Wardova kutija

**Wardova kutija** bila je rani tip terarija, zatvorene zaštitne posude za biljke. Pronašlo je veliku upotrebu u 19. vijeku u zaštiti stranih biljaka uvezenih u Evropu iz inostranstva, od kojih je velika većina prethodno uginula od izloženosti tokom dugih putovanja morem, frustrirajući mnoge naučne i amaterske botaničare tog vremena. Wardian kućište je bilo direktni prethodnik modernog terarija i vivarijuma i inspiracija za stakleni akvarijum.

Nazvano je po Nathanielu Bagshawu Wardu (1791–1868) iz Londona, koji je promovirao svoje kutije nakon eksperimenata. Objavio je knjigu pod nazivom *O rastu biljaka u čvrsto ostakljenim kutijama* 1842. godine. Škotski botaničar po imenu A. A. Maconochie stvorio je sličan terarij skoro deceniju ranije, ali njegov neuspjeh u objavljivanju značio je da je Ward dobio priznanje kao jedini izumitelj.

## Historija i razvoj

Ward je bio ljekar strastveno zaljubljenik u botaniku. Njegov lično sakupljeni herbar brojao je 25 000 primjeraka. Paprati u njegovom londonskom vrtu na Wellclose Squareu, međutim, bile su otrovane zagađenim zrakom u Londonu, koje se sastojalo od dima uglja i sumporne kiseline.

Ward je također čuvao čahure moljaca i sličnih biljaka u zatvorenim staklenim bocama, a u jednoj je otkrio da su spore paprati i vrsta trave proklijale i rasle u malo zemlje. Zainteresiran, ali još ne videći prilike, ostavio je pečat netaknut oko četiri godine, napominjući da je trava zapravo jednom procvjetala. Međutim, nakon tog vremena, pečat je zahrđao i biljke su ubrzo uginule od lošeg zraka. Shvativši mogućnosti, dao je stolaru da mu napravi čvrsto pripijenu glaziranu drvenu kutiju i otkrio da paprati koje su u njoj rasle uspijevaju.

Ward je objavio svoj eksperiment, a zatim ga je 1842. godine nastavio knjigom pod nazivom *O rastu biljaka u čvrsto ostakljenim kutijama*.

Engleski botaničari i komercijalni rasadničari strastveno su istraživali svijet u potrazi za novim biljkama od kraja 16. stoljeća, ali one su morale putovati kao sjeme ili lukovice, ili kao suhi rizomi i korijenje, jer su slani zrak, nedostatak svjetlosti, nedostatak svježe vode i nedostatak dovoljne njege često uništavali sve ili gotovo sve biljke čak i u velikim pošiljkama. S novim Wardian kutijama, mlade biljke mogle su se postaviti na palubu kako bi imale koristi od dnevne svjetlosti i kondenzirane vlage unutar kutije koja ih je zalijevala, ali štitila od slane prskalice.

Prvo testiranje glaziranih kutija izvršeno je u julu 1833. godine, kada je Ward poslao dvije posebno konstruirane glazirane kutije napunjene britanskim papratima i travama sve do Sydneya u Australiji. Nakon putovanja koje je trajalo nekoliko mjeseci, zaštićene biljke su po dolasku još uvijek bile u dobrom stanju. Druge biljke su se vratile: brojne australijske domaće vrste koje nikada prije nisu preživjele transport. Biljke su stigle u dobrom stanju nakon olujnog putovanja oko rta Horn.

Jedan od Wardovih dopisnika bio je William Jackson Hooker, kasnije direktor Kraljevskog botaničkog vrta u Kewu. Hookerov sin Joseph Dalton Hooker bio je jedan od prvih istraživača biljaka koji je koristio nove Wardove kutije kada je 1841. godine, tokom pionirskog putovanja HMS Erebusa koje je oplovilo Antarktik, poslao žive biljke natrag u Englesku iz Aotearoe/Novi Zeland.

Wardove kutije su ubrzo postale karakteristika elegantnih salona u zapadnoj Evropi i Sjedinjenim Američkim Državama. U zagađenom zraku viktorijanskih gradova, pomama za papratima i pomama za uzgojem orhideja koje su uslijedile uveliko su dugovale svoj podsticaj novim Wardovim kutijama.

Što je još važnije, Wardove kutije su pokrenule revoluciju u mobilnosti komercijalno važnih biljaka. Robert Fortune je 1840-ih koristio Wardove kutije da otpremi 20 000 biljaka čaja u Britansku Indiju, prokrijumčarivši ih iz Šangaja u Kini, kako bi započeo plantaže čaja u Assamu. 1860. godine, Clements Markham je koristio Wardove kutije da prokrijumčari biljku kininovca iz Južne Amerike. 1870-ih, nakon klijanja uvezenog sjemena hevee u zagrijanim staklenicima u Kewu, sadnice brazilskog kaučukovca uspješno su otpremljene u Wardovim kutijama na Cejlon (Šri Lanka) i nove britanske teritorije u Malaji kako bi se pokrenule plantaže kaučukovca.
 

Wardove kutije su stoga zaslužne kao pomoć u razbijanju geografskih monopola u proizvodnji važnih poljoprivrednih proizvoda.

Kew Gardens je koristio Wardove kutije za slanje biljaka u inostranstvo sve do 1962. godine.

Wardove kutije nenamjerno su uzrokovale uvođenje mnogih invazivnih vrsta širom svijeta, poput japanske kozokrvine, koja je napala veći dio Sjedinjenih Država i drugih zemalja iz svoje rodne Istočne Azije. Patolog i hortikulturist Beverly Thomas Galloway, šefica Zavoda za biljnu industriju, primijetila je 1924. godine da su oni vjerovatno bili "sredstvo za raspršivanje opasnijih insekata, valjkastih crva i drugih štetočina po Zemlji nego gotovo bilo koji drugi oblik prenosioca."

Smatra se da najstarija sačuvana Wardova kutija datira iz oko 1880. godine, otkriven u Tregothnanu 1999. godine.

Ward je uvijek bio aktivan u Društvu apotekarâ Londona, čiji je majstor postao 1854. godine. Do 1899. godine Društvo je upravljalo Botaničkim vrtom Chelsea Physic u Londonu, drugim najstarijim botaničkim vrtom u Velikoj Britaniji. Ward je bio osnivač Botaničkog društva Edinburgha i Kraljevskog mikroskopskog društva, član Linneovog društva i član Kraljevskog društva.

## Povezano
* Vivarijum
* Pteridomanija
* Vrt u boci
* Biotop

## Reference

## Daljnje čitanje
* 
* 
* 
*

## Vanjske poveznice

* Biografija Nathaniela Bagshawa Warda
* Web stranica Davida Hersheyja posvećena Wardu i njegovom otkriću
* "Izvanredan slučaj dr. Warda" u ''Telegraphu''