open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zhuge Liangove Sjeverne ekspedicije

**Zhuge Liangove Sjeverne ekspedicije** (諸葛亮北伐) je naziv za pet vojnih pohoda koje je kineska država Shu Han, jedno od Tri kraljevstva od 228. do 234. vodila protiv suparničke sjeverne države Cao Wei. Ime su dobile po Zhuge Liangu, regentu države Shu Han i proslavljenom vojskovođi koji je njima nastojao ostvariti vlastiti Longzhong plan iz 207. te pokoriti sjevernu Kinu kako bi obnovio vlast dinastije Han čije je legitimne predstavnike vidio u vladarima države Shu Han. Ostvarenje tih planova je bilo otežano zbog slabih komunikacija i nepristupačnog terena, ali najviše zbog toga što je Shu Han na jugozapadu po ljudima i resursima bilo najslabije od Tri kraljevstva i što se istočna država Wu pokazala nepouzdanim i slabim saveznikom. Iako je Zhuge Liang tokom svih pet pohoda pokazao zavidne vojničke vještine te nanosio teške udarce brojčano nadmoćnijim snagama Weija, zbog logističkih problema su ti pohodi završili neuspjehom, uključujući i posljednji tokom koga je Zhuge Liang umro. Njihov kraj je označio početak perioda relativnog mira u državama Shu i Wei koje sljedećih nekoliko decenija više okrenule unutrašnjim reformama i razvoju nego sukobima.

## Povezano
* Zhuge Liangova Južna ekspedicija
Stefan Uroš I

**Stefan Uroš I Nemanjić**, srpski kralj 1243-1276. Najmlađi sin Stefana Prvovenčanog i Ane Dandolo, unuke mletačkog dužda Enrika Dandola. Sa Epirom je napadao Nikeju. Posle uklanjanja nikejskog cara Teodora II Laskarisa na vlast je došao Mihajlo VIII Paleolog, koji je 1261. obnovio Vizantijsko carstvo, s kim je Uroš uspostavio prijateljske odnose, a na taj način ujedno i sa Ugarskom. Srpska vojska je napala Mačvansku banovinu u Ugarskoj, nakon čega je Uroš zarobljen. Sklopio je brak između svog starijeg sina Stefana Dragutina i Kateline, kćerke ugarskog kralja Stefana V. Posle neuspelog pokušaja sklapanja braka između mlađeg sina Milutina i Ane, kćerke cara Mihajla VIII Paleologa, Uroš se okreće vizantijskim protivnicima, kralju Sicilije, Karlu Anžujskom. Uroš je ukinuo vladarske titule velikog kneza Duklje i Huma i zaveo centralističku vlast. Tome se usprotivio Dragutin koji je napao oca i porazio ga uz pomoć ugarskih pomoćnih odreda 1276. godine. Uroš se zamonašio u Humu i ubrzo umro.

Sva tri potomka Stefanova smenila su se na srpskom tronu. I dok su vladavine prve dvojice bile srazmerno kratke, **Uroš** je na vlasti ostao više od trideset godina (1243-1276).

Ono što je posebno zanimljivo za ovo razdoblje srpske istorije jeste pojava nemačkih rudara, poznatih pod imenom Sasi. Oni su stigli u Srbiju negde početkom četvrte decenije trinaestog stoleća bežeći od Mongola, najverovatnije iz Transilvanije koja je bila opustošena tatarskim pohodom. Sa sobom su doneli nove tehnike pronalaženja i prerade ruda plemenitih metala, pre svega srebra, bakra i olova. Njihovo znanje i sposobnost oživele su proizvodnju metala i širom otvorili vrata mediteranskog tržišta srpskoj privredi. Sasi su razvili rudnike u Brskovu, Trepči, Rudniku, Rogozni, Novom Brdu i u drugim rudarskim mestima. Razvoj rudarstva u Srbiji pokrenuo je čitavo kolo privrednih i trgovačkih veza sa primorjem i južnom Italijom.

Ako bi se to dugo vreme Uroševe vladavine sagledalo jednim pogledom, ma kako to bilo i složeno i opasno, onda bi se moglo zaključiti da je Uroševo doba bilo doba beskrvne ravnoteže.

Uroš je imao tu sreću da su mu spoljašnje okolnosti išle na ruku. Veze sa ugarskim kraljem i zbližavanje sa sicilijanskim kraljem Karlom Anžujskim uputile su ga protiv Vizantije. Uroševa žena Jelena, bila je iz roda Anžujskog, rođaka Karlova. Od tih velikih planova koalicije i akcije uperene protiv Carigrada nije se mnogo ostvarilo, mada je Uroš dobar deo svoga vremena i pažnje upravio ka tom cilju. Čitavu deceniju Uroš je pripremao napad na Vizantiju, ali se do kraja svoje vladavine nije usudio da napravi odlučujući korak.

Time je njegova dugogodišnja vlada u Srbiji ostala nekako nezavršena i nedorečena.

## Povezano
* Kraljevi Srbije
Chen Qun

**Chen Qun** (? -236) bio je ministar na dvoru kineske države Cao Wei, jednog od Tri kraljevstva. Najpoznatiji je kao reformator državne uprave, odnosno kao jedan od autora sistema devet činova za nominaciju u državnoj službi. Zajedno sa Chen Qunom, Sima Yijem i Cao Zhenom je bila ključna ličnost koja je omogućila da Cao Rui naslijedi Cao Pija na mjestu cara.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Marko Pupijen Afrikanac Maksim

**Marko Pupijen Afrikanac Maksim** (*Marcus Pupienus Africanus Maximus*, cca. 200 - iza 236) bio je rimski političar sa početka krize 3. vijeka. Godine 236. je služio kao konzul zajedno sa carem Maksiminom Tračaninom. Otac mu je bio Pupijen, koji će u Godini šest careva postati car.

## Izvori

* Christian Settipani. *Continuité gentilice et continuité sénatoriale dans les familles sénatoriales romaines à l'époque impériale*, 2000.
236.

__NOTOC__
Godina **236.** (**[[rimske brojke|CCXXXVI]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Vera i Afrikana** (ili, rjeđe, **godina 989. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 236. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Rimski car Maksimin Tračanin i Marko Pupijen Afrikanac Maksim služe kao rimski konzuli.
* 10. 1. — Papa Fabijan nasljeđuje papu Antera kao dvadeseti papa (do 250), nakon što je golubica sletjela na njega.
** Papa Fabijan dijeli Rim na sedam đakonata. Istovremeno šalje sedam misionara u Galiju kako bi širili kršćanstvo po većim gradovima.
* Maksimin dolazi u Sirmijum odakle vodi pohode rimske vojske protiv Dačana i Sarmata.

## Rođenja
* Sima Yan, prvi kineski car iz dinastije dinastije Jin (u. 290)

## Smrti
* Papa Anter
* Zhang Zhao, ministar države Wu (r. 156)
* Dong Zhao, ministar kineske dinastije Han (r. 156)
* Chen Qun, ministar dinastije Han
Dong Zhao (Tri kraljevstva)

**Dong Zhao** (156-236), stilsko ime *Gongren* (公仁), je bio kineski velikodostojnik iz doba kraja dinastije Han. Služio je gospodare rata Yuan Shaoa i Zhang Yang, da bi 196. prešao u službu Cao Caoa, a potom služio njegove nasljednike i države Cao Wei.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Fabijan (papa)

**Sveti Fabijan** bio je 20-ti rimski papa, od 236. do 250. godine.

Prema legendi poticao je iz okoline Rima. Po zapisima Euzebija iz Cezareje navodno je pošao u Rim da prisustvuje izboru novog episkopa, ali dok je skup sprovodio proceduru izbora na rame mu je sletela golubica što je okupljenima bio znak da je u božja volja te je **Fabijan** odmah izabran za episkopa. Posvećen je 10. januara 236. godine. Odmah se pokazao kao dobar organizator i administrator. Podelio je Rim na sedam kvartova ili đakonata i ovlastio je svakog od đakona da obavezno štiti i vodi administraciju u svojoj bolnici, održava kapele i gradi nove sakralne objekte uz obavezu da mu u dogovorene dane šalju izveštaje o stanju u kvartu. Utvrdio je definitivna zvanja u crkvi. Prvi imenovani klerici zvali su se *inkardinati* od čega će kasnije nastati naziv kardinali. Njih sedmorica činili su prvi savet episkopata – *-{Sacro Collegio}-*. Ovaj organ će vremenom prerasti u Kardinalski kolegij.

Svoj pontifikat Fabijan je obavio za vrijeme vladavine cara Filipa Arabljanina (244.-249.) čiju je vladavinu nakon vijeka i po - Sveti Jeronim ocjenio dobronamjernom i sklonu kršćanima. Naredni car Decije smatrao je da je svaki kršćanin opasan za njegovo carstvo i naredio je represije prema kršćanima. Izdao je edikt prema kome su se svi građani morali javiti petočlanim komisijama koje su se nalazile u svakom mjestu. Pri pojavljivanju svi su bili obavezni da iskažu pokornost prema paganskim bogovima. Mnogi kršćani odrekli su se svoje vjere a takve su nazivali *lapsi* ili *caduti* što znači posrnuli. Ipak veći deo kršćana ostao je vjeran svojoj vjeri čak i po cenu mučeništva. Kler i episkopi držali su se hrabro i dostojanstveno što je bilo veoma važno jer je cilj vlasti bio da obezglavi kršćanstvo. Žrtve ovoga talasa bili su episkopi Jeruzalema i Aleksandrije, kao i patrijarh Antiohije *Babila*.

Sam episkop Fabijan stradao je po smrtnoj presudi 20. januara 250. godine i sahranjen je u kripti za rimske episkope kalistovog groblja.

## Povezano
* Spisak papa Rimokatoličke crkve
* Papa
Vladislav Nemanjić

**Stefan Vladislav Nemanjić** je bio srpski kralj od 1234. do 1243. u doba kada su se strane sile borile za političku prevlast nad Raškom.

## Mladost
Vladislav je bio drugo dete Stefana Prvovenčanog i Evdokije Anđel tako da tijekom očeve vladavine se nije niti oženio niti obavljao važnije državne poslove za razliku od brata Radoslava koji je bio guverner Zahumlja i oženio se za kćer vladara Solunskog carstva za koju se činilo da će obnoviti Vizantiju. Dolazak na vlast Stefana Radoslava nije ništa promenio u Vladislavovom životu sve do rata u kojemu je Solunsko Carstvo katastrofalno poraženo 1230. godine nakon čega Drugo Bugarsko Carstvo nakratko dominira na Balkanu. U promenama balkanskih saveza do kojih dolazi nakon rata srpski kralj Radoslav saveznik Solunskog Carstva se jednostavno nije snašao tako da su se protiv njega okrenuli Drugo Bugarsko Carstvo, Sveti Sava kao predstavnik srpske pravoslavne crkve (dobrovoljno ili ne) i Vladislav kao budući kralj.

## Kralj

Do rušenja Radoslava i postavljanja uz Bugarsku intervenciju Vladislav dolazi na vlast 1234. godine, a sam čin krunisanja je izvršio Sveti Sava.

Kao jedan od osnovnih uvjeta za državni udar je bilo postavljeno vjenčanje Vladislava s Beloslavom, kćerkom bugarskog cara Jovana II Asena dolazi praktički istovremeno s krunidbom tako da je zet solunskog cara zamjenio zet bugarskog cara na srpskom prestolju. Sveti Sava je nakon krunidbe napustio Srbiju i otišao u Svetu zemlju iz koje se neće vratiti pošto na povratku umire u glavnom Bugarskom gradu Trnovu 1236. godine od upale pluća. Jovana II Asena će sljedeće godine predati Vladislav Savino telo tako da će on 1237. godine svečano pokopan u Mileševu.

Smrću Svetog Save Vladislav je izgubio jedan osnovni temelj svoje vladavine, a smrću Ivana Asena 24.6. 1241 i potom Mongolskim osvajanjem Bugarske 1242. godine pada i njegov drugi temelj. To na kraju rezultira njegovim rušenjem 1243. od strane mlađeg brata Uroša koji je imao podršku Nikejskog Carstva nove balkanske "velesile".

Godinama nakon obaranja Vladislav će se pomiriti s bratom Urošom i kao nagradu dobiti položaj guvernera Zete iako će i dalje prkosno potpisivati titulom **kralj**. Stefan Vladislav je umro prirodnom smrću 1267. godine, a sahranjen je u manastiru Mileševi. Srpska pravoslavna crkva ga proslavlja kao svetitelja 24. septembra tj. 7. oktobra po novom kalendaru.

## Potomci

Sa Beloslavom je imao troje dece:
* Stefan, umro pre 1281. u manastiru Esfigmenu (Sveta gora) 
* Desa, župan, pominje se 1281. i 1285. u izvorima
* NN. ćerka, udata za Đuru Kačića, omiškog kneza

## Reference


## Povezano
* Srpski vladari
* Historija srednjovjekovne Srbije

## Vanjske veze

* Srpski vladari - Stefan Vladislav I
* dr Justin Popović: Spomen svetog Vladislava, kralja srpskog 
* Srpski kraljevi Radoslav i Vladislav
* Informacija o njegovom grobu
Rame

**Rame** označava kod kralježnjaka i kod čovjeka dio tijela između vrata i zglobova ramena. Vanjski oblik ramena određuje visina ramena, deltoidni mišić i držanje.

## Povezano
* Ramena kost
Vrat

**Vrat** (lat. *collum*) je dio tijela između glave i trupa. Sastoji se od sedam vratnih kralježaka i mišića.
Zbog svojih raznih funkcija čini vrlo složen i ranjiv dio dijela.

## Anatomija
Kroz vrat vode brojne krvne žila, živci, grlo i ždrijelo.
Kralježnica omogućava fleksibilnost. Vratni mišići (stražnji, bočni i prednja skupina) omogućuju kretanje glave i vrata.
U vratu se nalazi i štitnjača.
Kralj Aleksandar

U historiji je bilo više kraljeva koji su se zvali Aleksandar tako da Kralj Aleksandar može značiti:
* Kralj Aleksandar od Epira (umro 331 pne)
* Kralj Aleksandar od Grčke (umro 1920)
* Kralj Aleksandar od Gruzije (umro 1442)
* Kralj Aleksandar od Jugoslavije (umro 1934)
* Kralj Aleksandar od Makedonije (umro 454 pne)
* Kralj Aleksandar od Srbije (umro 1903)
* Kralj Aleksandar od Škotske (umro 1124)
Kvint Kurcije Ruf

**Kvint Kurcije Ruf** bio je rimski povjesničar koji je živio u doba vladavine rimskog cara Klaudija ili Vespazijana.

## Djelo „Historiae Alexandri Magni“
Jedino sačuvano djelo ovog povjesničara je „Historiae Alexandri Magni“; biografija Aleksandra Makedonskog na latinskom jeziku koja se sastoji od deset knjiga. Prve dvije knjige nisu sačuvane, dok su ostalih osam nedovršene i slabo očuvane. Problem za istraživače predstavlja i Rufovo ignoriranje zemljopisa, kronologije i vojnih vještina, jer se njegovo djelo fokusiralo uglavnom na karakteru.

## Poveznice
* Herodot
* Diodor sa Sicilije
* Plutarh

## Reference

## Vanjske veze

* Kvint Kurcije Ruf: ''Povijest Aleksandra Makedonskog'' (latinski)
* Kvint Kurcije Ruf: ''Aleksandar Makedonski''
* Kvint Kurcije Ruf, biografija (Livius.org)
* Engleski prijevod poglavlja 10.6-10
Širaz

**Širaz** (perz. شیراز „Širâz“) glavni je grad provincije Fars i šesti najmnogoljudniji grad u Iranu. Nalazi se na jugozapadu zemlje na sezonskoj rijeci Rud-e Hošk. Klima u gradu je umjerena, a u kulturnom smislu grad ima veliki značaj zbog brojnih historijskih spomenika. U neposrednoj blizini grada nalaze se brojna arheološka nalazišta poput Perzepolisa, Anšana, Pasargada i Istakhra. Širaz više od tisuću godina ima status trgovačkog centra regije.

Grad datira iz oko 2000. pne., odnosno spominje se kao „Tiraziš“ na elamskim glinenim zapisima. U 13. stoljeću Širaz je postao centar umjetnosti i nauke, zahvaljujući brojnim perzijskim umjetnicima i učenjacima koji su djelovali u gradu. Bio je glavni grad Irana tokom vladavine dinastije Zand od 1750. do 1781., odnosno u doba Safarida.

Širaz je poznat kao grad pjesnika, vina i cvijeća. Rodno je mjesto poznatog iranskog pjesnika Hafiza. Irancima je grad poznat kao „Grad vrtova“, budući kako je Širaz prepun parkovima i vrtovima sa voćem. Grad ima veliku kršćansku i židovsku zajednicu. U Širazu se nalazi 15 fakulteta ili univerziteta, a najvažnije industrije su proizvodnja cementa, šećera, tekstila, metala i tepiha. U Širazu je smještena jedna od glavnih iranskih rafinerija nafte, te je također jedan od glavnih središta elektroničke industrije u zemlji. U neposrednoj blizini grada izgrađena je prva iranska solarna eletrana.

## Veze
* Fars

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice Širaza
* Video (Iranngeah): Širaz, grad pjesnika, vina i cvijeća 
* Fal-e Hafez
* Dobrodošli u Širaz 
* Grobnice Hafiza i Sadija
* Slike Širaza 
;Ostali projekti
Džamšid

**Džamšid** (perz. جمشید) ili **Džam** (perz. جم) je mitološki lik iz iranske kulture i tradicije, koji se spominje u Firdusijevoj *[[Šahname|Šahnami]]*.

U tradiciji i folkloru, Džamšid je opisan kao četvrti i najveći kralj polumitološke dinastije Pišdadi koja je vladala prije Kajanida. Ta uloga pojavljuje se u zoroastrijskim knjigama (Jašt 19, Vendidad 2), gdje se junak spominje pod avestičkim nazivom *Džima(-Kšaeta)*, iz kojeg su proizašli oblici naziva poput *Džamšid* i ostalih. Džamšid je danas popularno muško iransko i zoroastrijsko osobno ime. 

## Vanjske veze
* Drugi prijevod ''Vendidada'' od James Darmestetera
* „Herojske godine Perzije“ (''The Heroic Age of Persia'')
Firdusi

**Firdusi**, pravog imena **Hakīm Abu'l-Qāsim Firdawsī Tūsī** (na perzijskom:حکیم ابوالقاسم فردوسی توسی ) je poznati iranski pjesnik, autor epa *[[Šahname]]* (u prijevodu *Knjiga kraljeva*), koji je nacionalni ep Irana i mnogih drugih zajednica koje govore perzijskim jezikom. Firdusi je autor religiozno-ljubavnog epa *Jusuf i Zulejha*.

Firdusi je rođen 940. g. u malom selu Paj u blizini Tusa u današnjoj iranskoj provinciji Razavi Horasan, a umro je 1019. (možda 1025) godine.
Avestanski jezik

**Avestički** ili **avestanski jezik** (pazend; ISO 639-3: ave), izumrli drevni jezik iz Irana, jedan od 87 iranskih jezika, šire indoiranske skupine, unutar koje čini posebnu podskupinu. Po ranijoj klasifikaciji pripadfao je sjeveroistočnoj podskupini istočnoiranskih jezika. Jezik zoroastrizma.

Postojala su dva dijalekta, staroavestički i mlađi avestički.

## Poveznice
* Avesta

## Reference
Hidarn (razvrstavanje)

**Hidarn** je helenizirani oblik perzijskog imena *Vidarna*. Tijekom ahemenidskog perioda više značajnijih Perzijanaca nosilo je to ime, a među njima su: 
* **[[Hidarn Stariji]]**, general Darija Velikog i satrap Medije
* **[[Hidarn Mlađi]]**, general u Kserksovoj vojsci i zapovjednik Perzijskih besmrtnika
* **[[Hidarn (armenski satrap)]]**, satrap Armenije (prema Kteziju) i(li) Fenicije i Arabije (prema Ksenofontu)
* **[[Hidarn (Mazejov sin)]]**, sin cilicijskog satrapa Mazeja

## Vanjske veze
* Izvor: Enciklopedija Iranica - Hydarnes (Rüdiger Schmitt)
Avesta

**Avesta** (pers.) je zbirka svetih knjiga religije starih Iranaca (Parsa), koje su zadržale Zaratustrino učenje (Zendavesta). Nastala je za vreme Zaratustrinog života.

Avesta je najsvetija knjiga Zoroastrizma. Ona za zoroastrejce ima istu važnost kao Biblija za hrišćane ili Kuran za muslimane.

Svi sačuvani tekstovi Aveste potiču iz perioda posle sloma Sasanidske dinastije, obično od 9. pa sve do 13. veka.

## Jezik
Treba napomenuti da je Avesta napisana izvornim jezikom Indo-Iranaca, tj. avestanskim jezikom, kako ga danas istoričari zovu. Naravno, mi ne znamo kako se zaista taj jezik zvao, ali je sigurno da je po Avesti kasnije dobio ime.

Kuriozitet je da su slova avestanskog jezika mnogo kasnijeg porekla nego sam jezik. Naime, slova su izvedena iz srednjepersijskog jezika ili pahlavija. Orgininalna avestijska slova do danas nisu pronađena.

## Delovi Aveste
Avesta nije jedinstveno delo, već skup više odvojenih celina, tj. zbornika. Sastoji se iz sledećih zbornika: Vendidad, Visperad, Horda-Avesta, Jasna i Jašt.

Jasna je treći po redu Avestin zbornik, u kome se nalaze molitve koje su izgovarane kod prinošenja žrtava i kultnih služenja u hramovima. Izvorne pesme Jasne nazivaju se gate, mada do danas nije jasno šta izraz gata znači. Po mišljenju jednih, reč je o muzičkom taktu, a po mišljenju drugih — samo o poetskom stvaralaštvu koje je moglo da bude pevano.

Jašt je četvrti po redu Avestin zbornik, u kome se nalaze himne (njih dvadeset i dve), koje su svaka za sebe posvećene po jednom od božanstava iz Zoroasterskog panteona. Preko ovih himni odavano je poštovanje svim božanskim bićima zaslužnim za dobru reč, delo i misao. U zborniku se nalazi i jedna pesma koja pripada srednjepersijskom jeziku, tj. pahlaviju, a koja ukazuje na tip rituala i poštovanje načela dobrog u poretku materijalne stvarnosti.

Horda-Avesta se uglavnom sastoji iz molitvi vrhovnom bogu Ahura Mazdi, ali i iz nekih legendarnih priča i mitova iz persijske pradomovine, a Vendidad i Visperad su religiozni zakoni i parsijske dogme.

Takođe, Avesta se sastoji i iz fragmenata, delova Aveste koji su nađeni tek kasnije, a u kojima se nalaze razne izreke i saveti za dobar život. Fragmenti se obično ne navode kao deo Aveste, već samo ponekad.
Legenda (razvrstavanje)

Značenje riječi **legenda**:

# U književnosti: Priča u prozi ili stihu u kojoj su istorijsko-bibliografski podaci isprepleteni sa fantastičnim događajima; priča o neobičnom događaju.
# Predaja o životu neke osobe ili o nekom događaju, najčešće izmišljena ili obogaćena maštom.
# Stručni termin: tekst kojima se tumače znakovi na geografiji, slici, nacrtu itd.
# U muzici: instrumentalna, vokalno-instrumentalna, pa i dramska kompozicija kojoj su tema legendarni događaji.

Za današnje doba zanimljiv je pojam urbana legenda.
Ahura Mazda

**Ahura Mazda** (na perzijskom jeziku „Mudri gospodar“ ili „Gospodin mudrosti“ - na staroperzijski zovu ga i **Ormusd** ili *Ormus*) je od Zoroastera osnovana stara iranska religija zoroastrizma. Bog stvaratelj svijeta Nenok i Getije. On je predstavljao moć svjetla, stvaratelj je i održavaoc svijeta, čovječanstva i bog plodnosti i živih bića. Na klinopisu perzijskih kraljeva nalazi se i pod imenom *Auramazda*.

## Literatura
* Mary Boyce: *Ahura Mazda*, u: Encyclopædia Iranica 1, str. 684–687. 
* Josef Wiesehöfer: *Das antike Persien*, Neuauflage, Düsseldorf 2005.
Iannis Xenakis

**Iannis Xenakis** (grč. Ιωάννης Ιάννης Ξενάκης; 29. maja 1922. – 4. februara 2001) bio je grčki kompozitor, muzički teoretičar i arhitekt. Porijeklom je bio Grk, rodio se u Rumunjskoj, a većinu svog života proveo je u Francuskoj. Poznat je kao jedan od najvažnijih poslijeratnih avangardnih kompozitora. Xenakis je razvio korištenje matematičkim modela kao što su aplikacije teorija skupova, različite uporabe stohastičnih procesa, teorija igrara, itd. Svojim radom snažno je utjecao na kasniji razvoj elektroničke muzike.

Među njegovim najvažnijim djelima su *Metastaseis* (1953–1954) koji uključuje posebne dijelove za svakog pojedinca orkestra, udaraljačka djela kao što su *Psappha* (1975) i *Pléïades* (1979), kompozicije sa spatializacijom kao što su *Terretektorh* (1966), te niz drugih multimedijskih nastupa koje je Xenakis nazivao *politopima*. Među brojnim teorijskim muzičkim radovima su knjiga "Oblikovana muzika: Misao i matematika u kompoziranju" iz 1971. koja se nerijetko smatra njegovim najvažnijim djelom. Kao arhitekt, Xenakis je prvenstveno poznat po ranoj suradnji s Le Corbusierom na samostanu *Sainte Marie de La Tourette*, te po Phipilosovom paviljonu na EXPO 58 koji je Xenakis projektirao sam.

## Izvori

## Vanjske veze

* Iannis Xenakis, Institut i istraživanje muzike u Ateni
* Iannis-Xenakis.org 
* Centar za muziku Iannisa Xenakisa
* Medieval.org: Moderna muzika: Xenakis
* Edward Childs, PhD. "Achorripsis: A Sonification of Probability Distributions"  (5-page PDF)
* Sergio Luque: ''Stochastic Synthesis: Origins and Extensions'', Institut sonologije (2006.) 
* soundaxis.ca 
* Katalog djela 
* Iannis Xenakis; izdavač Hawkes
* Iannis Xenakis: Raniji radovi (Markos Zografos)
* Iannis Xenakis - literatura i diskografija (James Harley)
Kirov cilindar

**Kirov cilindar** ili **Valjak Kira Velikog** je antički dokument u obliku glinenog valjka kojeg je izdao perzijski vladar Kir Veliki. Cilindar je napravljen povodom perzijskog osvajanja Babilona 539. pne. Tekst cilindra opisuje babilonskog kralja Nabonida kao bezbožnog, dok pobjednika Kira spominje kao heroja prijatnog bogu Marduku. U nastavku se spominje kako je Kir poboljšao život stanovnika Babilona, da je izbjeglicama obnavljao domove i gradio hramove.

## Historija

Cilindar je bio postavljen unutar babilonskih zidina kao kamen temeljac. Godine 1879. pronašao ga je asirsko-britanski arheolog Hormuzd Rassam u temeljima Esagile (babilonskog hrama bogu Marduku), a danas se čuva u Britanskom muzeju u Londonu. Godine 2010. direktori Britanskog muzeja i Iranskog nacionalnog muzeja u Teheranu dogovorili su privremeno premještanje Kirovog cilindra u iranski Teheran za posebnu izložbu.

## Značaj
### Simbol legitimnosti vladavine
Prema Britanskom muzeju, cilindar predstavlja dugu tradiciju mezopotamskih vladara u kojima svoje vladavine obilježavaju deklaracijama o političkim reformama. Cilindar je sastavljen u formi dugotrajnih babilonskih stilova, a s političke strane predstavlja Kirovu poruku babilonskom narodu u kojoj se proglašava legitimnim kraljem, i u kojoj obećava poštivanje vjerskih i političkih babilonskih tradicija.

### Dokument o ljudskim pravima

Dokument se gotovo punih stotinu godina smatrao instrumentom karakteristične mezopotamske političke propagande, no početkom 70-ih godina 20. stoljeća dokument se počeo smatrati „prvim pisanim spomenikom o ljudskim pravima u historiji“.

Replika Kirovog cilindra nalazi se na drugom katu zgrade Ujedinjenih Naroda u New Yorku gdje je tekst valjka preveden na svih šest službenih jezika UN-a.

U decembru 2003. prilikom prihvaćanja Nobelove nagrade za mir, iranska dobitnica Širin Ebadi se pozvala na Kira rekavši:


„*Ja sam Iranka, potomak Kira Velikog. Taj car je na vrhuncu moći prije 2500 godina proglasio kako ne želi vladati onima koji to ne žele. Obećao je da neće prisiljavati nikoga da promijeni svoju religiju ili vjeru i da će poštivati sve manjine. Dokument Kira Velikog bi se trebao proučavati u povijesti ljudskih prava.*“


### Dokument o oslobađanju Židova
Cilindar je također privukao pozornost podacima o povratku Židova u Palestinu nakon babilonskog ropstva, a također se smatra i potvrdom biblijskih tekstova iz Knjige o Ezri (Ezra 1.1-6, 6.1-5; Izaija 44.23-45.8; 2 Kronike 36.22-23).

## Veze
* Kir Veliki
* Ahemenidska Monarhija
* Nabonid
* Babilonija
* Ljudska prava
* Magna charta libertatum

## Reference

## Vanjske veze

* Kirov cilindar (Iran Chamber)
* Kirov cilindar - informacije i prijevod drevnog teksta
* Kirov cilindar - Britanski Muzej
* Kirov cilindar - kratki opis (Bible History: Drevna Babilonija)
* Kirov cilindar (CrystaLinks.com)
Kasandana

**Kasandana** je bila ahemenidska kraljica, kćer Farnaspa, sestra Otana, te omiljena žena velikog kralja Kira Velikog, osnivača Ahemenidske Perzijske Monarhije. Rodila je Kiru dva sina; Kambiza II. koji je naslijedio oca i osvojio Egipat, Smerdisa koji je navodno također kratko vladao Perzijskom Monarhijom, te kćeri Atosu i Artistonu.

Kasandanina kćer Atosa kasnije je imala važnu ulogu u ahemenidskoj kraljevskoj obitelji jer se udala za Darija Velikog i rodila mu nasljednika Kserksa I. Njezin veliki utjecaj u perzijskoj kraljevskoj kući može se objasniti kako je bila izravni potomak slavnog Kira Velikog.

Prema Herodotu, nakon Kasandanine smrti svi narodi Kirove monarhije izrazili su „veliku žalost“. U *[[Nabonid]]ovim kronikama* spominje se kako je nakon njene smrti u Babiloniji proglašeno šest dana žalosti. Historičarka M. Boyce smatra kako je Kasandana sahranjena u Pasargadu.

## Veze
* Kir Veliki
* Kambiz II.
* Smerdis
* Atosa
* Artistona
* Darije Veliki
* Ahemenidi
* Perzijska Monarhija

## Reference

## Vanjske veze
* Kasandana (enciklopedija Iranica) 
* Obiteljsko stablo - Kasandana
Dauris

**Dauris** (perz. *Dauriša*, grč. *Δαυρίσης*) je bio perzijski general u doba Jonskog ustanka, te zet perzijskog vladara Darija Velikog. Nakon što su grčke snage poharale grad Sard, Dauris je 497. pne. zajedno sa Otanom i Hijamom podijelio pobunjene jonske gradove u tri dijela, te je svaki od njih pokorio vlastiti dio čime je ustanak bio znatno oslabljen. Dauris je vodio ekspedicije kod Dardanela, no kada je čuo za pobunu u Kariji, poveo je vojsku na jug. Porazio je Karijce u bitkama kod Marsijasa i Labarunde, no nedugo kasnije upao je u zasjedu kod Pedasa gdje je ubijen zajedno sa drugim zapovjednicima.

## Veze
* Jonski ustanak
* Perzijska Monarhija
* Darije Veliki
* Otan
* Hijam

## Izvori

## Vanjske veze
* Enciklopedija Iranica: „Dauris“ (''Daurises'')
* AncientLibrary.com: ''Daurises''
Satagidija

**Satagidija** (perz. *Thataguš*: „zemlja stotinu krava“) je drevna regija odnosno pokrajina (satrapija) Perzijske Monarhije u južnoj Aziji koja obuhvaća područje istočno od masiva Kirthar uz rijeku Ind, što približno odgovara današnjoj pokrajini Sindh u Pakistanu. Satagidija je graničila sa Gedrozijom na zapadu, Arahozijom na sjeveru, te sa kraljevstvima drevne Indije na jugu i istoku. Satagidija se prvi put spominje u Behistunskim natpisima iz doba Darija Velikog koji spominje kako se ta satrapija pobunila dok je on bio u Babilonu, te kako je ugušena 515. pne. Od 480. pne. Satagidija se potpuno gubi iz historijskih zapisa, što znači kako su njeni teritoriji politički pripali okolnim satrapijama. Nakon što je Aleksandar Makedonski osvojio područje Satagidije, postala je dijelom Seleukidske Monarhije. Od tada se područje naziva *Abirija*, dok se obalni pojas zvao *Sirastrena*. Godine 316. pne. Satagidija postaje dijelom Maurijske Monarhije.

## Reference

## Vanjske veze
* Darije: Četiri carske liste, Livius.org 
* Satagidija, Livius.org
Farnak

**Farnak** može značiti više osoba:
* **[[Farnak od Kapadokije|Farnak od Kapadocije]]**, prvi perzijski satrap Kapadocije (prema Diodoru sa Sicilije)
* **[[Farnak I (razvrstavanje)|Farnak I.]]**, perzijski plemić i ministar Darija Velikog
* **[[Farnak II|Farnak II.]]**, praunuk Farnaka I. i satrap Frigije

Vladari Ponta:
* Farnak I. od Ponta
* Farnak II. od Ponta
Farnak I (ministar)

**Farnak I.** (oko 565. pne. - ?) je bio perzijski plemić, sin Arsama, stric Darija I. Velikog, te ministar financija od 506. do 497. pne.

## Historijski izvori
Farnak I. (elamski *Parnaka*) je bio sin Arsama koji je pripadao ogranku perzijske kraljevske dinastije Ahemenida, odnosno rođak Kira Velikog prema pradjedu Teispu. Prema zapisima na klinastom pismu pronađenim u Babiloniji, Farnakov nadređeni bio je Gobrias II., babilonski satrap. Godine 522. pne. na perzijski tron stupa uzurpator Gaumata koji je iste godine svrgnut, a nasljeđuje ga Darije I. Veliki, Farnakov nećak.

## Politički život
Farnak I. je postao čovjek od velike važnosti na kraljevskom dvoru svog nećaka, vladara Darija I. Velikog. Prema glinenim zapisima pronađenim u Perzepolisu, Farnak se spominje kao perzijski ministar financija (perz. *ganzabara*) koji je obnašao tu dužnost od 506. do 497. pne. Također, Farnak je bio zadužen i za izdavanje putovnica, imenovanje sudaca, te za nadzor računovođa i trgovine. Porez u Perzijskoj Monarhiji prikupljao se uglavnom u zlatu i srebru, a čuvari riznice bili su vrlo dobro plaćeni budući da su bili osobe od velike odgovornosti. Farnak I. je imao sina Artabaza I. koji je 477. pne. imenovan satrapom Frigije, a njegovi potomci vladali su tom pokrajinom više od stoljeća pa se često nazivaju Farnakidskom dinastijom.

## Veze
* Perzijska Monarhija
* Darije I. Veliki
* Histasp
* Arsam

## Izvori

## Vanjske veze
* Farnak (Livius.org) 
* Farnak (''Pharnaces''), AncientLibrary.com
Širin Ebadi

**Širin Ebadi** (*&#348;irin Eb&#257;di *; 21. lipnja 1947., Hamedan, Iran) iranska je odvjetnica, borac za ljudska prava i osnivačica Centra za obranu ljudskih prava u Iranu. 10. listopada 2003. Ebadi je nagrađena Nobelovom nagradom za mir za značajne i pionirske napore u borbi za ljudska prava, pogotovo prava žena, djece i izbjeglica. Prva je Iranka i prva muslimanka koja je dobila tu nagradu.

2009. godine, Ebadinu su nagradu navodno zaplijenile iranske vlasti, iako je kasnije iranska vlada to demantirala.

## Reference

## Vanjske veze
* Širin Ebadi na web stranici Nobelove nagrade
* Autobiografija Širin Ebadi na web stranici Nobelove nagrade
* Nobelova nagrada - predavanje
Artazostra

**Artazostra** (perz. *Arta-zausri*) je bila perzijska princeza, kći vladara Darija Velikog i Aristone, kćeri Kira Velikog.

Prema grčkom historičaru Herodotu, Artazostra se udala za Mardonija (Gobriasovog sina), neposredno prije nego što je 492. pne. preuzeo zapovjedništvo nad perzijskom vojskom u Skudri (Trakiji) i Makedoniji. Artazostra se također spominje u dokumentima iz 498. pne. pronađenim u Perzepolisu, kao *žena Mardonija, kćer kralja* kojoj je zajedno sa Gobrijom i njegovom ženom (*Radušnamuya* ili *Ardušnamuya*) isplaćena svota za putovanje. Drugi oblik prijevoda tvrdi kako je *Radušnamuya* zapravo bila anonimna Mardonijeva žena. Mardonije i Artazostra imali su sina Artonta.

## Veze
* Perzijska Monarhija
* Ahemenidi
* Darije Veliki
* Mardonije

## Izvori

## Vanjske veze
* M. Brosius: *Women in Ancient Persia*, Clarendon Press, Oxford, 1998.
* Enciklopedija Iranica: ''Artazostre'', J. Kellens
* Mardonius (Livius.org, Jona Lendering) 
* D. Lewis: ''Persians in Herodotus'', ''Selected Papers in Greek and Near Eastern History'', str. 345.-362., Cambridge University Press, 1997.
Ktezija

**Ktezije** (grč. *Κτησίας*) je bio grčki liječnik i povjesničar iz 5. vijek pne. koji se rodio u Kindu u pokrajini Kariji. Radio je kao liječnik u službi perzijskog vladara Artakserksa II., kojeg je pratio tokom njegovog pohoda protiv pobunjenog brata Kira Mlađeg. Ktezije je pisao o Perzijskoj Monarhiji i Asiriji u svome djelu „Persica“ koje se sastoji od 23 knjige. Također, napisao je i djelo „Indica“ o drevnoj Indiji, za koje se pretpostavlja kako se temelji na perzijskim kraljevskim arhivima. Budući da je živio na perzijskom kraljevskom dvoru, njegova djela predstavljaju najobjektivniji osvrt na povijest drevne Perzije, i stoga su često kontradiktorna sa Herodotovom zbirkom „Povijesti“.

## ''Persica''
Prvih šest knjiga govore o povijesti Asirije i Babilonije do stvaranja Ahemenidske Perzijske Monarhije, dok se ostalih 17 knjiga nadovezuju na perzijsku povijest do 398. pne. Danas postoji samo skraćena verzija njegovih djela koje su prepisivali Focije I., Atenej, Plutarh, te posebno Diodor sa Sicilije čija se druga knjiga gotovo potpuno temelji na Ktezijevim djelima. Persica je izazvala brojne polemike u antičko i moderno doba, budući kako je često proturječila (pristranim) grčkim izvorima. Drevni povjesničari cijenili su opširnost djela i često su ga koristili da diskreditiraju Herodota, no istovremeno su tvrdili kako se njegovi radovi o asirskom dobu ne temelje na zapisima na klinastom pismu. Asirski satiričar Lukijan iz 2. vijeka kritizirao je pak i Herodota i Ktezija.

## ''Indica''
Ktezijeva djela o Indiji temelje se na perzijskoj perspektivi, pa „Indica“ opisuje psetolike i jednonoge ljude, grifone, jednoroge, te brojna druga mitološka bića. Od ovog djela također su sačuvani samo fragmenti, odnosno skraćeni prijepisi kasnijih autora.

## Reference

## Vanjske veze
* Ktezije (Livius.org, Jona Lendering)  - Osvrt na sve fragmente „Persice“ i „Indice“ 
* J. H. Freese: ''Persica'' (prijevod na engleski), 1920. 
* J. H. Freese: ''Indica'' (prijevod na engleski), 1920. 
* Engleski prijevod „Persice“ (hum.ucalgary.ca)
Justin (historičar)

**Justin**, Marko Junijan (lat. *Marcus Junianius Justinus*), bio je rimski povjesničar koji je živio u doba Carstva, u 2., 3. ili 4. stoljeću. Autor je epitome (sažetka) iz djela Pompeja Troga "Filipova povijest" (*Epitome Historiarum Philippicarum*).

Justinovo ime navodi se samo u naslovu njegova djela i to u genitivu "M. Juniani Justini“, dok se o njegovom životu ne zna ništa. Izvjesno je da je živio poslije Pompeja Troga.

Justinovo djelo, okarakterizirano kao "mjestimično elegantno", često su čitali i koristili srednjovjekovni pisci.

## Reference

## Vanjske veze
* Justinova djela na latinskom jeziku (The Latin Library)
* Forum Romanum: Justin
* Latinski tekst (Katoličko Sveučilište u Louvainu) 
* John Selby Watson: „Justin“, 1853. 
* Justin (enciklopedija Britannica)
Babila od Antiohije

**Sveti Babila** ili **Vavila** (, ? - 253) bio je patrijarh Antiohije (237–253), koji je umro u zatvoru za vrijeme progona kršćana koje je pokrenuo car Decije.

Jovan Hrizostom navodi kako je Babila poganskom rimskom caru zapriječio ulaz u crkvu zbog njegovih grijeha i naredio mu da stoji među ostalim pokajnicima. Prema Euzebiju bi to mogao biti car Filip Arabljanin od koga je Babila tražio da se pokaje zbog ubistva cara Gordijana III.

Godine 351. je kršćanski car Konstancije Gal u Dafni, predgrađu Antiohije, sagradio crkvu u počast Babili te u njoj pokopao Babilu i to u neposrednoj blizini poganskog Apolonovog hrama "kako bi doveo ljekara bolesnima". Godine 362. je Julijan Apostata premjestio njegove posmrtne ostatke, ali je neposredno nakon toga Apolonov hram izgorio u požaru.

## Vanjske veze

* Text of St John Chrysostom's homily on Saint Babylas.

## Izvori
* Catholic Encyclopedia 1908

## Napomene
Carica Zhang (Liu Shan, ranija)

**Carica Zhang** (張皇后, osobno ime nepoznato, ? -237), formalno **Carica Jing'ai** (敬哀皇后, doslovno "poštovana i žaljena carica") bila je carica kineske države Shu Han, jednog od Tri kraljevstva, odnosno prva supruga cara Liu Shana. Bila je kćer vojskovođe Zhang Feija i Gospe Xiahou. Za Liu Shana se udala 221. godine, nedugo nakon što se Liu Bei proglasio carem, a svog sina Liu Shana krunskim princom. Caricom je formalno postala 223. nakon Liu Beijeve smrti. Umrla je 237. a kineski izvori ne navode da je imala djece.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Carica Cao Jie

**Carica Cao Jie** (曹節, ? -237), formalno **Carica Xianmu** (獻穆皇后, doslovno, "mudra i pravedna carica"), a nakon muževe abdikacije **Vojvotkinja od Shanyanga** (山陽公夫人), bila je posljednja carica kineske dinastije Han. Bila je kćer sjevernjačkog gospodara rata Cao Caoa koji je godine 196. stavio tada još mladog Xiana, posljednjeg cara dinastije, pod svoju "zaštitu". Godine 213. je Cao Cao, koji je u međuvremenu postao *de facto* vladar i sebi dao titulu "Kralja Weija", odlučio ojačati legitimitet. Cao Caou je ponudio jednu od svoje tri kćeri za suprugu; Xian je odabrao Cao Jie. Ispočetka je Cao Jie bila tek jedna od supruga, ali je otkriće zavjere koju je svojevremeno bila planirala carica Fu Shou tako razbjesnilo Cao Caoa da je naredio njeno svrgavanje i pogubljenje. Cao Jie je 215. proglašena caricom, ali je njen položaj, kao i položaj muža, bio simboličke prirode. Godine 220. je njen brat Cao Pi naredio Xianu da abdicira i tako formalno okončao dinastiju. Xian je nakon toga živio još 14 godina, a Cao Jie je umrla 237.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Izvori
* *[[Knjiga Kasnijeg Hana]]*, vols. 9, 10, Part 2.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vol. 67.

|-
Carica Mao (Ming)

**Carica Mao** (毛皇后, osobno ime nepoznato, ? -237), formalno **Carica Mingdao** (明悼皇后, doslovno "svevideća i žaljena carica") bila je carica kineske države Cao Wei, jednog od Tri kraljevstva, odnosno supruga Cao Ruija (cara Minga). Bila je skromnog porijekla, kćer tesara po imenu Mao Jia (毛嘉). Za vrijeme vladavine Cao Ruijevog oca Cao Pija je postala carska konkubina. Cao Ruijeva prva supruga je bila princeza Yu. Kada je 226. došao na prijestolje Cao Rui je mnoge iznenadio odlukom da Mao umjesto Yu proglasi caricu; ta je odluka izazvala nezadovoljstvo među plemstvo. S vremenom je Mao počela gubiti naklonost svog muža te ju je sa mjesta carice svrgnula supruga Guo. Godine 237. je Mao doznala za tajnu gozbu koja je organizirala Guo i o tome razgovarala sa mužem; dojava je toliko naljutila cara da je naredio pogubljenje svojih slugu za koje je sumnjao da su odali tajnu, a potom je naredio Mao da izvrši samoubistvo.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Xue Zong

**Xue Zong** (? -237), stilsko ime **Jingwen** (敬文) bio je službenik kineske države Istočni Wu, jednog od Tri kraljevstva. Kineski izvori ga opisuju kao dosjetkama sklonog čovjeka. Godine 233. nakon što je Gongsun Yuan, vladar poluotoka Liaodong, ubio izaslanike Istočnog Wua, car Sun Quan je namjeravao protiv njega pokrenuti pomorsku ekspediciju. Xue Zong je uspio cara odgovoriti od tog pothvata za koji većina kineskih historičara vjeruje da bi završio katastrofom.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Reference
* ''Zapisi Tri kraljevstva, vol. 53.
Filip Cezar

**Marko Julije Sever Filip Cezar** (lat. *Marcus Iulius Severus Philippus Caesar*; 237. - Rim, 249.), isto poznat kao **Filip II.**, sin Rimskog cara Filipa Arapina i njegove žene Otacilija Severa. Godine 244. mu je otac dao titulu Cezar. Na vijest o očevoj smrti 249. ga je ubila Pretorijanska garda.

### Ostali projekti
Ogražden

**Ogražden** (makedonski i bugarski: *Огражден*) je granična planina na sjeverozapadu Severne Makedonije i jugozapadu Bugarske.

## Geografija
Ogražden je samo dio planinskog masiva Belasica - Оsogovske planine. 
Nalazi se sjeverno od planine Belasica, sjevernoistočno od grada Strumice, i sjeverozapadno od bugarskog grada Petriča.
Najviši vrh planine je **Ograždenec** visok 1 744 metara, koji se nalazi na makedonskom dijelu planine, na bugarskoj strani najviši vrh je **Bilska čuka** sa 1 644 m.

## Vanjske veze

* Fotografije planine Ogražden na portalu bulgariaphotos
237.

__NOTOC__
Godina **237.** (**[[rimske brojke|CCXXXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Perpetuusa i Feliksa** (ili, rjeđe, **godina 990. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 237. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Rimski car Maksimin Tračanin, koji se nakon dolaska na prijestolje nije vratio u Rim, vodi pohode u Germaniji na Dunavu i Rajni te nanosi poraz Alemanima. Formalno je priznat od Senata, ali nametanje velikih poreza aristokraciji izaziva neprijateljstvo koje će se pretvoriti u zavjeru za njegovo uklanjanje.
* Episkop Eugenije I nasljeđuje Kastina na mjestu episkopa Vizantijuma.
* Sveti Babila postaje patrijarh Antiohije.
* Perzijski šah Ardašir I ponovno napada rimsku provinciju Mezopotamiju.

## Rođenja
* Aleksandar Carigradski, budući episkop Vizantijuma
* Filip II, rimski car (u. 249)

## Smrti
* Carica Zhang, carica države Shu-Han i supruga Liu Shana
* Carica Cao Jie
* Carica Mao
* Xue Zong, službenik države Wu
* Ling Tong, general države Wu (r. 189)
Aleksandar od Konstantinopola

Sveti **Aleksandar od Konstantinopola** (237/244 - 337) bio je episkop Vizantijuma, odnosno Konstantinopola (grad je za vrijeme njegovog stolovanja promijenio ime).

Njegovo stolovanje je bilo obilježeno teološkim borbama sa arijancima.

## Fusnote

## Izvori
* 

## Vanjske veze
* St Alexander the Patriarch of Constantinople Pravoslavna ikona i Synaxarion
Car Wu

**Car Wu** (武帝, *Wudi*) se može odnositi na nekoliko kineskih careva:
* Car Wu od Hana (156. pne. – 87. pne.), car iz dinastije Han 
* Car Wu od Weija (155–220), posthumno ime Cao Caoa
* Car Wu od Jina (236-290)
* Car Wu od Liu Songa (363–422)
* Car Wu od Lianga (464-549)
Opasač

**Opasač**, **pojas**, **remen** ili **kaiš** je naziv za predmet izrađen najčešće od kože i posebnih vrsta tkanina koji se nosi kako bi uz tijelo pričvrstio hlače ili druge odjevne predmete.

## Povezano
* Crni pojas
* Stezanje remena
* Sagging

## Izvori
* Riemenboetiek
Bitka kod Kartagine (238)

**Bitka kod Kartagine** se odigrala u aprilu 238. za vrijeme rimskog građanskog rata Godine šest careva između pobunjenika na čelu sa samoproglašenim carem Gordijanom II na jednoj, i rimskih trupa odanih caru Maksiminu Tračaninu na drugoj strani. Nepunih mjesec dana ranije, Gordijanov otac i ugledni lokalni aristokrat se priključio ustanku građana provincija Afrike protiv omraženog cara i nevoljko pristao uzeti carsku titulu kao Gordijan I, proglasivši svog sina suvladarom. Međutim, u susjednoj provinciji Numidiji je guverner Karpelijan (*Carpellianus*), koji je sa starim Gordijanom bio u dugogodišnjem političkom sukobu, iskoristio priliku za konačni obračun i pod izlikom gušenja ustanka mobilizirao lokalne numidijske trupe, ali III legiju ''Augusta'', jedinu rimsku legiju u Sjeverozapadnoj Africi. Njima se Gordijan II mogao suprotstaviti samo slabo obučenom gradskom milicijom, koja je lako poražena u sukobu tokom koga je Gordijan II poginuo. Čuvši za to, Gordijan II se objesio. Iako je njihov ustanak propao, Maksimin ih je nadživio za samo nekoliko mjeseci; u junu iste godine je u Rimu za novog cara proglašen Gordijan III, 13-godišnji sin Gordijana I. Njegov djed i otac su proglašeni božanstvima.
Gaj Julije Ver Maksim

**Gaj Julije Ver Maksim** (*Gaius Julius Verus Maximus*, 217/220- april/jun 238), također pogrešno navođen kao *Gaj Julije Ver Maksimin* ili *'Maksimin Mlađi* bio je sin rimskog cara Maksimina Tračanina i njegove supruge Cecilije Pauline. Godine 236. je Maksimin svom sinu Maksimu dao titulu ''cezar'', odredivši ga tako za svog nasljednika. U aprilu ili junu 238. za vrijeme Godine šest careva, zajedno sa ocem su ga ubili pobunjeni vojnici.

## Vanjske veze
* ''Historia Augusta'' (scroll down to "Maximinus the Younger")
Lun Zhi

**Lun Zhi** (? -238) bio je savjetnik Gongsun Yuana, gospodara Liaodonga u dobu Tri kraljevstva. Kada je Gongsun Yuana savjetovao protiv toga da se odmetne od kineske države Cao Wei, Gongsun Yuan se naljutio i dao ga pogubiti. Nakon što je Cao Wei pokorio Liaodong, Lun Zhijevi potomci su od regenta Sima Yija dobili plemićki naslov.

## Povezano
* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *[[Zapisi Tri kraljevstva]]*
* *[[Romansa Tri kraljevstva]]*
Gongsun Yuan

**Gongsun Yuan** (? -238) bio je kineski gospodar rata, poznat kao posljednji pripadnik dinastije vladara koja je početkom 3. vijeka vladala Liaodongom i drugim područjima današnje sjeveroistočne Kine. Bio je sin Gongsun Kanga, a vlast naslijedio od strica Gongsung Gonga godine 228. Za razliku od svojih predaka, koji su se nastojali držati izvan sukoba Tri kraljevstva i kao vazali bili odani svojim moćnim susjedima iz sjeverne države Cao Wei, Gongsun Yuan je razmišljao o promjeni politike, odnosno novom savezu sa južnom državom Istočni Wu. U tome nije bio odlučan, pa je pod diplomatskim pritiskom Cao Weija čak dao ubiti izaslanike Wua. To je Sun Quana nagnalo da počne organizirati kaznenu ekspediciju i sklopi savez sa korejskom državom Goguryeo. Od napada se odustalo kada je Goguryeo prešao na stranu Cao Weija.

Godine 237. je Cao Wei, smatrajući Gongsun Yuana previše nepouzdanim, organizirao pohod s ciljem da se Liadoong stavi pod neposrednu vlast. Iako je pohod otkazan zbog poplava, to je Gongsun Yuana nagnalo da konačno sklopi savez sa Wuom. Sljedeće je godine Cao Wei organizirao veliki pohod u kome je Gongsun Yuan poražen i ubijen, a njegove teritorije pripojene Cao Weiju.
Sima Yijev pohod na Liaodong

**Sima Yijev pohod na Liaodong** se dogodio 238. kada su snage sjeverne kineske države Cao Wei napale teritorije Gongsun Yuana, gospodara rata u današnjoj sjeveroistočnoj Kini. Povod je bila sve veća nepouzdanost Gongsun Yuana, odnosno njegovo šurovanje sa južnom državom Wu, glavnim suparnikom Cao Weija. Usprkos poteškoća vezanih uz logistiku i monsunske poplave, Sima Yi je, koristeći pomoć korejske države Goguryeo, uspio poraziti Gongsunovu vojsku, a potom nakon opsade zauzeti grad Xianping, Gongsunovo sjedište. Gongsun je nakon toga uhvaćen i pogubljen zajedno sa porodicom, a nakon toga je slijedila brutalna čistka njegovih pristaša i podanika. Gongsunova teritorija je pripojena državi Cao Wei. Kineski historičari navode da su velike žrtve među Gongsunovi kineskim podanicima, i sklonost Cao Weija da ubuduće čuvanje granica povjeri Xianbei nomadima, bili glavnim razlogom da je Kina na nekoliko vijekova izgubila vlast nad područjem Liadonga. Sa druge strane, uspjehu pohoda se tumači uspostavljanje prvih kontakata Cao Weija sa Japanom.

## Izvori

## Reference
* Chen Shou, *[[Sanguo Zhi]]*.
* Fang, Achilles. *The Chronicles of the Three Kingdoms (220-265): chapters 69-78 from the Tzǔ chih t'ung chien of Ssǔ-ma Kuang (1019-1086)*. Vol. I. edited by Glen W Baxter. Harvard-Yenching Institute 1952.
* Gardiner, K.H.J. "The Kung-sun Warlords of Liao-tung (189-238)". *Papers on Far Eastern History* 5 (Canberra, March 1972). 59-107.
* Gardiner, K.H.J. "The Kung-sun Warlords of Liao-tung (189-238) - Continued". *Papers on Far Eastern History* 6 (Canberra, September 1972). 141-201.
* Ikeuchi, Hiroshi. "A Study on Lo-lang and Tai-fang, Ancient Chinese prefectures in Korean Peninsula". *Memoirs of the Research Department of the Toyo Bunko* 5 (1930). 79-95.
Carica Yang Yan

**Carica Yang Yan** (楊艷) (238–274), kurtoazno ime **Qiongzhi** (瓊芝), formalno **Carica Wuyuan** (武元皇后, formalno "ratnička i istaknuta carica") bila je carica kineske dinastije Jin, odnosno prva supruga cara Wua. Kineske historije navode da je igrala ključnu ulogu u carevoj odluci da kao svog nasljednika ostavi sina Sima Zhonga, iako je dječak bio mentalno retardiran. Godine 274. se razboljela i svom mužu savjetovala da kao drugu suprugu uzme njenu rođaku Yang Zhi. Ubrzo nakon toga je umrla.

|-
Wen Yang (Tri kraljevstva)

**Wen Yang** (238 – 291) je bio vojskovođa u službi kineske države Cao Wei, jednog od Tri kraljevstva. Bio je sin vojskovođe Wen Qina, a svom ocu se priključio 255. u pobuni protiv regenta Sima Shija. Kineski historijski izvori ga opisuju kao izuzetno hrabrog ratnika. Nakon poraza pobune i očeve smrti prebjegao u državu Istočni Wu. Pred kraj života je služio dinastiji Jin.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Savjetnik

**Savjetnik** (ijek.) ili **savetnik** (ek.), u najširem smislu, osobu koja nekoj osobi, grupi osoba ili organizaciju kontinuirano daje savjete temeljene na vlastitom životnom iskustvu, inteligenciji, obrazovanju ili stručnim kvalifikacijama. U užem smislu se pod time podrazumijevaju osobe koje imaju formalni status, bilo u obliku posebnog zvanja, bilo titule ili javne funkcije.

## Povezano

* Tehnički savjetnik
* Vojni savjetnik
* Pravni savjetnik
* Consigliere
* Tabela rangova