open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Grgur Veliki

**Sveti Grgur I. Veliki** bio je papa i crkveni naučitelj. Otac mu je bio Gordijan, a majka Sveta Silvija. Najprije je bio prefekt (od 572.-573.), a potom osniva 6 samostana na Siciliji i samostan svetog Andrije u Rimu. Od 579. do 585. godine bio je legat pape Pelagija II. na carigradskom dvoru, a izabran je za papu 590. godine.

Kao papa reorganizirao je upravu nad papinskim teritorijem i crkvenim dobrima po pokrajinama. Također je poticao širenje benediktinskog reda, pokretao misionarsku djelatnost (pokrštenje Angla), reformirao crkvene ceremonije i crkveno pjevanje.
Spretnom politikom prema Langobardima postavio je temelje kasnijoj političkoj moći papinstva. Prvi je upotrijebio izraz *„servus servorum Dei“* (latinski: *sluga slugu Božjih*) kao titulu rimskih papa.

Iz njegovih djela crpe se podaci o kulturnoj povijesti ranog srednjeg vijeka. Bio je prvi latinski pisac koji je spomenuo Slavene u Istri i Dalmaciji. Njegova djela su:
* *[[Pastoralno pravilo]]*
* *[[Homilije]]*
* *[[Četiri knjige dijaloga]]*

## Vanjske veze

* Documenta Catholica Omnia: Grgur I. Veliki
Galsvinta

**Galsvinta** je bila vizigotska princeza i kraljica Neustrije, (Toledo, 540. — 567.) Bila je kćerka vizigotskog kralja Atanagilda, a udala se za franačkog kralja Neustrije, Hilperika I., dok je njena sestra Brunhilda bila udana za drugog franačkog kralja, kralja Аustrazije Zigeberta I. Кralj Hilperik je već bio oženjen Аudoverom, koja mu je rodila šesero djece, аli je uspio poništiti svoj brak kako bi se oženio Galsvintom. No ipak nije napustio svoju ljubavnicu Fredegundu.

Brak je ubrzo propao, i to zahvaljujući Hilperikovu ponašanju, koji nije želio napustiti svoj raspusnički život. Galsvinta je htjela vratiti se na vizigotski dvor, ali je te godine umro njen otac Atanagild, čime je oslabljen njen politički položaj. Ubijena je 567. davljenjem u kraljevskoj postelji, a ubojstvo se pripisuje Fredegundi. Nešto kasnije Hilperik je sklopio brak s Fredegundom.

Ubojstvo sestre je u Brunhildi izazvalo dubok bijes i mržnju prema Hilperiku i Fredegundi, stoga je natjerala svoga muža Zigeberta u rat protiv Neustrije. Prvo je zahtjevala od Hilperika vraćanje miraza njene sestre, što je on i učinio. No 575. godine je napao Neustriju u želji da vrati neka područja, što je bio povod za rat i neprijateljstva između dvije države koji je trajao sve do Brunhildine smrti.

## Izvori
* Popularna povijest Francuske. Merovinzi
Kosinjska tiskara

**Kosinjska tiskara**, pretpostavlja se, najstarija je tiskara na slavenskom jugu nalazila se u Kosinju, arheološkom i povijesnom lokalitetu u blizini sela Donji i Gornji Kosinj.

## Historija

Kratko vrijeme pošto je u Nemačkoj izumljen tiskarski stroj osnovali su knezovi Frankopani u selu Kosinj prvu hrvatsku tiskaru. Pretpostavlja se da je u njoj tiskana 1483. godine također za crkvene potrebe i prva tiskana knjiga na hrvatskom jeziku, (točnije rečeno crkvenoslavenskom jeziku srpskohrvatske redakcije), Misal po zakonu rimskoga dvora. Predložak mu je bio Misal kneza Novaka, te glagoljski brevijari.

Kao druge lokacije tiskanja Misala iz 1483. godine navode se Venecija i Modruš ,

Zvonimir Kulundžić je zaslužan za postavljanje i dokazivanje teze da je u Kosinju postojala tiskara u kojoj su se otiskivale hrvatske inkunabule, misali i brevijari.

## Povezano
* Historija tiskarstva i nakladništva u Međimurju

## Reference

* Službene stranice grada Gospića  s 
Ivan Mance: Kosinj izvorište hrvatske tiskane riječi, Split, 2013.

## Vanjske veze
* NSK: Misal po zakonu rimskoga dvora
540-e

**540-e** su decenija koja je počela 1. januara 540. i završila 31. decembra 549. 

## Događaji i trendovi
* 541 - U egipatskoj luci Peluzijum prvi put zabilježeni slučajevi smrtonosne zarazne bolesti koja će se brzo proširiti Mediteranom i Evropom i biti poznata kao Justinijanova kuga.
* 544 - Nastaje trajna šizma između Sirijske i drugih pravoslavnih crkava.
* Gotski rat: Ostrogotska protivofenziva protiv bizanstkih snaga u Italiji prilikom koje Rim i brojni gradovi prelaze iz ruke u ruku, a što izaziva masovno pustošenje.

## Reference
Ivan Antun Zrinski

**Ivan Antun Zrinski** (na mađarskom: *Zrínyi János Antal*), (Ozalj(?), 1651. - Gradec, 11. studenog 1703.), hrvatski grof iz velikaške obitelji Zrinski.

Punim imenom Ivan IV. Antun Baltazar Zrinski rođen je kao jedini sin u braku hrvatskog bana Petra Zrinskog i njegove supruge Katarine rođ. Frankopan. Školovao se u Pragu i stekao visoko obrazovanje, o čemu svjedoče podaci da je govorio čak sedam stranih jezika.

U vrijeme dok je njegov otac vodio urotu protiv kralja Leopolda, bio je još dijete. Nakon sloma urote, kada su konfiscirana sva imanja njegova oca, među kojima i ona u Međimurju, odnosno Čakovcu, bio je prema mišljenju Bečkog dvora trajna prijetnja.

U vrijeme dok je u bici kod Slankamena 1691. godine, pogođen metkom u leđa, stradao njegov bratić Adam Zrinski, Ivan Antun je već godinama trunuo u tamnici. Jer, premda lojalan kralju, služivši kao časnik u njegovoj vojsci i istaknuvši se u mnogim bitkama, stalno je bio pod prismotrom i sumnjičen kao njegov protivnik, pa je naposlijetku godine 1683. optužen zbog veleizdaje i utamničen. Dvadeset je godina proveo po austrijskim zatvorima, među kojima su bili Rattenburg u Tirolu i Schlossberg u Gradecu. Austrijski car mu je također promijenio prezimu iz Zrinski u Gnade (nemački za milost) jer mu je poštedio život.

Iscrpljen i bolestan, dugo boravivši u vlažnim ćelijama, Ivan Antun je umro od upale pluća u Gradecu, na Martinje, 11. studenog 1703. godine, i tajno pokopan u grobnici ispod crkve dominikanskog samostana u Gradecu. Njegovi su posmrtni ostaci 1944. godine prenešeni u Katedralu Blažene Djevice Marije u Zagrebu.

Smrću ovog mučenika ugasila se loza stare i slavne hrvatske velikaške obitelji Zrinski.

## Poveznice
* Katarina Zrinski

## Vanjske veze
* Turistička zajednica Međimurja 
* Turistička zajednica Grada Čakovca
Velika Kaniža

**Velika Kaniža** (mađ. *Nagykanizsa* – Nađkaniža, njem. *Großkirchen, Groß-Kanizsa*; ili samo **Kaniža**, mađ. *Kanizsa* – Kaniža) je grad u Zalskoj županiji u Mađarskoj.

## Geografija
Grad Velika Kaniža se nalazi u zapadnom dijelu Mađarske na rijeci Kaniži, blizu ušća rijeke Mure u rijeku Dravu. Grad je nastao na valovitom području između ovih graničnih rijeka i jezera Balaton, koje se nalazi na sjeverno od grada putu prema Budimpešti.

## Historija
Prvi spomen naselja sa današnjim imenom veže se za godinu 1245. Na ovom mjestu je vlastelinska obitelj Kanižaj izgradila zamak. Značaj grada posebno je narastao u toku prvih osmanskih osvajanja u Panonskoj nizini, kada je grad bio važno utvrđenje u južnom dijelu tadašnje Ugarske. 1571. godine Turci su osvojili utvrđenje i ovo mjesto je ostalo pusto sve do 1690. godone, kada su Turci potisnuti na Balkan.

Poslje prelaska utvrđenja u ruke Habsburgovaca ovo već odavno pusto mjesto se naseljava Nemcima, Hrvatima i Srbima. Po prestanku ratnih djelovanja utvrđenje je uništeno 1702. godine, ali je naselje opstalo do danas.

18. stoljeće je obilježeno naglim razvojem grada, naročito otvaranjem školskih ustanova, na kojima su učili mnogi poznati ljudi tog doba. Druga faza naglog razvoja dogodila se 1860.-ih godina dolaskom željeznice. Ova željeznička pruga imala je za tadašnju Ugarsku posebnu važnost, pošto je spajala glavni grad Budimpeštu sa državnom lukom, Rijekom. Ovo je potaklo razvoj prve industrije i mnogih gradskih ustanova (npr. gradska bolnica).

Poslje Prvog svjetskog rata Velika Kaniža je postala pogranični grad, što je doprinjelo njenom opadanju. Nekada važna pivarska industrija je tada propala. Na sreću, opadanje je spriječeno otkrićem nafte u okolici grada. Grad je postao središte naftne industrije u Mađarskoj.

Poslje Drugog svjetskog rata nastavljena je industrijalizacija grada, a naročito je bila važna 1965. godina, kada je osnovana tvornica za proizvodnju žarulja, danas jedna od najvećih u svijetu. U ovo vrijeme došlo je i do širenja javnih prostora u gradu i nastankia novih trgova i velikog parka sa umjetnim jezerom, koje je danas poznati rekreacijski centar.

## Gradovi prijatelji

## Galerija

Image:Nagykanizsa3.jpg|Jezero Csonakazo 
Image:Felsővárosi római katolikus templom, légi, Nagykanizsa1.jpg|Panorama grada
Image:Nagykanizsa4.jpg|Centar grada


## Vanjske veze

* Službena stranica 
* Kalcsicsfa Ltd.
Ivan Novak

**Dr. Ivan Novak** (Macinec, 1884. - Čakovec, 1934.), hrvatski pravnik, publicist, književnik i političar. Kao narodni preporoditelj najzaslužniji je za oslobođenje i priključenje Međimurja Hrvatskoj, nakon što je u više dužih razdoblja tijekom nekoliko prethodnih stoljeća povremeno bilo pod ugarskom upravom.

## Biografija
Istaknut borac za hrvatsku nacionalnu ideju u Međimurju. Bio je organizator vojnog pohoda hrvatske vojske za oslobođenje od Mađara
i priključenje matici zemlji 24. prosinca 1918. godine. Njegovom je zaslugom Međimurje doživjelo svoj povijesni Badnjak 1918. godine, kada je izbavljeno od mađarske vlasti te se vraća matici Hrvatskoj.

Dr. Ivan Novak je bio prvi građanski povjerenik za Međimurje. Organizirao je cjelokupni javni, gospodarski i politički život u Međimurju, te mu dao snažni hrvatski pečat.

Dana 9. siječnja 1919. na trgu ispred franjevačke crkve u Čakovcu održana je javna opća skupština. Na toj skupštini donijeta je Rezolucija o odcjepljenju Međimurja od mađarske države.

Tom Rezolucijom kao i narodnim pjesmama Međimurja zabilježenim u zbirkama Dr. Vinka Žganca u Trianonu se dokazivalo da u Međimurju ne žive Mađari nego Hrvati čemu svjedoči i ovaj citat: 

Godine 1998., dakle na osamdesetu godišnjicu pripojenja Međimurja Hrvatskoj tadašnji zamjenik župana Međimurske županije Dragutin Lesar daje prijedlog *obilježavanja 80. godišnjice pripojenja Međimurja Hrvatskoj* Skupštini Međimurske županije koja ga i prihvaća.

Tom je prilikom na grob Dr. Ivana Novaka i njegove supruge Mile vraćen spomenik u obliku lava, djelo kipara Frana Kršinića dovršeno 1935. godine kojeg su pripadnici mađaronske ekstremeističke organizacije „Štuka“ srušili, po jednim 1941., a po drugim izvorima 1942. godine.

## Vanjske veze

* Dr. Ivan Novak - suvremenik prvoga novca Međimurja 
* Dr. Ivan Novak - nacionalni osloboditelj i preporoditelj Međimurja
* Dr. Ivan Novak - osobni osvrt Dragutina Lesara
Ana Katarina Zrinska

**Grofica Ana Katarina Zrinska**, rođ. **[[Frankopani|Frankopan]]** (Bosiljevo, oko 1625. - Graz, 16. studenog 1673.), hrvatska književnica, velikašica iz obitelji Zrinski. Bila je poznata kao mecena i kao prva žena u banskoj Hrvatskoj koja se bavila ne samo prevođenjem, nego je i sama pisala književne tekstove.

## Biografija

Kći je Vuka II. Krste Frankopana Tržačkoga i Uršule Innhofer, Vukove druge supruge, polusestra Frana Krste Frankopana, te supruga Petra Zrinskog. U očevoj je kući u obitelji Frankapan dobila temeljito obrazovanje. Od majke (Nemice) je naučila nemački, a poslije još mađarski, latinski i talijanski jezik.
Katarina Zrinska je isto kao u očinskoj kući i u kući svoga muža imala na raspolaganju bogatu knjižnicu. U Ozlju je 1660. godine napisala molitvenik "*[[Putni tovaruš]]*", a zatim ga tiskala u Mlecima i darovala pavlinu Ivanu Belostencu.

Katarina i Petar imali su četvero djece: Ivana IV. Antuna Baltazara (26. kolovoza 1654. – 11. studenog 1703.), Jelenu (1643. – 18. veljače 1703.), Juditu Petronelu (1652. – 1699.), Auroru Veroniku (1658. – 19. siječnja 1735.). Ivan IV. Antun nakon sloma urote morao je prihvatiti prezime Gnade. Nakon kraće vojničke karijere bio je osumnjičen za veleizdaju, zatvoren u Ratteburgu u Tirolu i Schlossbergu u Grazu, gdje je proveo 20 godina i umro duševno poremećen. Jelena se udala u Mađarsku za Franju Rákóczija, erdeljskog kneza, a drugi put kao udovica za Emerika (Mirka) Thökölyja. Judita Petronela i Aurora Veronika završile su život u samostanima. Judita Petronela bila je opatica Sv. Klare u Zagrebu, a Aurora Veronika opatica uršulinka u Celovcu.

Odlučno je podržavala protuhabsburšku politiku svoga supruga i u vrijeme Zrinsko-frankopanske urote obavljala je povjerljive misije. Spisi suvremenika, nastali nakon gušenja urote, prikazuju je kao njezina začetnika i pokretača. Slomom urote dospjela je u nemilost bečkoga dvora, uhićena je i odvedena u Bruck an der Mur (Bruck na Muri nedaleko od Graza).

Golemi imutak Zrinskih djelomice je razgrabljen, a djelomice zaplijenjen. Lišena svega, Katarina je u srpnju 1670. godine s kćerkom Aurorom (Zorom) internirana u samostan dominikanki u Grazu, gdje je i umrla 1673. godine.

Hrvatska banica, Katarina Zrinska, njezin rodoljubni život i tragičan svršetak bio je poznat svima najviše po romanu Eugena Kumičića *Urota Zrinsko-Frankopanska*.

## Poveznice
* Frankopani
* Jelena Zrinska

## Vanjske veze
* Hrvatska revija  Društvo Katarina grofica Zrinski
Lendava

**Lendava** (mađarski: *Lendva*, nekada *Alsólendva*; prekomurski: *Dolenja Lendava*; njemački: *Unter-Lindau*) je grad i središte istoimene općine u Republici Sloveniji, Lendava je smještena uz samu granicu tromeđa sa Republikom Mađarskom i Republikom Hrvatskom.

## Promet
Lendava je prometno povezana autocestom Maribor-Budimpešta te državnom cestom sa Hrvatskim Murskim Središćem.

## Gospodarstvo
Lendava se od samostalnosti Slovenije brzo razvija kao najprije turistički a onda i industrijski grad. Mjesto postaje važno za strane ulagače i time važan grad u tom dijelu Evrope.

## Međugranična suradnja
Najjužniji dio Prekmurja tj. Općine Lendava se nalazi u blizini Hrvatskog mjesta Podturen tu se nalazi i tromeđe Slovenije,Mađarske i Hrvatske te bi na tom mjesto trebao biti sagrađen most preko rijeke Mure koji bi cestovno povezivao sve tri Republike kao i davne 1945. godine kada je taj most bio srušen.Lendavski Župan (Balažek),Podturenski (Lepen) i Kerkaszentkiraly(Pal) su dogovorili gradnju tog projekta koji če se financirati preko EU fondova koji bi bio dodatna korist Slovenskog Prekmurja a pogotovo Lendave i šireg tog područja.

## Vanjske veze
* Službena stranica općine
Zrinski

**Zrinski** može značiti:

* Knezovi Zrinski, hrvatski velikaški rod
* Nikola Šubić Zrinski (1508. - 1566.), hrvatski ban od 1542. do 1566.
* Nikola Šubić Zrinski (opera)
* Nikola VII. Zrinski (poginuo 1664.), hrvatski ban od 1647. do 1664.
* Petar Zrinski (smaknut 1671.), hrvatski ban od 1668. do 1671.
* Katarina Zrinska, žena Petra Zrinskog
* HŠK Zrinjski, nogometni klub iz Mostara
* Slapovi Zrinskih, (*Zrinski chutes*), u gornjem toku rijeke Kwilu, DR Kongo
Lendava (razvrstavanje)

**Lendava** se može odnositi na:

**[[Slovenija]]**:
* Lendava, naselje na istoku Slovenije
** Lendava (općina), istoimena općina

**[[Bosna i Hercegovina]]**:
* Lendava (Jablanica, BiH), naselje u općini Jablanica
Yingluck Shinawatra

**Yingluck Shinawatra** (, ; 21. jun 1967 -) je Tajlandska političarka koja je vršila dužnost premijera. Prije dolaska na dužnost je bila predsjednik bangkonške kompanije za razvoj nekretnina SC Asset Co., Ltd. Bila je poznata i kao mlađa sestra bivšeg prognanog tajlandskog premijera Thaksina Shinawatre. U maju 2011. je tajlandska opozicijska stranka Pheu Thai – koja okuplja pristaše bivšeg premijera – nominirala Yingluck kao premijerskog kandidata na parlamentarnim izborima. Njena stranka je osvojila dovoljno mjesta u Predstavničkom domu za većinsku vladu. Yingluck Shinawatra je 5. augusta postala prva žena na čelu Tajlanda. Dana 7. maja 2014. na mjestu premijera zamijenio ju je Niwatthumrong Boonsongpaisan.

## Izvori

## Vanjske veze

* http://www.positioningmag.com/magazine/Details.aspx?id=47433&menu=magazine,atwork
* Profile: Yingluck Shinawatra na BBC-u
NGC 1674

**NGC 1674** je jedan do danas nepotvrđeni objekt u zviježđu Biku. Sva promatranja poslije nisu na tom položaju uočila nikoji objekt.

## Reference

## Vanjske veze
*
Panseksualnost

**Panseskualnost** (poznata još kao **poliseksualnost**) odnosi se na seksualnu privlačnost prema svim spolnim identitetima i biološkim spolovima.
Neki panseksualci sebe nazivaju spolno slijepima, na način da je spol nebitan i nevažan u odlučivanju da li će im netko biti privlačan ili ne. Panseksualnost može značiti i privlačnost prema osobnosti osobe više nego o fižičkom izgledu ili spolu.

Ideja panseksualnosti namjerno odbacuje činjenicu da postoje samo dva spola, zato jer su panseksualci otvoreni za veze s osobama koje se ne identificiraju niti kao žene niti kao muškarac.

## Usporedbe s biseksualnošću
Definicija biseksualnosti je privlačnost prema dva spola, muškom i ženskom. Gledajući na ovu definiciju, panseksualnost se razlikuje po tome što uključuje ljude koji se izdvajaju iz ta dva spola.

Neki biseksualci se ne slažu s ovom razlikom govoreći kako biseksualnost nije samo privlačnost prema dva spola nego obuhvaća i privlačnost prema više od dva spola, gledajući kako je "spol" kompleksniji problem kod razlikovanja.

## Simbol ponosa

Panseksualna zastava ponosa je dizajnirana da bi zajednica dobila svoj simbol kako bi se povećalo znanje o panseksualcima među društvom i LBGT zajednici.
Panseksualna zastava ponosa ima rozu prugu na vrhu kao simbol ženski spol, plavu na dnu za muški spol i žutu između kao simbol ne privlačenja samo dva spola.

## Povezano
* LGBT
* LGBT zajednica
* Gej
* Lezbejka
* Biseksualnost
* Homoseksualnost
* Queer
* LGBT simboli
Lazički rat

**Lazički rat**, **Lazijski rat** ili **Kolhidski rat**, u gruzijskoj historiografiji poznat i kao **Veliki rat za Egrisi** (gruzijski: ეგრისის დიდი ომი, *Egrisis Didi Omi*), je bio oružani sukob koji se između 540. i 562. vodio između Istočnog Rimskog (Bizantskog) Carstva na jednoj, i Perzijskog (Sasanidskog) Carstva na drugoj strani. Ime je dobio po Lazici, oblasti na istočnoj obali Crnog mora koja danas predstavlja zapadni dio Gruzije; kontrola nad njom je bila povod izbijanja sukoba i oko nje se vodila većina ratnih operacija. U stvarnosti, rat je pokrenuo perzijski kralj Hozroje I uplašen uspjesima bizantskog cara Justinijan I u ratovima protiv Vandala i Ostrogota, odnosno izglednim ostvarenjem njegovih planova o obnovi Rimskog Carstva koja bi Perziju stavila u trajno neravnopravan položaj. Borbe su se promjenljivim uspjehom vodile godinama; historičari se spore oko toga da li je na rat imao uticaj ili da li je sam rat doprinio izbijanju Justinijanove kuge koja je u to vrijeme opustošila Bizant, Mediteran i Evropu. U svakom slučaju, sukob je temeljito iscrpio Bizantsko Carstvo, tako da su Bizantinci tek nakon završetka gotskog rata 554. mogli svoje glavne vojne resurse usmjeriti na istok. Godine 557. je zaključeno preliminarno primirje, a pet godina kasnije i Petedesetogodišnji mir, temeljem koga su Bizantinci očuvali kontrolu nad Lazikom, iako uz plaćanje danka Perzijancima.

## Vanjske veze
* History of the Later Roman Empire by J. B. Bury
* Wars of Justinian I
541.

__NOTOC__
Godina **541.** (**[[rimske brojke|DXLI]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Bazilija bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1294. ''[[Ab urbe condita]]***). Bazilije je posljednja ličnost koja je službeno imenovana za rimskog konzula, a nakon ove godine se ta služba stopila s drugima u Bizantskom Carstvu. Zato je od sljedeće godine napuštena praksa navođenja konzularnih godina. Oznaka 541. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[1.1.]] &ndash; [[Anicius Faustus Albinus Basilius|Anicije Faust Albin Bazilije]] u [[Konstantinopol]]u imenovan za [[rimski konzul|rimskog konzula]], postavši posljednja osoba koja će vršiti tu službu.
* [[Totila]] postaje kralj [[Ostrogoti|Ostrogota]].
* [[Jakov Baradej]] postaje [[episkop]] [[Edesa (Mezopotamija)|Edese]].
* [[Bizantsko Carstvo|Bizantski]] velikodostojnik [[Jovan Kapadokijac]] optužen za [[izdaja|izdaju]] od strane carice [[Teodora (6. vijek)|Teodore]] i smijenjen s dužnosti.
* U [[egipat]]skoj luci [[Peluzijum]] iznenada izbija epidemija smrtonosne i izuzetno zarazne bolesti, koja će se sljedeće godine proširiti na Konstantinopol, a odatle pogoditi sve provincije Bizantskog Carstva i njima susjedne zemlje. To je početak dugotrajne pandemije zvane [[Justinijanova kuga]] koja će u sljedeća dva vijeka izbijati u valovima i opustošiti Evropu, Bliski Istok i Sjevernu Afriku (studija iz 2025. utvrdila da je izazivač bila *Yersinia pestis'').
* Ujguri dolaze pod vlast Heptalita.


## Rođenja
* 21.7. &ndash; Car Wen od Suija

## Smrti
* Ildibad, kralj Ostrogota
* Adhurgunbadh, perzijski vojskovođa

## Reference
Adhurgunbadh

**Adhurgunbadh**, na grčkom **Adergoudounbades** (, ? - 541) bio je perzijski plemić, vojskovođa i *[[kanarang]]* koji je služio u doba sasanidskih kraljeva Kavada I i Hozroja II. Podaci o njegovom životu uglavnom potiču od radova bizantskog historičara Prokopija.

Adhurgunbadh je godine 488. kao mlad, ali izuzetno sposoban vojnik, pomogao mladom Kavadu da svrgne svog strica Balaša. Kao nagradu je dobio mjesto *[[kanarang]]a*, odnosno guvernera pokrajine Abarshahr koja je uključivala i susjedne heftalitske teritorije. Prije stupanja na dužnost, njegov prethodnik i rođak Gushnaspdad (Gousanastades) je pogubljen. 

Adhurgunbadh u sljedećim decenijama nije imao značajnu ulogu u političkom životu, ali se istakao kao sposoban vojskovođa. Po Prokopiju je uspio čak dvanaest barbarskih plemena podvrgnuti perzijskoj vlasti. Sudjelovao je u Anastazijevom ratu, tokom koga je opsjeo i od Bizantinaca zauzeo strateški važan grad Amida. 

Kada je na prijestolje godine 531. došao kralj Hozroje, kod perzijskih velikaša se skovala zavjera s ciljem da se Hozroje svrgne a na prijestolje dovede njegov nećak Kavad, sin Hozrojevog starijeg brata Djamaspa (Zames). Zavjera je razotkrivena, ali u tom trenutku se Kavad nalazio izvan dvora, kod Adhurgunbadha. Kada je Hozroje izdao naređenje da se Kavad pogubi, Adhurgunbadh je to odbio poslušati te je princa sakrio; međutim vlastiti sin Bahram (Varranes) ga je izdao kralju. Hozroje je potom naredio da se Adhurgunbadh pogubi; Kavad, ili netko tko se izdavao za Kavada, uspio je pobjeći na bizantsku teritoriju.

## Reference

## Literatura
* 
* 
*
Jakov Baradej

**Jakov Baradej** (), također. *Baradaj*, *Burd’ono* ili  odnosno *Cancalos* (Tell-Mauzalat, 490/505 – Edesa, 30. jul 578) bio je sirijski mijafizitski monah, iguman manastira, a od 541 episkop Edese. Tradicionalno se smatra osnivačem Sirijske crkve, koja se po njemu ponekad naziva i Sirijsko-jakobitskom.

Jakov se rodio u mjestu Tela Mauzalat u Osroeni, oko 55&nbsp;km istočno od Edese. Otac mu je bio svećenik, koji ga je još u djetinjstvu dao u obližnji manastir gdje je prihvatio asketizam, ali i dobro naučio grčki jezik i sirijsku književnost. Nakon smrti roditelja je oslobodio njihove robove, a potom im predao sve svoje nasljedstvo. S vremenom je postao prezbiter te stekao reputaciju askeze koja je došla do Konstantinopola i duboko impresionirala bizantsku caricu Teodoru, koja je tajno simpatizirala mijafizitstvo. Jakov je pozvan u Konstantinopol gdje je proveo sljedećih 15 godina. Iako je bio pozivan na dvor, više je volio živjeti u manastiru, gdje je kontaktirao sa zatvorenim mijafizitskim episkopima i vođama. Nakon što je 541. imenovan za episkopa, putovao je po istočnim provincijama i nastojao obnoviti mijafizitske crkve, tada pod žestokim udarom carske vlasti, koja je silom nastojala ustanoviti halkedonska vjerovanja. Jakovljevi napori su ojačali mijafizitstvo i omogućili stvaranje drevnoistočnih crkava, ali nisu spriječili raskol između Sirijske i Koptske crkve u Egiptu. Umro je na putu u Egipat čiji je cilj bio da se taj raskol riješi.

## Literatura
*
Jovan Kapadokijski

**Jovan Kapadokijski** ili **Jovan Kapadokijac**, također poznat kao **Jovan Istočni** (, prva polovica 6. vijeka) ili, jednostavno, kao **Kapadokijac**, bio je bizantski velikodostojnik i državnik, poznat kao jedan od najvažnijih suradnika cara Justinijana.

Podaci o njegovom porijeklu i ranom životu su oskudni i temelje se na izvorima koji, poput historičara Prokopija, prema njemu nisu krili antipatiju. Po njima je bio rodom iz grada Cezareja u Kapadokiji (po čemu je dobio nadimak), te bio izuzetno skromnog porijekla. Prokopije tvrdi da mu je nedostajalo obrazovanja, ali nevoljko priznaje da je bio obdaren prirodnim talentom za administrativne poslove. U izvorima se prvi put spominje kao jedan od bilježnika jednog od bizantskih *[[magister Militum|magister milituma]]*. Tamo se toliko istakao svojim sposobnostima, da ga je zapazio car Justinijan i omogućio mu da brzo napreduje u službi, stekavši kao dužnost vođenje carskih financija.

Jovan je krajem 520-ih zajedno sa pravnikom Tribonijanom dobio zadatak kodifikacije rimskog prava koje će postati poznato kao *[[Corpus iuris civilis]]*. Imenovanje na mjesto pretorijanskog prefekta Istoka mu je dalo ovlasti da skuplja poreze, a to je vjerojatno bio razlogom zašto je postao izuzetno nepopularan. Kada su u Konstantinopolu 532. izbili Nika neredi, demonstranti su izričito tražili njegovu i Tribonijanovu smjenu. Gušenje ustanka, ali i uspjeh pregovora kojima je okončan Iberijski rat, je ojačalo Jovanov položaj. Njegov uticaj na cara, međutim, nije bio potpun, jer je usprkos njegovom protivljenju pokrenuo Vandalski rat.

Prokopije je s vremenom stekao veliki broj neprijatelja u Konstantinopolu, dijelom zbog zavisti, dijelom zbog sklonosti osobnom bogaćenju, dijelom zbog sve većeg uživanja u luksuzu i razvratu. Kada se među neprijateljima našla carica Teodora, Jovanov je položaj postao ugrožen. Godine 541. je Teodora je stupila u savez sa generalom Belizarom, Jovanovim glavnim neprijateljem; preko Belizarove supruge Antonine je organizirala tajni sastanak sa Jovanom, tobože kako bi zajedno planirali svrgavanje cara, a zapravo s ciljem da ga se denuncira zbog izdaje. Jovan je tada kompromitiran, smijenjen s položaja i prognan u Kizik.

Iako je Jovan protiv svoje volje zaređen u svećenika, Justinijan je ispočetka bio blag prema njemu; dozvolio mu je da zadrži dio bogatstva. U Kiziku je, međutim, došao u sukob sa episkopom Euzebijem. Kada je episkop ubijen, Jovan je uhapšen pod optužbom za taj zločin; iako podvgrnut mukama, Jovan je odbio priznati. Justinijan ga se riješio progonstvom u Egipat, odbijajući Teodorine pozive za pogubljenje. Tek kada je Teodora 548. umrla, Jovan se vratio u Konstantinopol, ali više nije vratio vlast ni bogatstvo.

## Literatura
* 
* 
* Rosen, William. *Justinian's Flea: Plague, Empire, and the Birth of Europe*, Viking Adult, 2007. .

## Vanjske veze
* His profile in the Prosopography of the Later Roman Empire
Anicije Faust Albin Bazilije

**Anicije Faust Albin Bazilije** (, 6. vijek) bio je istočnorimski velikodostojnik poznat prije svega kao posljednja ličnost koja je formalno vršila dužnost rimskog konzula.

Njegovo porijeklo nije poznato, ali se na temelju imena pretpostavlja da je bio rodom iz Rima te poticao od drevnih rimskih porodica Decii i Anicii, odnosno da je bio unuk ili u rodu sa Cecinom Decijem Maksimom Bazilijem, rimskim plemićem koji je godine 480. vršio dužnost konzula pod vlašću germanskog kralja Odoakra, odnosno konzula Albina koji je tu dužnost vršio 493. pod vlašću Ostrogota.

Dužnost je preuzeo 1. januara 451. u Konstantinopolu, kada je njegova rodna Italija za vrijeme gotskog rata došla pod vlast Istočnog Rimskog Carstva. Nije imao kolega, a nakon isteka mandata tadašnji spisi više ne bilježe nove konzule. Bazilije se sljedeći put spominje kada je 17. decembra 546. pobjegao iz Rima, nedugo nakon što će ostrogotski kralj Totila preoteti grad Bizantincima.

## Bibliografija
* Martindale, John Robert, John Morris, and Arnold Hugh Martin Jones, *[[The Prosopography of the Later Roman Empire]]*, Volume 3, Cambridge University Press, 1971, , str. 174-175.
Totila

**Totila** rođen u Trevisu, bio je kralj Ostrogota. Izabran je na taj položaj posle smrti svog ujaka Ildibada i nakon kratke vladavine Erarika 541. godine. Prokopije iz Cezareje koji je bio u pratnji vizantijskog vojskovođe Velizara u Gotskom ratu upotrebljavao je za ostrogotskog kralja ime Totila. Sudeći po numizmatičkom materijalu njegovo pravo ime bile je Baduila (gotski: "ratnik, borac"), a Totila je mogao biti grecizirani oblik imena.
 
Životno delo Totile bilo je obnova gotskog kraljevstva u Italiji. U početku Totila je imao uspeha i pobedio je trupe Justinijana I kod Fevencije. Posle još jedne pobede 542. godine, Totila je napustio Toskanu i pokušao je da opsedne i osvoji Peruđu, Spoleto i Rim.

Ipak, Totila je odustao od ovog plana i okrenuo se jugu Italije. Tu je osvojio Benevento, a oblasti Lukanija, Brutijum, Apulija i Kalabrija su se predali pred velikom gotskom vojskom.

Totilina strategija je bila da uspostavi kontrolu nad seoskim delovima Italije, a da ostavi vizantijske jedinice u gradovima i lukama. No, ubrzo se pokazalo da se gradovi sami ne mogu održati. Kada je osvojio gradove, Totila je pokazao velikodušnost pobednika, naročito u Kumama. Justinijan je bio uznemiren Totilinim uspesima, ali nije dozvoljavao Velizaru da napusti Konstantinopolj, plašeći se da bi njegovi uspesi ugrozili sopstvenu popularnost. U proleće 543. godine Totila je osvojio i Napulj, koji se predao jer je pretila glad.
Krajem 545. godine Totila je bio pred Tivolijem, i spremao se da dočeka Velizara koji je napokon stizao Italiji u pomoć Rimu kome je pretila opasnost. Rimski papa Vigilije je pobegao iz Rima u Sirakuzu, a Rim se predao Totili zato što mu je pretila glad. Velizar nije uspeo. 

Rim je bio opljačkan, a zatim se Totila povukao u Apuliju. Prilikom novog pokušaja da napadne Rim, Velizar je porazio Totilu, ali vizantijski vojkovođa nije nastavio progon. Peruđa je pala u ruke Totile, a Velizar je ostao neaktivan sve dok nije bio opozvan iz Italije. 549. godine Totila je ponovo krenuo prema Rimu i osvojio ga ponovo zahvaljujući izdaji. 

Totila se zatim bacio na pljačkanje Sicilije, posle čega je osvojio Korziku i Sardiniju. Poslao je i svoju flotu na Grčku. Time je Justinijan I bio izazvan da preuzme energične mere protiv Gota. Operacije su poverene Narzesu, Totila ga je napao ali je bio poražen i ubijen u bitka kod Tagine jula 552. godine. Iako su manje borbe nastavljene računa se da je bitkom kod Tagine ostrogotska vojna moć bespovratno srušena. Time je Vizantija trajno uspostavila kontrolu nad Italijom, naročito srednjim i južnim delom Apeninskog poluostrva.
Car Wen od Suija

**Car Wen od Suija** (21. jul 541–13. august 604), osobno ime **Yang Jian** (楊堅), Xianbei ime **Puliuru Jian** (普六茹堅), nadimak **Naluoyan** (那羅延), bio je kineski car i osnivač dinastije Sui, poznat i po tome što je godine 589. ponovno ujedinio Kinu nakon četvrt milenijuma razjedinjenosti izazvane kolapsom Zapadne dinastije Jin.

Prije dolaska na prijestolje je Yang Jian služio sjevernokineskoj dinastiji Sjeverni Zhou, istakavši se svojom sposobnošću u službi careva Wua i Xuana. Potonjem je dao ruku svoje kćeri, a nakon njegove smrti godine 580. preuzeo vlast kao regent. Sljedeće godine je porazio pobunjenog generala Yuchi Jionga i formalno preuzeo vlast u svoje ruke. Osam godina kasnije je, pak, pokorio južnokinesku dinastiju Chen, čime je cijela Kina došla pod njegovu vlast.

Nakon što je ujedinio Kinu, car Wen se mogao posvetiti čuvanju vanjskih kineskih granica, otklonivši prijetnje koje su predstavljali kaganati Tujue na sjeveru, tibetanska plemena na zapadu, kraljevstvo Champa na jugu te država Goguryeo na istoku, koja je postala kineski vazal. Istovremeno se posvetio i unutrašnjim reformama, pokazavši zavidnu sposobnost, zbog čega se govorilo da su sva javna skladišta hrane puna "za sljedećih pedeset godina", a njegova vladavina ostala upamćena kao jedno od perioda sveopćeg blagostanja. Car Wen je također otpočeo izgradnju Velikog kineskog kanala, koji se smatra najvažnijim dostignućem njegove dinastija. Iako ga dinastija nije dugo nadživjela, car Wen se smatra jednom od najuspješnijih i najvažnijih vladara u kineskoj historiji.

## Reference
542.

__NOTOC__
Godina **542.** (**[[rimske brojke|DXLII]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. Od ove godine je, zbog stapanja dužnosti rimskog konzula sa drugim velikodostojnicima Bizantskog Carstva u praksi napuštena dotadašnja praksa imenovanja godina po konzulima, iako će se formalno održati do 9. vijeka. Oznaka 542. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Epidemija smrtonosne i zarazne bolesti poznate kao Justinijanova kuga dolazi u Konstantinopol, prijestolnicu Istočnog Rimskog Carstva gdje izaziva masovan i dotle nezabilježen pomor stanovništva. Prije nego što će lokalni funkcionari prestati brojati žrtve, u gradu umire najmanje 230.000 ljudi, odnosno dva miliona ljudi u ostalim dijelovima Carstva. Među zaraženima je i Justinijan koji će se razboliti, ali biti i jedan od rijetkih koji će preživjeti.
* Gotski rat: Ostrogoti pod kraljem Totilom kreću u veliku protivofenzivu protiv Bizantinaca u Italiji, pri čemu ponovno zauzimaju Napulj, Benevento i mnoge druge dijelove Apeninskog poluotoka.
* Franački kralj Hildebert I prodire u vizigotsku Španiju gdje zauzima Pamplonu i stavlja Zaragozu pod opsadu.


## Rođenja
* Car Ming od Zapadnog Lianga
* Su Wei, kineski velikodostojnik u službi dinastije Sui
* Car Xiaomin od Sjevernog Zhoua

## Smrti
* 27.8. - Sveti Cezarije od Arlesa

## Reference
Car Xiaomin od Sjevernog Zhoua

**Car Xiaomin od Sjevernog Zhoua** ((北)周孝閔帝) (542–557), osobno ime **Yuwen Jue** (宇文覺), nadimak **Tuoluoni** (陀羅尼), bio je car i nominalni osnivač kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Zhou (iako je koristio titulu "Nebeski princ" (*[[Tian Wang]]*). Bio je mlađi sin Yuwen Taija, generala koji je bio *de facto* vladar države Zapadni Wei, te bio određen za Yuwen Taijevog nasljednika. Godine 556. mu je otac umro, a rođak Yuwen Hu postao njegov skrbnik. U proljeće 557. je Yuwen Hu cara Gonga, nominalnog vladara, prisilio da abdicira u korist Yuwen Juea, koji je kao car Xiaomin formalno započeo dinastiju Sjeverni Zhou. Mladom caru se, međutim, nije sviđalo biti marionetom svog rođaka, te je skovao zavjeru za likvidaciju Yuwen Hua. On je na to reagirao njegovim svrgavanjem; na carsko prijestolje je postavljen njegov stariji brat Yuwen Yu (kao car Ming). Nešto kasnije je Yuwen Hu dao Yuwen Juea pogubiti.

|-
Cezarije od Arlesa

**Cezarije od Arlesa** (, , Chalon-sur-Saône, 468/470 - Arles, 27. august 542), kasnije poznat i kao **Sveti Cezarije od Arlesa**, bio je biskup Arlesa, poznat po propovijedima koje su značajno uticale na razvoj zapadnog kršćanstva u ranom srednjem vijeku.

Cezarije se rodio u današnjem Chalonu u galorimsko-burgundskoj porodici. I on i sestra Cezarija su se od malih dana posvetili kršćanskom monasticizmu. Nakon prvih vjerskih studija je došao u samostan Lerins gdje je zbog sklonosti askezi postao nepopularan kod drugih redovnika, ali se isto tako razbolio. Zbog toga je odveden u Arles, gdje je biskup bio njegov rođak Eonije. On ga zaredio, učinio svojim đakonom i prezbiterom. Nakon Eonijeve smrti, Cezarije je postao biskup Arlesa.

Cezarijevo stolovanje je koincidiralo sa borbom Ostrogota, Vizigota i Franaka za prevlast nad današnjom južnom Francuskom. Zbog toga je Cezarije dosta vremena mogao ulagati u diplomatske napore kako bi vlastiti grad spriječio od razaranja, ali isto tako potrošio ogromne količine novca za otkup slobode svojih sugrađana koji su bili zarobljeni. Istovremeno je imao vremena za intenzivnu prepisku sa papama, te je stekao veliki ugled kod Feliks IV. Godine 529. je održao znameniti Sabor u Orangeu na kome je osuđena doktrina semipelagijanstva, a što je potvrdio papa Bonifacije II.

Ostalo je sačuvano 250 Cezarijevih propovijedi, koje su kasnije bile često citirane u srednjem vijeku. U njima Cezarije osuđuje kompromitiranje kršćanske vjere koje je, po njemu, predstavljalo sinkretičko prihvaćanje paganskih običaja, te osuđuje blud i zalaže se za kršćansku čednost.

Cezarija su kasnije za sveca prihvatili kako Rimokatolička, tako i pravoslavne crkve.

## Vanjske veze
* 
* "Caesarius of Arles: Life, Testaments, Letters
* "Caesarius of Arles: The Making of a Christian Community in Late Antique Gaul"
Car Ming od Zapadnog Lianga

**Car Ming od Zapadnog Lianga** ((西)梁明帝) (542–585), osobno ime **Xiao Kui** (蕭巋), kurtoazno ime **Renyuan** (仁遠), bio je nominalni/sporni car kineske dinastije Liang. Bio je praunuk njenog osnivača cara Wua, ali, kao i njegovom ocu caru Xuanu, vlast nije bila priznata od nekadašnjih podanika, odnosno svedena na područje oko Jianglinga, gdje je bio štićenik, odnosno marioneta sjevernokineske dinastije Sjeverni Zhou. Ming je na vlast došao 562. godine i historijski izvori ga opisuju kao učenog vladara. U datim okolnostima je uspio poboljšati život svojih podanika, pa čak i povećati teritoriju, a podrška generalu Yang Jianu u građanskom ratu mu je osigurala nastavak pokroviteljstva od strane nove dinastije dinastije Sui. Naslijedio ga je sin car Jing.
Su Wei

**Su Wei** (蘇威) (542–623), kurtoazno ime **Wuwei** (無畏) je bio kineski velikodostojnik u službi dinastije Si. Postao je važna ličnost za vrijeme osnivača dinastije, cara Wena, a potom služio njegovog sina cara Yanga. Bio je hvaljen zbog čestitosti i sposobnosti, ali ponekad i kritiziran zbog cjepidlačenja. Nakon što je car Yang ubijen 618. godine, postao je nominalni velikodostojnik pod carevim nećakom Yang Haom, a potom pod gospodarima rata Yuwen Huaji, Li Mijem i Wang Shichongom. Nakon što je godine 621. Wang Shichongova država Zheng uništena od strane dinastije Tang, ni general Li Shimin (kasniji car Taizong) ni Li Shiiminov otac car Gaozu od Tanga nisu bili zainteresirani za Suove usluge, te je Su Wei umro ubrzo nakon toga.

## Napomene
Baudo Guan

**Baudo Guan** (*Penelope ortoni*) je vrsta ptica iz porodice Cracidae. Njeno stanište je ograničeno na vlažne šume u podnožju zapadnih Anda u zapadnoj Kolumbiji i sjeverozapadnom Ekvadoru. Osjetljiva je na lov i uništenje habitata, s time da su veliki dijelovi Chocó već posve nestali. Zbog toga je ugroženom smatraju BirdLife International i IUCN.
Paper Planes (pjesma)

"**Paper Planes**" je pjesma koju je napisala i producirala alternativna hip hop umjetnica M.I.A. za svoj drugi studijski album *[[Kala (album)|Kala]]* (2007). Pjesmu su koproducirali Diplo i Switch. Njena pozadinska kompozicija je pjesma "Straight to Hell" grupe The Clash iz 1982.

Izdana je kao treća po redu singlica početkom 2008, ali je komercijalni uspjeh doživjela u junu 2008. nakon korištenja u traileru i TV spotu za film *[[Pineapple Express (film)|Pineapple Express]]*. Posebna remiksirana verzija pjesme se mogla čuti i u filmu *[[Slumdog Millionaire]]*, kao i na njegovom soundtracku. Vrhunac popularnosti je imala dolaskom na 19. mjesto top-lista u Ujedinjenom Kraljevstvu, što ju je učinilo prvom M.I.A.-inom singlicom među prvih 20 singlica u toj zemlji. Pjesma se našla na top-listama brojnih drugih zemalja i predstavlja najprodavaniju singlicu XL Recordings. "Paper Planes" se također pojavila u traileru za dokumentarni film ** Michaela Moorea. Samplirana je od strane repera T.I. i Jay-Za za njihovu singlicu "Swagga Like Us", koja je došla na 4. mjesto na Hot 100. 3. decembra 2008. pjesma je nominirana za Ploču godine na 51. dodjela nagrada Grammy.

## Reference
Orkestar jedne mladosti

**Orkestar jedne mladosti** je film Svetislava Pavlovića Snimljen 1985.
 
## Sadržaj
Za vreme rata, iz Okupiranog i blokiranog Kraljeva, prešao je na slobodnu teritoriju Vatrogasni Orkestar, svirajući nemačke paradne marševe.

## Uloge
* Ljubiša Samardžić- Dragiša Kojić
* Gordana Bjelica- Nena
* Dušan Vojnović-
* Marijan Srienc- Johan
* Oleg Vidov- Brauske
* Miodrag Radovanovic- Pijačar
* Rade Vukotić- Čika Đole
* Dušan Asković- Gavra
* Elizabeta Đorevska- Milena

## Vanjske veze
*
Smokefest Underground

***Smokefest Underground*** je kompilacijski album repera Snoop Dogga iz 1998. godine. Album je sniman nakon što je Snoop Dogg napustio Death Row Records. Za pjesmu "Ride On" je snimljen videospot koji se nalazi na filmu *Caught Up*. Snoop je album posvetio svojoj turneji *Smokefest World Tour* 1998. godine. Pjesme koje se nalaze na albumu su starije neobjavljene pjesme iz diskografske kuće Death Row Records.

## Popis pjesama

## Izvori
NGC 1170

**NGC 1170** je jedan do danas nepotvrđeni objekt u zviježđu Ovnu. Sva promatranja poslije nisu na tom položaju uočila nikoji objekt.

## Reference

## Vanjske veze
*
Credo quia absurdum

**Credo qua absurdum est** je latinska izreka koja znači "verujem jer je besmisleno".

Izreka se najčešće pripisuje Tertulijanu (160-222), hrišćanskom apologeti iz Kartagine, iako kod njega ne postoji u ovom obliku.

## Nastanak izreke

Izreka je nastala kao sinteza Tertulijanovog izlaganja hrišćanskog verovanja, na osnovu njegovog spisa "*De came Christi*" (Telo Hrista) u kojem kaže:

:*Crucifixus est Dei Filius, non pudet, quia pudendum est;*
:*et mortuus est Dei Filius, prorsus credibile est, quia ineptum est;*
:*et sepultus resurrexit, certum est, quia impossibile.*
:— (De Carne Christi V, 4)

U prevodu dr. V. Koraća i Pavlovića ova izreka glasi:

U Tertulijanovoj izreci apsurd se ne pominje, a to je tako svedeno u srednjem veku.

## Tumačenja

Ova izreka se obično tumači kao „Verujem jer ne mogu razumeti“, što bi značilo da je poimanje Boga nedostupno običnom ljudskom razumu. Treba slepo verovati, i ne truditi se da se Bog razume.

Lajbnic je smatrao da je Tertulijanova fraza u celini samo „oštroumni i duhoviti aforizam i ništa više“.

Đorđević smatra da vera nije apsurd i da su Tertulijanovi odgovori jasni kada se pažljivo čita. Prema njemu, Tertulijan kaže da čovek vaskrsava samo rečju i delom koje traje među ljudima – sve drugo je besmislica.

## Izvori

## Vanjske veze
* Mirko Đorđević, Još jednom o Tertulijanovoj izreci
Vinci, Italija

**Vinci** je talijanski grad i općina od 14.523 stanovnika (2009) u metropolitanskom području Firence u Toskani. Gradić je svjetski poznat kao rodno mjesto Leonarda da Vincija.

## Geografija
Vinci leži na blagim obroncima gore Montalbano (627 m), u kraju punom vinograda i maslinika na terasastim poljima ograđenim suhozidinama, tako da kraj izgleda gotovo isto kao i u Leonardovo vrijeme. Udaljen je 46 km zapadno od Firenze.

## Historija

Leonardo da Vinci je rođen 15. aprila 1452. godine, ali ne u Vinciju, već na seoskom gospodarstvu udaljenom oko 3 km od centra, između naselja Anchiana i Faltognana (današnji frazioni tj. podopćine Vincija). Njegovo puno ime i prezime bilo je Leonardo di ser Piero da Vinci, što je značilo "Leonardo, sin Piera iz Vincija". Danas je Vinci zbog Leonarda svjetska turistička atrakcija, čak pola miliona posjetioca obiđe Vinci tokom jedne godine i posjeti njegovu rodnu kuću i biografski muzej.

## Znamenitosti
* Leonardov muzej (*Museo Leonardiano*) u kojem su izloženi neki njegovi protutipi, crteži i skice.
* Leonardova rodna kuća, u kojoj se također nalaze neki njegovi crteži i reprodukcije njegovih djela.
* Crkva sv. Križa (*Santa Croce*), podignuta u 13. vijeku, ali kasnije restaurirana u neorenesansnom stilu.

## Gradovi prijatelji
*  Allentown

## Izvori

## Vanjske veze

* Službene stranice grada i općine
Firenca (provincija)

**Firentinska provincija** (talijanski: *Provincia di Firenze*) je bila jedna od talijanskih provincija u okviru regije Toskane u Centralnoj Italiji. Glavni grad provincije i cijele regije, ujedno i najveći grad, bila je Firenca (358.079 stanovnika). Firentinska provincija ukinuta je 2014. odnosno zamijenjena novoosnovanim Firentinskim metropolitanskim područjem.

## Geografija
Firentinska provincija prostirala se najvećim dijelom po dolini rijeke Arna, u kojoj je ležao najveći broj naselja provicije. Oni formiraju jedan gusti metropolitanski prsten oko grada Firence. Manji sjevernoistočni dio provincije ležao je po obroncima Apenina, a bio je ruralniji i rjeđe naseljen. Firentinska provincija imala je površinu od 3515 km² i u njoj je 2011. živjelo 973.145 stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Provincije Firenca 
* Fotografije Provincije Firence
543.

__NOTOC__
Godina **543.** (**[[rimske brojke|DXLIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. Oznaka 543. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Gotski rat: Ostrogotske trupe pod Totilom zauzimaju Napulj od Bizantinaca (ili 542).
* januar - Crkveni sinod u Konstantinopolu osuđuje doktrinu apokatastaze.
* 6.9. - Kizik pogođen zemljotresom.
* Lazički rat: Neuspjeli bizantski pokušaj da se zauzme perzijsko uporište Nisibis.
* U Konstantinopolu podignut Justinijanov stup.
* Koptski misionari preobraćaju dotada paganske vladare Nobatije, kraljevstva u današnjem Sudanu, na nehalkedonsko kršćanstvo.
* Justinijanova kuga izbija u današnjem Marseilleu, da bi do kraja godine stigla i do Porajnja.


## Rođenja
* Sveti Kolumban
* Car Wu od Sjevernog Zhoua

## Smrti
* Sveti Benedikt od Nursije, osnivač reda benediktinaca
* Sholastika, sestra-blizanka Benedikta od Nursije

## Reference
Apokatastaza

**Apokatastaza** (grčki - αποκαταστασις, povratak u prvobitno stanje): Origenova spekulacija o svršetku istorije, po kojoj će svet koji se otkrio čoveku posle njegovoga pada u greh, na kraju biti vaspostavljen u svoje prvobitno stanje radi sveopšteg spasenja, i to kroz sukcesivne etape a blagodareći Hristovoj blagodati, koja ne dopušta večno gubljenje Njegove tvorevine niti pak večne muke. Posledice ovakvog učenja veoma su radikalne: nedostatak bilo kog procesa osvećenja, ukidanje sveopšteg suda, nevečnost pakla, pa čak i spasenje đavola (Origen, 0 načelima, Š, 6,5). Iako je svojim kosmičkim optimizmom povukla neke bogoslove iz patrističkog perioda (Grigorija Niskog, Didima Slepog), apokatastazu je osudio Peti Vaseljenski Sabor (Carigrad, 553.) kao origenovsko pogrešno učenje. Biblijska tvrdnja o ponovnom vaspostavljanju tvari (Post. 3,21), kao i učenje o subotstvovanju Božijem, nepodudarno je sa apokatastazam. koja je čisto eshatološka spekulacija.
Car Wu od Sjevernog Zhoua

**Car Wu od Sjevernog Zhoua** ((北)周武帝) (543–578), osobno ime **Yuwen Yong** (宇文邕), nadimak **Miluotu** (禰羅突) je bio car kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Zhou. Bio je sin generala Yuwen Taija, koji je bio de facto vladar države Zapadni Wei. Nakon očeve smrti 556. je vlast preuzeo njegov rođak Yuwen Hu, koji je njegovu stariju braću Yuwen Juea i Yuwen Yua učinio carevima nove dinastije Sjeverni Zhoua, ali ih i ubio čim je posumnjao da žele preuzeti stvarnu vlast. Godine 560. je tako Yuwen Yong došao na njihovo mjesto. Izvukavši pouke iz sudbine svoje braće, car Wu se nije miješao u državne poslove, stvorivši reputaciju šutljivog i povučenog vladara. U stvarnosti je strpljivo čekao priliku za akciju protiv Yuwen Hua, koja je došla godine 572. Tada je namamio Yuwen Hua u carsku palaču i uz pomoć svojih sljedbenika mučki ga ubio. Potom je preuzeo stvarnu vlast i u sljedećih šest godina se iskazao kao veoma sposoban vladar, ojačavši državu Sjeverni Zhou u vojnom pogledu. Godine 574. je u carskoj palači organizirao veliku debatu između konfucijanskih, taoističkih i budističkih učenjaka o tome koja je od njihovih filozofija superiornija; na njoj su ga najviše impresionirali konfucijanci te je stoga naredio da ostala dva učenja zabrane. To je dovelo do progona budista u državi Sjeverni Zhou, kasnije poznatih kao druga od Tri katastrofe Wua. Godine 577. je pokrenuo veliki pohod protiv suparničke države Sjeverni Qi koju je pokorio, te je tako nakon nepuna pola vijeka Sjeverna Kina ponovno ujedinjena pod vlašću jednog vladara. Car Wu, međutim, nije imao prilike uživati u tom trijumfu; sljedeće godine je umro, a naslijedio ga je njegov mentalno nestabilni sin Xuan zbog koga će dinastija propasti godine 581. te je zamijeniti dinastija Sui, koju je osnovao Wuov suradnik Yang Jian.

Car Wu je bio poznat kao strastveni igrač kineskog šaha, kome je posvetio traktat *[[Xiang Jing]]*, jednog od klasičnih djela kineske književnosti.

Njegov grob je otkriven 1996, genetička studija objavljena 2024. je omogućila rekonstrukciju njegovog izgleda: crna kosa, smeđe oči, tamna do prijelazna koža, crte lica karakteristične za sjeverne i istočne Azijce. Pronađen je uvećan rizik od moždanog udara, što sa historijskim zabilješkama (afazija, spušteni kapci, čudan hod) sugerira da je to bio uzrok prerane smrti u 36. godini.

 

|- style="text-align: center;"

|-

|-

|-