open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kvarnerski zaljev

**Kvarnerski zaljev** (talijanski: *Quarnaro*,  *Quarnero*, *Carnaro*, latinski: *Liburnicus Sinus*) je ime sjevernog dijela Jadranskoga mora između vinodolske-velebitske i 
istarske obale.

## Karakteristike

Kvarnerski zaljev je otočnim nizovima razdijeljen na **Riječki zaljev**  (sjever), ** Velebitsko-vinodolski [[kanal]]**  (dio između obale Hrvatskoga primorja i otoka Krka, Raba i Paga), **Kvarnerić**  (između otočkog niza Krka, Raba i Paga s jedne, i Cresa i Lošinja s druge strane:
  
Ime **Kvarner** se koristi za dio između otoka Cresa i Lošinja i istarske obale, a **Vela Vrata** za tjesnac širok je 4,2 km na sjeveru Kvarnera između Cresa i istarske obale.

Najveći grad Kvarnerskog zaljeva je Rijeka, velika luka i industrijski centar, ostali veći urbani centri su ljetovališta Opatija i Lovran na zapadu, Crkvenica i Senj na istoku, te Krk i Rab u sredini Kvarnera. 
Na *Kvarneru* u užem smislu jedini veći grad je Cres, uz historijski gradić Osor na prevlaci koja razdvaja otok Cres od otoka Lošinja.

Duž istarske obale nema većih gradova, već samo manjih luka; Plomin, Rakalj, Krnica, Ližnjan i Medulin. 
 
Uz Krk se prema Rabu nižu otočići Prvić, Sv. Grgur i Goli, a prema Cresu Plavnik. Uz obalu Cresa i Lošinja otočići Zeča, Unije, Susak, 
Vele i Male Srakane.
A od Lošinja u Kvarneriću leže Ilovik, Silba, Olib i Premuda.

Brodovi iz Rijeke za Dalmaciju plove Kvarnerićem, a kroz Kvarner plove veći teretni brodovi prema otvorenom moru.

Kvarnerski zaljev je vrlo razveden, prosječno dubok 50 m, u Riječkom zaljevu 50-60 m. 
U Kvarneriću je maksimalna dubina 104 m, i to na istoku Cresa.
Zaljev je najdublji u kanalu Krušija između Plavnika i Cresa -114 m.

Prosječna amplituda plime i oseke u Rijeci je 30 cm. Maksimalna amplituda zabilježena u Rijeci iznosi 1.35 m, za razliku od tog u Veneciji 2.15, a u Trstu  2,41 m.

Kako je Kvarnerski zaljev okružen rubom visokih planina, često je izložen utjecajukontinentalne klime, pa su česti prodori hladnoga zraka - bura sa sjeveroistoka, i tramontana sa sjevera, naročito 
zimi.

## [[Etimologija]]

Za rane antike zaljev se nazivao *Sinus Flanaticus*, po Flanoni (današnji Plomin u Istri), a za kasne antike *Liburnicus Sinus* (Liburnski zaljev).

Po jednoj hipotezi ime Kvarner možda potječe od latinskog **mare quaternarium** = četiri mora, jer je otocima bio podjeljena na četiri plovna puta.

Po drugoj hipotezi ime mu potječe od talijanske **cavernariu** = zaljev spilja.

## Galerija slika

Datoteka:Croatia Kastav View.jpg|Pogled iz Kastva na zaljev
Datoteka:Kvarner and Ucka.JPG|Kvarner sa Učkom
datoteka:Croat fg180.JPG|Vela vrata
datoteka:Velebitski kanal 01.jpg|Velebitski kanal


## Reference

## Vanjske veze

* ''Kvarner''
* ''Karta zaljeva''
Vladimir Voronin

**Vladimir Nikolajeviči Voronjin** (moldavski: *Vladimir Nicolaevici Voronin*, ) (rođen 25. maja 1941. u Koržovi) je moldavski političar. Bio je treći po redu predsednik Moldavije. Na dužnost je stupio 7. aprila 2001, nasledivši Petrua Kirila Lučinskog, a podneo je ostavku sa tog mesta 11. septembra 2009. Voronjin je predsednik Partije komunista Moldavije. Do avgusta 2009. obavljao je i funkciju predsednika parlamenta, kada ga je na tom mestu zamenio Mihaj Gimpu. Nakon napuštanje predsedničkog položaja Moldavija je upala u političku krizu zbog više neuspjeha u izboru njegovog naslednika.

Oženjen je Taisijom Mihajlovnom i ima dvoje dece (Olega i Valentinu).

## Vanjske veze

* Zvanična biografija
Zapotečka civilizacija

**Civilizacija Zapoteka** je naziv za domorodačku pretkolumbovsku civilizaciju koja je postojala u dolini Oaxaca u južnom dijelu Mezoamerike. Arheološki tragovi sugeriraju da je ta kultura nastala prije najmanje 2500 godina. Zapoteci su iza sebe ostavili brojne tragove u vidu građevina, igrališta i raskošnih grobnica. Njihovo središte Monte Albán je bilo jedan od prvih gradova Mezoamerike. Nestala je u 16. vijeku za vrijeme španskog osvajanja Meksika; potomci drevnih Zapoteka su suvremeni Zapoteci, jedna od etničkih grupa suvremenog Meksika.

Rani Zapoteci bili su sjedilački agrikulturan narod i graditelji gradova, koji su obožavali panteon bogova na čelu s kišnim bogom Cosijo. Svećenička hijerarhija regulirala je vjerske običaje, koji su uključivali i ljudske žrtve, koje su ponekad žive oderane. Zapoteci su obožavali svoje pokojne i vjerovali u podzemni raj. Religiozno središte bilo je u Mitli, a glavno središte Monte Albán, gdje se civilizacija razvijala prije možda i više od 2.000 godina. Po umjetnosti, arhitekturi, hijeroglifima, matematici i kalendaru slični su Mayama i Toltecima. Mixteci, došljaci sa sjevera, zamijenili su Zapoteke u Monte Albánu i kasnije u Mitli.

Zapoteci su od plemena Zoquean zauzeli prevlaku Tehuantepec, a od Huave Indijanaca zaljev Tehuantepec. Od sredine 15. stoljeća Zapoteci i Mixteci se trude zadržati Asteke podalje od kontrole trgovačkih putova za Chiapas i Guatemalu. Pod svojim najvećim kraljem *[[Cosijeza]]* Zapoteci odolijevaju dugoj opsadi na stjenovitoj planini Giengola, vidikovcu nad Teheantepecom, i uspješno održavaju svoju političku autonomiju pred Astecima sve do dolaska Španjolaca.
Monte Albán

**Monte Albán** /bijela planina/ od Zapoteca nazivan Danipaguache (la Montana Sagrada; sveta planina), je drevni grad u Meksiku i prijestolnica zapotečke civilizacije od 500-800 godine, smješten na vrhu 400 metara visokom brijegu sa koje se pruža pogled na dolinu. Osnovali su ga Olmeci oko 700. pne. ili najkasnije 500. pne.

## Nalazište
Nalaziste se prostire duž 22 hektara te uključuje središnji trg, dva glavna trga na sjeveru i jugu, piramide, palače, hramove, podzemne prolaze, grobnice, obzervatorij i igralište za igru s loptom.

Te su građevine okružene mnogobrojnim terasama na koje se nalaze na donjim padinama. Jedna rana građevina, hram plesača, sadrži plitke reljefe koji su poznati pod nazivom plesači. Iako se tako nazivaju ovi reljefi ne prikazuju plesače već ratne zarobljenike koji su žrtvovani te umiru u strašnim mukama. Bogate grobnice su obojane freskama, a spadaju među najelegantnije i najelitnije u zapadnoj hemisferi što ukazuje na moć i bogatstvo kulture Zapoteka.

## Uspon i pad
Monte Albán je cvjetao više od jednog milenija, od 500 pr.Kr. sve do 700 g. Grad je bio na vrhuncu oko 500 godine kada je imao više od 30 000 stanovnika. Ovaj je grad bio jedan od prvih pred-Kolumbijskih naselja koji je imao osobine pravoga grada, a karakterizirala ga je gusta naseljenost i strogi urbanizam. Poslije 900 g. grad je počeo propadati iz još nepoznatih razloga. Najviše građevina gradi se kasnom klasičnom periodu odnosno u vrijeme dolaska Zapoteca koji ga naseljavaju oko 500 g.pr.Kr. i doživljava procvat sve do 900, da bi ga između 800. ili 900 pa do 1200 Zapoteci napustili i otišli u Mitlu. U dolini se oko 800. javlja novo pleme, Mixteci, što dovodi do konflikata sa Zapotecima. Ovo bi mogao biti uzrok što Zapoteci napuštaju grad a Mixteci počinju koristiti neke njihove grobnice za pokop svojih vladara. Grad je bio gotovo u potpunosti napušten u vrijeme dolaska Španjolaca u 16. stoljeću.

**Historijski pregled**

## Fotografije

Datoteka:Monte Albán-12-05oaxaca031.jpg|Oltar
Datoteka:Monte Albán-12-05oaxaca034.jpg|Nerestaurirani deo Monte Albana
Datoteka:Monte_Albán_archeological_site,_Oaxaca.jpg|Pogled na glavni trg sa južne platforme
Datoteka:2013-13-27 Máscara funeraria mixteca Tumba No. 7 Monte Alban Museo de las Culturas de Oaxaca anagoria.JPG|Maska nađena u Monte Albanu (muzej u Oahaki)
Datoteka:monte_alban_stela01.jpg|Stela
Datoteka:monte_alban_stela02.jpg|Stela
Datoteka:Monte Albán-12-05oaxaca036.jpg|Pogled sa južne platforme
Datoteka:Mexico.Oax.MonteAlban.Panorama.02.jpg|Pogled na građevinu M sa južne platforme


## Vanjske veze

* Minnesota State University website 
* Mexican and Central American Archaeological Projects 
* http://www.visitmexico.com/wb/Visitmexico/Visi_Arqueologia_Oax 
* http://web.kyoto-inet.or.jp/org/orion/eng/hst/maya/montealban.html 
* http://www.delange.org/MonteAlban2/MonteAlban2.htm 
* Monte Albán
Oaxaca

**Oaxaca** jedna je od 31 saveznih država Meksika, smještena u južnom dijelu zemlje, na obali Tihog oceana. Država se prostire na 93.952&nbsp;km², u njoj živi 3.521.715 stanovnika (2009), a glavni grad je istoimeni Oaxaca, ujedno i najveći grad po kojemu država nosi ime.

Oaxaca graniči sa saveznom državom Guerrero na zapadu, Puebla na sjeverozapadu, Veracruz na sjever, Chiapas na istoku, a na jugu se nalazi Tihi ocean.

## Stanovništvo

### Indijanci
Indijansko prastanovništvo pripada u nekoliko jezičnih porodica. Plemena naseljena u Oaxaci, uključujući i ona nestala su: Aztec, Cuicatec, Chatino, Chinantec, Chocho, Chontal ili Tequistlatec, Huatiquimane, Huave, Ixcatec, Mazatec, Mixe, Mixtec, Papabucos, Solteco, Trique i Zoque

## Reference
Kofunski period

je era u historiji Japana koja je trajala od oko 250. do 538. Slijedi period Yayoi. Riječ *[[kofun]]* na japanskom označava grobni humak karakterističan za tu eru. Kofunski i Asuka period se ponekad zajedno nazivaju Yamato period. Kofunski period predstavlja najstariji dio pisane historije Japana; zbog nepouzdanosti primarnih historijskih izvora koji ga opisuju, proučavanje tog perioda se u velikom dijelu temelji na njihovoj kritici, odnosno korištenju arheologije.

Kofunski period se od Asuka perioda razlikuje prije svega po kulturnim značajkama. U političkom smislu ga je karakterizirao moćni klan koji je pobjedom nad svojim suparnicima uspostavio vlast nad većim dijelom zapadnog Honshūa i sjeverne polovice Kyūshūa, i kasnije postao carska kuća Japana.

## Literatura
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Japan



*Ovaj period je dio [[Yamato period]]a [[Historija Japana|japanske historije]].*



----
Donau-Ries

**Donau-Ries** (*[[Danube]]-[[Nördlinger Ries|Ries]]*) je distrikt u Bavarskoj, saveznoj pokrajini Njemačke. Graniči se (sa sjevera u smjeru kazaljke na satu) sa distriktima Ansbach, Weißenburg-Gunzenhausen, Eichstätt, Neuburg-Schrobenhausen, Aichach-Friedberg, Augsburg i Dillingen, kao i sa pokrajinom Baden-Württemberg (distrikti Heidenheim i Ostalbkreis).

## Gradovi i općine

## Vanjske veze

* Službeni website (njemački)
Sveta Dionizija

**Sveta Denisa** ili **Sveta Dionizija** (Dionisia, Dionysia, Denise, Denyse) se može odnositi na: 

* Sveti Petar, Andrija, Pavle i Dionizija, mučenici iz Lampsaka (3. vijek)
* Sveti Denisa, Dativa, Leoncija, Tercije, Emilijan, Bonifacije, Majorik i Serv, mučenici iz Afrike (5. vijek) 
* Dionisia De Santa Maria Mitas Talangpaz, filipinska redovnica
Bitka kod Filipopolisa (250)

**Bitka kod Filipopolisa** se odigrala godine 250. u Trakiji između gotskih plemena na čelu sa kraljem Knivom na jednoj strani, i rimskih snaga na drugoj strani. Prije bitke je Kniva na čelu velike vojske (koja je, prema nekim izvorima, brojala čak 300.000 ljudi) prešla Dunav i prodrla na teritoriju rimske provincije Mezije. Kniva je pri tome koristio sve veću slabost rimske države, odnosno zauzetost njene vojske građanskim ratovima karakterističnima za krizu 3. vijeka. Goti su prodrli duboko na jug i kod mjesta Beroe uspjeli poraziti snage cara Decija. Potom su se okrenuli gradu Filipopolis (današnji Plovdiv) i stavili ga pod opsadu. Neki antički izvori sugeriraju da im je pomagao Tit Julije Prisk, guverner Mezije koji se nakon bitke kod Beroe proglasio za cara. U svakom slučaju, grad je nakon duge opsade zauzet, i prema navodima antičkih historičara su Goti tada pobili preko 100.000 žitelja. Kniva se sa plijenom krenuo povlačiti na sjever, kada su ga 251. sustigle pregrupirane Decijeve snage. To je dovelo do bitke kod Abrita u kojoj su Rimljani poraženi a Decije poginuo.

## Vanjske veze
* Book excerpt
Kniva

**Kniva** (, 3. vijek) bio je gotski poglavica (čije ime znači "nož") poznat pod uspješnom pohodu na rimsku provinciju Meziju 250-251. Tadašnja rimska država je bila značajno oslabljena ekonomskim nedaćama, kao i političkom nestabilnošću i endemskim građanskim ratovima kasnije poznatim kao kriza 3. vijeka. To se odrazilo i na sposobnost rimske vojske da drži razna barbarska plemena izvan granica Carstva. Kniva je godine 250. iskoristio to što je najveći dio rimskih trupa sa donjeg toka Dunava bio povučen kako bi svom komandantu Deciju pomogao da 249. zbaci Filipa Arabljanina sa carskog prijestolja. Oko sebe je okupio ne samo gotska, nego i druga germanska i sarmatska plemena; vojska, koja je prema antičkim navodima brojala oko 300.000 ljudi, prešla je Dunav podijeljena u manje grupe; iako nije uspio napad na Marcijanopolis, Goti su uspjeli prodrijeti do Nikopolisa i staviti ga pod opsadu. 

Tada se pokrenuo i Decije sa svojom vojskom. Kniva je tada odlučio napustiti opsadu Nikopolisa i okrenuti se Filipopolisu (današnji Plovdiv) smatrajući ga lakšom metom. Decijeve trupe, koje su ga gonile kroz teški planinski teren, ali ih je Kniva iznenada napao i nanio im poraz. Potom je stavio Filipopolis pod opsadu, u čemu mu je, prema nekim izvorima, pomogao lokalni guverner Tit Julije Prisk; grad je zauzet i tada je, prema antičkim izvorima, pobijeno oko 100.000 ljudi. 

Decije je u međuvremenu pregrupirao svoju vojsku, uspio likvidirati manje gotske grupe te sa brojčano nadmoćnim snagama krenuo uhvatiti Knivu koji se sa plijenom pokušavao prebaciti na lijevu obalu Dunava. To mu je uspjelo kod gradića Forum Terebronii, ali je u bitci kod Abrita Kniva vješto koristio bolju mobilnost svojih snaga i močvarni teren kako bi Rimljanima nanio težak poraz u kome su poginuli Decije i njegov sin Herenije Etrurac. Novi rimski car Trebonijan Gal je sa Knivom započeo mirovne pregovore te se obavezao Gotima plaćati danak kako bi ih ubuduće odvratio od sličnih napada.

Kniva je tako postao prvi germanski, odnosno barbarski vladar koji je napao i opustošio rimsku teritoriju, a da za to nije snosio nikakve dugoročne negativne posljedice. 

## Literatura
* Edward Gibbon, *History of the Decline and Fall of the Roman Empire*, Chapter 10 .
Oaxaca (grad)

**Oahaka**, ili punim imenom **Oahaka de Huarez** (, zap. *La’a*, miks. *Ñuu Nunduva*, navatl *Huaxayacac*) je glavni i najveći grad istoimene meksičke države Oahaka. Nalazi se na jugu Meksika na nadmorskoj visini od 1555 metara. Broj stanovnika Oahake, po podacima iz 2006, je 265.006.

Grad Oahaka je osnovan 1532. Imenu grada je 1872. dodato „De Huarez“ u čast meksičkog predsednika Benita Huareza koji se ovde počeo svoju političku karijeru.

## Vanjske veze

* Zvanična internet prezentacija grada
Ludovisi

**Ludovisi** može označavati:
* Ludovisi (porodica), italijanska plemićka porodica
* Ludovisi (Lazio), jedan od rajona Grada Rim
* Alberico Boncompagni Ludovisi, princ od Venose i vlasnik vinograda Fiorano
Progon

**Progon** ili **proganjanje** je naziv za sistematsko zlostavljanje pojedinca ili društvene grupe od strane druge društvene grupe. Njen najčešći motiv je netolerancija ili politička represija, ukoliko je provodi država. Može se pojaviti u raznim oblicima: od isključivanja iz javnog života, oduzimanja imovine preko zatvaranja do fizičkog zlostavljanja i ubijanja. Ovisno o kriterijima kojima se određuje proganjana grupa progoni mogu biti religijski progoni, etnički progoni i politički progoni.

## Vrste progona

### Vjerski progoni

* Progoni kršćana
** Progoni kršćana u Rimskom Carstvu
** Progoni bogumila u Raškoj
** Progoni katara u Langdoku
** Anti-mormonizam
** Progoni Jehovinih svjedoka
* Progoni Jevreja
* Progoni muslimana
** Progoni ahmedija
* Progoni hindusa
* Progoni Falun Gonga
* Progoni bahaista
* Progoni ateista

### Etnički progoni

* Progoni albina

## Povezano
* Diskriminacija

## Vanjske veze
* Language alternatives to creating and being persecutors
Zuo Si

**Zuo Si** (kinesko pismo: 左思; Hanyu Pinyin: Zuǒ Sī) (250–305), kurtoazno ime **Taichong** (太沖), bio je kineski pjesnik i pisac iz doba Zapadne dinastije Jin. Potekao je iz aristokratske porodice konfucijanskih učenjaka iz Linzija, a sestra Zuo Fen mu je kasnije postala konkubinom cara Wua. Oko godine 280. je slavan zahvaljujući pjesmi *Rapsodija o prijestolnici Shua* (蜀都赋) posvećenoj gradu Chengdu, prijestolnici države Shu Han, jednom od Tri kraljevstva. Pjesma je stekla takvu popularnost i toliko se često prepisivala da je zbog toga naglo porasla cijena papira u carskoj prijestolnici Luoyang. Iz tog vremena potiče izreka "papir je skup u Luoyangu" (洛阳纸贵) kojim se opisuje kvaliteno književno djelo.

## Reference
Ambrozije Aleksandrijski

**Ambrozije** (takođe poznat i kao **Ambrozije iz Aleksandrije**; † 251), bio je Origenov prisan prijatelj i donator.

## Biografija
Ambrozije je živeo u Aleksandriji u Origenovom vremenu (185—254), bio je jedan bogat i ugledan dvorski službenik, njegovi tačni podaci rođenja su nepoznati.

Pripadao je jednom gnostičkom pravcu, ali blagodareći Origenovom uticaju postaje pristalica pravoslavlja. Od tada, postaje Ambrozije Origenov prisni prijatelj.

## Podržavanje Origena
Ambrozije je za Origena organizovao i plaćao sedam brzih pisara i sedam prepisivača, i pored toga još nekoliko ulepšavajućih pisara (kaligrafa). Kada se njegov prijatelj Origen pripremao da započne rad na „Heksapli“, jedno uspoređivanje starog hebrejskog teksta Staroga zaveta s raznim grčkim prevodima, Ambrozije se nije uplašio nikakvih finansijskih investicija da bi ga snadbeo sa odgovarajućim pismima i knjigama, već ga je na tom radu bodrio i čvrsto podržavao. 

## Ambrozijevo hapšenje i mučenička smrt
Kada je Origen bio prognan 232. godine u Cezareju pratio ga je i njegov prijatelj Ambrozije, koji je tamo postao Đakon, i tokom proganjanja hrišćana pod vladavinom rimskog cara Maksimin Dajom (235—238) zbog priznavanja hrišćanske vere, Ambrozije biva uhapšen i bačen u tamnicu. Ambrozije je umro pre Origena 251. godine.

## Reference
Stala & so.

***Stala & So.*** je finski hard rok bend formiran 1997 godine. Bend je oformio pevač, Stala.

Inspiraciju za svoj rad crpe iz glam rok bendova i pevača 1970-ih i 1980-ih godina kao što su T-Rex, Slade i David Bowie. 2010 godine pozvani su da učestvuju na finskom izboru za pesmu evrovizije 2011 godine u Dizeldorfu, Nemačka. Bend je prihvatio poziv i nastupio na izboru sa pesmom "Pamela".

## Članovi

* Sampsa Astala (Stala) - Vokal
* Niko Hurme (Nick Gore) - Bas Gitara
* Sami J. - Solo Gitara
* Pate Vaughn - Ritam Gitara
* Hank - Bubnjevi

## Diskografija

* The Best Of (2007)
* Everything For Money (Promo Single) (2010)
Stephane Hessel

**Stephane Hessel** (20.10.1917. godine - 27.02.2013. godine) je bio pripadnik francuskog pokreta otpora, francuske obavještajne službe, potom francuski diplomat i jedan od autora Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima. Trenutačno je najpoznatiji kao autor eseja Indignez-vous iz 2010. godine kojega se naziva komunističkim manifestom za 21 vek.

## Život
Stephane Hessel se rodio u Berlinu 1917. godine u obitelji nemačkog pisca jevrejskog porekla Franza Hessela. Deprimiranu posleratnu Nemačku njegova obitelj napušta u dvadesetim godina i seli se u Francusku čiji državljanin Stephane postaje 1937. godine. Po izbijanju Drugog Svetskog rata Hessel je mobiliziran i tijekom francuskog poraza ostaje s de Gaullom pa odlazi u London, ali će na kraju tijekom gerilske akcije u okupiranoj Francuskoj biti zarobljen i smješten u koncetracioni logor iz uspješno kojeg bježi 1944. godine. Nakon rata Stephane Hessel radi prije svega kao francuski diplomat na radnim mjestima u Kini, UNu, Saigonu i Alžiru,a 1948. godine sudjeluje u stvaranju Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima. Francuski predsednik François Mitterand mu je 1981. godine za zasluge Francuskoj uručio počasnu doživotnu titulu ambasadora Francuske. Nakon odlaska u penziju kada je dobio potpuno slobodu govorenja vlastitog mišljenja Hessel je počeo kritizirati Francuski političko-ekonomski model. Tijekom 2003 on je bio jedan od potpisnika zahtjeva "Za sporazum o socijalnoj Evropi", a 2008 godine je kritizirao Francusku jer po njemu krši članak 25 Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima po pitanju vlastitih beskućnika.

## [[Indignez-vous!]]
Tijekom oktobra 2010. godine malena francuska izdavačka kuća je za vlastito državno područje izdala Hesselov politički pamflet Indignez-vous! (prevod:pobunite se) na samo 30 stranica. Početni broj od 6 hiljada štampanih primeraka je odmah rasprodan, a do 31.12. 2010. je prodano samo u Francuskoj 600.000 primeraka ovog djela. Osnovna ideja Indignez-vous! je da se narod mora pobuniti protiv moderne neravnopravnosti u društvu, a ne mirno čekati i trpjeti. Najpoznatije izjave, razmišljanja Hessela iz ovog dijela koja su digla prašinu su:
* Ja mislim da je terorizam neprihvatljiv, ali je potrebno priznati kada je narod okupiran od daleko moćnije vojne sile narodna reakcija ne može biti beskrvna. (iz odeljka o Palestini)
* Problem je moć novca i velikih sebičnih ljudi s svojim slugama u najvišim državnim sferama.
* Potrebno je držati uho otvoreno prema komunizmu za kompenzirati američki kapitalizam.
* Pošten čovek veruje da bogatstvo stvoreno u kraljevstvu novca mora dominirati nad moći novca.
* Pozivamo na mirnu pobunu protiv sredstava masovne komunikacije koja našim mladima daruje samo triviju, masovnu amneziju i nemilosrdnu utakmicu svih protiv svih.

## Vanjske veze
* Dio eseja Indignez-vous! na engleskom jeziku
PISA (škola)

**PISA** (**''P**rogramme for **I**nternational **S**tudent **A**ssessment*) je svetska udruga pod pokroviteljstvom [[OECD]]-a osnovana su s ciljem ocjenjivanja razine obrazovanja među mladima u glavnim [[razvijene zemlje|industrijskim zemljama]]. Provode se svake tri godine.

== Cilj i metodologija ==
Projekt PISA započet je [[2000]]. i razvijen je u suradnji zemalja sudionica. Provodi se u školama za djecu u dobi do 15 godina.

Istraživanje procjenjuje u kojoj mjeri učenici pred završetkom obveznog obrazovanja stječu znanja i vještine.

Istraživanje je 2000. provedeno u 43 zemlje, a 2006. u šezdeset zemalja. Testovi se provode obično s između 4500 i 10.000 učenika u svakoj [[država|državi]].

Svaki učenik sudjeluje u pismenim ispitu u trajanju od dva sata. Dio testa razvijen je s višestrukim izborom pitanja, dok su drugi - s otvorenim pitanjima koja zahtijevaju samostalan odgovor na pojedina pitanja.

Učenici moraju ispuniti i upitnik o svojim navikama učenja, o njihovoj [[motivacija|motivaciji]] i o njihovoj [[obitelj]]i.

=== Rezultati 2006. ===
Popis top 20 pozicija:


== Vanjske veze ==
* [http://www.pisa.hr/ Webstranica PISA.hr] 
* Stefan T. Hopmann, Gertrude Brinek, Martin Retzl (Hrsg.): PISA zufolge PISA. PISA According to PISA. [[LIT-Verlag]], Wien (2007). 
* Rindermann, Heiner (2007). The g-factor of international cognitive ability comparisons: the homogeneity of results in PISA, TIMSS, PIRLS and IQ-tests across nations. *European Journal of Personality, 21'', 667-706 http://www-e.uni-magdeburg.de/methpsy/hr/Literaturdateien/07EJP.pdf 
* PISA 2009 - rezultati - čitanje, njem.
* PISA 2009 - rezultati - prirodne znanosti, njem.
* PISA 2009 - rezultati - matematika, njem.
Receptor retinoinske kiseline

**Receptor retinoinske kiseline** (RAR) je tip nuklearnih receptora koji su aktivirani sa ''sva-trans'' retinoinskom kiselinom i ''9-cis'' retinoinskom kiselinom. Postoje tri receptora retinoinske kiseline: **[[Receptor retinoinske kiseline alfa|RAR-alfa]]**, **[[Receptor retinoinske kiseline beta|RAR-beta]]**, i **[[Receptor retinoinske kiseline gama|RAR-gama]]**. Njih kodiraju , , i  geni, respektivno. Svaka receptorska izoforma ima nekoliko varijanti alternativnog spajanja (): dve- za alfa, četiri- za beta, i dve- za gama.

Kao i kod drugih tip II nuklearnih receptora, RAR se heterodimerizuje sa RXR i u odsustvu liganda, RAR/RXR dimer se vezuje za elemente hormonskog odgovora u kompleksu sa korepresor proteinom. Vezivanje agonist liganda na RAR dovodi do disociacije korepresora i regrutovanja koaktivator proteina koji promovišu transkripciju nizvodnog ciljnog gena u iRNK, i istovremeno translaciju proteina.

## Povezano
* Retinoid X receptor

## Literatura

## Vanjske veze
*
Sveučilište Josipa Jurja Strossmayera u Osijeku

**Sveučilište Josipa Jurja Strossmayera u Osijeku** smješteno je u gradu Osijeku, centru hrvatske istočne Slavonije. Ono je po starosti treće hrvatsko sveučilište. Osnovano je 1975. godine i danas obuhvaća 16 zasebnih cjelina. Od 1990. godine ono u nazivu nosi i ime Josipa Jurja Strossmayera.

Dan ovog sveučilišta obilježava se 31. svibnja.

## Historija

Povijest visokoga školstva na istoku Slavonije započinje prije gotovo tri stoljeća. U Osijeku je 1707. godine osnovana prva visokoškolska ustanova, i to bogoslovna visoka škola. 
Ona započinje svoj redoviti rad školske 1707./1708. godine kao "*Studium Philosophicum Essekini*", trogodišnji visokoškolski studij odnosno učilište filozofije.

Ono je 1735. godine spojeno s "Učilištem teologije" u Osijeku, te je time pod okriljem franjevaca osnovan "Teološki fakultet" pod nazivom "*Studium generale theologicum primae classis*".

Inicijativa za osnivanje Sveučilišta u Osijeku pokrenuta je 1975. godine. Nakon što je 26. ožujka 1975. godine Hrvatski sabor donio Odluku o davanju suglasnosti za osnivanje Sveučilišta u Osijeku, dva mjeseca kasnije - 31. svibnja 1975. godine - potpisan je Sporazum o osnivanju Sveučilišta u Osijeku. U njemu su sjedinjeni - Ekonomski fakultet, Poljoprivredno-prehrambeno-tehnološki fakultet, Poljoprivredni institut, Fakultet strojarstva i brodogradnje iz Zagreba za Studij strojarstva u Slavonskom Brodu, Pedagoška akademija u Osijeku, Muzička akademija u Zagrebu za Odjel glazbe u Osijeku, Gradska knjižnica i Povijesni arhiv u Osijeku.

Od tada, Sveučilište u Osijeku je napredovalo.
 
Pravni fakultet je osnovan 1975. godine, 1976. godine je pridodan i Prehrambeno-tehnološki fakultet, a 1977. i Pedagoški fakultet. 1979. godine i osnovan je Strojarski fakultet u Slavonskom Brodu kao i Studij medicine u Osijeku, koji je 1998. prerastao u Medicinski fakultet u Osijeku. Godine 1982. osnovan je Fakultet građevinskih znanosti, 1990. Studij elektrotehnike prerastao je u Elektrotehnički fakultet.

Iste 1990. godine, Sveučilišna skupština donosi Odluku o unošenju imena Josipa Jurja Strossmayera u naziv Sveučilišta.

## Sastav sveučilišta

Sveučilište u Osijeku danas obuhvaća sljedeće sastavnice:

* Ekonomski fakultet - 
* Elektrotehnički fakultet - 
* Filozofski fakultet - 
* Građevinski fakultet - 
* Katolički bogoslovni fakultet - 
* Medicinski fakultet - 
* Poljoprivredni fakultet -  
* Pravni fakultet - 
* Prehrambeno-tehnološki fakultet - 
* Strojarski fakultet
* Učiteljski fakultet -  
* Odjel za matematiku - 
* Odjel za fiziku - 
* Odjel za biologiju
* Odjel za kemiju
* Odjel za kulturologiju - 
* Umjetnička akademija - 

## Rektori
Prof. dr. se. dr.h.c. Gordana Kralik

## Povezano
* Lista sveučilišta u Hrvatskoj

## Vanjske veze

* Sveučilište Josipa Jurja Strossmayera Osijek
Hostilijan

**Gaj Valens Hostilijan Mesije Kvint** (umro 251. godine), bio je rimski car te godine. Vreme njegovog rođenja nije poznato, ali se pretpostavlja da je to bilo posle 230. godine. Hostilijan je rođen u porodici budućeg cara Decija Trajana u Sirmijumu u Donjoj Panoniji, na tlu današnje Srbije. Majka mu se zvla Herenija Kupresenija Etruscila. Hostilijan je bio mlađi brat cara Herenija Etruska. 

Kada je njegov otac došao na vlast, Hostilijan je bio poštovan kao carević (Caesar), ali je neprestano bio u senci starijeg brata Herenija, koji je tretiran kao naslednik prestola. Početkom 251. godine, Decije je postavio svog sina Herenija za savladara, a Hostilijan je dobio titulu *princeps iuventutis*, vođa omladine. 

U ratu protiv gotskog kralja Hive, koji je pustošio Rimsko carstvo, Herenije i Decije Trajan su izgubili živote u bici kod Abrite. Vojska na Dunavu izvikala je za cara Trebonijana Gala, ali u Rimu je priznao Hostilijanu prava na carsku titulu. Kako je Trebonijan bio uspešni vojskovođa, proširio se strah da će doći do novog građanskog rata. Trebonijan Gal je prihvatio da usini Hostilijana, kako bi se izbegao sukob. Prirodni sin Trebonijana Gala, Volusijan morao je da se zadovolji titulom princeps iuventutis, 

Hostilijan se sa svojim dvorom u novembru 251. godine nalazio u Viminacijumu, i tada je bio zaražen kugom. Hostilijan je umro od te bolesti. Hostilijan je bio prvi car u četrdeset godina koji je umro prirodnom smrću. Car je postao Trebonijan Gal i vladao je sa svojim prirodnim sinom Volusijanom.
Niske Zemlje

**Niske Zemlje** () ili **Nizozemske** (), odnosno **Nizozemska** () u historijskom smislu, je izraz koji se u historiji upotrebljavao za zemlje u donjem toku, odnosno delti rijeka Rajne, Scheldt i Meze, a što je područje koje danas pokriva suvremene države Nizozemsku, Belgiju, Luksemburg te dijelove sjeverne Francuske i zapadne Njemačke. Uglavnom se koristio u kasnog srednjem vijeku i ranom novom vijeku prije formiranja suvremenih nacionalnih država.

Oblast je u historijskom smislu svoje korijene imala u Srednjoj Franačkoj, odnosno Donjoj Lotaringiji. Nakon raspada tog entiteta, oblasti historijske Nizozemske su pale pod vlast raznih moćnih susjeda. Bile su poznate kao Burgundijska Nizozemska, potom Habsburška Nizozemska te Ujedinjenih sedamnaest provincija. Kasnije je južni dio bio poznat kao Španska Nizozemska i Austrijska Nizozemska, a sjeverni kao Nizozemska republika. Političko jedinstvo tih zemalja je nakratko postojalo u 16. vijeku, a na početku 19. vijeka kao Ujedinjeno Kraljevstvo Nizozemske.

Danas se za to područje koristi izraz "Beneluks".

## Literatura

* Paul Arblaster. *A History of the Low Countries*. Palgrave Essential Histories Series New York: Palgrave Macmillan, 2006. 298 pp.&nbsp;.
* J. C. H. Blom and E. Lamberts, eds. *History of the Low Countries* (1999) 
* B. A. Cook. *Belgium: A History* (2002)
* Jonathan Israel. *The Dutch Republic: Its Rise, Greatness, and Fall 1477-1806* (1995)
* J. A. Kossmann-Putto and E. H. Kossmann. *The Low Countries: History of the Northern and Southern Netherlands* (1987)
Friesland

**Friesland** (holandski: *Friesland*, zapadnofrizijski: *Fryslân*) je jedna od 12 nizozemskih provincija, smještena na sjeveru zemlje.

## Geografija
Primorska provincija ima površinu od 2217 km² i 644.811 stanovnika (procjena 2009). Treća je po površini nizozemska provincija, ali tek osma po broju stanovnika, te ima najnižu gustoću naseljenosti od bilo provincije. Većinsko stanovništvo su protestantski Frizi koji i danas održavaju svoj vlastiti jezik i vlastitu literaturu. Friesland zauzima zapadni dio historijske regije Frizije, koji se proteže od jezera IJsselmeer do Sjevernog mora i zapadnofrizijskih otoka, od kojih njih četiri pripadaju Frieslandu. Sa zapada graniči sa provincijama Groningenom i Drentheom, a s juga s provincijama Overijsselom i Flevolandom. Najveći urbani centar je Leeuwarden, koji je i glavni grad provincije, a leži u sjevernoj unutrašnjosti.

Provinciju Friesland oplakuje ogroman sistem kanala i jezera, osobito na sjeveru i zapadu, po kojem se prostiru najveća jezera Tjeukemeer, Slotermeer, Fluessen i Sneekermeer. Friesland je velika obalna ravnica i visina mu rijetko prelazi 15 metara iznad razine mora.

Teren na jugoistoku prekriven je šumama i voćnjacima, a tu pasu i čuvene frizijsko-holštajnske krave. Zemljište je pješčana vriština omeđena močvarama, na koje se nastavljaju tresetišta. Između močvara i pješčane obale proteže se pojas gotovo ravnog vlažnog glinenog tla i poldera, u kom se melioriranje i kultiviranje tla još i danas polako nastavlja, i to uglavnom pored sjeverne obale. Posljednja ozbiljna velika poplava pogodila je taj kraj 1825. godine. Teren tog dijela provincije omogućuje uzgoj krumpira, pšenice, šećerne repe i krmiva za frizijske goveda. Na otoku Terschelling nalazi se rezervat prirode posvećen očuvanju tuljana.

## Privreda i urbani centri
Poljoprivreda je osnova privrede provincije Friesland, poznate po prodaji velikih količina govedine i mliječnih proizvoda. Uz to ima i nešto industrije, vezanu uz proizvodnju poljoprivrednih strojeva. Za ekonomiju provincije važan je i turizam, koji se u velikoj mjeri bazira na vodenim sportovima. Osim Leeuwardena, veći grad je i Harlingen, jedina luka provincije, koja joj služi kao izlaz. Ostala veća naselja su Sneek, Heerenveen, Drachten, Bolsward, Franeker, Dokkum i Lemmer.

### Općine (gemeente) Frieslanda

* Achtkarspelen
* Ameland
* Boarnsterhim
* Dantumadiel
* Dongeradeel
* Ferwerderadiel
* Franekeradeel
* Gaasterlân-Sleat
* Harlingen
* Heerenveen
* Het Bildt
* Kollumerland c.a.
* Leeuwarden
* Leeuwarderadeel
* Lemsterland
* Littenseradiel
* Menaldumadeel
* Ooststellingwerf
* Opsterland
* Schiermonnikoog
* Skarsterlân
* Smallingerland
* Súdwest Fryslân
* Terschelling
* Tytsjerksteradiel
* Vlieland
* Weststellingwerf

### Drevni gradovi Frieslanda

## Povezano

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice provincije 
* ''Friesland'' na portalu Encyclopædia Britannica
Carica Zhen (Cao Fang)

**Carica Zhen** (甄皇后, osobno ime nepoznato, ? -251), formalno **Carica Huai** (懷皇后, doslovno "ljubazna-ali-rano-umrla carica") bila je carica kineske države Cao Wei, jednog od Tri kraljevstva, odnosno prva supruga cara Cao Fanga. O njenom životu se vrlo malo zna; djed joj bio Zhen Yan (甄儼), poočim Zhen Luo, majke cara Cao Ruija. Za caricu je proglašena 243. Umrla je 251. a tri godine kasnije je njen muž svrgnut s vlasti.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Izvori
* *[[Zapisi Tri kraljevstva]]*, vols. 4, 5.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 74, 75.
Deng Zhi

**Deng Zhi** (? - 251) bio je kineski političar iz doba Tri kraljevstva, koji je služio gospodara rata Liu Beija, a potom njegove nasljednike iz države Shu Han. Nakon Liu Beijeve smrti 223. je vodio diplomatsku misiju u državu Istočni Wu koja je završila sklapanjem saveza i oslobađanjem Zhang Yija. Deng Zhi se zajedno sa Zhao Yunom istakao u Sjevernim ekspedicijama protiv države Cao Wei. Bio je poznat kao hrabra, ali i izuzetno čestita i skromna osoba. Kada je umro, ispostavilo se da mu porodica nema novaca za pogreb, pa su troškove morali namiriti njegovi prijatelji i osobe kojima je pomagao za vrijeme života.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Izvori
* 
* 
*
Tian Yu

**Tian Yu** (? -251) bio je kineski vojskovođa u službi države Cao Wei, jednog od Tri kraljevstva. Tian Yu je pod Xiang Yangom branio teritorije Cao Weija od napada države Istočni Wu, kada je Lu Xun nastojao iskoristiti Zhuge Liangove Sjeverne ekspedicije.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
251.

__NOTOC__
Godina **251.** (**[[rimske brojke|CCLI]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Trajana i Etruska** (ili, rjeđe, **godina 1004. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 251. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* mart—Papa Kornelije nasljeđuje papu Fabijana kao 21. papa.
* 1.7.—Bitka kod Abrita, u kojoj Goti pod kraljem Knivom u močvari kraj Dobrudže (Mezija) nanose katastrofalan poraz rimskoj vojsci pri čemu gine car Decije i njegov sin i suvladar Herenije Etrurac. 
* Preživjele rimske trupe za novog cara proglašavaju Trebonijana Gala koji sklapa mirovni ugovor sa Gotima, pristavši na to da se sa bogatim plijenom povuku preko Dunava te im plaća obilno mito kako bi ih odvratio od sličnih pohoda u budućnosti.
* U Rimu je za novog cara proglašen Decijev sin Hostilijan; Trebonijan Gal ga priznaje kao svog su-vladara.
* Rimsko Carstvo je pogođeno novom epidemijom kuge, koja će doći u Rim, i kojoj će podleći mladi Hostlijan.
* Sasanidski kralj Šapur I odlučuje pokrenuti novi veliki pohod na istočne provincije Rimskog Carstva sa ciljem da zauzme prijestolnicu Sirije Antiohiju (251–254).
* Rimske teritorije u Britaniji, odnosno južna obala otoka, postaju metom pomorskih prepada koje iz Frizije i Nizozemske izvode germanska plemena Franci i Saksonci.

## Rođenja
* Antonije Veliki, kršćanski svetac

## Smrti
* Sveta Agata
* 1.7.—Decije, rimski car (ubijen u bitci kod Abrita)
* 1.7.—Herennius Etruscus, rimski car (ubijen u bitci kod Abrita)
* Hostilijan, rimski car (kuga u Rimu)
* Origen (mogući datum)
* Sima Yi, regent i strateg države Wei, suparnik Zhuge Lianga
* Carica Zhen, supruga Cao Fanga
* Deng Zhi, ministar pod Liu Beijem
* Tian Yu, general države Cao Wei
Sveta Agata

**Sveta Agata** († tradicionalno 251.), kršćanska svetica i mučenica podrijetlom sa Sicilije.

Prema kršćanskoj predaji bila je lijepa kršćanka koju je upravitelj Kvintijan u vrijeme Decijeva progona prisiljavao da se odrekne kršćanstva. Bila je mučena tako što su joj odrezane grudi nakon čega je bačena u vatru. Prema vjerovanju, čudom se spasila, ali je molitvama izmolila svoju smrt.

Zaštitnica je Malteškog viteškog reda.

## Napomene


## Literatura

* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. I, Zagreb, 2005.* 

## Vanjske veze

* Catholic encyclopedia - St Agatha
Prepad

**Prepad** () u vojnoj terminologiji označava iznenadni napad u pravilu ograničenih ciljeva ili opsega nakon koga se napadač nastoji što brže vratiti u svoju bazu ili na svoje početne položaje, prije nego što neprijatelj na njega stigne adekvatno reagirati. Glavni element prepada jest iznenađenje, i u tome je sličan zasjedi; od nje se razlikuje što se neprijatelj aktivno napada umjesto da se čeka njegov dolazak. Prepadi u pravilu vrše na jedinice ili objekte koji su izolirani od glavnine neprijateljskih snaga - isturena uporišta, pozadinske objekte ili, što je u historiji bio najčešći slučaj, civilna naselja.

Ciljevi prepada su izazvati paniku, konfuziju ili demoralizaciju u neprijateljskim redovima; uništiti njegov ratni materijal i oslabiti logističke resurse uz istovremeno jačanje vlastite logistike zapljenjivanjem neprijateljskog materijala; zarobljavanje neprijatelja u svrhu dobavljanja obavještajnih podataka ili oslobađanje vlastitih zarobljenika od neprijatelja. Tradicionalni i najčešći cilj prepada kroz historiju je, pak, bila pljačka.

Prepadi uz zasjede predstavljaju jedan od najstarijih oblika vojne taktike, a sve do pojave civilizacije i stvaranja redovnih vojski je predstavljao srž vojne taktike; u raznim plemenskim društvima dan-danas predstavlja jedini oblik ratovanja. Prepadi predstavljaju srž gerilske strategije, a njih u neprijateljskoj pozadini također primjenjuju i posebno izvježbane specijalne snage kao što su SAS, Zelene beretke i Specnaz.
 
Iznenađenje kao ključni element za uspjeh prepada obično naglasak stavlja na što veću mobilnost napadačkih snaga, koje se neprijatelju nastoje približiti u manjim grupama, i to noću ili uz korištenje meteroloških i geografskih prilika. Razvoj pomorstva u 2. milenijumu pne. je omogućio da se prepadi vrše na morsku obalu, a razvoj avijacije u 20. vijeku je omogućio da se prepadi vrše uz pomoć zračnog desanta.

## Povezano

* Racija

## Literatura
* Simpkin, Richard and Erickson, John, *Deep Battle: The brainchild of Marshal Tukhachevskii*, Brassey's Defence Publishers, London, 1987
* Black, Robert W., Col., *Cavalry raids of the Civil War*, Stackpole Books, Mechanicsburg, Pennsylvania, 2004
* Gat, Azar, "War in Human Civilization", Oxford University Press, Oxford, 2006
* 
* 
* 
* 
* 
*
Kornelije (papa)

**Kornelije** je bio dvadeseti prvi papa nasljednik Fabijana od 6. ožujka ili 13. ožujka 251. do lipnja 253.

Izabran je za papu za vrijeme progona rimskog cara Decija. Bio je u sukobu s novacijanima, koji su tvrdili, da za smrtne grijehe poput ubojstva, čak ni biskupi ne mogu dati oprost. Kornelije je mislio suprotno. Sveti Ciprijan, pomogao je Korneliju i njegovim pristašama, da pobijede. Prema njegovim pisanjima, Rimokatolička Crkva je u to vrijeme pomagala 1500 siromašnih ljudi i udovica. Kornelije je za vrijeme cara Trebonijana Gala, prognan u Centuricellae (Civita Vecchia), gdje je umro. Slavi se kao svetac zajedno sa sv. Ciprijanom.
Bitka kod Abrita

**Bitka kod Abrita**, također poznata i kao **Bitka kod Forum Terebronija**, se odigrala u ljeto 251. u tadašnjoj rimskoj provinciji Moesia Inferior (suvremeni Razgrad u Bugarskoj) između rimskih snaga pod carem Trajanom Decijem na jednoj, i federacije gotskih plemena na čelu sa kraljem Knivom na drugoj strani. Decije je nastojao uhvatiti i uništiti Knivine snage koje su godinu dana ranije bile prešle Dunav te zauzele i opustošile veliki broj gradova u Meziji, a potom se počele povlačiti preko Dunava sa bogatim plijenom. O bitci i njenim detaljima postoje oskudni podaci, ali većina historičara vjeruje da je Decijeva vojska bila brojčano nadmoćna. Kniva je, međutim, svoje trupe podijelio u manje, ali mobilne grupe te je vješto koristio močvarni teren kako bi Rimljane namamio u dobro pripremljenu zasjedu. Tada je najveći dio rimske vojske uništen, a u bitci su poginuli Decijev sin i suvladar Herenije Etrurac, a potom i sam Decije. Ostaci rimskih trupa su za cara proglasili Trebonijana Gala (a rimski historičari njegovo prebrzo i nespretno nastojanje da preuzme krunu navode kao glavni izvor poraza), koji je potom sa Knivom sklopio ponižavajući mirovni ugovor kojim mu dozvoljava da se sa plijenom povuče iz Dunava nego i na plaćanje danka kojim bi ga odvratio od daljih napada.

Bitka kod Abrita je predstavljala prvi slučaj da je jedan rimski car poginuo u sukobu sa ne-rimskom vojskom, odnosno prvi slučaj da se neki barbarski vladar nekažnjeno opustošio područje Carstva. Rimski pisac Amijan Marcelin je kasnije bitku kod Abrita opisao kao najgori rimski poraz nakon Teutoburške šume a prije Adrianopolisa 278. Suvremeni kršćanski autori su, pak, ovu vojnu katastrofu kao i smrt Decijevog sina od kuge iste godine tumačili kao Božju kaznu za Decijeve progone kršćana. Suvremeni historičari, pak, bitku kod Abrita tumače kao posljedicu sve veće demoralizacije i slabljenja rimske vojske karakteristične za krizu 3. vijeka.

## Povezano
* Rimska vojska
* Gotsko i vandalsko ratovanje
Ciprijanova kuga

**Ciprijanova kuga** je za naziv za pandemiju smrtonosne zarazne bolesti koja je pogodila područje tadašnjeg Rimskog Carstva od 250. do oko 270. godine. Većina historičara vjeruje da su u pitanju bile velike boginje. Ime je dobila po Svetom Ciprijanu koji ju je spominjao u svojim spisima. Oduzela je život dvojice rimskih careva - Hostilijana 251. i Klaudija Gotskog 270. Vjeruje se da je značajno pridonijela problemima Rimskog Carstva vezanim uz krizu 3. vijeka.

## Povezano
* Antoninova kuga
* Justinijanova kuga

## Vanjske veze
* Pontius' ''Life of Cyprian'' 
* Cyprian's ''De Mortalitate''
Slingurke

**Slingurke** (*Blenniidae*) su najveća riblja porodica u podredu babica (Blennioidei), a sastoje se od šest grupa s 53 roda i 345 vrsta. 

Porodica se sastoji od šest tribusa:
: Salariini – 26 rodova
: Parablenniini – 12 rodova
: Blenniini – 2 roda
: Omobranchini – 7 rodova
: Phenablenniini – 1 rod
: Sabljozubi (Neomophini) – 5 rodova

Više informacija može se naći u popisu rodova slingurki.

## Opis

Ime slingurke su dobile po svom slinavom tijelu, bez ljuštura, vitkom i izduljenom tijelu, jakim čeljustima s jednim redom češljastih zuba. Glava slingurki je većinom tupasta i ukrašena nekom vrstom izrasline. Raznih su boja, šara i uzoraka, neke vrste imaju i po nekoliko različitih uzoraka na tijelu. Ove karakteristike ima velika većina slingurki, premda poneke imaju različitosti, kao vrste s velikim očnjacima ili rod **Meiacanthus** koja ima otrovni ugriz, tj. šuplje očnjake kroz koje ubrizgava otrov. 

Većina slingurki se hrani algama i sitnim životinjicama, a postoje neke vrste koje će napasti i druge ribe sa namjerom otkidanja dijelova njihovog tijela. 

Većinom žive u moru, a neke vrste se mogu naći i u ušćima rijeka ili čak jezerima. Veličina im je mala, rijetki primjerci narastu do 55 cm, većina je mnogo manja. 

Razmnožavanje im je tijekom cijele godine, jedan mužjak se pari s više ženki. Kod mnogo vrsta, mužjak čuva jajašca dok se ne izlegu mladi. Jaja su skrivena, vrlo često u rupi mužjaka ili negdje blizu nje.

Najveći dio slingurki živi skriveno da bi izbjegli grabljivce, stapajući se s okolinom ili skrivajući se po rupama i procjepima. Neke vrste mogu pobjeći skačući preko kamenja ili izlaskom van mora. Meiacanthus, već navedeni rod s otrovnim ugrizom, se njime štiti od predatora, a neke druge vrste slingurki ga izgledom oponašaju, te se tako štite.

Slingurke se ne upotrebljavaju u prehrani, poneke vrste se drže kao akvarijski primjerci.

## Drugi projekti
Morski štakori

**Morski štakori** (Chimaeridae) su porodica riba iz jedinog postojećeg reda podrazreda cjeloglavki (Holocephali). Za razliku od druge dvije porodice iz ovog reda, morski štakori imaju kraću i zaobljenu "njušku". Porodica ima gotovo 30 vrsta podijeljenih na dva roda, Chimaera i *Hydrolagus*. Kod hidrolagusa su podrepna i repna peraja spojene u jedan obrub, dok su kod roda himera odvojene. Oba roda imaju dvije leđne peraje. Prva je visoka, i štiti ju na početku ortovna bodlja, dok je druga niska i izdužena, poput obruba. Narastu 40 do 150&nbsp;cm, ovisno o vrsti.

## Rasprostranjenost
Morski štakori žive u umjerenim i tropskim područjima Atlantika, Tihog i Indijskog oceana, najčešće na dubini od oko 200 metara. Jedina vrsta koja živi u europskim vodama je čudnovati morski štakor (*Chimaera monstrosa*).

Žive pridnenim životom, i hrane se bentosnim životinjama.

## Sistematika porodice
Porodica *'Chimaeridae
* Rod *Chimaera*
** *Chimaera cubana* <small>Howell Rivero, 1936.</small>
** *Chimaera jordani* <small>Tanaka, 1905.</small>
** *Carpenter's chimaera*, *Chimaera lignaria* <small>Didier, 2002.</small>
** *Čudnovati morski štakor *Chimaera monstrosa* Linnaeus, 1758.
** *Chimaera owstoni* Tanaka, 1905.
** *Chimaera panthera* Didier, 1998.
** *Chimaera phantasma* Jordan & Snyder, 1900.
* Rod *[[Hydrolagus]]*

## Vanjske veze

* Taksonomija, (hrvatski)
* Porodica Chimaeridae, (engleski)
Ugori

Ugori su porodica riba koja pripada redu *[[Anguilliformes]]* (jegulje). 

## Način života
Ovo su grabljive ribe koje love druge ribe kao što su bakalari, oslići i tabinje i to noću, dok se preko dana skrivaju.

## Razmnožavanje i ciklus razvića
Mrešćenje se obavlja u Atlantskom okeanu i to na velikim dubinama. Ženke imaju velike ovarijume i proizvode veliki broj jaja, tako da ih može biti i do osam miliona. Pošto se sva jaja razvijaju u isto vreme, mogu da teže polovinu ukupne težine ribe. Iz oplođenih jaja razvijaju se larve u stadijumu leptocefala koje odlaze ka stenovitim priobalnim vodama. Kada se preobraze, hrane se dok ne postignu polnu zrelost, a i tada dolazi do nekih promena u organizmu.

## Areal
Žive pri obalama Evrope i Severne Amerike.

## Rodovi
* *[[Acromycter]]*
* *[[Ariosoma]]*
* *[[Bassanago]]*
* *[[Bathycongrus]]*
* *[[Bathymyrus]]*
* *[[Bathyuroconger]]*
* *[[Blachea]]*
* *[[Castleichthys]]*
* *[[Chiloconger]]*
* *[[Conger]]*
* *[[Congrhynchus]]*
* *[[Congriscus]]*
* *[[Diploconger]]*
* *[[Gnathophis]]*
* *[[Gorgasia]]*
* *[[Heteroconger]]*
* *[[Japonoconger]]*
* *[[Kenyaconger]]*
* *[[Leptocephalus (rod)|Leptocephalus]]*
* *[[Lumiconger]]*
* *[[Macrocephenchelys]]*
* *[[Ophisoma]]*
* *[[Parabathymyrus]]*
* *[[Paraconger]]*
* *[[Poeciloconger]]*
* *[[Promyllantor]]*
* *[[Pseudophichthys]]*
* *[[Pseudoxenomystax]]*
* *[[Rhechias]]*
* *[[Rhynchoconger]]*
* *[[Scalanago]]*
* *[[Uroconger]]*
* *[[Xenomystax]]*

## Literatura
Prilepuše

**Prilepuše** su porodica riba koja pripada redu Perciformes, a po tradicionalnoj klasifikaciji su bile izdvojene u poseban red Echeneiformes. 

Naziv su dobile po tome što na vrhu glave imaju pijavku kružnog oblika kojom mogu da se prilepe za neku veću životinju, kao što su sipe, kitovi, ali i veće ribe i kornjače. Takođe, prilepljuju se i za brodove. Ova pijavka je nastala preobražajem leđnog peraja. Prilepljujući se, ove ribe dobijaju zaštitu, a i kretanje im je olakšano. Takođe, lakše pronalaze i hranu, a najčešće su to ili ostaci koje iza sebe ostavi njihov domaćin ili paraziti koji ga napadaju. Zbog toga im domaćini često dozvoljavaju i da im uđu u usta ili škrge. 

Prilepuše su vitke i tamne ribe i zavisno od vrste duge od 30 cm do jednog metra. Grudna i trbušna peraja su dobro razvijena, a leđno peraje je relativno daleko pozadi postavljeno. Imaju velika usta i isturene vilice sa malim i oštrim zubima.

## Literatura