Deep Purple

**Dip parpl** () je engleska hard rok grupa. Smatraju se pionirima i rodonačelnicima žanra hevi metal, zajedno sa grupama Led cepelin i Blek sabat, iako grupa sebe nikad nije smatrala pravim i autentičnim hevi metal bendom. Grupa je dobila ime po istoimenoj pesmi Pitera de Rouza, a do danas je prodala preko sto miliona albuma. Najpoznatija im je pesma *[[Smoke on the Water]]* sa albuma *[[Machine Head]]*.

Grupa je prošla kroz mnoge postave, osmogodišnju pauzu u radu i dva ponovna okupljanja. Njihova druga, i komercijalno najuspešnija postava je bila: Jan Gilan, Riči Blekmur, Džon Lord, Rodžer Glover i Jan Pejs. Jan Pejs je jedini član benda od samog početka.

## Historija
### Okupljanje (1967—1968)
Godine 1967. na predlog Krisa Kertisa, bivšeg bubnjara grupe *Serčers*, u grupu koju je on nazvao „*Raunbdabauts*“ (na srpskom „Vrteška“) su se uključili Jon Lord, na Hemond orguljama, Riči Blekmur kao glavna gitara, na bas gitari Nik Simper, pevač Rod Evans i na bubnjevima Jan Pejs iz grupe Mejz (eng. Maze). Kasnije su promenili naziv u Dip Perpl, na predlog Ričija Blekmura.

### Proboj (1968—1970)
U oktobru 1968. grupa je postigla uspeh sa obradom pesme „Hush“, koja je dostigla 4# mesto na top listama u Sjedinjenim Državama. Pesma je bila uzeta sa njihovog debi albuma ***Shades of Deep Purple***, i pozvali su ih da budu podrška grupi Krim na njihovoj oproštajnoj turneji.

Njihov drugi album ***The Book of Taliesyn*** su izdali u Americi, da bi se poklopio sa njihovom turnejom, iako su ga izdali u rodnoj Britaniji tek posle godinu dana. Sledeće, 1969. godine su izdali treći album *Deep Purple*, na kom su se čuli i gudači i drveni duvački instrumenti u jednoj pesmi (*April*). Primećeno je nekoliko uticaja, pre svega grupe *Vanilla Fudge* i Lordovih klasičnih prethodnika Baha i Nikolaja Rimski-Korsakova.

Posle ova tri albuma i velikih turneja po SAD, njihova američka diskografska kuća **Tetragrammaton** je bankrotirala, ostavljajući grupu bez para i sa nesigrnom budućnošću. Vrativši se u Englesku 1969, snimili su singl "*Emmaretta*", nazvan po jednoj od glumica mjuzikla *[[Hair]]*, koju je Rod Evans pokušavao da zavede, pre nego što su on i Simper bili otpušteni iz benda.

Grupa je pronašla pevača Jana Gilana iz grupe *Episode Six*, koja je izdala nekoliko singlova, ali bez nekog većeg komercijalnog uspeha. Bubnjar *Episode Six*, Majk Andervud, stari Blekmurov drug je upoznao Gilana sa ostatkom grupe, a basista Rodžer Glover je ispomagao bend tokom nekoliko proba. Kada su ostali članovi grupe uspeli da ubede Glovera da se u potpunosti pridruži Dip Parplu, to je konačno uništilo *Episode Six*, zbog čega je Andervud dobio kompleks krvice koji je trajao gotovo deceniju, dok ga Gilan nije regrutovao za jedan od njegovih post-Parpl bendova.

Tako je nastala najpoznatija postava Dip Parpla, “ Druga Postava ”. Njihov prvi singl je bio *"Hallelujah"*, koji se nije dobro pokazao.

Posle ***„Koncerta za grupu i orkestar“***, trodelnog epskog dela, koje je komponovao Džon Lord, dobili su preko potreban publicitet. Koncert je izveden uživo u Rojal Albert Holu u decembru 1969., zajedno sa Kraljevskim filharmonijskim orkestrom, kojim je dirigovao Malkom Arnold. To je bila jedna od prvih saradnji rok grupe i orkestra.

Zanesen uspehom Jon Lord umalo nije napustio Deep Puple i vratio se prvoj ljubavi "klasičnoj muzici", ali uz nagovor ostalih članova benda on ostaje i sastav ubrzo snima antologisko i epohalno izdanje u kompletnoj rock istoriji.

### Popularnost i raspad (1970—1976)
Ubrzo posle koncerta sa orkestrom, bend je intezivno počeo sa turnejama i snimanjem albuma, i sledeće tri godine su imali malo odmora. Na prvom studijskom albumu tog perioda, ***Deep Purple in Rock*** (ime koje su namerno izabrali da bi se distancirali od klasično orijentisanog ranijeg albuma), imali su nekoliko glavnih koncertnih pesama, kao što su *"Speed King", "Into The Fire"* i *"Child in Time"*. Takođe, bend je izdao singl *"Black Night"* koji je dostigao plasman u prvih deset u Britaniji. Blekmurovo i Lordovo mešanje gitare i orgulja, sa Gilanovim “vrištanjem”, postalo je prepoznatljivo rok fanovima u celoj Evropi.

Drugi album, mekši i progrsivniji od prethodnog, ***Fireball*** (Gilanov omiljeni), su izdali u leto 1971. Sa njega su pesme *“Fireball”* i *“Strange Kind of Woman”* (koja nije bila na ploči, ali je bila snimljena na sesijama) izdate kao singlovi.

Nekoliko nedelja posle ***Fireballa***, grupa je već svirala pesme planirane za sledeći album. Jedna pesma (kasnije imenovana *“Highway Star”*) je nastala u autobusu, dok su išli na svirku u Portsmut, kao odgovor na pitanje jednog novinara „Kako pišete pesme?“. Tri meseca kasnije, otišli su u Švajcarsku da snime album ***[[Machine Head]]***. Snimanje je trebalo da bude u mobilnoj jedinici za snimanje Rolingstonsa u kazinu u Montrou, ali je zbog požara koji je izbio za vreme svirke Frenka Zape i „Maders ov invenšon“ (Majke izuma) morali su da snimaju u hotelu Grand. Taj incident je poslužio članovima benda kao inspiracija za pesmu *"[[Smoke on the Water]]"*.

Nastavljajući odakle su prethodna dva albuma stala, ***Machine Head*** je postao jedan od najpoznatijih albuma druge postave, sadržavajući pesme koje su postale koncertni hitovi (kao npr. *"Highway Star"*, *"Space Truckin'"*, *"Lazy"* i *"[[Smoke on the Water]]"*). Dip parpl je nastavio sa neprekidnim turnejama i snimanjem u tempu koji neće biti nadmašen sledećih trideset godina: ***Machine Head*** je bio njihov sedmi album za tri i po godine postojanja. U međuvremenu, grupa je imala četiri turneje po SAD u 1972, a u avgustu iste godine, posle turneje po Japanu izdali su uživo album ***Made in Japan***. Iako je taj album bio prvobitno namenjen japanskom tržištu, njegovo svetsko izdanje je odmah postalo hit. ***Made in Japan*** je i danas jedan od najpopularnijih i najprodavanijih uživo albuma.

Klasična postava „Br. 2“ je nastavila sa radom i izdala još i album ***Who Do We Think We Are*** (1973), sa hit pesmom *"Woman from Tokyo"*, ali su unutrašnje tenzije i iscrpljenost uzimali sve većeg maha. Loši odnosi su kulminirali kad je Jan Gilan napustio grupu posle druge japanske turneje u leto 1973, dok je Rodžer Glover bio primoran da istupi zajedno sa njim. Njihova zamena su bili nepoznati pevač iz severo-istočne Engleske, Dejvid Kaverdejl, i basista i drugi vokal Glen Hjuz. Ova nova postava je nastavila sa radom i uskoro 1974. izdala tvrđi rok album ***Burn***, još jedno veoma uspešno izdanje koje je sledila svetska turneja. Hjuz i Koverdejl su dodali vokalne harmonije i fanki zvuk bendu, što je postalo očiglednije u sledećem albumu ***Stormbringer***, izdatom krajem godine. Tom prilikom su gostovali i u Beogradu.Ipak, Blekmur je izrazio nezadovoljstvo albumom, i napustio bend u proleće 1975. da oformi svoj bend Rainbow, sa Ronijem Džejmsom Dijom iz benda Elf.

S Blekmurovim odlaskom, bend je morao da popuni jednu od najvećih praznina u svojoj istoriji. Uprkos tome, nezamenljivog “Čoveka u Crnom” je zamenio američki gitarista Tomi Bolin.

Kao rezultat saradnje javio se album ***Come Taste the Band*** u oktobru 1975. Uprkos različitim ocenama, izvesno je da je ovaj album doneo ekstremniji fank zvuk u hard rok.

### Samostalni projekti članova benda (1976—1984)
### Ponovna okupljanja i raspadi (1984—1994)
### Oživljavanje sa Stivom Morsom (od 1994. do danas)

## Naslov
## Diskografija
### Studijski albumi
# *[[Shades of Deep Purple]]*, septembar 1968., rang #54 na američkim top listama (US)
# *The Book of Taliesyn*, decembar 1969., #162 US
# *Deep Purple*, septembar 1970., rang #1 na britanskim top listama (UK), #14 US/ US: Gold
# *[[In Rock]]*, juli 1971., #1 UK, #32 US/ US: Gold
# *Fireball*, maj 1972., #1 UK, #7 US/ US: 2x Platinum
# *[[Machine Head]]*, januar 1973. , #1 UK, #15 US/ US: Gold
# *Who Do We Think We Are*, februar 1974, #3 UK, #9 US/ US: Gold
# *Burn*, decembar 1974., #6 UK, #20 US/ US: Gold
# *Stormbringer*, oktobar 1975., #19 UK, #43 US
# *Come Taste the Band*, 
# *Perfect Strangers*, novembar 1984., #2 UK, #7 US/ US: Platinum
# *The House of Blue Light*, januar *1987.*, #6 UK, #34 US
# *Slaves & Masters*, oktobar 1990., #45 UK, #87 US
# *The Battle Rages On*, juli 1993., #192 US
# *Purpendicular*, maj 1996., #58 UK
# *Abandon*, maj 1998., #76 UK
# *Bananas*, avgust 2003.
# *Rapture of the Deep*, oktobar 2005., #42 UK
#*Now What?!*, 2013.
#*Infinite*, 2017.
#*Whoosh!*, 2020.
#*Turning to Crime*, 2021.
#*=1*, 2024.

### Uživo albumi
# *Concerto For Group And Orchestra*, Harvest Records, 1969.
# *Made In Japan*, EMI, 1972.
# *Made In Europe*, EMI, 1975.
# *Nobody's Perfect*, 1988.
# *Come Hell Or High Water*, 1994.
# *Live At The Olympia '96*, 1997.
# *Total Abandon: Live In Australia*, 1999.
# *Live At The Royal Albert Hall*, 1999.
# *Live At The Rotterdam Ahoy*, 2000.

## Vanjske veze

* Zvanični sajt