudet, a kao posebna poslastica smatra se pohovana grdobina.

## Rasprostranjenost
  
Grdobina žutulja je rasprostranjena u Atlantiku i to na području od Britanije pa sve do Senegala, kao i u Mediteranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Gušter (riba)

**Gušter** (lat. *Synodus saurus*) riba je iz porodice Synodontidae. Kod nas ima još jedan naziv udomaćen u dubrovačkoj okolici, a to je blavor, što je vrsta zmijolikog guštera. Naraste do 40&nbsp;cm duljine i do 0,5&nbsp;kg težine, a živi na pjeskovitom ili kamenitom terenu, na dubinama do 400 m. Glava guštera je šira od tijela, njuška zašiljena, s očima na vrh glave, donekle izbuljenima. Usta su prepuna šiljastih, igličastiz zuba, ima ih čak i na jeziku. Tijelo guštera je izduljeno, oblika torpeda, repna peraja dubokog V oblika. Gušter je predator, a hrani se pretežno drugim ribama, ali će uhvatiti i pojesti i sve ostalo što zaluta u njegovo lovno područje. Po danu uglavnom leži na dnu i miruje ili je zakopan u pijesak, a noću kreće u lov. Boja tijela mu je sivkasto plava ili sivkasto zelena, s velikim brojem mrlja i šara koje ga dobro kamufliraju kada ga se gleda odozgo. Trbuh mu je bjelkast. Često ga ronioci zamjenjuju za pauka jer vrlo sliči po boji i načinu ponašanja.

## Rasprostranjenost
  
Grdobina žutulja je rasprostranjena u istočnom Atlantiku i to na području od Gibraltara pa sve do Kapverdskih otoka, kao i u Mediteranu. Prisutan je i oko Azora, a u zapadnom Atlantiku oko Bermuda, Bahama i Malih Antila.

## Izvori

## Vanjske veze
Piton (satrap)

**Piton** (grčki: *Πείθων* or *Πίθων*, cca. 355 - 314. pne.) bio je makedonski plemić, sin Krateja iz Eordaje na zapadu Makedonije. Bio je jedan od tjelohranitelja Aleksandra Velikog, a kasnije satrap Medije te jedan od dijadoha.

Tjelohraniteljem je imenovan 325. pne. a satrapom Medije je postao podjelom u Babilonu nakon Aleksandrove smrti 323. pne. Znajući koliko je Medija strateški važna, regent Perdika je tu satrapiju podijelio, tako da je Piton dobio južni dio, a sjeverni dio je preuzeo Atropat po kome će kasnije ime dobiti država Azerbejdžan. Perdika je na samom početku vladavine morao gušiti pobunu makedonskih veterana u istočnim satrapijama koji su, nezadovoljni životom u udaljenim kolonijama, htjeli na silu da se vrate u domovinu. Piton je to uspio, ali su njegovi vojnici masakrirali pobunjenike, oslabivši tako makedonsku vlast. Zbog toga je Piton pao u Perdikinu nemilost.

Za vrijeme Prvog rata dijadoha Piton je sudjelovao u Perdikinom pohodu na Ptolemejev Egipat. Nakon neuspjelih pokušaja da se forsira Nil, Piton je zajedno s još nekoliko oficira u ljeto 320. pne. ubio Perdiku. Tada mu je ponuđeno da postane regent, ali su ostali dijadosi odlučili da regentom postane Antipater.

Kada je nakon Antipaterove smrti 319. pne. izbio Drugi rat dijadoha, Piton se morao boriti protiv istočnih satrapa koji su stali na stranu Eumena i Poliperhona. U tom se ratu stavio na stranu pobjedničkog Antigona i postao jedan od najmoćnijih satrapa među dijadosima. Uplašen da bi se Piton mogao okrenuti protiv njega, Antigon je Pitona pozvao na svoj dvor i tamo ga mučki dao ubiti.

## Vanjske veze
* Livius, Peithon (1)  by Jona Lendering
Gušter morski oštrozubi

**Gušter morski oštrozubi** (lat. *Saurida undosquamis*) riba je iz porodice Synodontidae. Od 1995. godine smatra se i ribom Jadranskog mora jer je tada prvi put uhvaćena u Jadranu uz albansku obalu. Oštrozubi morski gušter ima tanko izduženo tijelo, cilindričnog oblika, spljoštnu usku glavu, koja završava oštro. Usta su mu vrlo velika, protežu se do iza očiju, unutar usta ima brojne i oštre zube koji su vidljivi i kada su mu usta zatvorena. Leđna peraja, kao i prsne je kratka, a ima i malu stražnju leđnu perajicu. Repna peraja ima duboki V oblik (račva). Sivo smeđe je boje s 8-10 tamnijih mrlja koje su smještene uzduž bočne pruge. Trbuh mu je svijetliji, krem boje. Prva šipčica u leđnoj peraji i gornja prva šipčica u repnoj peraji imaju nizove tamnih mrljica. Naraste do 50&nbsp;cm duljine, a hrani se manjim ribama, rakovima i glavonošcima. Živi na pjeskovitom i muljevitom dnu, do dubine od 350 m. Upotrebljava se za ishranu, uglavnom u zemljama zapadne Azije.

## Rasprostranjenost
Oštrozubi morski gušter je lesepsijski migrant, što znači da je u Mediteran stigao prolaskom kroz Sueski kanal. U zapadnom dijelu Indijskog oceana je rijedak, najrasprostranjenijije na njegovom istočnom dijelu, oko Malajskog poluotoka, Filipina, oko dijela Indonezije, te oko Australije. Njegova brojnost i prisutnost u zapadnom dijelu Indijskog oceana je danas upitna, premda njegovo prisustvo u Mediteranu pruža argumente koji ukazuju na tu činjenicu.

## Izvori

## Vanjske veze
Gušteran batoglavi

**Gušteran batoglavi** (lat. *Diaphus holti*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je mala riba koja naraste do 7,0&nbsp;cm duljine, najčešće živi na dubinama između 225 i 650 m po danu, dok noću ide u prema površini, gdje se zadržava u području između 40 i 275 m. U Jonskom moru pronađen je i na dubinama od 777 m. Tijelo mu je oblika cigare, s velikom, kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema napriijed. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Hrani se zooplanktonom, najviše kopepodima i ostrakodima, a sam je hrana brojnim grabežljivcima.

## Rasprostranjenost
Gušteran batoglavi je riba istočnog Atlantika, rasprostranjen je od Biskajskog zaljeva do juga Afrike, može ga se pronaći i u Indijskom oceanu, na cijelom njegovom zapadnom dijelu. Živi i u Mediteranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Gušteran obični

**Gušteran obični** (lat. *Diaphus subtilis*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je mala riba koja naraste do 8,5&nbsp;cm duljine, najčešće živi na dubinama između 350 i 750 m po danu, dok noću ide u prema površini, gdje se zadržava u području između 40 i 550 m. Najveći broj jedinki se nalazi noću na dubinama oko 100 m. Tijelo mu je oblika cigare, s kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema napriijed. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Pretpostavlja se da se hrani zooplanktonom, a sam je hrana brojnim grabežljivcima.

## Rasprostranjenost
Gušteran obični je riba Atlantika, rasprostranjen je cijelom njegovom širinom, u području od 40°N do 40°S. U Mediteranu nije čest, kao ni u Jadranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Leonat

**Leonat** (; 356. pne. - 322. pne.), bio je makedonski plemić, oficir u vojsci Aleksandra Velikog i jedan od *[[dijadosi|dijadoha]].*

Poticao je iz kraljevske kuće Linkestisa, područja koje je anektirao Filip II. Odrastao je na makedonskom dvoru i postao blizak Aleksandrov prijatelj, a kasnije i jedan od njegovih tjelohranitelja - somatofilaka. Nakon Aleksandrove smrti 323. pne. regent Perdika ga je babilonskom podjelom imenovao satrapom Frigije.

Aleksandrova sestra Kleopatra, udovica kralja Aleksandra Epirskog, ponudila mu je brak. Prije nego što je donio odluku, Leonat je morao intervenirati u lamijskom ratu, odnosno ugušiti ustanak koji su Atena i drugi grčki polisi digli protiv makedonske vlasti. Leonat je namjeravao pomoći bivšem regentu i makedonskom guverneru Grčke Antipateru, čije su snage bile pod opsadom u Lamiji. Tom prilikom se sukobio s grčkim snagama i poginuo. Usprkos toga, Antipater se uspio probiti iz Lamije i spojiti s njegovom vojskom.

## Vanjske veze
* www.livius.com:Leonnatus
Gušteran rogook

**Gušteran rogook** (lat. *Ceratoscopelus maderensis*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je mala riba dubokih voda koja naraste do 8.1&nbsp;cm duljine, najčešće živi na dubinama između 700 i 1082 m po danu, dok noću ide u prema površini, gdje se zadržava u području između 12 i 300 m. Tijelo mu je oblika cigare, s velikom, kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema naprijed, te ustima koja dopiru iza očiju. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Hrani se zooplanktonom, najviše kopepodima, ostrakodima i euphausiidima, posebno tijekom noći, a sam je hrana brojnim grabežljivcima. Živi tek nešto dulje od 2 godine (po nekim istraživanjima i 3), a razmnožava se u proljeće i ljeto.

## Rasprostranjenost
Gušteran rogook živi na Atlantiku, sjeverno od linije Mauritanija-Azori-Kuba, uključujući Mediteran i sjeverni dio Meksičkog zaljeva. Prisutan je i u sjevernom dijelu Atlantika, a također i u Barentsovom moru.

## Izvori

## Vanjske veze
Gušteran sićušni

**Gušteran sićušni** (lat. *Lampanyctus pusillus*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je mala riba dubokih voda koja naraste do 4,3 cm duljine, živi na dubinama između 40 i 850 m, po danu na većim dubinama, između 425 i 850 m, a po noći ide prema površini gdje se zadržava na dubinama između 40 i 125 m. Tijelo mu je oblika cigare, s velikom, kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema naprijed, te ustima koja dopiru iza očiju. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Ima relativno dugačku repnu peraju. Hrani se zooplanktonom, najviše kopepodima i ostrakodima, posebno tijekom noći, a sam je hrana brojnim grabežljivcima.

## Rasprostranjenost
Gušteran sićušni živi u svim oceanima, uglavnom na južnim dijelovima. U Atlantiku je prisutan po cijeloj njegovoj širini, počevši nešto južnije od Islanda i Grenlanda pa sve do 45°južno. Do iste južne zemljopisne širine živi i u Indijskom oceanu, a u Tihom oceanu živi u području južnog umjerenog pojasa, s izuzetkom peruanske struje s kojom dolazi i 10°N. Raširen je i po cijelom Mediteranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Gušteran tupoglav

**Gušteran tupoglav** (lat. *Lobianchia dofleini*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je mala riba dubokih voda koja naraste do 5,0 cm duljine, živi na dubinama između 20 i 700 m, po danu na većim dubinama, između 300 i 700 m, a po noći ide prema površini gdje se zadržava na dubinama između 20 i 300 m, s mlađim i manjim primjercima pri vrhu, a starijim i većim dublje. Tijelo mu je oblika cigare, s velikom, kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema naprijed, te ustima koja dopiru iza očiju. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Hrani se zooplanktonom, najviše kopepodima i ostrakodima, posebno tijekom noći, odnosno gibanja prema površini, a sam je hrana brojnim grabežljivcima. Tijelo mu sadrži fotofore, odnosno organe koji proizvode svjetlo.

## Rasprostranjenost
Gušteran tupoglav živi po svim morima i oceanima svijeta između zemljopisnih širina 50° sjeverno i 40° južno, a unutar tog područja postoje pojedina mjesta na kojima nije zabilježen.

## Izvori

## Vanjske veze
Huj bijelac

**Huj bijelac** (lat. *Ophidion barbatum*) riba je iz porodice hujki (lat. *[[Ophidiidae]]*). Hujke su zmijolike ribe, koje kao karakteristiku imaju četiri mekana pipka ispod usta i spojenu leđnu i trbušnu peraju. Huj bijelac ima sva obilježja hujki, a boja mu je s gornje strane svijetlosmeđa a s donje bjelkasta. Ima sitne crne mrljice po tijelu i zlatne nijanse na škržnim otvorima. Tijelo mu je zmijoliko, duguljasto, bočno blago spljošteno, s tupom njuškom, širokim ustima i velikom očima. Naraste do 25 cm duljine, živi na dubinama do 150 m, hrani se amfipodima, kopepoima i ostalim zooplanktonom. 

## Rasprostranjenost
Huj bijelac živi na istočnim obalama Atlantika od juga Engleske do Senegala kao i na sjevernom dijelu Mediterana.

## Izvori

## Linkovi
Gušteran šiljoglavi

**Gušteran šiljoglavi** (lat. *Lampanyctus crocodilus*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je riba dubokih voda koja naraste do 30,0 cm duljine, živi na dubinama do 1192 m, po danu na većim dubinama, između 700 i 1192 m, a po noći ide prema površini gdje se zadržava na dubinama do 250 m, s mlađim i manjim primjercima pri vrhu. Tijelo mu je oblika cigare, s velikom, kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema naprijed, te ustima koja dopiru iza očiju. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Svijetle je boje, smeđkasto-žućkaste s tamnom glavom. Hrani se zooplanktonom, najviše kopepodima, ostrakodima i euphausiidima, posebno tijekom noći, a sam je hrana brojnim grabežljivcima. Tijelo mu sadrži fotofore, odnosno organe koji proizvode svjetlo.

## Rasprostranjenost
Gušteran šiljoglavi živi diljem sjevernog Atlantika, oko Grenlanda, Islanda, u Barentsovom moru, pa južno sve do Mauretanije. Prisutan je i po cijelom Mediteranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Huj mrkan

**Huj mrkan** (lat. *Parophidion vassali*) riba je iz porodice hujki (lat. *[[Ophidiidae]]*). Tijelo mu je zmijoliko, duguljasto, bočno blago spljošteno, s tupom njuškom, širokim ustima i velikom očima. Naraste do 25 cm duljine. Na vrhu i stranama glave ima ljuske, a boja tijela mu je slična ostalima, tek je koju nijansu crvenija, odnosno tamnije smeđe boje. Po danu miruje zakopan u pijesku, a noću izlazi u potrazi za hranom. Hrani se beskralježnjacima i sitnom ribom. 

## Rasprostranjenost
Huj mrkan živi u Mediteranu, kao i u sjeverozapadnom dijelu Atlantika.

## Izvori

## Linkovi
Iglica (riba)

**Iglica** (lat. *Belone belone*) riba je iz porodice Belonidae. Izged ove ribe je poseban, tijelo joj je dugo, usko, oblika igle, a obje čeljusti su jako izdužene i tvore igličast kljun, prepun sitnih zubiju. Leđna i trbušna peraja su smještene daleko prema repu, iza trbuha. Iglica je kada se gleda odozgo plave ili plavkasto zelene boje, a trbuh joj je srebrenkast. Naraste do 93 cm duljine i do 1,3 kg težine. Živi pelagično, na otvorenom moru, na manjim dubinama, najčešće do 20 m, iako zna biti i znatno dublje. Vrstan je predator i hrani se svime što može uhvatiti, najčešće manjom ribom. Mrijesti se u proljeće, kada se okuplja u velika jata. Jajašca ostavljaju na plivajućim objektima, s kojih ona vise u nitima. Pored toga što je vrstan predator, iglica je i plijen svim većim predatorima, te je stoga iglica jedna od najboljih mamaca pri ribolovu udicom na velike predatore. Meso iglice ima poseban ukus, sličan ukusu plave ribe. Kosti kralježnice su joj zelenkaste boje.

Postoji više podvrsta ove ribe, po nekim izvorima tri, a po nekim izvorima četiri. Podvrste su: 
* *Belone belone belone* - stanište: Sjeveroistočni Atlantik
* *Belone belone euxini* - stanište: Crno i Azovsko more
* *Belone belone acus* - stanište: Mediteran i istočni dio Atlantika, od Gibraltara do Azora i Zelenortskih otoka

Posljednja vrsta se tek odnedavno spominje kao zasebna podvrsta. To je 
* *Belone belone gracilis* - stanište: Mediteran i oko Azora

## Zanimljivost
Zbog karakteristične boje kosti, postoji vrlo rašireno vjerovanje u narodu da je iglica otrovna. Istina je da je iglica jestiva, dapače, vrlo je ukusna tiba, a u pojedinim područjima se smatra poslasticom. 

## Rasprostranjenost
Razne podvrste iglice se mogu naći naći po cijelom Mediteranu, uključujući i Crno more, a također i na istočnom dijelu Atlantika.

## Izvori

## Vanjske veze
Iglun

**Iglun** (lat. *Xiphias gladius*) ili **sabljarka** je riba iz porodice Xiphiidae, u kojoj je ovo jedini predstavnik. Ovo je cijenjena riba za sportski ribolov, nastanjuje otvoreno more, gdje je jedan od najvećih predatora. Naraste do 455 cm duljine i do 650 kg težine. Karakterističan je po nastavku gornje čeljusti koji se formira u veliku sablju (po njoj je dobio drugi svoj naziv, **sabljarka**) i kratkoj leđnoj peraji. Sablju koristi za napad i za obranu, vrlo je brz i okreta, živi uglavnom na većim dubinama, od 200 - 800 m. Ima velike oči, vid mu je vrlo dobar, a na očnom mišiću ima posebno tkivo koje služi da spriječi gubitak topline iz mozga na većim dubinama. Tijelo mu je izduženi, s jakim repnim perajem, boja mu je crno-smeđa odozgo, a svijetlija s trbušne strane. Vrstan je predator, a hrani se pretežno ribom, iako jede i rakove i glavonošce. Mrijesti se u toplijim predjelima, najčešće u Sargaškom moru.

## Napomena
Ribolov na igluna je reguliran zakonom i dozvoljen je samo uz posebnu dnevnu dozvolu.
 
## Rasprostranjenost

Ova vrsta živi u svim oceanima, u umjerenim i toplijim predjelima, a ponekad zađe i u hladne vode. Može ga se pronaći i po cijelom Mediteranu, a genetska analiza je pokazala razlike između jedinki iz Mediterana i ostalih igluna, što je pokazatelj da se radi o dvije izdvojene populacije.

## Izvori

## Linkovi
Neoptolem (general)

*Za ostala značenja, v. [[Neoptolem]]*

**Neoptolem** (na grčkom **Νεoπτόλεμος**; ? - 321. pne.) bio je makedonski oficir u vojsci Aleksandra Velikog. Prema Arijanovim navodima bio je epirskog porijekla. Za vrijeme Aleksandrovog pohoda na Aziju se istakao u opsadi Gaze 332. pne. kada je bio prvi koji je preskočio zidine.

Nakon Aleksandrove smrti mu je regent Perdika podjelom u Babilonu dao vlast u Armeniji. Za vrijeme Perdikinog pohoda na Ptolemejev Egipat, Neoptolem je počeo šurovati s Perdikinim neprijateljima Antipaterom i Kraterom. Saznavši za to, Perdiki vjeran Eumen je protiv njega pokrenuo pohod i porazio Neoptolemove trupe, natjeravši preživjele da daju zakletvu vjernosti Perdiki. Neoptolem je s manjim kontingentom uspio pobjeći Krateru te s njim poduzeo iznenadni napad na Eumena. Tom ga je prilikom Eumen osobno tražio na bojištu i na kraju uspio ubiti.
Iglozub

**Iglozub** (lat. *Chauliodus sloani*) ili **iglozub strašni** je riba iz porodice Stomiidae. Ponegdje je zovu i morska guja. Ova riba, strašnog izgleda je stanovnik velikih dubina, naime, živi na dubinama između 200 i 4700 metara iako je se najčešće može naći na područjima između 500 i 1000 m. Iglozub je lako prepoznatljiv po velikim ustima i enormnim oštrim zubima, koji su toliko dugi da ne mogu stati unutar usta, već se nalaze ispred njih. Tijelo je duguljasto, srebrenkaste boje, a po tijelu ima veliki broj fotofora, koje luče svijetlo. Lučenje svijetla privlači manje ribe kojima se iglozub hrani. Noću ga se može pronaći na manjim dubinama, a danju dublje, prati ponašanje manje ribe, tj. svoje hrane. Naraste do 35 cm.

## Napomena
Premda se na mnogo mjesta (neka i vrlo ozbiljna) može naći da je iglozub otrovan, te da ga treba izbjegavati, to nije točno, dapače, osim svojih zuba i izgleda, iglozub je za ljude bezopasan.

## Rasprostranjenost
Iglozub je riba dubokog mora, te je stoga ili vrlo rijedak u obalnim morima ili ga tamo nema. Obitava u toplijim dijelovima srednjeg Atlantika, u sjevernom dijelu Indijskog oceana, te u istočnom dijelu Pacifika, sjeverno od ekvatora. Može se pronaći i u Mediteranu, te Južnom i Istočnom kineskom moru.

## Izvori

## Linkovi
Hujica golica

**Hujica golica** (lat. *Gymnammodytes cicerelus*) riba je iz porodice Ammodytidae. Kod nas se naziva i huljica. To su male duguljaste ribe, koje narastu do 18 cm. Na tijelu nema ljuske osim na području oko repa, boje je zlatno smeđe ili zelenkaste na leđima, trbuh joj je srebrenkast, a glava najčešće tamno modra. Rep joj je dobro razvijen i brz je i okretan plivač. Živi u jatima koja žive nad dnom na dubinama od 20 - 70 m. Rijetko se sreće kod nas, a glavna odlika im je zakopavanje u pijesak, što koristi kao zaklon. Iako nema veze s jeguljama, nazivaju je mediteranskom pješčanom jeguljom.

## Rasprostranjenost
Huljica se može naći po cijelom Mediteranu, uključujući i Crno more, a također i na istočnom dijelu Atlantika, od Portugala na sjeveru, pa do Angole na jugu.

## Izvori

## Linkovi
Iglan

**Iglan** (lat. *Tetrapturus belone*) riba je iz porodice Istiophoridae. Ovo je jedina riba iz ove porodice koja je do sada pronađena u Jadranu iako je za još 5 vrsta vrsta poznato da žive u Mediteranu. Ima veliku, dugačku peraju, koja se proteže preko cijelih leđa; vitko, izduljeno tijelo i čeljust izduženu u kljun, odnosno iglu, koja je nešto kraća nego kod igluna (sabljarke). Smeđe-modre je boje odozgo, a s trbušne strane je bijel. Najveći ulovljeni primjerak je imao 240 cm i težio je 70 kg. Pelagijska je riba, živi bliže površini, na dubinama do 200 m, a najčešće živi u paru, progoneći jata sitnije ribe. Cijenjena je riba za sportski ribolov, a također, cijenjena je i za prehranu.

## Napomena
Ribolov na iglana je reguliran zakonom i dozvoljen je samo uz posebnu dnevnu dozvolu.
 
## Rasprostranjenost
Ova vrsta živi isključivo u Mediteranu, odnosno, u nekim dijelovima Mediterana. Najčešće je se hvata oko obala Italije, uključujući Jadran, a nije zabilježena istočno od Jonskog mora.

## Izvori

## Linkovi
Inćun

**Inćun** (lat. *Engraulis encrasicolus*) ili **evropski inćun** je jedna od najvažnijih riba u prehrambenom lancu našeg mora. Kod nas se naziva još i brgljun ili brfun. Pripada obitelji Engraulidae ili inćuna. Zelenkasto plave je boje odozdo, trbuh mu je svijetliji, bojom i izgledom je sličan srdeli, od koje je znatno vitkiji i nešto kraći, ima šiljatiju glavu i krupnije oči. Živi u jatima, na dubinama do 400 m, naraste do 20&nbsp;cm duljine. Hrani se planktonom, a sam je hrana svim značajnijim predatorima. Životni vijek mu je 3 godine. Lovi se mrežama plivaricama, kao i srdela. Vrlo je ukusna riba, priprema se na mnogo raznih načina, kod nas je cijenjen kao najbolja riba za soljenje. Zbog velikog sadržaja omega-3 masnih kiselina, kao i ostala plava riba, preporuča se za prehranu, naročito djeci.

## Rasprostranjenost
Inćuna se može pronaći na području istočnog Atlantika, od juga Norveške, pa sve do juga Afrike. Rasprostranjen je i u cijelom Mediteranu, uključujući i Jadran, Crno i Azovsko more. Postoje izvještaji i o njegovom prisustvu i u Baltiku.

## U popularnoj kulturi
* Philip J. Fry iz Futurame posebno voli da stavlja inćune na svoju pizzu.

## Izvori

## Vanjske veze
Iverak

**Iverak** (lat. *Platichthys flesus*) ili obični iverak, kod nas se naziva još i iver, pasara, ploča. To je riba iz porodice Pleuronectidae. U Jadranu naraste do 45 cm duljine, i do 1,3 kg težine, a u Atlantiku naraste znatno veći, do 60&nbsp;cm duljine i čak do 14&nbsp;kg težine. Ovo je riba karakterističnog oblika, oči joj se nalaze na jednoj strani, gornjoj, a to je najčešće desna, ovalnog je oblika, bočno spljoštena. Već je rečeno da se oči nalaze kod većine primjeraka na desnoj strani, odnosno gore, mada se ponekad srene i obrnut slučaj. Donja strana iverka je bjelkasta, skoro bijela s nepravilnim zatamnjenim mrljama, dok je gornja strana smeđkasta, ili zelenkasto smeđa s žuto-smeđim ili crvenkasto-smeđim pjegama, ovisno o boji okoline. Na tubovima peraja, odozgo ima niz kvrgavih izraslina. Iverak obični živi na muljevitom ili pjeskovitom dnu na dubinama do 100 m, gdje se hrani rakovima, školjkama, puževima i sitnijom ribom. Najčešće živi u skupinama u blizini ušća rijeka, ili u područjima s boćatom vodom. Noću je aktivniji nego danju, kada je najčešće dobro kamufliran te vrlo teško vidljiv. Iverak obični je migratorna vrsta, ljeti je bliže obali i pliće, a zimi ide u dublje vode. Mrijesti se u proljeće, a mlađi primjerci se hrane planktonom i larvama insekata na ušćima rijeka. Vrlo je ukusna i cijenjena riba za prehranu, iako kod nas nije česta.

## Rasprostranjenost
Iverak obitava na području istočnog Atlantika, Po cijelom području obale Europe, kao i po cijelom Mediteranu i Crnom moru. Balastnim vodama brodova prenesen je i oko obala SAD i Kanade.

## Izvori

## Vanjske veze
Kardija

**Kardija** (na grčkom **Kαρδία**) je bio drevni grčki grad na Tračkom Herzonu (današnje Galipolje), smješten u Melaskom (današnjem Saroskom) zaljevu. Nastao je kolonija Mileta i Klazomene, ali su se krajem 6. vijeka pne. pod Miltijadom u njega počeli naseljavati i atenski kolonisti. Usprkos toga je 352. pne. odbio primiti nove atenske koloniste pod Diofitom i pozvao u pomoć makedonskog kralja Filipa II, a što je bio povod za makedonsko-atenski sukob. Godine 309. pne. je grad uništio Lizimah. Nakon toga je obnovljen, ali je primat na poluotoku preuzela novosagrađena Lizimahija.
Sibirtije

**Sibirtije** (grčki:; 4. vijek pne.) bio je starogrčki oficir rodom s Krete koji je služio u vojsci Aleksandra Velikog, te nakon povratka iz Indije (326. pne.), imenovan satrapom Karmanije. Međutim, nakon što je Toad umro, Sibirtije je preuzeo njegove satrapije Arahoziju i Gedroziju. Taj je aranžman priznao nakon Aleksandrove smrti 323. pne. priznao regent Perdika podjelom u Babilonu, a potvrđen je dvije godine kasnije i podjelom u Triparadisu. Sibirtije se kasnije, kao i drugi istočni satrapi, sukobio s medijskim satrapom Pitonom te se godine 317. pne. zajedno s Peukestom priključio Eumenu. Na Eumenovom dvoru je, međutim, pao u nemilost te je morao spašavati život bijegom. Tako je, međutim, stekao naklonost Antigona koji mu je prepustio stare provincije.

Sibirtije je na svom položaju ostao dugo godina, što sugerira Arijanov navod da je Megasten, izaslanik Seleuka I na dvoru indijskog kralja Chandragupte Mauriye, poslije svoje misije 303. pne. živio sa Sibirtijem.

## Reference
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Sibyrtius" , Boston, (1867)
Filip (satrap)

**Filip** (na grčkom **Φιλιππoς**; ? - 318. pne.) bio je satrap Sogdijane imenovan godine 327. pne. od strane Aleksandra Velikog. Položaj je zadržao i nakon Aleksandrove smrti, ali je godine 321. pne. premješten u Partiju. Tamo ga je godine 318. pne. napao Piton, satrap Medije, u namjeri da Partiju da svom bratu Eudamu. Filip je poražen, zarobljen i pogubljen.

## Izvori
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Philippus (9)", Boston, (1867)
Stasanor

**Stasanor** (; 4. vijek pne.) je bio oficir u vojsci Aleksandra Velikog, rodom iz grada Soli na Cipru.

Stasanor se istakao u pohodima protiv perzijskih istočnih satrapa, te je zajedno s Fratafernom porazio Arsama, satrapa Arije, a potom u jesen 328. pne. zarobio i Barzana, satrapa Partije imenovanog od Besa. Za te je zasluge od Aleksandra nagrađen satrapijom Drangijanom. Godine 321. pne. je podjelom u Triparadisu premješten te postao satrap Baktrije i Sogdijane. U ratovima dijadoha se nije previše isticao, iako je podržao Eumena u sukobu s Antigonom. Usprkos tome, Antigon mu je poslije Eumenovog poraza dozvolio da zadrži svoju satrapiju.

Što se poslije dogodilo sa Stasanorom nije poznato. Godine 305. pne. je njegovu satrapiju napao i pokorio Seleuk I Nikator.

## Reference
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Stasanor" , Boston, (1867)
Fratafern

**Fratafern** (grč. Φραταφέρνης; *Phrataphernes*) je bio satrap Partije i Hirkanije u službi Perzijske Monarhije. Vladao je u 4. vijeku pne., odnosno u doba Darija III. Kodomana. Prilikom makedonske invazije Fratafern je 331. pne. okupio lokalnu satrapsku vojsku i priključio se Kodomanu neposredno uoči bitke kod Gaugamele. Nakon poraza pratio je perzijskog vladara na putu u Hirkaniju, no kada ga je ubio baktrijski satrap Bes, Fratafern se dobrovoljno predao Aleksandru Makedonskom. Makedonski vladar srdačno ga je primio i omogućio mu da nastavi vladati Hirkanijom, odnosno Partijom (povjesničar Arijan Frataferna naziva i „satrapom Partije“). Fratafern je 329. pne. opravdao povjerenje pomogavši Makedoncima da uguše pobunu arijskog satrapa Satibarzana. Kasnije je sudjelovao u Aleksandrovom pohodu na Indiju, a poslije povratka je ponovno preuzeo svoje satrapije. Od tamo je uz pomoć svog sina Farasmana opskrbljivao Aleksandrovu vojsku u Gedroziji namirnicama koje su nosile deve. Fratafern se više ne spominje sve do Aleksandrove smrti (323. pne.); poznato je kako je vladao kao satrap nakon prve podjele perzijskih pokrajina, no budući kako je Fratafernova satrapija nakon druge podjele (u Triparadisu) pripala Filipu (satrapu Sogdijane), pretpostavlja se kako je Fratafern u međuvremenu umro.

## Veze
* Perzijska Monarhija
* Hirkanija
* Darije III. Kodoman

## Reference

## Vanjske veze
* Fratafern (''Phrataphernes''), AncientLibrary.com
Peukesta

**Peukesta** (na grčkom **Πευκεστας**; 4. vijek pne.) bio je makedonski oficir u vojsci Aleksandra Velikog. Bio je rodom iz Mieze. Historičari vjeruju da se relativno kasno priključio Aleksandrovom pohodu na Aziju, ali se zato istakao kada je kralju spasio život prilikom opsade Malija u Indiji 325. pne. Za te je zasluge imenovan jednim od somatofilaka ili tjelohranitelja, a pri Aleksandrovom povratku u Babilon nagrađen zlatnim dijademom. Peukesti je potom povjerena vlast nad Perzisom, srcem nekadašnjeg Perzijskog Carstva. Peukesta se tamo počeo oblačiti kao Perzijanac, a postao je i jedan od rijetkih makedonskih oficira koji se potrudio naučiti perzijski jezik.

U proljeće 323. pne. Peukesta se pridružio kralju u Babilonu te bio na gozbi na kojoj se on razbolio. Nakon Aleksandrove smrti 323. pne. Peukesta je zadržao svoju satrapiju, kako podjelom u Babilonu, tako i podjelom u Triparadisu. Peukesta se nastojao držati izvan sukoba dijadoha, ali je godine 317. pne. za vrijeme drugog rata dijadoha pristupio Eumenu protiv Antigona. U tome nije pokazao neki naročiti entuzijazam, te je povlačenje Peukestinog kontingenta jedan od razloga koji se navodi za Eumenov poraz u bitci kod Gabijene 316. pne. Peukesta se predao pobjedničkom Antigonu, ali mu ovaj nije vratio satrapiju. Peukesta je, međutim, preživio i kasnije se navodi kao jedan od miljenika Antigonovog sina Demetrija.

## Reference
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Peucestas (2)" , Boston, (1867)

## Vanjske veze
* Livius, Peucestas (1)  by Jona Lendering
Arhont iz Pele

**Arhont** (starogrčki: ; 4. vijek) bio je makedonski velikodostojnik rodom iz Pele, a koga je Aleksandar Veliki imenovao satrapom Babilonije. Historičari vjeruju kako je u pitanju ista ličnost kao i Arhont, sin Klinijin, koji je sudjelovao u Aleksandrovom pohodu na Indiju. Natpis u Delfima navodi kako je Arhont prije toga godine 333. i 332. pne. pobijedio u konjskim utrkama na Istamskim i Delfijskim igrama.

## Reference

## Izvori
* Heckel, Waldemar. *Who's Who in the Age of Alexander the Great* http://books.google.com/books?id=JJ4K1wFZkrsC&pg=PA43&dq=Archon+Pella+Delphi&sig=4IXGOaYyc4PUhF5Ln65wUQCaLrY (P. J. Rhodes, R. Osborne: Greek Historical Inscriptions 404–323 BC.)
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Archon (1)" , Boston, (1867)
* Epigraphical Database
* University of Naples Federico II. Archon di Pella vince gli Isthmia e ai Pythia.
* Matz, David. *Greek and Roman Sport*. McFarland, 1991.
Kivi (voće)

**Kivi** () je stablasta biljka iz porodice Actinidiaceae. Poreklom je iz Kine, gde je njen plod proglašen za nacionalno povrce. U zavisnosti od mesta na kojem raste može da dostigne visinu i do 9 m. U narodu je popularna po svom plodu, koji se najviše koriste u ishrani, mada je sve ćešća upotreba ploda kivija i u kozmetičkoj svrhi.

## Ime
Ovo povrce je imalo dugu tradiciju pre nego što su evropljani saznali za njega. Shodno tome, u svojoj prapostojbini postoji mnogobrojni druga imena.

Na kineskom:
* Makaki breskva (獼猴桃 Pinjin: *míhóu táo*): najčešći naziv
* Makaki kruška (猕猴梨 *míhóu lí*)
* Vinska kruška (藤梨 *téng lí*)
* Sunčana breskva (阳桃 *yáng táo*), prvobitno se upotrebljavalo za kivi, mada je sve češća i upotreba za karambolu.
* Drvo bobića (木子 *mù zi*)
* Dlakavo žbunasto voće (毛木果 *máo mù guǒ*)
* Neobično ili Čudno voće (奇異果 Pinjin: *qíyì guǒ*, Jyutping: *kei4 ji6 gwo2*): najčešće se upotrebljuje na Tajvanu i u Hong Kongu.

## Karakteristike
Prirodna staništa Kivija su brežuljkasti prostori Kine, Japana i Sibira, gde raste ne visini između 600 i 2000 m nadmorske visine.

Listovi kivija su duguljasti ovalnog i kružnog oblika. Dominiraju veličine između 7.5 i 12.5&nbsp;cm. Listovi starijih biljaka su tamnozelene boje, dok su kod mlaćih stabljika zeleniji sa crvenim tonovima.

Cvetovi kivija su žute i bele boje. Dvopolni su što znači da na jednoj jedinci mogu da se nađu i muški i ženski cvetovi, što doprinosi boljem i bržem razmnožavanju. Najčešće se radi o cvetu sa 5-8 latica. Drvo cveta tokom novembra Kivi je karakterističnog aromatičnog mirisa.

Plod kivija upotrebljava se u ishrani kao povrce, mada zahvaljujući savremenoj tehnologiji i novim naučnim otkrićima njegova upotreba je sve veća i u kozmetičkoj industriji. Pore svežeg ploda, koristi se i za pripremu poslastica.

## Uzgajanje
Leosten

**Leosten** (na grčkom **Λεωσθένης**; ? - 323. pne.) bio je atenski vojskovođa, najpoznatiji kao vrhovni komandant grčke ustaničke vojske u lamijskom ratu. 

Ustanak je u Ateni izbio 323. pne. nakon vijesti o smrti Aleksandra Velikog, a što je shvaćeno kao prilika da se Atena i ostatak Grčke oslobodi makedonske hegemonije. Leosten je za rat prikupio snage od nekoliko hiljada najamnika, kojima su se pridružili kontingenti iz Etolije, Fokide i mnogih drugih grčkih oblasti, ali i najveći dio Tesalaca, dotada vjernih makedonskih saveznika. Leosten je stoga marširao na sjever kako bi se spojio sa svojim novim saveznicima te je uspio poraziti Makedoncima vjerne Beoćane. Potom se Leostenu suprotstavio makedonski regent Antipater, ali su njegove snage bile brojčano inferiorne. Antipater je zato poražen te je prisiljen potražiti utočište u gradu Lamija.

Leostenov pokušaj da Lamiju osvoji jurišem nije uspio, pa je prisiljen na dugu opsadu. Iskoristivši nepažnju opsjedatelja, Antipater je krajem 323. pne. organizirao ispad iz tvrđave prilikom koga je Leosten ranjen u glavu i umro tri dana kasnije. Njegova smrt je demoralizirala ustanike i dovela do napuštanja opsade, a, na kraju i do gušenja ustanka.

## Izvori
* Smith, William (editor); *[[Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology]]*, "Leosthenes (2)" , Boston, (1867)
Domaće životinje

Domaćima nazivamo one životinje koje čovjek pripitomljava i uzgaja radi koristi i razonode, a koje i same imaju koristi od takve trajne zajednice sa čovjekom jer su zaštićene u borbi za opstanak. Da bi se neka životinj smatrala domaćom, potrebno je ispuniti tri uvjeta. Prvi je uvjet da životinja posjeduje osobine koje su čovjeku korisne, drugi da je privržena i poslušna čovjeku i treći da se jedinke redovito razmnožavaju pod čovjekovim nadzorom. Brižljivim uzgajanjem čovjek je dobio velik broj raznolikih odlika, rasa ili pasmina. Grana poljoprivrede koja se bavi uzgajanjem domaćih životinja zove se stočarstvo.

Razvile su se i posebne znanosti o domaćim životinjama, poput kinologije o psima i hipologije o konjima.

Više o odomaćivanju životinja pogledajte u članku domesticiranje.

## Industrijska proizvodnja

Stanovništvo svijeta troši sve više bjelančevina, a one najvrjednije životinjskog su podrijetla (meso, mlijeko, jaja). Stoga se stočarstvo sve više razvija u oblik industrijske proizvodnje na specijaliziranim stočarskim farmama, s kojima surađuju brojni znanstveni instituti i eksperimentalne stanice. U uzgoju domaćih životinja sve se više primjenjuju i mehanizacija i automatizacija, a također i tekovine suvremene biologije, osobito znanosti o nasljeđivanju. Mnoge tvornice proizvode hranu za uzgajane životinje i prerađuju stočarske proizvode.

Posbno izobraženi inženjeri i tehničari brinu se za unaprijeđivanje stočarstva, a veterinari suzbijaju bolesti među domaćim životinjama.

## Bolesti domaćih životinja
Kao i sva živa bića, i domaće životinje obolijevaju od stanovitih bolesti. Posebno su opasne one koje se mogu prenijeti na čovjeka.

Takva je bolest bedrenica, kojom se čovjek može zaraziti dok raščlinja oboljelu životinju ili obrađuje njezinu kožu, ili pak ako jede zaraženo meso. Slinavka i šap, bolest papkara, može, kao i bedrenica, za čovjeka biti smrtonosna. Bjesnoća je najčešće bolest pasa prenosiva ugrizom. Ako se ne liječi, gotovo je uvijek smrtonosna. Radi suzbijanja opasnosti svi se psi moraju zaštitno cijepiti, a psi skitnice utamaniti. I tuberkuloza se prenosi s domaćih životinja na čovjeka, npr. zaraženim mlijekom oboljele krave. Od bolesnih kopitara može na čovjeka preći vrlo opasna sakagija. Domaće ptice, odnosno golubovi i papige, prenose virusnu bolest ornitozu, a papige još i srodnu psitakozu.

## Popis domaćih životinja

* pas
* mačka
* konj
* magarac
* govedo
* bivol
* zebu
* jak
* gajal
* banteng
* deva
* ljama
* alpaka
* ovca
* koza
* sob
* svinja
* kunić
* zamorče
* kokoš
* guska
* patka
* puran
* biserka
* golub
* fazan
* noj
* paun
* kanarinac
* prugasta papiga
* pčela
* dudov svilac

### Pripitomljive
* srna
* jelen
* vjeverica
* čvorak
* gavran
* azijski slon

itd.

## Povezano
* Divlje životinje
Aleksandar IV od Makedonije

**Aleksandar IV Eg** (grčki: *Ἀλέξανδρος Aἰγός* — 323–309. pne.) bio je sin makedonskog kralja Aleksandra III Velikog i baktrijske princeze Roksane.

Kada je Aleksandar 10.6. 323. pne. umro, njegovo dijete se još nije rodilo. S obzirom da nasljednik nije bio određen, u Aleksandrovoj vojsci je izbila pobuna s ciljem da se nasljednikom proglasi Aleksandrov stariji, nezakoniti i duševno slabi brat Aridej. Komandant konjice Perdika je, pak, htio da carstvo naslijedi Aleksandrovo dijete. Na kraju je postignut sporazum - Aridej će postati kralj pod imenom Filip III, ali će morati dijeliti prijestolje ako Roksanino dijete bude muško. Kada je Roksana u augustu rodila sina, on je proglašen kraljem kao Aleksandar IV. U njegovo ime je kao regent zavladao Perdika.

Godine 320. pne. je Perdika ubijen prilikom pokušaja da uguši pobunu u Egiptu, a regentom je postao Antipater. Nakon Antipaterove smrti 319. pne. je regentom postao Poliperhon, na što je Antipaterov sin Kasandar pokrenuo pobunu i uspio postati regent 317. pne. Nakon što je suzbio neuspjele pokušaje Filipa III da preuzme vlast, godine 309. pne. je dao otrovati Roksanu i Aleksandra kako bi spriječio da preuzmu vlast, odnosno ugroze njegovo regentstvo.

## Vanjske veze
* Livius.org: Alexander IV 
* Wiki Classical Dictionary: Alexander IV
Tais

**Tais** ili **Taida** (, Thais, 4. vijek pne.) bila je znamenita grčka hetera, poznata po tome što je bila ljubavnica Aleksandra Velikog te ga pratila na njegovim pohodima po Aziji.
Godine 330. pne. je sudjelovala na gozbi priređenoj u netom osvojenom Perzepolisu, sjedištu Perzijskog Carstva. Za vrijeme pijanke je predložila da se palača spali, a što je Aleksandar i učinio, naknadno to objasnivši kao odmazdu za perzijsko spaljivanje atenske Akropole tokom grčko-perzijskih ratova 480. pne.

Tais je poslije postala ljubavnicom, a kasnije i suprugom Ptolemeja, guvernera a kasnije i kralja Egipta.

Taisin život je postao inspiracija za *[[Tais iz Atene]]*, znameniti historijski roman ruskog i sovjetskog pisca Ivana Jefremova iz 1972.

## Vanjske veze

* A transcript of Cleitarchus's account of the burning of Persepolis
* A commentary on the burning of the palace at Persepolis including exerpts from Diodorus and Plutarch
Bitka kod Kranona

**Bitka kod Kranona** se godine 322. pne. odigrala između makedonskih snaga pod Antipaterom i Kraterom na jednoj te pobunjenih grčkih polisa na čelu s Atenom. Iako u vojničkom smislu nije imala potpuno jasnog pobjednika, njome je odlučen lamijski rat, s obzirom da su pobunjenici, suočeni s brojčano nadmoćnim makedonskim snagama, izgubili volju za daljim otporom.

## Pozadina
Lamijski rat je započeo godinu dana ranije kada se Grčkom proširila vijest o smrti Aleksandra Velikog, što je u Ateni i drugim polisima shvaćeno kao prilika za oslobađanje od makedonske hegemonije. Atena je pod oružje stavila veliki broj najamnika, a pridružile joj su se i snage mnogih drugih polisa, čime je stvorena vojska kojoj se Antipater, makedonski guverner Grčke, nije mogao adekvatno suprotstaviti s obzirom da su najbolje i najbrojnije makedonske snage bile u Aziji, ali i zbog neočekivane odluke dotada Makedoniji vjernih Tesalaca da se priključe pobunjenicima. Antipater je prisiljen na povlačenje u utvrđenu Lamiju odakle ga je početkom godine izbavio novopridošli kontingent makedonskih snaga pod Leonatom, koji je tom prilikom poginuo. Nakon što je neutralizirana atenska ratna mornarica, omogućen je dolazak trećeg, još većeg kontingenta pod Kraterom čime se ravnoteža u ljudstvu trajno preokrenula u makedonsku korist. Antipater i Krater su odlučili svoju nadmoć iskoristiti te pokrenuli marš na jug. Pobunjeničke snage su se koncentrirale kako bi im se suprotstavile kod mjesta Kranon u Tesaliji.

## Tok bitke
Atenski vojskovođa Antifil odlučio je protiv Makedonaca iskoristiti iskusnu i kvalitetnu tesalijsku konjicu. Bitka je tako otpočela kao konjički okršaj. U trenutku kad su konjičke snage bile angažirane u međusobnoj borbi, Antipater je pokrenuo pješadiju, i vrlo brzo se iskazala makedonska brojčana premoć. Grčke snage su se počele povlačiti te uspostavile novu liniju na obližnjem brežuljku kako bi pružile posljednji otpor. Vidjevši povlačenje pješadije, grčka konjica se također povukla i raspršila. 

## Posljedice
Iako su grčke snage na brežuljku još uvijek mogle pružati otpor, i Antifil i konjički komandant Menon iz Farsala su zaključili kako je makedonska premoć previše očita. Antifil je zato sljedeći dan poslao Antipateru izaslanstvo tražeći uvjete predaje. Antipater je, međutim, odbio pregovarati s pobunjenicima kao savezom, te umjesto toga zatražio da svaki od polisa pregovara zasebno. Dok su pobunjenici nastojali odlučiti kako na to reagirati, makedonske snage su nesmetano osvajale pobunjene tesalijske gradove, što je mnoge od polisa natjeralo da prihvate Antipaterove uvjete i tako napuste pobunjenički savez.

Atena je tako na kraju ostala napuštena od svih saveznika i prisiljena prihvatiti bezuvjetnu kapitulaciju. Demosten i Hiperid, vođe antimakedonske stranke u Ateni, su osuđeni na smrt; Makedonija je uspostavila garnizon u Ateni, a demokratsko uređenje je zamijenjeno oligarhijom na čelu s Fokionom.

## Izvori
* Diodor
* Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire
Dinastija Nanda

**Carstvo Nanda** je nastalo od kraljevstva Magadha u Drevnoj Indiji za vrijeme 5. i 4. vijeka pne.. U svom zenitu, Nande su imale vlast od Bengala na istoku, Balučistana na zapadu, a na jugu najvjerojatnije do današnje Karnataka. Carstvo Nanda je srušio mladi pustolov po imenu Chandragupta Maurya, kasnije poznat kao osnivač Maurijskog Carstva.

## Reference
Chandragupta Maurya

**Chandragupta Maurya** (), ponekad navođen jednostavno kao **Chandragupta** (rođen cca. 340. pne., vladao cca. 320. pne. – 298 BCE, umro oko 290. pne,), bio je osnivač Maurijskog Carstva. Chandragupta je za života uspio najveći dio indijskog potkoninenta dovesti pod svoju vlast. Zbog toga se Chandragupta smatra prvim ujediniteljem i prvim pravim carem Indije. U stranim grčkim i latinskim izvorima Chandragupta se navodi kao** Sandrokyptos** (*Σανδρόκυπτος*), ** Sandrokottos** (*Σανδρόκοττος*), ili Androcottus.

Prije Chandraguptinog dolaska na vlast, sjeverozapadom potkoninenta su dominirale mala regionalna kraljevstva, dok je Indo-gangeskom nizinom dominirala dinastija Nanda. Nakon Chandraguptinih osvajanja se Maurijsko Carstvo prostiralo od Bengala na istoku do Afganistana i Balučistana na zapadu, odnosno od Kašmira i Nepala na sjeveru, do Dekanske visoravni na jugu.

Njegova dostignuća, koja su uključivala i osvajanja makedonskih satrapija koje je bio osnovao Aleksandar Veliki, osvajanje carstva Nanda prije nego što je napunio 20 godina starrosti, odnosno poraz nanesen Seleuku I Nikatoru i uspostavljanje centralizirane vlasti duž južne Aziju, Chandraguptu je učinilo jednim od najproslavljenijih ličnosti u historiji Indije. Dostignuća Chandragupte, kao i njegovih nasljednika, uključujući Asoku Velikog, su dan-danas predmet proučavanja južnoazijskih i svjetskih historičara.

## Reference

## Vanjske veze
* 1911encyclopedia.org article on Chandragupta Maurya
* http://www.ranajitpal.com  and http://www.1stmuse.com/frames/index.html for Ranajit Pal's alternative views on much of the history regarding Chandragupta and other key people and events in Indian history. 
* CHANDRAGUPTA MAURYA BY PURUSHOTTAM LAL BHARGAVA (BTM format)
Maurijska Monarhija

**Maurja carstvo** je bilo prostrano carstvo u drevnoj Indiji tijekom željeznog doba, kojom je vladala dinastija Maurja od 325. pne. do 185. pne.

Godine 322. pne. mladi plemić i veliki ratnik Čandragupta Maurya svrgnuo je s vlasti strane guvernere što ih je u zapadnoj Indiji postavio Aleksandar Veliki. Čandragupta i njegovi nasljednici potom su osnovali Maurijsko Carstvo (Sanskrit, *मौर्य*, maurya), ujedinivši gotovo cijelu Indiju, Afganistan i područje današnjeg Pakistana i tako je prvi put nastala velika nacija. Carstvo je svoj vrhunac dostiglo za vladavine svog najvećeg vladara- Čandraguptinog unuka Ašoke koji je u Indiju uveo budizam.

## Porijeklo carstva
Kad su Aleksandar i njegova vojska bitkom preuzeli današnji Punjab, njegova je vladavina trajala samo nekoliko godina. Iz baze u *Pataliputri*, Čandragupta je osvojio susjedno kraljevstvo **Magadhu** i probio se prema zapadu kroz Aleksandrove posjede u Punjabu.

### Ašoka
Godine 261. pne. Ašoka je osvojio južnu državu Kalingu. U bitki je ubijeno na tisuće ljudi, i taj pokolj je toliko užasnio Ašoku da ga je zauvjek odvratio od nasilja. Preobratio se na budizam i svoj život posvetio mirnom vladanju. U vrijeme Ašokine vladavine carstvo je doseglo vrhunac. Ašoka je dao mnoge svoje ***edikte*** (izreke) upisati u stijene, spilje ili na specijalno građene stupove diljem Indije. Ti natpisi savjetuju životnu toleranciju, nenasilje, jednostavnost i vegetarijanstvo. Opisuju cara koji je jednom napisao: *"Svi su ljudi moja djeca"*, kao težnju za blagostanjem svojih podanika.

### Vladanje Carstvom

Vlast Maurya bila je dobro organizirana. Državna služba nadgledala je rađanje, umiranje, useljavanje, proizvodnju, proizvodne zanate, trgovinu i ubiranje poreza. Pravni sustav predviđao je teške kazne za prekršitelje zakona. Dva cara koji su stigli prije Ašoke podržavali su sustav s vojskom od 700.000 vojnika i tajnom policijom koja je slala špijune po cijelom carstvu.

## Vjerska tolerancija

Ašoka je za održavanje carstva koristio takozvanu ***dharmu***, ideju načela ispravnog razmišljanja, a ne osvajanja. Zagovarao je politiku vjerske tolerancije među plemićima i državnim službenicima, a ta mu je politika pomogla ujediniti carstvo u kojem su živjeli narodi različitih religijskih uvjerenja.
* **Stupe**

Ašoka je financirao gradnju brojnih budističkih svetišta ili stupa. To su bila mjesta hodočašća budista, a rezbarije u njima poticale su na molitvu i meditaciju. Mnoge su ponovo izgrađene, no ulazna vrata su iz perioda Maurya.

### Budizam u Maurijskom Carstvu
Budizam je postao glavna religija tijekom perioda Maurya i mnogi zanatlije počeli su izrađivati prelijepe vjerske potrepštine, osobito od **[[steatit]]a**. Među njima su i *relikvijari* (posude za svete relikvije) te simboli na kojima su se temeljile budističke ideje, primjerice **Kotač zakona**. Žbice kotača simboliziraju svjetlosne zrake, ili prosvjetljenje, koje sja sa Budhe.

## Vremenske tablice

## Povezano
* Stupa
* Budizam

## Vanjske veze

* The Mauryan Empire  
* Mauryan Empire of India 
* Extent of the Empire
* The Mauryan Empire from Britannica 
* Ashoka and Buddhism 
* Ashoka's Edicts
Nikeja od Makedonije

*Za ostale upotrebe v. *Nikeja*

*'Nikeja''' (na grčkom Nίκαια; 4. vijek pne.) bila je makedonska plemkinja, kći generala i regenta Antipatera. Godine 323. pne. je Antipater, tadašnji guverner Grčke, njenu ruku dao Perdici, regentu koji je upravljao carstvom nedavno umrlog Aleksandra Velikog. Godinu dana kasnije je Perdika na nagovor svog pomoćnika Eumena odlučio raskinuti zaruke kako bi prihvatio ponudu Aleksandrove majke Olimpijade za ruku njene kćeri i Aleksandrove sestre Kleopatre. Antipater se osjetio osramoćen tom odlukom te stao na stranu Antigona i drugih dijadoha suprotstavljenih Perdikinoj vlasti.

Nikeja se, po svemu sudeći kasnije, udala za Lizimaha od Trakije koji je njoj u počast izgradio grad nazvan njenim imenom - Nikeja (suvremeni Iznik).