open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dragan Stojnić

**Dragan Stojnić** (Beograd, 10. 11. 1937 — Beograd, 19. 3. 2003) jedan je od najznačajnijih srpskih i jugoslovenskih šansonjera.
## Biografija
Živio je u Sarajevu, Banja Luci, Skoplju i Beogradu, gradovima koji su obilježili njega i njegovo muzičko stvaralaštvo, no gdje god da je došao u srcu je uvijek nosio pjesmu. Oduvijek je želio da postane pjevač, a na sceni je proveo skoro 40 godina. Studirao je francuski jezik, da bi kasnije ipak završio Višu turističku školu.

## Stvaralaštvo
Njegovi počeci se vezuju za tada čuveni sarajevski ansambl „Prijatelji“, a prvi veliki uspjeh postigao je 1964. godine pobjedom na festivalu u Kraljevu „Mikrofon je vaš“ sa pjesmom „Bila je tako lijepa“, tadašnjim evrovizijskim hitom, pjesmom predstavnicom Francuske 1963. godine. Sljedeće godine takođe dobija prvu nagradu na festivalu u Opatiji sa evergreenom „Zašto dolaziš samo sa kišom“. Poslije toga 1966. godine gostuje pariskoj Olmpiji, internacionalnom hramu muzike, a njegove ploče su počele da se prodaju u ogromnim tiražima.

Svoj najplodniji stvaralački period Dragan Stojnić je imao u Sarajevu, gdje je tokom 1960-ih snimio više francuskih šansona, a kroz prevode tekstova jugoslovenska publika je dobila priliku da upozna smisao i duh francuske šansone. Osim tekstova na francuskom jeziku, on je koristio i tekstove B. Stojadinovića i N. Vražalice. Uspješno je sarađivao sa sarajevskim orkestrom Esada Arnautalića koji je bio i aranžer više njegovih pjesama. Istih godina povremeno je nastupao i na jugoslovenskim festivalima zabavne muzike (Opatijski festival, Vaš šlager sezone, Beogradsko proleće), par puta je predstvaljao i Radioteleviziju Sarajevo na nacionalnim izborima za Pjesmu Evrovizije, no sve u svemu Dragan Stojnić ipak nije bio festivalski pjevač. 

1984. godine počeo je sa serijom tradicionalnih solističkih koncerata povodom 8. 3. u Beogradu, kojima je održavao neraskidivu vezu sa publikom. Održao je mnogobrojne koncerte i nastupe širom Jugoslavije, a zahvaljujući pjesmi obišao je i gotovo cijeli svijet. Bio je dugogodišnji saradnik PGP RTB-a, a 1998. godine dobio je nagradu „Zlatni Beočug“ Kulturno-prosvetne zajednice Beograda. 1991. otpjevao je gotovo cjelokupni materijal za soundtrack filma „Moj brat Aleksa,“ koji govori o životnom djelu Alekse Šantića.

## Hitovi
"Još juče" ,“Moj život”, “Ja to znam”, “Zasto dolaziš samo s kišom”, “Soliteri”, “Stare slike”, “Maestro i violina”, “Moj svet”, “La mere”, “La boheme”, “Jedna gitara, hiljadu snova”, “Bila je tako lijepa”, “Doviđenja ljubavi”, “Iluzija”, “Biće dana”, “Ide, ide život”, “Adagio”, “Još si tu”, “Barbara”, “Vino i gitare”, “Jedan čovek i jedna žena” i brojne druge.

## Smrt
Jedan od najpoznatijih jugoslovenskih šansonjera umro je 19. 3. 2003. posle duge i teške bolesti u Gradskoj bolnici u Beogradu. Sahranjen je 21. 3. 2003. godine u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu.
Vojislav Stojanović

**Prof. dr. Vojislav Stojanović** (1906 — 1991), hirurg, učesnik Narodnooslobodilačke borbe, sanitetski-pukovnik JNA i počasni doktor Univerziteta u Beogradu.

## Biografija
Rođen je 12. 11. 1906. godine u Nišu, gde je završio osnovnu školu i gimnaziju. Na Medicinskom fakultetu u Beogradu diplomirao je 1929. godine. Potom je stupio u vojnu službu i počeo specijalizaciju iz hirurgije. Posle završene specijalizacije postavljen je za šefa hirurškog odeljenja stalne Kosovske vojne bolnice. Godine 1938. postavljen je za šefa Hirurškog odeljenja Banovinske bolnice u Prokuplju.

Posle Aprilskog rata i okupacije Kraljevine Jugoslavije, 1941. godine, priključio se Narodnooslobodilačkom pokretu i učestvovao u Narodnooslobodilačkoj borbi kao hirurg. Godine 1944. postavljen je za hirurga Glavnog štaba NOV i PO za Srbiju, a na Sremskom frontu je rukovodio celom hirurškom službom. Marta 1945. godine postavljen je za upravnika Glavne vojne bolnice u Beogradu (sadašnje Vojnomedicinske akademije). Godine 1949. postao je glavni hirurg Jugosloveske armije, kada se i demobiliše u činu sanitetskog pukovnika. Osnivač je Druge hirurške klinike u Beogradu, 1949. godine i njen dugogodišnji upravnik do penzionisanja 1977. godine. Marta 1955. godine izabran je za redovnog profesora hirurgije Medicinskog fakulteta u Beogradu, a 1956. godine za šefa Katedre hirurgije.

Kao gostujući profesor nastupao u mnogim zemljama. Objavio je preko 480 stručnih i naučnih radova u zemlji i inostranstvu. Predsednik Međunarodnog udruženja univerzitetskih nastavnika bio u tri mandata. Bio član mnogih međunarodnih strukovnih udruženja (Međunarodno društvo za kardiovaskularnu hirurgiju, Međunarodno hirurško društvo, član naučnog društva SSSR, počasni član Franskucskog društva i dr). Bio je član redakcija i uređivao mnoge domaće i strane naučne strukovne časopise i publikacije. Bio je član Francuske akademije hirurgije od 1980. godine, a član nacionalne medicinske akademije Francuske od 1981. godine.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih i inostranih odlikovanja među kojima se ističe Orden francuske legije časti. Dobitnik je Oktobarske nagrade Grada Beograda, 1962; Sedmojulske nagrade SR Srbije, 1969. i nagrade AVNOJ-a, 1976. godine.

Umro je 19. 1. 1991. godine u Beogradu i sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju.

## Literatura

* **[[Vojna enciklopedija]]** (knjiga deveta), Beograd 1975. godina
Radovan Stojičić Badža

**Radovan Stojičić - Badža** (1951 – 1997) bio je general srpske policije, načelnik Službe javne bezbednosti i zamenik ministra unutrašnjih poslova Srbije. 

Ubijen je 11. 4. 1997. godine, u restoranu *Mama Mia* u Beogradu. Njegovo ubistvo i dalje nije rasvetljeno.

## Izvori

## Vanjske veze
* Suđenje Hadžiću: Svjedokinja o Arkanu i Badži u Erdutu
Ivan Tabaković

**Ivan Tabaković** (Arad, Rumunjska, 10. studenog 1898. - Beograd, 27. lipnja 1977.), jugoslavenski i srpski slikar i keramičar, jedan od osnivača grupe Zemlja.

## Biografija
*Ivan Tabaković* krenuo je sa studijem slikarstva najprije na Akademiji u Budimpešti, potom se prebacio na tadašnju *Privremenu višu školu za umjetnost i umjetni obrt* ( današnju zagrebačku Likovnu Akademiju) u Zagreb. U jesen 1922, privremeno napušta studij u Zagrebu i odlazi u München, gdje dva pohađa dva semestra na tamošnjoj Akademiji u klasi profesora *Bechera Gundala*, pored toga pohađa i privatne satove slikanja kod Hansa Hofmanna. Studij je završio u Zagrebu, u kojem je 1926. g. dobio namještenje kao crtač na Institutu za Anatomiju, Medicinskog Fakulteta. U Zagrebu je jedan od suosnivača grupa Zemlja, i izlaže na njihovoj prvoj izložbi u salonu Ulrich, 1929.

1930. seli se u Novi Sad, a od 1938. radi kao nastavnik na *Školi Primenjene umjetnosti u [[Beograd]]u*. Nakon drugog svjetskog rata, 1948. *Škola Primenjene umetnosti* diže se u rang *Akademije*. No Tabaković je napušta te iste 1948. i odlazi na novo novoustanovljenu *Akademiju za Primenjenu umetnost* , na *odjel keramike*, na kojem će ostati do svog umirovljenja. Akademiju je napustio jer mu se nije dopala krutost u slijepom provođenju estetike socijalističkog realizma, koju je Akademija rigidno provodila.

## Slikarstvo Ivana Tabakovića
Slikarstvo *Ivana Tabakovića* imalo je tri različite faze. U prvoj zagrebačkoj *zemljaškoj* fazi, karakteristika je blaga geometrizacija likova i kristalizacija oblika, kompozicije su mu posvećene ljudima; *Tučnjava* (1926), *Utakmica* (1927), *Genius* (1929). U drugoj novosadskoj fazi *Tabaković* slika intimističke prizore. U posljednjoj fazi od sredine 1950-ih do kraja života, *Tabaković* eksperimentira, istražuje, od pop arta do slikarstva sa metafizičkim prizvucima; *Sjene* (1954), *Poruka* (1968).

## Nagrade
* Međunarodna izložba ( *Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne*), Pariz 1937. g. - Grand Prix
* Međunarodna izložba keramike, Prag 1962. g. - zlatna medalja

## Nagrada Ivan Tabaković
* Od 1982. g. Srpska akademija nauka dodjeljuje bienalnu nagradu je za stvaralaštvo u vizualnoj umjetnosti - Ivan Tabaković

## Vanjske veze
* Srpsko kiparstvo i keramika
Farmaceutski fakultet Univerziteta u Beogradu

**Farmaceutski fakultet [[Univerzitet u Beogradu|Univerziteta u Beogradu]]** prvi put je osnovan u vidu odseka pri Medicinskom fakultetu 24. oktobra 1939. godine. Nastava se odvijala relativno kratko jer je po početku Drugog svetskog rata obustavljena.

Kao nezavisna visokoškolska ustanova Farmaceutski fakultet je konstituisan odlukom Skupštine Narodne republike Srbije 19. oktobra 1945. godine. Fakultet od tada radi u kontinuitetu. Studenti koji su završavali fakultet do 70-tih godina prošlog veka su sticali zvanje magistra da bi to zvanje bilo reformisano u diplomirani farmaceut. Sve do 1991. fakultet nije imao svoju zgradu, da bi te godine studije započele u namenski izgrađenoj zgradi na Kumodražu (Vojvode Stepe 450) po reformisanom nastavnom planu u trajanju od pet godina.

Fakultet ima 18 katedri.

Trenutni dekan je prof. dr Nada Kovačević.

## Studije
Od školske godine 2006/2007 studije na fakultetu su reformisane u skladu sa usvojenim Zakonom o visokoškolskom obrazovanju i Bolonjskom deklaracijom. Studije traju 9 semestara sa obaveznim semestrom dodiplomske prakse.

Postoje dva smera:
* farmacija
* farmacija - medicinska biohemija

Kako su pojedinci koje završavaju ovaj fakultet budući medicinski radnici, naknadnim odlukama će se regulisati dodatno trajanje obavezne prakse koja trenutno traje godinu dana po diplomiranju.

Osim osnovnih, Farmaceutski fakultet ima i niz specijalističkih akademskih studija, specijalističkih studija za potrebe zdravstva i doktorskih akademskih studija. Fakultet organizuje i kurseve kontinuirane edukacije.

## Vanjske veze

* Zvanični sajt Farmaceutskog fakulteta
Vasilije Popović (razvrstavanje)

**Vasilije Popović** može da se odnosi na:

* Vasilija Popovića, sina čuvenoga prote Jovana i brata lingviste Đure Daničića;
* Vasilija Popovića, književnika, dramaturga, reditelja i akademika SANU; poznatijeg kao **[[Pavle Ugrinov]]**;
* Vasilije Popović, mitropolit banjalučko-bihaćki 1908-1938.
Lazar Udovički

**Lazar Udovički** (1915 — 1997), učesnik španskog građanskog rata i francuskog pokreta otpora i društveno-politički radnik SFR Jugoslavije.

## Biografija
Rođen je 22. marta 1915. godine u Budimpešti. Studirao je na Poljoprivrednom fakultetu u Pragu. Član Komunističke partije Jugoslavije postao je 1935. godine.

Zajedno sa grupom jugoslovenskih studenata, među kojima su bili: Ratko Pavlović Ćićko, Branko Krsmanović, Veljko Vlahović, Ivo Vejvoda, Mirko Kovačević, Marko Spahić, Ivan Turk, Lazar Latinović, Ahmet Fetahagić i drugi, januara 1937. godine, otišao je u Španiju gde se u redovima Internacionalnih brigada borio za odbranu Španske republike i protiv fašizma.

Februara 1939. godine, posle pada Barselone i poraza Španske republike, zajedno sa drugim borcima Internacionalnih brigada, odlazi u Francusku. U Francuskoj se sve do 1941. godine nalazio u koncentracionim logorima Sen Siprijen i Girs, gde su bili zatočeni borci Internacionalinh brigada, a potom se priključuje Francuskom pokretu otpora. Godine 1943. je zarobljen i do kraja rata se nalazio u u zatvorima po Francuskoj i Nemačkoj.

Posle završetka Drugog svetskog rata vratio se u Jugoslaviju i najpre radio u Kontrolnoj komisiji Autonomne Pokrajine Vojvodine, a zatim je bio generalni sekretar Vlade Narodne Republike Srbije. Potom je prešao u diplomatsku službu i radio kao - savetnik Poslanstva FNRJ u Buenos Ajresu, generalni konzul FNRJ u Milanu, savetnik Ambasade FNRJ u Brazilu, otpravnik poslova Ambasade FNRJ u Venecueli i ambasador SFRJ u Urugvaju. Bio je i republički sekretar za informacije.

Umro je 9. decembra 1997. godine u Beogradu i sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju. U Urugvaju je i upoznao svoju drugu suprugu Karolinu Mariju de Kopakabana Sančez de Lozada, rodjenu sestru bivšeg predsednika Bolivije. Iz tog braka ima četiri ćerke. Njegova mlađa ćerka Lenka je pozorišni reditelj i supruga je glumca Radeta Šerbedžije, a starija Kori je ekonomista i bila je ministar ekonomije i rudarstva u Vladi Srbije i guverner Narodne banke.

Nekoliko godina pred smrt napisao je knjigu sećanja „*Španija moje mladosti*“.

Nosilac je većeg broja stranih i jugoslovenskih odlikovanja.

## Literatura
* **Jugoslovenski savremenici - Ko je ko u Jugoslaviji**. Hronometar, Beograd 1970. godina.

## Povezano
* Lazar Udovički, Zapisi iz Španije
Emil Hájek

**Emil Hajek**, jugoslavenski pijanista i klavirski pedagog češkog porekla (Hradec Kralove 3. mart 1886. - Beograd 17. mart 1974.)

Na Konzervatoriju u Pragu završio studij klavira 1908. kod Josefa Jiraneka (cs:*Josef Jiránek*), kompoziciju je učio kod Antonjina Dvoržaka; u klaviru se usavršavao kod K. Ancorgea u Berlinu. Sa bratom, violinistom Jaroslavom koncertirao u Finskoj (1902 – 1904), a bio je profesor klavira i kamerne muzike na Konzervatoriju u Saratovu (1909 – 1921) a od 1918 – 1921. i rektor. Od 1928. u Beogradu profesor i zatim direktor Muzičke škole Stanković koju je podigao na evropski nivo. Od 1937. do 1963. je bio redovni profesor i šef klavirskog odseka na Muzičkoj akademiji u Beogradu. Svojom ličnošću je obeležio razdoblje u kojem je delovao.

Iz njegove su škole izašli brojni ugledni pijanisti i pedagozi: Vlastimir Škarka, Olga Popov, Vera Veljkov, Olga Jovanović, Mirjana Vugdragović, Miroslava Lili Petrović, Srđan Grbić i dr. Priređivao je solističke večeri, svirao sa violinistom P. Stojanovićem, a bio je pratilac mnogih jugoslovenskih i stranih umetnika koji su gostovali u Beogradu. Na Radio Beogradu izvodio Bahove preludije i fuge i Betovenove sonate, snimao dela jugoslovenskih kompozitora, a bavio se i muzičkom publicistikom i kritikom. Bio je i član žirija na takmičenjima u zemlji i inostranstvu (Prag, Varšava). Član šopenovog instituta u Varšavi i dobitnik Sedmojulske nagrade za životno delo 1961. godine.

## Vanjske veze
* Biografija na sajtu EPTA-e
Mehmet Hoxha

**Mehmed Hodža** (; 1908 – 1987) je bio učesnik Narodnooslobodilačke borbe i društveno-politički radnik SFR Jugoslavije, SR Srbije i SAP Kosova.

## Biografija
Mehmed Hodža rođen je 29. 11. 1908. godine u Đakovici. Borac u Narodnooslobodilačkoj borbi je od 1941. godine. U toku rata bio je predsednik Narodnooslobodilačkog odbora za Kosovo i Metohiju i član Glavnog štaba NOV i PO za Kosovo i Metohiju. Od 1. 1. 1944. do 11. 7. 1945. godine bio je predsednik Antifašističke skupštine narodnog oslobođenja Kosova i Metohije.

Posle rata bio je ministar u vladi SR Srbije, član Izvršnog veća SR Srbije i narodni poslanik Skupštine SR Srbije. Bio je član Saveta federacije.

Bavio se književnošću i prevodilaštvom, a bio je i član Udruženja književnika Kosova. Preveo je više dela sa srpsko-hrvatskog i francuskog na albanski jezik.

Umro je 19. 12. 1987. godine u Beogradu.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih odlikovanja.

## Literatura
* **Jugoslovenski savremenici: ko je ko u Jugoslaviji**. „Hronometar“, Beograd 1970. godina.
Branko Cvejić (razvrstavanje)

**Branko Cvejić** može biti:
* Branko Cvejić (*1946), srpski glumac.
* Branko Cvejić, direktor Muzičke škole „Stanković“ od 1960. do 1974.
Bosa Cvetić

**Bosa Cvetić** (Guča kraj Čačka, 1. februara 1912. – Beograd, 11. januara 1975.), je bila profesorka filozofije, učesnica narodnooslobodilačke borbe i društveno-politička radnica Socijalističke Republike Srbije.

## Biografija
Rođena je 12. 1. 1912. godine u Guči, kod Čačka. Osnovnu školu je završila u rodnom mestu, a gimnaziju u Čačku.

Tokom studija na Filozofskom fakultetu u Beogradu, pripadala je revolucionarnom studentskom pokretu. U članstvo ilegalne Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) primljena je 1935. godine. Zbog revolucionarnog rada bila je više puta hapšena.

U Narodnooslobodilačkoj borbi je učestvovala od 1941. godine. Partizanima je pristupila kao borac Požeške čete Užičkog partizanskog odreda. Nakon pada Užica, ostala je sa Valjevskim partizanskim odredom. Kada je nakon gušenja ustanka u Srbiji nastupila "kobna zima" 1941/1942, preostali partizani danonoćno gonjeni po snegu. Neki su predlagali da se ostaci odreda rasture "po trojkama i pojedinačno" te da se kriju kod simpatizera i rodbine, a neki su hteli da nastave borbu u Bosni, gde su bile partizanske snage sa Vrhovnim štabom. Bosa Cvetić je tada "skromno i pametno" rekla: 

Od 1942. je bila borac Druge proleterske udarne brigade; zatim član saniteta Druge proleterske divizije, član Politodela Šeste krajiške udarne brigade i rukovodilac Politodela Jedanaeste krajiške udarne brigade. Krajem 1944. godine bila je sekretar Okružnog komiteta KPJ za Kruševac.

Posle oslobođenja Jugoslavije, 1945. godine, obavljale je odgovorne društveno-političke funkcije u Socijalističkoj Republici Srbiji. Član Centralnog komiteta Saveza komunista Srbije (CK SKS), bila je od 1945. do 1968. godine, a rukovodila je radom Instruktorske i Organizaciono-kadrovske uprave CK SKS. Na Sedmom kongresu SKJ, 1958. godine, bila je birana za člana Centralne revizione komisije SKJ.

U perodu od 1953. do 1963. godine bila je član nekoliko saziva Izvršnog veća NR Srbije. Takođe obavljala je i funkcicije predsednice Antifašističkog fronta žena Srbije, predsednice Saveza ženskih društava Jugoslavije i članice Glavnog odbora SSRN Srbije. Od 1963. do 1971. godine bila je sudija Ustavnog suda SR Srbije. Više puta je birana za narodnog poslanika savezne i republičke skupštine. Imala je čin rezervnog potpukovnika JNA.

Umrla je 1975. godine u Beogradu i sahranjena je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju.

## Priznanja

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih odlikovanja, među kojima su Orden junaka socijalističkog rada, Orden narodnog oslobođenja i dr.

Gimnazija u Kruševcu nekada se zvala Gimnazija “Bosa Cvetić”.

## Reference

## Literatura
* **Jugoslovenski savremenici - Ko je ko u Jugoslaviji**. Hronometar, Beograd 1970. godina. 
* **[[Vojna enciklopedija]]** (knjiga druga), Beograd 1971. godina
Jovan Cekić

**Prof Dr Jovan Cekić** (1918 — 1982), lekar-internista i učesnik Narodnooslobodilačke borbe.

## Biografija
Rođen je 21. 8. 1918. godine u Leskovcu.

Studije na Medicinskom fakultetu u Beogradu, koje je započeo pre Drugog svetskog rata, završio je 1952. godine.

Bio je učesnik Narodnooslobodilačke borbe od 1941. godine, a član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) od 1942. godine. Tokom NOR-a nalazio se na raznim vojnim, društvenim i političkim dužnostima. Bio je član sreskog i okružnog povereništva KPJ.

Posle oslobođenja Jugoslavije, nalazio se na raznim odgovornim dužnostima. Bio je pomoćnik ministra zdravlja u Vladi Narodne Republike Srbije i sekretar, a potom i predsednik Saveta za narodno zadravlje NR Srbije i direktor Zavoda za zdravstvenu zaštitu Socijalističke Republike Srbije. Za narodnog poslanika Skupštine Srbije i Savezne skupštine SFRJ biran je u više saziva.

Na Medicinskom fakultetu u Beogradu bio je redovni profesor od 1966. godine. Bio je prvi predsednik Društva za borbu protiv pušenja. Objavio je oko 170 naučnih i stručnih radova.

Umro je 28. 4. 1982. godine u Beogradu i sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih odlikovanja. Bio je i dobitnik Sedmojulske nagrade 1976. godine.

## Bibliografija
* *Socijalna medicina*, Beograd 1971.
* *Higijena sa socijalnom medicinom i organizacija socijalne službe sa zdravstvenom statistikom*, Beograd 1972.
* *Pušenje i zdravlje*, Beograd 1976.
* *Pušenje, navika i odvikavanje* Beograd 1978.

## Literatura
* **Jugoslovenski savremenici - Ko je ko u Jugoslaviji**. Hronometar, Beograd 1970. godina.
Đurđevka Čakarević

**Đurđevka Čakarević** (8. april 1923 – 2. januar 2006) je bila primadona beogradske opere i stalni gost opera u Napulju, Torinu i Rimu. Pored pevanja bavila se i pedagoškim radom.

## Biografija
Rođena je u mestu Gaj kod Kovina. Studirala i diplomirala solo pevanje na Muzičkoj akademiji u Beogradu 1957. u klasi profesorke Jelke Stamatović-Nikolić.

## Opera
Karijeru pevača je počela u Humorističkom pozorištu u Beogradu da bi od 1957 dobila nagažman u beogradskoj operi. Tokom svoje karijere pevala je uloge koje pripadaju sopranima i mecosopranima. Takvih uloga bilo je preko šezdeset. Stekla je najveća priznanja kreirajući uloge u operama italijanskih majstora, naročito Verdija (Amneris u Aidi, Princeza Eboli u Don Karlosu i dr.), zatim u delima Janačeka, Prokofjeva i dr.

Radila je i kao vokalni pedagog još od 1975. ne samo u Beogradu već i u Torinu, Kelnu, Bazelu. Radila je sa formiranim pevačima isključivo na usavršavanju njihove vokalne tehnike i interpretacije.

## Nagrade
Nosilac je mnogih nagrada i priznanja
* 1972 Oktobarska nagrada grada Beograda
* 1961 Prvo mesto u kategoriji mecosporana u Varvijeu (Belgija)
* 1974 Orden rada sa zlatnim vencem
* 1978 Zlatna značka Narodnog pozorišta u Beogradu
Petar Džadžić

**Petar Džadžić** (Bitolj, 18. septembar 1929 – Beograd, 31. jul 1996) je bio srpski književni kritičar, dopisni član SANU.

## Biografija
Rođen je u Bitolju. Završio je Filozofski fakultet u Beogradu. Doktorirao je na temu iz stvaralaštva Ive Andrića. Kao kritičar javio se krajem pedesetih godina. Zalagao se za nove, modernističke struje u srpskoj književnosti, u opreci sa tada vladajućim socijalnim realizmom, koji je bio u službi ideologije Komunističke partije. Bio je glavni urednik studentskog lista Vidici, a potom pokreteč i urednik uticajnog časopisa Delo, koji je promovisao i branio modernizam u književnosti. Kao pisac dnevne kritike, smatrao je da novinska kritika treba da se bavi ne samo prikazivanjem književnih dela, već i njihovim vrednovanjem. Pisao je kritike za NIN, Politiku i Televiziju Beograd. Radio je kao urednik u izdavačkoj kući Prosveta. Bio je dopisni član SANU. Tekstovi su mu prevođeni na francuski, ruski, engleski, hindu, španski, italijanski, mađarski, japanski i druge jezike. Dobitnik je više književnih nagrada, kao što je Oktobarska nagrada za studiju „Branko Miljković ili neukrotiva reč“; „Đorđe Jovanović“ za knjigu „Kritike i ogledi“; „Milan Bogdanović“ za prikaz knjige „Peščanik“ Danila Kiša.

## Nekompletna bibliografija
# Ivo Andrić, esej (1957)
# Posleratna srpska pripovetka (1960)
# Iz dana u dan (1962)
# Branko Miljković ili neukrotiva reč (1965)
# Kritike i ogledi (1973)
# O Prokletoj avliji (1975)
# Kritika i vreme (1975)
# Iz dana u dan II (1976)
# Prostori sreće u delu Miloša Crnjanskog (1976)
# Hrastova greda u kamenoj kapiji - mitsko u Andrićevom delu (1983)
# Homo Balcanicus, homo heroicus (1987)
# Nova ustaška država? (1990)

## Vanjske veze
* Biografija na sajtu SANU
Ben Gazzara

**Biagio Anthony Gazzarra** (28. august 1930&nbsp;– 3. februar 2012), poznat kao **Ben Gazzara**, bio je američki kazališni, filmski i televizijski glumac i režiser, poznat kao dobitnik nagrade Emmy.

## Izabrana filmografija

* *[[The Strange One]]* (1957)
* *[[Anatomy of a Murder]]* (1959)
* *[[Risate di gioia]]* (1960)
* *[[The Young Doctors (film)|The Young Doctors]]* (1961)
* *[[Convicts 4]]* (1962)
* *[[Conquered City]]* (1962)
* *[[Carol for Another Christmas]]* (1964)
* *[[A Rage to Live]]* (1965)
* *[[The Bridge at Remagen]]* (1969)
* *[[If It's Tuesday, This Must Be Belgium]]* (1969)
* *[[Husbands (film)|Husbands]]* (1970)
* *[[Pursuit (1972 film)|Pursuit]]* (1972)
* *[[The Neptune Factor]]* (1973)
* *[[QB VII#Televizijska miniserija|QB VII]]* (1974)
* *[[Capone (film)|Capone]]* (1975)
* *[[The Killing of a Chinese Bookie]]* (1976)
* *[[Voyage of the Damned (film)|Voyage of the Damned]]* (1976)
* *[[The Death of Richie]]* (1977)
* *[[Opening Night (film)|Opening Night]]* (1977)
* *[[Saint Jack]]* (1979)
* *[[Bloodline (1979 film)|Bloodline]]* (1979)
* *[[Inchon (film)|Inchon]]* (1981)
* *[[They All Laughed]]* (1981)
* *[[Tales of Ordinary Madness]]* (1982)
* *[[The Girl from Trieste]]* (1982)
* *[[A Proper Scandal]]* (1984)
* *[[La donna delle meraviglie]]* (1985)
* *[[An Early Frost]]* (1985)
* *[[Figlio mio infinitamente caro]]* (1985)
* *[[Il camorrista|The Professor]]* (1986)
* *[[Il Giorno prima]]* (1987)
* *[[Road House (1989 film)|Road House]]* (1989)
* *[[Lies Before Kisses]]* (1991)
* *[[Parallel Lives (film)|Parallel Lives]]* (1994)
* *[[Shadow Conspiracy]]* (1997)
* *[[Stag (film)|Stag]]* (1997)
* *[[The Spanish Prisoner]]* (1997)
* *[[Buffalo '66]]* (1998)
* *[[The Big Lebowski]]* (1998)
* *[[Happiness (1998 film)|Happiness]]* (1998)
* *[[Illuminata (film)|Illuminata]]* (1998)
* *[[The Thomas Crown Affair (1999 film)|The Thomas Crown Affair]]* (1999)
* *[[Summer of Sam]]* (1999)
* *[[Believe (2000 film)|Believe]]* (2000)
* *[[Very Mean Men]]* (2000)
* *[[Brian's Song]]* (2001)
* *[[Hysterical Blindness (film)|Hysterical Blindness]]* (2002)
* *[[Dogville]]* (2003)
* *[[Pope John Paul II (TV miniserija)|Pope John Paul II]]* (2005)
* *[[Quiet Flows the Don (2006 film)|Quiet Flows the Don]]* (2006)
* *[[Paris, je t'aime]]* (2006)
* *[[Looking Fot Palladin]] (2008)
* *13* (2010)
* *Ristabbanna* (2011)
* *The Wait* (2012)



== Literatura ==
* "Broadway: The Golden Age - by the Legends Who Were there," a film by Rick McKay Films, etc. Broadcast on KCET, Ch.28 (PBS in Los Angeles, December 16, 2006. Gazzara speaks openly about getting off of 29th St.
* Harris, Irving (2009), *Madison Square Memoir: The Magic and History of Madison Square Boys and Girls Club* (visit www.madisonsquare.org); Gazzara wrote the introduction.
* Sutton, Imre, 2008. *Back to E.29th Street: Where Fact and Fiction Revisit Kips Bay, N. Y.'' (Fullerton, CA: Americo Publications) See http://ecommons.library.cornell.edu/handle/1813/11665.

## Izvori

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* 
* 
* Elke Gazzara Bio
Nicol Williamson

**Nicol Williamson** (14. septembar 1936 – 16. decembar 2011) je bio britanski kazališni, filmski i televizijski glumac. Poznat je uglavnom po karakternim ulogama, od kojih se ističe Merlin u znamenitom filmu *[[Excalibur (film)|Excalibur]]*.

## Reference

## Vanjske veze
* Official website 
* 
* 
* Nicol Williamson at Rotten Tomatoes
* Nicol Williamson  at the Lortel Archives: The Internet Off-Broadway Database 
* Obituary, *[[The Independent]]*, 26 January 2012
* Obituary, *[[The Guardian]]*, 26 January 2012
* Obituary, *[[Financial Times]]*, 27 January 2012
Báetán mac Ninneda

**Báetán mac Ninneda** (? - 586) bio je irski kralj klana Cenél Conaill, ogranka sjeverne dinastije Uí Néill. Bio je sin Ninnida mac Duacha (fl. 561-563) i praunuk Conall Gulbana (u. 464). Pripadao je ogranku Cenél nDuach klana Cenél Conaill. U nekim izvorima se navodi kao kralj Tare.

U raznim izvorima je teško razlučiti vladavinu Báetána od njegovog mlađeg rođaka Áed mac Ainmuirecha (u. 598). Različiti popisi kraljeva daju različite dužine Áedove vladavine, a u svakom od njih Aed započinje vladati prije Báetánove smrti. Oba kralja su izbačena iz *Baile Chuinna*, najstarijeg irskog popisa kraljeva koji datira iz 7. vijeka, ali se vjeruje da je taj dokument pristrasan i nepouzdan. Moguće je da je Báetán imao titulu velikog kralja, ali je isto tako moguće da su ga kasniji historičari proglasili velikim kraljem kako bi objasnili vladavinu Báetán mac Cairilla (u. 581) iz ulsterskog klana Dal Fiatach kao velikog kralja. U popisoma kraljevima se navodi da je vladao samo godinu dana. Bez obzira bio Báetán kralj Tare ili ne, stvarnu vlast među sjevernim Ui Neillima je od 572. držao Áed mac Ainmuirech.

Anali navode kako je 586. ubijen kod Léim in Eicha na podstrek Colmán Beca (u. 587), kralja Uisnecha iz južnih Ui Neilla, koji je pokušavao postati veliki kralj.

## Reference

## Literatura

* *Annals of Ulster* at http://www.ucc.ie/celt/published/T100001A/index.html at University College Cork
* *Annals of Tigernach* at http://www.ucc.ie/celt/published/G100002/index.html at University College Cork
* Byrne, Francis John (2001), *Irish Kings and High-Kings*, Dublin: Four Courts Press, 
* Charles-Edwards, T. M. (2000), *Early Christian Ireland*, Cambridge: Cambridge University Press, 
* Mac Niocaill, Gearoid (1972), *Ireland before the Vikings*, Dublin: Gill and Macmillan
Áed Sláine

**Áed mac Diarmato** (? - 604), također poznat i kao **Áed Sláine** (Áed od Slanea) bio je ranosrednjovjekovni vladar irskog kraljevstva Brega za koga neki izvori navode da je bio kratkotrajni veliki kralj Irske. 

Bio je sin Diarmait mac Cerbailla, posljednjeg poganskog velikog kralja. Prema Adomnánu je Sveti Kolumba prorekao da će Aed postati veliki kralj i imati "slavnu vladavinu", ali samo ako nikada ne ubije nijednog svog rođaka. O njegovom životu i vladavini ima relativno malo podataka. Na prijestolje je došao oko 598. nakon smrti svog prethodnika Áed mac Ainmuirecha, te ga podijelio sa Colmanom Rimidom.

Godine 600. je Aed, prema Adomnanu na "izdajnički način", ubio svog rođaka Suibne mac Colmáina. Četiri godine kasnije su obojica kraljeva stradala nasilnom smrću - Colmana je ubio rođaka, a Aeda Suibneov sin Conall Guthbinn. Na mjestu velikog kralja ga je naslijedio Áed Uaridnach.

Aed je imao šest sinova - među kojima su bili budući veliki kraljevi Diarmait mac Áedo Sláine i Blathmac mac Áedo Sláine.

## Literatura

* 
* 
* 
* 
*
Máel Coba mac Áedo

**Máel Coba** (? - 615) bio je ranosrednjovjekovni irski vladar koji se tradicionalno navodi kao veliki kralj Irske.

Máel Coba je bio sin Áed mac Ainmuirecha (u. 598) i brat Domnall mac Áedoa (u. 642), obojice tradicionalno navođenih kao veliki kraljevi. Svi su pripadali klanu Cenél Conaill, sjevernom ogranu dinastije Uí Néill. 
Máel Coba je postao poglavica Cenél Conailla nakon smrti brata Conall Cú mac Áedoa 604.

Od sredine 6. vijeka je mjesto velikog kralja rotiralo među klanovima Cenél nEógain i Cenél Conaill. U popisima kraljeva Mael Coba tradicionalno slijedi Áed Uaridnacha, a naslijedio ga je Suibne Menn - obojica iz srodnog, ali suparničkog klana Cenél nEógain. Vladao je u periodu 612-615

Godine 615. Máel Cobje u bitci kod Sliab Truima u Tyroneu ubio Suibne Menn. Suibne Menn je nakon toga, makar formalno, za velikog kralja postavio Óengus mac Colmáina.

Imao je dva sina koaj se u nekim izvorima također spominju kao veliki kraljevi - Cellach (u. 658) i Conall (u. 654). Dúnchad mac Cinn Fáelad, opat Ione, (u. 717) se navodi kao Máel Cobin unuk.

## Fusnote

## Literatura

* 
* *Annals of Tigernach* at http://www.ucc.ie/celt/published/G100002/index.html at University College Cork
* Byrne, Francis John, *Irish Kings and High-Kings.* Batsford, London, 1973. 
* Charles-Edwards, T.M., *Early Christian Ireland.* Cambridge University Press, Cambridge, 2000. 
* Mac Niocaill, Gearoid (1972), *Ireland before the Vikings*, Dublin: Gill and Macmillan
*
Suibne Menn

**Suibne Menn** (ili **Suibne mac Fiachnai**) (? - 628) bio je ranosrednjovjekovni irski vladar koji se tradicionalno navodi kao veliki kralj Irske.

Suibne je pripadao klanu Cenél Feredaig, mlađem pod-ogranku klana Cenél nEógain od Sjevernih Uí Néilla, a koji je ime dobio po Suibneovom djedu Feredachu, praunuku Nialla od Devet talaca. Vladari Cenél nEógaina su obično pripadali klanu Cenél maic Ercae, odnosno potomcima Feradachovog brata Muirchertach mac Ercaea. Ni Suibneov otac Fiachnae, ni njegov djed nisu bili kraljevi Cenél nEógaina.

Áed Uaridnach iz klana Cenél maic Ercae je umro 612. i prijestolje Uí Néilla je prešlo kod suparničkog klana Cenél Conaill u liku kralja Máel Coba mac Áedoa. Máel Coba je pak ubijen od Suibnea godine 615. To se dogodilo po svemu sudeći u središtu Irske nakon čega je Suibne preuzeo prijestolje. Špekulira se kako je Suibne Menn kontrolu nad prijestoljem održavao pomoću saveza sa manjim južnim klanom Uí Néilla po imenu Clann Cholmáin. Prema Irskim analima, Óengus, poglavica Clann Cholmáina, bio je veliki kralj u trenutku smrti 621. pa je moguće da je Suibne prvo Óengusu dao prijestolje, a onda ga uzeo sebi.

Godine 628. Máel Cobin brat Domnall je napao Suibnea, ali je poražen i natjeran u bijeg. Suibne je, međutim, kasnije iste godine ubijen od strane ulsterskog kralja Congal Cáecha koji se sam postavio za velikog kralja. Historičar Charles-Edwards pretpostavlja da je to bila posljedica "iznenadnog prepada".

Iako klan Cenél nEógain više nije imao velikih kraljeva do 8. vijeka, njegovi potomci, a ne Cenél maic Ercae, držali su dominaciju nad Cenél nEógainom sve do smrti njegovog praunuka Fland mac Máele Tuilea cca. 700.

## Literatura

* 
* Byrne, Francis John, *Irish Kings and High-Kings.* Batsford, London, 1973. 
* Charles-Edwards, T.M., *Early Christian Ireland.* Cambridge University Press, Cambridge, 2000. 
*
Óengus mac Colmáin

**Óengus mac Colmáin Bec** (? -621) bio je ranosrednjovjekovni irski vladar, odnosno kralj Uisnecha u pokrajini Mide od 618 do 621. 
Pripadao je južnom ogranku plemena/dinastije Uí Néill. Prema srednjovjekovnim genealogijama je bio sin Colmán Beca (u. 587), sina posljednjeg paganskog velikog kralja Diarmait mac Cerbailla (u. 565). Kasniji klan Caílle Follamain je navodio da potiče od Óengusa.

Prije nego što je zavladao Uisnech, prema zapisima anala, Oengus se upetljao u sukob klanova Clann Cholmáin i Síl nÁedo Sláine. Godine 612. je pobijedio u bitci kod Odbe (kralj Navana u Meathu) u kojoj je ubijen Conall Laeg Breg mac Áedo Sláine. Sukob je, prema nekim špekulacijama,. uzrokovao Conallov pokušaj da postane veliki kralj nakon smrti Áed Uaridnacha iste godine.

Prijestolje Uisnecha je preuzeo 618. naslijedivši Fergus mac Colmáina. Prema *Annals of Ulster*, Oengus je ubijen 621.

I drugi navodi u Irskim analima navode da je Óengus umro 621, ali ga pogrešno nazivaju Colmán Máru; prema istima je bio *regis Nepotum Neill* ili *ríg h-Úa Neill*, odnosno kralj Uí Néilla. Neki historičari pretpostavljaju da je ta titula bila svojevrsna preteča ili alternativa tituli kralja Tare ili velikog kralja Irske. Jedno od mogućih objašnjenja za nepodudarnosti u popisima kraljeva je odluka Suibne Menna, koji je 615. ubio prethodnog velikog kralja Máel Coba mac Áedoa, da podrži Óengusa na prijestolju umjesto da ga sam preuzme; odnosno, Óengus je mogao biti zamjenik kralja na jugu otoka.

Popis kraljeva u *[[Baile Chuind]]* (kraj 7. vijeka), napravljen u doba vladavine Fínsnechta Fledacha, navodi Óengusa&mdash;Slavnog Óengusa&mdash;kao kralja poslije Suibne Menna. I popis kraljeva koji je napisao Marianus Scotus navodi Óengusa kao velikog kralja.

Godine 635. su u bitci kod Cúil Caeláina njegovi sinovi Máel Umai mac Óengussa i Colgu mac Óengussa poginuli od strane Diarmait mac Áedo Sláinea (u. 665). Njegov unuk Fáelchú mac Máele Umai je ubijen u bitci kod Ogamaina 662. boreći se na strani Conaing Cuirre mac Congaile od Cnogbe i Blathmac mac Áedo Sláinea (u. 665) protiv pristaša Diarmait mac Áedo Sláinea.

## Fusnote

## Literatura

* Charles-Edwards, T.M., *Early Christian Ireland.* Cambridge University Press, Cambridge, 2000. 
* Gearoid Mac Niocaill (1972), *Ireland before the Vikings*, Dublin: Gill and Macmillan
* 
* *Annals of Tigernach* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* *Annals of Ulster* at *CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* *Book of Leinster*,*Rig Uisnig* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* *Laud Synchronisms* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
Congal Cáech

**Congal Cáech** (također **Congal Cláen**; ? - 637) bio je kralj Cruithnea od Dál nAraidija u današnjem Ulsteru od 626. do 637. Bio je i kralj Ulstera u periodu 627-637 te, prema nekim izvorima veliki kralj Irske.

O Congalovom porijeklu ima malo podataka. *Fled Dúin na nGéd* sugerira da je bio sin sestre dalriadskog kralja Domnalla Brecca, svog saveznika. U svakom slučaju, godine 626. je postao kralj Dal nAraidija, nakon smrti svog prethodnika (a prema nekim kasnijim i nepouzdanim izvorima i oca) Fiachnae mac Báetáina. Na prijestolje Ulaida je došao tek godinu dana kasnije, nakon smrti Fiachnae mac Demmáina. Godine 628. je ubio Suibne Menna, vladara koji se tradicionalno smatra velikog kralja Irske. Prema nekim izvorima je preuzeo njegovo prijestolje, a prema drugima samo omogućio da od Suibnea vodstvo nad Sjevernim Ui Neillima (a time i mjesto velikog kralja) preuzme njegov budući suparnik Domnall mac Áedo.

Drevni tekst *Bechbrechta* sugerira da je neprijateljstvo sa Domnallom prouzročilo to što je Congal na jedno oko oslijepio nakon uboda Domnallove pčele. Sukob sa Domnallom je razriješen 637. u bitci kod Mag Ratha u kojoj je Congal poginuo. 

## Fusnote

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Mac Niocaill, Gearoid (1972), *Ireland before the Vikings*, Dublin: Gill and Macmillan
* 
* 
* 
*
Cellach mac Máele Coba

**Cellach mac Máele Coba** (? -658) bio je irski vladar koji se tradicionalno navodi kao veliki kralj Irske.

Cellach je bio sin Máel Coba mac Áedoa (u. 615) te pripadao klanu Cenél Conaill, ogranku Sjevernih Uí Néilla. Prema Irskim analima stvorenim na osnovu *[[Chronicle of Ireland]]*, mogao je biti veliki kralj zajedno sa svojim bratom Conall Cóelom, poslije smrti strica Domnall mac Áedo642. *[[Annals of Ulster]]* pak za godinu 643. govore:Postoji sumnja tko je vladao nakon Domnalla. Neki historičari kažu da su četiri kralja - Cellach i Conall Cóel, te dva sina Áed Sláinea po imenu Diarmait i Blathmac, vladala zajedno.

Sva četvorica su bili Domnallovi saveznici prilikom njegove velike pobjede u bitci kod Mag Rotha 637, u kojoj je poražen Congal Cáech i ponovno uspostavljena dominacija Uí Néilla; stoga nije nevjerojatno da su sva četvorica vladala zajedno. On sam je vladao u periodu 643-654 Popisi kraljeva obično navode da su Cellach i Conall vladali prije Diarmaita i Blathmaca. I Cellach i Conall se, pak, ne navode u pjesmi *Baile Chuinn* iz 7. vijeka.

Godine 650. su Conall i Cellach porazili i ubili svog pobunjenog rođaka Óengusa mac Domnailla u bitci kod Dún Cremthainna. Godine 654. je Conall Cóel ubijen Diarmaita; Cellach je umro 658, možda u Bru na Bóinneu. Moguće je da je Cellacha 654. zarobio Diarmait te da je umro kao zarobljenik.

Kćer Cacht ingen Cellaig se udala za Máel Dúin mac Máele Fithricha (u. 681), kralja Ailecha.

## Fusnote

## Literatura

* *Annals of Ulster* at http://www.ucc.ie/celt/published/T100001A/index.html at University College Cork
* *Annals of Tigernach* at http://www.ucc.ie/celt/published/G100002/index.html at University College Cork
* Byrne, Francis John, *Irish Kings and High-Kings.* Batsford, London, 1973. 
* Charles-Edwards, T.M., *Early Christian Ireland.* Cambridge University Press, Cambridge, 2000. 
* Mac Niocaill, Gearoid (1972), *Ireland before the Vikings*, Dublin: Gill and Macmillan
*
Colmán Rímid

**Colmán Rímid** (ili **Colmán mac Báetáin**) (? - 604) bio je irski ranosrednjovjekovni vladar koji se u nekim izvorima navodi kao veliki kralj Irske. Colmán je bio sin Báetán mac Muirchertaiga (u.572), koji se također navodi kao veliki kralj, te pripadao klanu Cenél nEógain, ogranku Sjevernih Uí Néilla. Vladao je u Ailechu od 578. do 602 Nadimak mu je značio "brojač".

Na mjestu velikog kralja su se krajem 6. vijeka rotirali pripadnici klanova Cenél nEógain i Cenél Conaill. Mjesto velikog kralja je dijelio sa Áed Sláineom. Njihovo stupanje na prijestolje se u analima navodi u godini 598 Također se spominju kao kraljevi u popisima kraljeva. U najranijim popisima kraljevima, kao što je *[[Baile Chuind]]* (Ekstaza Conna) iz 7. vijeka nisu navedeni. Moguće je da je stvarnu vlast imao Fiachnae mac Báetáin od Ulaida.

Godine 602. je u bitci kod Cúl Sleamne (baronija Raphoe) porazio Conall Cú mac Áedoa (u. 604), svog rivala iz klana Cenél Conaill, i natjerao ga u bijeg. Colmána je 604. ubio rošak po imenu Lochán Dilmana.

Njegova kćer ili možda unuka po imenu Fín je bila supruga Aldfritha, sina anglosaksonskog kralja Oswiua. Pjesnik Cenn Fáelad mac Aillila (u. 679) je bio njegov nećak.

Njegov brat Máel Umai (u. 610) se borio u bitci kod Degsastana gdje je po predaji ubio brata kralja Aethelfritha od Bernicije.

## Porodično stablo
     Báetán mac Muirchertaig
     | 
     |___________________________________________________________
     |                   |           |            |             |
     |                   |           |            |             |
     **Colmán Rímid**  Máel Umai   Forannán     Fergus        Ailill.
     |                               |            |             |
     |                               |            |             |_______________________________
     ?                         Hui Forannáin   Cenél Forgusa    |                          |
     |                                                          |                          |
     |                                                          Cenn Fáelad mac Aillila    Sabina
     Fín   =    Oswiu of Northumbria                                                       |
           |                                                                               |
           |                                                                               Cuthbert of Lindisfarne
           Oswiu

## Fusnote

## Literatura

* *Annals of Ulster* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* *Annals of Tigernach* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* Charles-Edwards, T.M., *Early Christian Ireland.* Cambridge University Press, Cambridge, 2000. 
* Byrne, Francis John (2001), Irish Kings and High-Kings, Dublin: Four Courts Press, 
*
Áed Uaridnach

**Áed Uaridnach** (ili **Áed mac Domnaill**) (? -612) bio je ranosrednjovjekovni irski vladar koji se tradicionalno navodi kao veliki kralj Irske. Poznat je i po imenom **Áed Allán**, koje se daleko češće koristi za kralja iz 8. vijeka, koji je bio Áedov pra-pra-unuk.

Áed je bio sin velikog kralja Domnall Ilchelgacha (u. 566) i brat Eochaid mac Domnailla (u. 572), koje su neki izvori također navodi kao velike kraljeve. Pripadao je klanu Cenél nEógain, sjevernom ogranku Uí Néilla. Bio je kralj Ailecha od 604. do 612

Áedovom kraljevanju je prethodila zajednička vladavina Áed Sláinea i Colmán Rímida. On sam je vladao od 604. do 612. Áed se spominje u *[[Baile Chuind]]* (Ekstaza Conna), irskoj pjesmi iz 7. vijeka koja predstavlja najstariji popis kraljeva. Godine 605. Áed je u bitci kod Slabre pobijedio leinsterskog kralja Brandub mac Echacha (u. 605). *Annals of Tigernach* pak, navodi da je počeo vladati nakon tog događaja.

Od čega je Áed umro nije poznato, ali srednjovjekovni izvori navode prirodne uzroke. Klan Cenél Feradach, koji su činili potomci Suibne Menna, nadvisio je Áedov ogranak Cenél nEógaina&mdash;Cenél maic Ercae&mdash;sve do njegovog praunuka Fergal mac Máele Dúina nijedan član Cenél maic Ercaea nije postao veliki kralj Irske. Áedov sin Máel Fithrich mac Áedo (u. 630) je postao kralj Ailecha.

## Fusnote

## Izvori

* *Annals of Ulster* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* *Annals of Tigernach* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* TLH: Thesaurus Linguae Hibernicae at University College Dublin
Conall Cóel

**Conall mac Máele Coba**, poznat kao **Conall Cóel**, (? -654) bio je irski vladar koji se ztradicionalno navodi kao veliki kralj Irske.

Conall je bio sin Máel Coba mac Áedoa i pripadao klanu Cenél Conaill od Sjevernih Uí Néilla. Prema Irskim analima koji se oslanjaju na *[[Chronicle of Ireland]]*, bio je veliki kralj zajedno sa bratom Cellachom mac Maele Cobom; na prijestolje su stupili poslije izenadne smrti strica Domnall mac Áedoa 642. *[[Annals of Ulster]]* u zapisima za godinu 643. navodi:
Postoji sumnja tko je vladao nakon Domnalla. Neki historičari kažu da su četiri kralja - Cellach i Conall Cóel, te dva sina Áed Sláinea po imenu Diarmait i Blathmac, vladala zajedno.

Sva četiri Domnallova nasljednika su bili saveznici za vrijeme njegove velike pobjede u bitci kod Mag Rotha 637. kada je poražen Congal Cáech i ponovno uspostavljena dominacija Uí Néilla; stoga nije bez osnove da su mogli vladati zajedno. Conall se spominje kao komandant Domnallovih snaga u pomorskoj bitci kod Sailtíra kada je porazio snage klana Cenél nEógain i Dál Riata - na isti dan kada je Domnall izvojevao Mag Roth 637.

Vladao je u periodu 643-654 Popisi kraljeva navode kako su Cellach i Conall vladali prije Diarmaita i Blathmaca. I Cellach i Conall su izbačeni iz pjesme *Baile Chuinn* - najstarijeg popisa kraljeva koji potiče iz 7. vijeka.

Njihov rođak Óengus mac Domnaill je oko 650. pokušao osvojiti vlast na sjeveru, ali su ga braća ubila u bitci kod Dún Cremthainna.

Conall Cóel je ubijen 654. Glosa dodana u *[[Annals of Ulster]]* navodi da ga je ubio Diarmait, a to ponavlja *[[Annals of the Four Masters]]*.

## Fusnote

## Literatura

* *Annals of Ulster* at http://www.ucc.ie/celt/published/T100001A/index.html at University College Cork
* *Annals of Tigernach* at http://www.ucc.ie/celt/published/G100002/index.html at University College Cork
* Byrne, Francis John, *Irish Kings and High-Kings.* Batsford, London, 1973. 
* Charles-Edwards, T.M., *Early Christian Ireland.* Cambridge University Press, Cambridge, 2000. 
* Mac Niocaill, Gearoid (1972), *Ireland before the Vikings*, Dublin: Gill and Macmillan
*
Diarmait mac Áedo Sláine

**Diarmait** (? - 665) je bio irski vladar, i, prema Irskim analima, veliki kralj Irske zajedno sa svojim bratom Blathmacom.

Diarmait je bio sin ranijeg velikog kralja Áed Sláinea, po kome je ime dobio klan Síl nÁedo Sláine, odnosno ogranak koji će sve do smrti Cináed mac Írgalaiga dominirati plemenom/dinastijom Uí Néill. Klan je pod svojom vlašću tradicionalno držao kraljevstvo Brege kao i Taru, gdje su se krunili veliki kraljevi. Diarmait je uz Blathmaca imao još tri brata - Congala (u. 634), Aillila (u. 634) i Dunchada (u. 659). Congal i Aillil su prije njega vladali Bregom; potonjeg je 634. ubio Conall Guthbinn, ali ga je 635. Diarmait osvetio i preuzeo Bregu.

Oko godine 637. su braća stala na stranu Domnall mac Áedoa u sukobu sa ulaidskim kraljem Congal Caechom te učestvovala u velikoj bitci kod Mag Rotha u kojoj je Domnall odnio pobjedu nad Congalom i njegovim dalriadskim saveznicima. Domnall je tada postao veliki kralj.

Pet godina kasnije, Domnall je umro, te je došlo do situacije u kojoj su zajedno vladali četvorica kraljeva - Cellach mac Máele Coba, Conall Cóel, te Diarmait i Blathmac. *Baile Chuind*, najstariji popis kraljeva iz 7. vijeka, braću navodi kao velike kraljeve. 654. je Diarmait ubio Cellacha, a Conall je umro 658. Braća Diarmait i Blathmac su tada vladala zajedno sve do 664. kada je u Irsku došla velika epidemija kuge poznata kao *buide Chonaill*. Sljedeće godine su joj oba brata podlegla. Naslijedio ih je Blathmacov sin Sechnassach.

Diarmartovi potomci su kasnije bili poznati kao klan Uí Chernaig, nazvan pod Diarmartovom sinu Cernachu. Diarmartov unuk Conall Grant je bio važna ličnost u Irskoj 710-ih, a praunuk Fogartach mac Néill veliki kralj.

## Izvori

* 
* 
* 
*
Sechnassach

**Sechnassach mac Blathmaic** (? - 671) bio je kralj Brege, odnosno, po srednjovjekovnoj tradiciji, veliki kralj Irske. Pripadao je klanu Síl nÁedo Sláine od Južnih Uí Néilla, nazvanu po svom djedu, velikom kralju Áed Sláineu (u. 604). Otac mu je bio Blathmac mac Áedo Sláine (u. 665) a stric Diarmait mac Áedo Sláine (u. 665) koji su zajedno vladali kao veliki kraljevi. 

Očevu i stričevu vladavina je prekinula epidemija kuge poznata kao *buide Chonaill*, koja je pogodila Irsku 664. i kojoj su obojica 665. podlegla. Sechnassach je obojicu naslijedio. Njegovu vladavinu su obilježili napori da brakovima osigura savez sa kraljevstvom Leinster. Oženio se za Findelb ingen Chellaig, za koju se pretpostavlja da je bila kćer Cellach Cualanna (u. 715). Kćer Bé Fáil (u. 741) se pak udala za Cellacha Cualanna. Poznate su dvije kćeri po imenu Murgal i Mumain, ali ne i sinovi.

O Sechnassachovoj vladcavini ima malo podataka, osim onih vezanih za njegovu smrt. U novembru 671. ga je ubio Dub Dúin, kralj Cenél Coirprija, malog Uí Néill klana/kraljevstva na gornjem toku Boynea kraj Clonarda. Nakon njegove smrti ga je naslijedio Cenn Fáelad, najvjerojatnije 672.

*[[Baile Chuinn Cétchathaigh]]*, prvi popis irskih popisa kraljeva, ni njega ni Cenna ne spominje kao velike kraljeve. To se tradicionalno tumači time da je pjesma nastala u doba vladavine Fínsnechta Fledacha (u. 695), koji je ubio Cenna Fáelada te iz nje "cenzurirao" navode koji bi mogli dovesti u pitanje legitimnost njegove vlasti.

## Fusnote

## Literatura

* 
* 
* 
*