open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ranulf Flambard

**Ranulf Flambard** (ponekad navođen kao **Ralph Flambard**, **Ranulph Flambard** ili **Ranulf Passiflamme**; o. 1060&nbsp;– 5. septembar 1128) bio je normanski biskup Durhama, poznat kao jedan od najmoćnijih ministara na dvoru engleskog kralja Williama Rufusa. Ranulf se rodio kao sin svećenika u normandijskom gradu Bayeuxu; nadimak "Flambard" (što otprilike znači "Zapaljivi" ili "Bakljonosac") se ponekad tumači kao opis njegovog karaktera. Karijeru je započeo pod vlašću Williama I Osvajača, te se vjeruje kako je mogao sudjelovati u sastavljanju *[[Domesday Book]]a*, a možda bio i čuvar kraljevskog pečata. Nakon smrti Williama I, Ranulf je odabrao služiti njegovog sina Williama Rufusa u Engleskoj.

Pod Rufusom je nastavio čuvati kraljevski pečat i dobio sve veću ulogu u vođenju državnih financija, gdje se istakao inovativnim metodama podizanja prihoda. Preuzeo je upravljanje niza ispražnjenih crkvenih položaja, pa je jednom vodio čak šesnaest biskupija i opatija. Zbog brojnih dužnosti je postao i glavni sudac Engleske. Pod Rufusom vladavinom je Ranulf nadzirao izgradnju prvog kamenog mosta u Londonu kao i kraljeve dvorane u Westminsteru. Godine 1099. je za zasluge dobio biskupiju Durham.

Nakon Rufusove smrti 1100. godine Ranulf je uhapšen i bačen u londonski Tower od strane Rufusovog brata i nasljednika Henryja I. Ranulfu se to dogodilo jer je bio prikladni žrtveni jarac za Henryjeve podanike nezadovoljne financijskim nametima Rufusove vladavine. Ranulf je, međutim, postao prvi zatvorenik kome je uspjelo pobjeći iz Towera; utočište je pronašao u Normandiji kod Henryjevog brata i suparnika, vojvode Roberta Curthosea. Ranulf je postao Robertov glavni savjetnik i pomagao mu u neuspjeloj invaziji Engleske. Kada su se braća pomirila Ranulf je formalno vraćen na mjesto biskupa, ali je u Normandiji ostao sve dok Henry nije porazio Roberta u bitke kod Tinchenbraya. Ranulf se nakon toga vratio u Englesku, ali se potpuno povukao iz političkog života, posvetivši se u potpunosti crkvenim poslovima.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 
* 
* 
*
FK Obilić

**FK Obilić** je srpski fudbalski klub iz Beograda. Klub je osnovan 1924. godine. Ime je dobio po srpskom vitezu iz 14. veka Milošu Obiliću. Trenutno se takmiči u Trećoj beogradskoj ligi - grupa A, sedmom takmičarskom nivou srpskog fudbala.

Najveći uspeh kluba je osvajanje prvenstva SR Jugoslavije 1998. godine i dva finala jugoslovenskog kupa, 1995. i 1998. Domaće utakmice igra na stadionu Obilića, koji ima kapacitet od 4.508 mesta. Boje kluba su žuta i plava.

### Uspesi
* **[[Prva liga SR Jugoslavije u fudbalu|Prva liga SR Jugoslavije]]:** 
** **Pobednik (1):** 1997/98.
** **Drugo mesto (1):** 1998/99.
* **[[Kup SR Jugoslavije u fudbalu|Kup SR Jugoslavije]]:**
** **Finale (2):** 1994/1995, 1997/1998.

## FK Obilić u evropskim takmičenjima
* kv = Kvalifikacije 

## Poznati igrači
*  Dušan Adžemović
*  Ivan Babić
*  Kuzman Babeu
*  Severin Bijelić
*  Saša Branežac
*  Dražen Bolić
*  Saša Ćurčić
*  Igor Dimitrijević
*  Dušan Đokić
*  Nenad Đorđević
*  Bojan Filipović
*  Nenad Grozdić
*  Dejan Ilić
*  Milutin Ivković
*  Nebojša Jelenković
*  Dragoslav Jevrić
*  Vladimir Jocić
*  Ivan Jovanović
*  Živojin Juškić
*  Branislav Karić
*  Dušan Kljajić
*  Milorad Korać
*  Marjan Kovačević
*  Saša Kovačević
*  Petar Krivokuća
*  Vladimir Krnjinac
*  Nikola Lazetić
*  Milan Lešnjak
*  Ivan Litera
*  Nenad Lukić
*  Nebojša Marinković
*  Goran Marković
*  Prvoslav Mihajlović
*  Boris Milošević
*  Milovan Milović
*  Nenad Mladenović
*  Darko Nović
*  Milan Obradović
*  Predrag Ocokoljić
*  Marko Pantelić
*  Aleksandar Pantić
*  Petar Puača
*  Radovan Radaković
*  Zoran Ranković
*  Predrag Ristović
*  Aleksandar Sarić
*  Goran Serafimović
*  Saša Simonović
*  Goran Simov
*  Dragan Šarac
*  Darko Vargec
*  Saša Viciknez
*  Nikola Vujošević
*  Ivan Vukomanović
*  Bojan Zajić
*  Bojan Zavišić
*  Saša Zimonjić
*  Saša Zorić
*  Aleksandar Živković
*  Bratislav Živković
*  Marjan Živković
*  Radovan Gajić
*  Vladan Grujić
*  Ratko Nikolić
*  Stevo Nikolić
*  Miroslav Savić
*  Vule Trivunović
*  Dragoljub Simonović
*  Karim Marei
*  Gabrijel Radojičić
*  Antonio Filevski
*  Vojin Božović
*  Bojan Brnović
*  Ardian Đokaj
*  Dejan Ognjanović
*  Mirko Raičević
*  Budimir Vujačić
*  Piter Omoduemuke

## Poznati treneri
*  Miodrag Ješić
*  Ljubiša Tumbaković
*  Dragoslav Šekularac
*  Dragan Okuka
*  Miroljub Ostojić
*  Mihajlo Bošnjak
*  Borislav Cvetković
*  Ratko Dostanić
*  Stanislav Karasi
*  Stevan Mojsilović
*  Milan Živadinović
*  Dragan Lacmanović
*  Miodrag Božović
*  Zoran Milinković
*  Dragoljub Bekvalac
*   Dušan Jevrić
*   Goran Zelenović

## Vanjske veze

* Zvanični veb sajt FK Obilića 
* Rezultati kluba na -{srbijasport.net}-
Bitka kod São Mamedea

**Bitka kod São Mamedea** ( se odigrala 24. juna 1128. kraj Guimarãesa u današnjem Portugalu između portugalskog snaga grofa Afonsa Henriquesa na jednoj, te njegove majke grofice Therese i njenog ljubavnika Fernanda Pereza de Trave s druge strane. Do sukoba između majke i sina došlo je godinu dana nakon što je leonski kralj Alfonso VII zauzeo Portugal, svrgnuo Theresu i za novog grofa i vazalnog vladarapostavio Afonsa. Usprkos toga, kada je Theresa godinu dana digla ustanak, Afonsu su se priključili mnogi portugalski plemići koji su htjeli nezavisnost Portugala od Leona. Afonso je uz njihovu pomoć porazio Theresu te tako stečeni politički kapital iskoristio kako bi se već 1129. proglasio "knezom", a 1139. kraljem Portugala, što je Alfonso 1143. priznao sporazumom u Zamori. Zbog toga se ova bitka smatra jednim od najznačajnijih događaja u historiji Portugala.
Alain de Lille

**Alain de Lille**, također poznat kao **Alain Delisle** ili **Alain de L'Isle** (; Lille, o. 1128 ? - Opatija Cîteaux, 1202) bio je francuski katolički teolog i pjesnik. Iako o njegovom životu postoje relativno oskudni podaci, za njega je stekao veliki ugled kao erudit i nastavnik na najprestižnijim tadašnjim školama, kao i titulu *doctor universalis*. Godine 1179. je sudjelovao na Trećem lateranskom saboru. Poznat je kao autor brojnih djela u kojima je iznosio vlastitu filozofiju temeljenu na kršćanskom misticizmu; među njima su i teološke knjige u kojima se obračunava sa valdenškim i katarskim hereticima, ali i tekstovi kojima je opisivao razne seksualne anomalije, uključujući sodomiju, kao zločin protiv Boga.

## Reference

## Literatura
* Dynes, Wayne R. 'Alan of Lille.' in *Encyclopedia of Homosexuality*, Garland Publishing, 1990. p.&nbsp;32.
* Alanus de insulis, *[[Anticlaudianus]]*, a c. di . M. Sannelli, La Finestra editrice, Lavis, 2004.
* 

## Vanjske veze
* Alanus ab Insulis, ''Anticlaudianus sive De officiis viri boni et perfecti''
* Alanus ab Insulis, ''Liber de planctu naturae
* Alanus ab Insulis, ''Omnis mundi creatura''
* Alain de Lille, *[http://www.fordham.edu/halsall/basis/alain-deplanctu.html The Complaint of Nature] *
1129.

Godina **1129.** (**[[rimski brojevi|MCXXIX]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak (1. 1. po julijanskom kalendaru).

## Događaji
* 13. 1. &ndash; Koncil u Troyesu tokom koga papa Honorije II odobrava Templarski red.

### Tokom/tijekom godine
* Car Toba počinje samostansku vladavinu, tokom koje će dijeliti vlast s Sutokoum sinom bivšeg cara cara Shirakawe.
* U današnjem njemačkom gradu Steinfurtu podignut Zamak Burgsteinfurt.
* Henry od Bloisa postaje biskup Winchestera.

## Rođenja

* Heinrich Lav, vojvoda Saksonije i Bavarske

## Smrti

* januar &ndash; Ranulph le Meschin, 1st Earl of Chester
* 24. 7. &ndash; Car Shirakawa od Japana (* 1053)
* 1. 9. &ndash; Princ Álmos od Mađarske (ili 1127)
* 26. 10. &ndash; Markgrof Leopold od Štajerske
* Konstantin II od Armenije
* Thoros I od Armenije
* Symeon od Durhama, engleski kroničar

## Reference
Leopold I od Štajerske

**Leopold I**, također poznat i kao **Liutpold**, odnosno kao **Leopold Jaki** (; ? - 26. oktobar 1129) bio je markgrof Štajerske od 1122. do smrti.

Bio je sin markgrofa Ottokara II i Elisabeth Austrijske iz porodice Babenberg. Supruga mu je bila Sophie od Bavarske. Naslijedio ga je sin Ottokar III.
Radoslav Rotković

**Radoslav Rotković** (ćiril. **Радослав Ротковић**, 1928.-2013., Herceg Novi), akademik, crnogorski povjesničar, filolog, povjesničar crnogorske književnosti.

Diplomirao na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, također i na Fakultetu političkih znanosti Sveučilišta u Beogradu. Doktorirao 1979. na zagrebačkom sveučilištu.

Bio direktor Odjela za društvene znanosti Leksikografskog zavoda Crne Gore, do njegova ukinuća 1990.

U periodu 1992. - 1998. bio poslanik LSCG u crnogorskom parlamentu.

### Djela

* *Crnogorsko književno nasljeđe* (1976.)
* *Pregled crnogorske književnosti od najstarijih vremena do 1918. godine* (1979.) 
* *Tragajući za Ljubišom* (1982.) 
* *Sazdanje Cetinja, izvori i legende* (1984.)
* *Savremena drama i pozorište u Crnoj Gori* (skupa sa Sretenom Perovićem, 1987.)
* *[[Odakle su došli preci Crnogoraca]]* (1995.) 
* *Kratka iliustrovana istorija crnogorskog naroda* (1996.)
* *Crna Gora i Dušanovo carstvo* (1997.)
* *Kraljevina Vojislavljevića, zbornik izvora i legendi* (1999.)
* *Oblici i dometi bokokotorskih prikazanja* (2000.)
* *Bitka na Vučjem dolu* (2000.)
* *Velika zavjera protiv Crne Gore* (2001.)
* *Ilustrovana istorija crnogorskog naroda* (prerađena izdanja, 2005. i 2006.)
* *Storia del Montenegro* (na talijanskom jeziku) 
* *Jezikoslovne studije* (2010.)

## Vanjske veze
* O Radoslavu Rotkoviću
Absalon

**Absalon** ili **Axel** (o. 1128 – 21. mart 1201) bio je danski katolički velikodostojnik i državnik, koji je služio kao biskup Roskildea od 1158. do 1192. te nadbiskup Lunda od 1178. do smrti. Smatra se jednim od najspretnijih političara i otaca danske Crkve u drugoj polovici 12. vijeka; bio je blizak savjetnik kralja Valdemara I od Danske. Također je bio ključna ličnost u danskoj politici teritorijalne ekspanzije na Baltik, kao i europeizacije danskog društva, odnosno stvaranju bliskih veza Danske i Svete stolice. Predstavljao je jednu od rijetkih ličnosti koja je pomirila zalaganje za gregorijansku reformu i snažnu Crkvu sa zalaganjem za snažnu centralnu vlast temeljenu na ličnosti monarha.

Absalon je bio rodom iz moćnog klana *[[Hvide]]*, koji je imao brojne zemlje i posjede. Sam Absalon je upravljao nizom crkvenih institucija, prije svega porodičnom Opatijom Sorø. Na zemljištu dobijenom od krune je podigao tvrđavu od koje će nastati suvremeni Kopenhagen. Nakon smrti 1201. su njegove naslove naslijedili nećaci Anders Sunesen i Peder Sunesen. 

## Literatura

* Saxo, *[[Gesta Danorum]],* ed. Holder (Strassburg, 1886), books xvi.
* Steenstrup, *Danmarks Riges Historie. Oldtiden og den ældre Middelalder,* pp.&nbsp;570–735 (Copenhagen, 1897–1905).
* Absalon's *Testamentum,* in Migne, *[[Patrologia Latina]]* 209,18.
Uglješa Mrnjavčević

**Jovan Uglješa Mrnjavčević** je bio srpski despot i brat kralja Vukašina Mrnjavčevića. Uglješa je imao titulu gospodara srpskih zemalja, Grčke i Pomorja. Bio je despot u Serskoj oblasti od 1356. do 1371, preuzevši tu titulu od carice Jelene, majke cara Uroša poslednjeg srpskog cara iz dinastije Nemanjića. Carigradski patrijarh je spomenuo u pismu iz 1371. da je Uglješina oblast bila oko donjeg toka Strume.

Despot Jovan Uglješa je marta 6876 (1368) pokušao da ublaži raskol sa Carigradom koji je Dušan izazvao. Zalagao se za ponovno uspostavljanje jedinstva srpske i carigradske crkve. Osudio je rad cara Dušana koji je “nepravedno otrgnuo od Vizantije zemlje i gradove i samovlasno postavivši u svojoj zemlji samozvanog patrijarha, otcepio time svoj narod od vaseljenske crkve”.

Sa svojim bratom Vukašinom je pokušao da spreči prodor Turaka na Balkan, ali je poginuo je u Maričkoj bici 26. septembra 1371. Uglješina supruga je bila Jelena (monaško ime Jefimija), koja je izvezla Pohvalu knezu Lazaru.

Uglješa je čest lik u srpskim narodnim epskim pesmama pretkosovskog ciklusa.

## Izvori
Toros I od Armenije

**Toros I** (), također **Thoros I**, (unknown – 1129 / 17. februar 1129 / 16. februar 1130) bio je treći gospodar armenske Kilikije or “Lord of the Mountains” koji je vladao od oko 1000. / 1102 / 1103 do 1129 / 1130).

Sklopio je savez sa novonastalim križarskim državama na jugu, što mu je omogućilo da vlada svojim feudalnim posjedima. Toros je protjerao male bizantske garnizone iz gradova Sis (današnji *Kozan* u Turskoj) i Anazarbus, te je uspostavio prijestolnicu u Sisu. Tokom vladavine su Kilikiju često napadali nomadska turska plemena sa sjevera, ali ih je uspio potjerati natrag.

Osvetio je smrt kralja Gagika II pogubivši njegove ubice. Taj čin osvete su kroničari 12. vijeka često navodili kao neposredni dokaz krvne povezanosti kilikijskih Roupenijanaca sa bagratidskom lozom.

Tokom vladavine je često darivao novac i zemlju monofizitskim manastirima, posebno u Drazarku (Trassarg) i Mashgevaru.

## Izvori

## Literatura
* Ghazarian, Jacob G: *The Armenian Kingdom in Cilicia during the Crusades: The Integration of Cilician Armenians with the Latins (1080–1093)*; RoutledgeCurzon (Taylor & Francis Group), 2000, Abingdon; 
* Runciman, Steven: *A History of the Crusades – Volume II.: The Kingdom of Jerusalem and the Frankish East: 1100–1187*; Cambridge University Press, 1988, Cambridge; 

## Vanjske veze
* Armenian History page on Cilicia 
* Armenian History page on Thorus I 
* 1911 Encyclopaedia Britannica article on Cilicia
* Armenian History page on Cilician history
* The Barony of Cilician Armenia (Kurkjian's History of Armenia, Ch.&nbsp;27)
* Smbat Sparapet's Chronicle
Konstantin II od Armenije

**Konstantin II** (), također **Kostandin II**, (? – iza 17. februara 1129) bio je četvrti po redu gospodar Armenske Kilikilje or “Lord of the Mountains” koji je nakratko vladao 1129./1130 godine .

Tekst *Chronique Rimée de la Petite Arménie* (“Kronika Male Armenije u stihu”) Vahrama od Edese navodi kako je bio sin prethodnog gospodara Torosa I. Majka mu nije poznata.

Nekoliko mjeseci nakon očeve smrti je stradao u dvorskoj spletki. Vahram od Edese navodi da je bačen u tamnicu i otrovan. Nakon toga je vlast preuzeo Torosov brat Lav I.

Manji dio historičara sugerira da Toros I uopće nije imao muškog nasljednika i da ga je odmah naslijedio Lav I.

## Izvori

## Literatura
* Ghazarian, Jacob G: *The Armenian Kingdom in Cilicia during the Crusades: The Integration of Cilician Armenians with the Latins (1080–1393)*; RoutledgeCurzon (Taylor & Francis Group), 2000, Abingdon; 
* Runciman, Steven: *A History of the Crusades – Volume II.: The Kingdom of Jerusalem and the Frankish East: 1100–1187*; Cambridge University Press, 1988, Cambridge; 

## Vanjske veze
* The Barony of Cilician Armenia (Kurkjian's History of Armenia, Ch.&nbsp;27)
Ranulf le Meschin

**Ranulf le Meschin**, **Ranulf de Briquessart** ili **Ranulf I** [**Ranulph**, **Ralph**] (? - 1129) bio je anglo-normanski feudalni magnat koji je krajem 11. i početkom 12. vijeka vladao velikim dijelovima sjeverne i centralne Engleske. Bio je rodom iz Bessina u Normandiji, a u Engleskoj je posjede stekao zahvaljujući srodstvu sa Hugh d'Avranchesom - earlom Chestera, pokroviteljstvu kraljeva Williama II Rufusa i Henryja I Beauclerca, te braku za Lucy, nasljednicom posjeda Bolingbroke-Spalding u Lincolnshireu.

Ranulf se u Normandiji borio za Henryja I, a engleskim kraljevima služio kao polunezavisni guverner na sjeverozapadnoj granici u Cumberlandu i Westmorlandu, gdje je osnovao samostan Wetheral Priory. Nakon smrti svog rođaka Richarda d'Avranchesa u brodolomu Bijelog broda u novembru 1120, Ranulf je postao earl grofovije Chester i anglo-velških marki. Taj je položaj držao do smrti; a poslije ga je preuzeo njegov sin.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Wieliczka

**Wieliczka** je grad u južnoj Poljskoj pokrajini Malopoljsko vojvodstvo), u širem gradskom području grada Krakova. Mjesto je najslavnije po Rudniku soli Wieliczka koji je 1978. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Historija
Grad je u rimsko doba bio poznat kao **Magnum Sal** ("Velika sol"), na poljskom **Wielika Sol**, kako se prvi put spominje u izvješću papinskog legata Gillesa iz oko 1124. godine.
Grad je službeno osnovao poljski vojvoda, i kasniji kralj, Premislav II. Poljski 1290. godine kao naselje rudara uz slavni rudnik soli koji je jedan od najstarijih u svijetu; radio od prapovijesti do 2007. godine. Grad je bio dio Krakovskog vojvodstva od 1975. do 1998. godine kada je ujedinjeno Malopoljsko vojvodstvo.

## Znamenitosti

Rudnik soli Wieliczka je kontinuirano proizvodio stolnu sol od 13. stoljeća do 2007. godine kao jedan od najstarijih rudnika soli u Poljskoj (najstariji je Rudnik soli Bochnia, 20&nbsp;km od Wieliczke), te se vjeruje da je tada bila 14. najstarija tvrtka koja je još uvijek djelovala na svijetu.
Rudnik od devet katova doseže dubinu od 327 metara i dug je preko 300&nbsp;km. Turistička cesta je duga 3.5&nbsp;km i obilazi najznamenitije dijelove rudnika. Najznamenitije su brojne skulpture, te cjelovita Crkva sv. Kinge (najveća podzemna crkva na svijetu), koje su rudari isklesali iz žive kamene soli. Oko 2 milijuna posjetitelja posjeti ovaj rudnik svake godine. Posjetitelji se moraju spustiti niz 378 stuba, 67 metara u dubinu, kako bi posjetili rudarske hodnike, kapele, oltare, skulpture i slano jezero, a na dubini od 135 metara nalazi se dizalo koje ih vraća na površinu. Skulpture na prvoj razini prikazuju legendu o osnutku rudnika Ispod 200 metara nalazi se sanatorij, liječilište s konstantnom temperaturom i vlažnošću.

U rudniku se nalazi i muzej rudarstva s najvećom kolekcijom originalnih alatki i rudarske opreme koja ilustrira razvoj rudarske tehnologije od srednjeg vijeka do modernog doba.


file:Wieliczka szyb.jpg|Ulaz s kranom
file:Wieliczka salt mine old corridor.jpg|Stari rudarski hodnik
file:Wieliczka-color.jpg|Patuljci od soli
file:Wieliczka salt mine chandelier.jpg|Luster od soli


## Gradovi prijatelji
Wieliczka ima ugovore o partnerstvu s gradovima:
* Bergkamen, Njemačka
* Litovel, Češka
* Sesto Fiorentino, Italija
* Saint-Andre-lez-Lille, Francuska

## Panorame

## Reference

* Jerzy Grzesiowski, *Wieliczka: kopalnia, muzeum, zamek* (Wieliczka: rudnik, muzej, dvorac), 2. prošireno izd., Varšava, Sport i Turystyka, 1987., .

## Vanjske veze
* Wieliczka vodič  
* Wieliczka na interaktivnoj karti Krakova  
;Ostali projekti
Heinrich Lav

**Hajnrih Lav** ili **Henrik Lav** (1129 – 6. avgust 1195) je bio vojvoda od Saksonije (1142–1180) kao **Henrik III** i vojvoda Bavarske (1156–1180) kao Henrik XII. Član je Welf dinastije. Bio je najmoćniji nemački knez svoga vremena, sve dok ga Fridrih Barbarosa nije lišio oba vojvodstva 1180. godine.
Tokom vrhunca svoje vladavine vladao je teritorijama od Severnog i Baltičkog mora na severu do Alpi na jugu, te od Vestfalije na zapadu do Pomeranije na istoku.

## Henriku Lavu su vraćena vojvodstva

Rođen je kao sin Henrika Ponosnog, vojvode Bavarske i Saksonije. Majka mu je bila jedina ćerka cara Lotara III. Otac Henrika Lava je bio rival Konradu III za krunu. Konrad III je Henrika Ponosnog lišio 1138. i saksonskog i bavarskog vojvodstva. Henrik Ponosni je umro 1139. godine. Konrad je Henriku Lavu vratio 1142. Saksoniju, a Fridrih Barbarosa mu je vratio Bavarsku 1156. godine.

## Osnivač Minhena i Libeka

Henrik Lav je osnovao Minhen 1157/1158. i Libek 1159. godine. Osnovao je i razvio Štad, Linburg i Braunšvajg. Braunšvajg je bio njegovo sedište i tu je imao bronzanog lava pred svojim dvorcem. Kasnije je sagradio katedralu blizu tog lava.

## Pohodi na Lombardiju

Henrik Lav je podržavao svog rođaka Fridriha Barbarosu u njegovim pokušajima da učvrsti carsku vlast u mnogobrojnim ratovima protiv lombardskog saveza i pape. Nekoliko puta je pomoću saksonskih vitezova preokretao bitke u Barbarosinu korist.

Međutim zbog problema na istočnim granicama Saksonije Henrik Lav je 1174. odbio da se pridruži Barbarosi u ponovnoj invaziji Lombardije (peti pohod na Lombardiju). Nije smatrao da je pohod na Lombardiju vredan truda, čak ni kad mu je Fridrih Barbarosa ponudio bogati Goslar kao nagradu.

## Suđenje i kažnjavanje 1180.

Barbarosin pohod na Lombardiju (1174–1176) završio je neuspehom, pa se Barbarosa sa gorčinom setio kako ga Henrik Lav nije pomogao. S druge strane ostali nemački kneževi su bili neprijateljski raspoloženi prema Henriku Lavu, jer je predstavljao najmoćnijeg kneza opasnog po sve susede.

Sudi mu se u odsustvu 1180. na sudu sastavljenom od biskupa i kneževa. Henriku Lavu oduzimaju sve posede, a njega osuđuju. Proglašava se carski zakon iznad tradicionalnog nemačkog zakona posedovanja. Carska vojska je onda napala Saksoniju da bi pokorila rođake Henrika Lava. Henrikovi saveznici su ga napustili, tako da se predao novembra 1181. godine. Proteran je iz Nemačke 1182. na tri godine. Boravio je u Normandiji kod svog tasta engleskog kralja Henrika II. Dopušten mu je povratak 1185, a ponovo je proteran 1188. godine.

## Povratak u Saksoniju

Kada je Fridrih Barbarosa otišao u Treći krstaški rat 1189. Henrik Lav se vraća u Saksoniju. Skupio je armiju vernih saveznika i razara bogati grad Bardovik kao kaznu za nelojalnost. U Bardoviku su samo crkve ostale cele. Barbarosin sin car Henrik VI pobeđuje Henrika Lava, a 1194. Henrik Lav i car se mire. Henrik Lav se vraća u Braunšvajg kao vojvoda Braunšvajga i tu sponzoriše umetnost i arhitekturu.

## Vanjske veze
Steinfurt

**Štajnfurt** () je grad u njemačkoj saveznoj državi Severna Rajna-Vestfalija. Jedno je od 24 opštinska središta okruga Štajnfurt. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 34.266 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 5566084, *[[NUTS]]* (DEA37) i *[[UN/LOCODE|LOCODE]]* (DE STT) kod.

## Geografski i demografski podaci

Štajnfurt se nalazi u saveznoj državi Severna Rajna-Vestfalija u okrugu Štajnfurt. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 65 metara. Površina opštine iznosi 111,4&nbsp;km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 34.266 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 308 stanovnika/km².

## Međunarodna saradnja




## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt opštine 
* Njem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Agustín Pedro Justo

**Agustín Pedro Justo Rolón** (26. veljače 1876. - 11. siječnja 1943.) bio je predsjednik Argentine od 20 veljače 1932, na 20. veljače 1938. Bio je vojni časnik i diplomat te predsjednik Argentine tijekom neslavnog desetljeća.

Imenovan je ratnim ministrom za vrijeme predsjednika Marcela Torcuata de Alveara. Njegovo iskustvo pod civilnom upravom i pragmatično držanje donijelo mu je imenovanje od konzervativne stranke *Concordancia* u kampanji iz 1931. Izabran je za predsjednika 8. studenog 1931., podržan od strane političkih sektora koji će nedugo nakon tog stvoriti "la Concordanciju", savez stvoren između Nacionalne demokratske stranke (Partido Demócrata Nacional), radikalne građanske unije (*Union Civica Radical*) (UCR), i Samostalne socijalističke stranke (*Partido Socialistă Independiente*). Oko izbora bilo je optužbi za izbornu prijevaru. Naziv "domoljubna prijevara" korišten je za sustav kontrole izbora uspostavljen 1931. - 1943. Konzervativne skupine htjele su koristiti to za sprečavanje dolaska radikala na vlast. Tijekom ovog razdoblja postojalo je uporno protivljenje pristaša Irigoyena, ranije predsjednika, te od radikalne građanske unije.

Izvanredan diplomatski rad njegovog ministra vanjskih poslova, Carlosa Saavedre Lamas, bio je jedan od najvećih uspjeha njegove administracije, obojene stalnim optužbama za korupciju i isporuku nacionalnog gospodarstva u ruke stranih interesa, posebice britanskih, s kojima mu je dopredsjednik Julio A. Roca mlađi. je potpisao sporazum Roca-Runciman. Njega se spominjalo kao kandidata za novi mandat tijekom nestabilne vlade Ramóna Castilla, ali njegova prerana smrt u 66. godini osujetila je njegove planove. On je radio na preliminarnoj studiji za potpuna djela Bartoloméa Mitrea, kojem se duboko divio.

Justo je sudjelovao u državnom udaru 1930., postavši predsjednik dvije godine kasnije zahvaljujući rasprostranjenoj izbornoj prijevari. Njegov predsjedništvo je dio razdoblja poznatog kao sramotno desetljeće, koji je trajalo od 1930 do 1943. On je osnovan državnu središnju banku i uveo nacionalni porez.

## Vanjske veze
Symeon od Durhama

**Šimun Durhamski** (eng. *Symeon of Durham, Simeon of Durham*)(umro poslije 1129.) je bio engleski kroničar i redovnik durhamskog priorata.

Kad se Vilim Saint-Calaiški vratio iz normanskog izgona 1091. godine, Šimun je vjerojatno bio s njime. Vremenom je postao precentor priorata, a primjerci njegovih pisanja su sačuvani u nekoliko durhamskih knjiga, među kojima je *[[Liber Vitae]]*, t.zv. Kantorova knjiga (čiji tekst je morao ažurirati budući da je to bilo dijelom njegove dužnosti precentora) te u kopijama njegovih povijesnih radova.

Auktorom je dvaju povijesnih radova koja su osobice vrijedna za sjeverne poslove, *[[Libellus de exordio|Libellus de Exordio atque Procursu istius, hoc est Dunelmensis, Ecclesie]]* (Mala knjiga o podrijetlu i napredku ove Crkve, koja je durhamska) te povijesna zbirka *[[Historia regum Anglorum et Dacorum]]*.

## Izvori
Krakovsko staro mjesto

**Krakovsko Staro mjesto** (poljski: *Stare Miasto*) je povijesna gradska jezgra grada Krakova koja ima mnogo kulturno-povijesnih spomenika iz raznih stilova i razdoblja gradske povijesti. Ona je od 1978. godine uvrštena na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao prvi grad u svijetu koji je upisan na taj popis.

Glavni trg (*Rynek Główny*) je najveći srednjovjekovni trg u Europi. Na njemu je znamenita gotička Bazilika sv. Marije (*Kościół Mariacki*) s poznatim oltarom Veita Stossa, ali i druge crkve kao što su Crkva sv. Vojtjeha (*Kościół św. Wojciecha*) i Crkva sv. Barbare. Cijeli trg je okružen kućama u nizu (kamienice) i bogatijim rezidencijama, a u sredini je jedna od najvećih znamenitosti trga,renesansna cehovska građevina *Sukiennice* s brojnim trgovinama i Nacionalnom umjentičkom galerijom na katu. Trgom dominira toranj bivše gradske vijećnice (*Wieża ratuszowa*).

Zapravo cijelom četvrti prolazi "Kraljevska cesta" kojom su poljski kraljevi ceremonijalno prolazili tijekom krunidbe. Ona polazi od Crkve sv. Florijana na sjevernoj srednjovjekovnoj četvrti Kleparz, prolazi pored gradske utvrde Barbakan (1499.) i kroz Florijanova vrata prolazi kroz Staro mjesto Florijanovom ulicom nagore do Wawela koji je bio sjedište poljskog kraljevstva.

Najvažnije gradske znamenitosti, kao što su katedrala i kraljevski dvorac, su smještene upravo na brdu Wawel. Katedrala sv. Stanislava i Vaclava se smatra poljskim nacionalnim svetištem i u njoj su pokopani poljski kraljevi i mnogi ugledni Poljaci. Dvorac je sagradio kralj Kazimir III. Veliki u gotičkom stilu i ima vrlo važnu ulogu u poljskoj povijesti.

Gradske srednjovjekovne zidine, duljine 3&nbsp;km, imale su 46 tornjeva i sedam gradskih vrata koji su podignuti od 13. do 15. stoljeća. One su u 19. stoljeću srušene i njihov jarak je zatrpan kako bi se napravio najpoznatiji gradski park, park Planty. On okružuje stari grad i uređen je na mjestu porušenih gradskih zidina od kojih su sačuvana gotička gradska vrata (Barbakan). Značajan je i povijesni židovski dio grada (*Kazimierz*) sa starom sinagogom.


Datoteka:0045 Barbican.jpg|Utvrđena gradska vrata Barbakan
Datoteka:Brama florianska.jpg|Florijanova vrata
Datoteka:Krakau Markt.jpg|Glavi trg u sumrak
Datoteka:Kraków - St. Mary Church 01.JPG|Bazilika sv. Marije
Datoteka:Krakau Adalbert.jpg|Crkva sv. Vojtjeha


Najvažnija znamenitost u okolici grada je stari rudnik soli Wieliczka koji je otvoren za turiste i nalazi se na UNESCO-vom popisu svjetske baštine. Unutar rudnika postoje brojne skulpture i poznata podzemna kapelica.

## Izvori

## Vanjske veze

* Satelite Fotografije Krakovskog starog mjesta na Google Maps
* Stari grad Krakov  sa Krakow-Poland.com
Djed Dragič

**Djed Dragič** je bio poglavar bosanskih hrišćana koji je upravljao Crkvom bosanskom otprilike između 1182. i 1205. godine.

Zajedno sa drugim poglavarima bosanske crkve 8. aprila 1203. je potpisao Bilinopoljsku izjavu, kojom su, pred papinim izaslanicima, izjavili da se odriču raskola, i da će priznavati rimsku crkvu kao majku.

## Povezano
* Crkva bosanska
* Bilinopoljska izjava
* Spisak djedova crkve bosanske
Radin Butković

**Radin Butković** je bio ugledni pripadnik Crkve bosanske. 

Prvi put se spominje 1422. godine u Dubrovniku, povodom pregovora oko prodaje dijela Konavala njegova gospodara Radosava Pavlovića. Za učešće u pregovorima oko prodaje Konavala bogato je nagrađen od Dubrovčana. U kasnijim godinama vodio je i pregovore oko postizanja mira između Pavlovića i Dubrovčana za vrijemeKonavoskog rata. Deset godina je proveo u diplomatskoj službi vojvode Radosava kao poklisar, da bi zatim promijenio seniora i postao službenik humskog velmože Stjepana Vukčića Kosače . Za novog gospodara obavljao je brojne diplomatske aktivnosti prvenstveno sa Dubrovačkom Republikom gdje je stekao veliki ugled i brojna prijateljstva. S napredovanjem u diplomatskoj karijeri, napredovao je Radin i na hijerarhijskoj ljestvici Crkve bosanske . U zvanju starca spominje se od 1437. godine, a časnu titulu gosta nosio je od 1450. godine. Važnu ulogu odigrao je u pomirenju svoga gospodara sa ženom i sinom, te nešto kasnije 1454. godine u njegovu izmirenju sa Dubrovčanima , nastupajući istodobno kao hercegov predstavnik i zagovornik dubrovačkih interesa. Za ovu aktivnost nagrađen je od Dubrovčana sa 400 dukata i uz to na poklon dobio i kuću u Dubrovniku. Često je Radin predstavljao Kosaču i u pregovorima oko carina, ponajviše Drijevske . Preselivši se nakon smrti hercega Stjepana u Dubrovnik, Radin je zatražio dozvolu od Mletačke vlade da sa svojim 50-60 sljedbenika prebaci u Dalmaciju. Umrijevši, naredne, 1467. godine nije uspio da se okoristi mletačkim pristankom. Radeći u korist Dubrovčana, često na uštrb svoga seniora, ovaj istaknuti predstavnik, Crkve bosanske zaradio je ogromno bogatstvo u iznosu od 5640 dukata, koliko je testamentom ostavio sljedbenicima svoje vjere.

Imao je kćer Vučicu, sina Brajana, sestru Vuknu, te još jednom sina čije ime nije poznato. 

## Reference

* Solovjev Aleksandar, Gost Radin i njegov testament, Pregled Sv. I-II, Knj. II, God. II, Sarajevo, 1947. 311-318.
* Babić Anto, Iz istorije srednjovjekovne Bosne, Svjetlost, Sarajevo, 1972.
* Truhelka Ćiro, Još o testamentu gosta Radina i o patarenima, GZM XXV, Sarajevo, 1913. 355-376.
* Truhelka Ćiro, Testament gosta Radina. Prinos patarenskom pitanju, GZM XXIII, Sarajevo, 1911. 355-376.
* Šunjić Marko, Jedan novi podatak o gostu Radinu, GDI BiH, Godina XI, Sarajevo, 1961. 265¬¬-268.
* Ćošković Pejo, Crkva bosanska u XV stoljeću, Institut za istoriju, Sarajevo, 2005.
Izbor za papu 1124.

**Izbor za papu 1124. godine** je održan između 13. i 21. decembra 1124. nakon smrti pape Kalista II. Predstavljali su izuzetno dramatičan niz kaotičnih događaja, uzrokovanih dubokom podjelom na dvije frakcije u zboru kardinala - staru, kojom su dominirali Italijani imenovani od papa Urbana II i Paskala II i novu, kojom su dominirali kardinali iz Francuske koje je imenovao njihov zemljak Kalist II te vodio kardinal Aymeric de Bourgogne. Obje frakcije su se povezale s dvije moćne suparničke porodice rimskih aristokrata - Frangipanijima, čije je glavno uporište bilo oko ruševina Koloseuma, a koje su podržavale nove kardinale; te Pierleonijeve, koji su kontrolirali Tiberinski otok i područje oko ruševina Marcelovog teatra, te podržavali italijanske kardinale.

Nakon što je Kalist II umro 13. decembra, obje frakcije i oba klana su se načelno složili da izbor novog pape, u skladu s kanonskim pravom bude održan nakon tri dana. Leo Frangipani, čelnik Frangipanija, je, pak pokušao ishoditi odgodu izbora kako bi bolje pripremio izbor svog kandidata Lamberta Scanabecchija; taj je prijedlog odbijen, a među običnim rimskim narodom se pojavila inicijativa da se izabere Saxo de Agnani. Kada su se 16. decembra kardinali okupili u samostanu sv. Pankratija, za papu je jednoglasno izabran kardinal Theobaldo Boccapecci, koji je uzeo ime Celestin II. Međutim, nedugo potom su u samostan prodrli Frangipanijevi pristaše, te je došlo do meteža u kome je Celestin II ozlijeđen. Tada je odmah objavio kako podnosi ostavku i odustaje od papinstva, čime je otvoren put Scanabecchiju. Taj izbor, međutim, nisu htjeli prihvatiti pristaše Pierleonija. U Rimu su izbile ulične borbe, ali su se postepeno smirile kada su kardinal Aymeric i Leo Frangipani na svoju stranu privukli gradskog prefekta Urbana, ali i počeli mititi pripadnike Pierleonija. Scanabecchi je u takvim okolnostima odbio prihvatiti papinstvo, ali je 21. decembra jednoglasno izabran te posvećen za papu, uzevši ime Honorije II.

## Literatura
* I. S. Robinson, *The Papacy 1073-1198. Continuity and Innovation.* Cambridge University Press 1990
* H. W. Klewitz, *Reformpapsttum und Kardinalkolleg*, Darmstadt 1957
* R. Hüls, *Kardinäle, Klerus und Kirchen Roms: 1049-1130*, Tybinga 1977
* S. Miranda: lista uczestników elekcji 1124 wg Alfonso Chacón, ''Vitae et res gestae Pontificum Romanorum et S. R. E. Cardinalium'' z 1677&nbsp;r. 
* The Catholic Encyclopedia
* Ambrogio Piazzoni, *Historia wyboru papieży*, Wyd. M, Kraków 2003
* Kazimierz Dopierała, *Księga papieży*, Wyd. Pallotinum, Poznań 1996
1130.

Godina **1130.** (**[[rimski brojevi|MCXXX]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu (1. 1. po julijanskom kalendaru).

## Događaji
* 14. 2. &ndash; Papa Inocent II nasljeđuje Honorija II kao 164. papa.
* sredina &ndash; U Rimu izbija papska šizma, nakon što Roger II od Sicilije podrži antipapu Anakleta II, a Inocent II je prisiljen bježati u Francusku. 
* 25. 12. &ndash; Antipapa Anaklet kruni Rogera II od Sicilije za kralja.

### Tokom/tijekom godine
* Magnus Slijepi i Harald Gille postaju zajednički kraljevi Norveške, čime započinje era građanskog rata u Norveškoj.
* Kralj Magnus Jaki svrgnut s prijestolja Gothenlanda, nakon čega se Sverker Stariji proglašava kraljem Švedske.

## Rođenja

* Daoji, kineski budistički redovnik († 1207)
* Balduin III od Jeruzalema ( † 1162)
* Richard de Clare, 2nd Earl of Pembroke († 1176)
* Zhu Xi, kineski konfucijanski učenjak († 1200)
* Eustace IV od Boulognea, grof Boulognea, sin i nasljednik kralja Stephena od Engleske (približni datum; † 1153)

## Smrti

* 13. 2. &ndash; Papa Honorije II
* 26. 3. &ndash; Kralj Sigurd I od Norveške (* o. 1090)
* 11. 11. &ndash; Princeza Teresa od Leona
* Brahmadeva, indijski matematičar (* 1060)
* Maud, škotska kraljica (* 1074)
* Robert od Bellemea, anglonormanski feudalac (* 1052)

## Reference
Lugano

**Lugano** (od latinskog: *Luganum*) je grad u švicarskom kantonu Ticino od 55 151 stanovnika.

Mediteranska klima, luksuzni hoteli sa brojnim kockarnicama, kao i blizina Milana i Torina, pretvorili su grad u *[[Švicarska|švicarski]] [[Monte Carlo]]*.
## Geografija
*Lugano* leži na ušću rijeke Cassarate u jezero Lugano, stiješten između planina Brè i San Salvatore. Bijeli snježni vrhovi i palme uz modro jezero, čine se nemogućom kombinacijom, ali upravo tako izgleda Lugano - kombinacija Mediterana i Alpi.
*Lugano* je udaljen samo 25 km od talijanske granice, i 78&nbsp;km od velikog Milana
## Privreda
*Lugano* je treći po važnosti bankarski centar Švicarske nakon Züricha i Ženeve, pored bankarstva turizam je najvažnija privredna djelatnost u gradu.
## Vanjske veze

* Službene stranice grada
Islandski agronomski univerzitet

**Islandski agronomski univerzitet** je islandski javni univerzitet smešten u Borgarbyggðu. Univerzitet je osnovan 2005. godine.

## Povezano
* Lista univerziteta na Islandu

## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica
Univerzitet Bifröst

**Univerzitet Bifröst** je privatni islandski univerzitet osnovan 1918. godine.

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica

## Povezano
* Lista univerziteta na Islandu
Vojača

**Vojača** je bila bosanska kraljica kao prva supruga bosanskog kralja Stjepana Tomaša.

Vojača je bila patarenka i nije bila plemenitog roda, a neki smatraju da je porijeklom bila Ramkinja.

## Brak

Za Stjepana Tomaša se udala prije njegovog dolaska na prijestolje i to po bogumilskom obredu (takozvanom "*običaju domovine*"), što znači se Tomaš obavezao da će joj biti vjeran sve dok mu ona bude "dobra i vjerna". Sa Stjepanom Tomašem Vojača je imala sina, Stjepana Tomaševića.

### Kraljica

Nakon što je Stjepan Tomaš proglašen kraljem Bosne, Vojača je postala kraljica Bosne. Međutim, nije bila smatrana podobnom za titulu bosanske kraljice pošto je moćno plemstvo nije željelo prihvatiti kao takvu, pa je Stjepan Tomaš stoga tražio ženu višeg roda. Iako je Vojačin brak sa Stjepanom Tomašem u Katoličkoj crkvi, kojoj je Stjepan Tomaš sada pripadao, smatran nevažećim, ipak se smatrao nekom vrstom predbračnog ugovora, te je papa Eugen IV morao poništiti taj "ugovor" kako bi se Stjepan Tomaš mogao ponovo oženiti. Poništenje je izdato 29. maja 1445. godine. Stjepan Tomaš je zatim oženio Katarinu Kosaču, kćer herceg Stjepana Vukčića Kosače.

## Po poništenju braka

Po poništenju braka Vojača se vjerovatno sklonila u samostan  kao što su to često radile i bivše kraljice u ostatku Evrope.

Vojačin sin, Stjepan Tomašević, je nakon smrti Stjepana Tomaša postao posljednji bosanski kralj. Prema Dominiku Mandiću, Vojača je umrla prije nego što je njen sin postao kralj.

## Povezano

* Vitača

## Reference
Winterthur

**Winterthur** je šesti grad po veličini u Švicarskoj od 102 966 stanovnika, u kantonu Zürich. 
## Geografija
*Winterthur* leži na riječici Eulach, udaljen samo 24 km od Züricha i praktički je njegovo predgrađe
## Historija
Za Antički Rim vladao je tim krajem od 70. pne. sve do 5. vijeka, oni su izradili Vitudurum, na čijim temeljima se nalazi centar grada. Tokom srednjeg vijeka Winterthur se razvio u lokalni trgovački centar, od 1264. gradom vladaju Habsburgovci, sve do 1467. kad su prodali grad Kantonu Zürich, od tad je *Winterthur* u sjenci moćnog Züricha počeo stagnirati. Za vrijeme napoleonskih ratova kod grada se odigrala velika bitka 1799.
Od 19. vijeka grad se razvio u snažan industrijski centrar.

## Privreda
*Winterthur* je i danas važan industrijski centar Švicarske.
## Vanjske veze

* Službene stranice grada
Lugano (jezero)

**Jezero Lugano** (talijanski: **Lago Lugano** ili **Lago Ceresio**) je glacijalno jezero koje leži između jezera Como i Maggiore na granici Švicarske i Italije.

O jezeru po imenu *Ceresio* prvi pisao Grgur Turski 590., vjeruje se da mu je ime dato još za antike zbog brojnih stabala trešanja uz njegove obale (cerasus latinski: *trešnja*).
## Geografija
*Jezero Lugano* leži na nadmorskoj visini od 271 m, u podnožju Alpa, izduljenog je nepravilnog oblika, a zapadni rukavac mu je gotovo odsječen od glavnine jezera. 
Jezero ima površinu od 49 km², od tog je 31 km² u švicarskom kantonu Ticino a ostatak leži u talijanskoj Lombardiji.
Najveća dužina jezera je 35 km, a širina 3&nbsp;km, najveću dubina mu iznosi 288 m.

*Jezero Lugano* pune vodom brojni planinski brzaci, a otječe rijekom Tresa u Jezero Maggiore.

Između Melide i Bissonea u Švicarskoj (južno od Lugana), jezero je jako plitko pa je tu podignut veliki kameni nasip za željezničku prugu i cestu.

Osim oko *Zaljeva Lugano*, šumovite strme obale jezera su nenaseljene, za razliku od većih talijanskih alpskih jezera, a sjeveroistočni rukavac jezera je omeđen strmim, stjenovitim planinama.

Najveće naselje na jezeru je grad Lugano u švicarskom dijelu jezera. 

## Vanjske veze

* ''Lake Lugano'' na portalu Encyclopedia Britannica }
Papinski univerzitet Gregoriana

**Papinski univerzitet Gregoriana** ili samo **Gregoriana**, (*Pontificia Università Gregoriana*), katolički je univerzitet u Rimu.
Univerzitet je osnovan 1551. kao *Collegio Romano* od strane Ignacija Loyole, utemeljitelja isusovačke redovničke zajednice.

## Kampus

Image:Greg-atrium-1.jpg
Image:Pontificia Università Gregoriana. Aula anfiteatro.jpg
Image:Pontificia Università Gregoriana facciata notte.jpg


## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica
Međunarodna poslovna škola ostrva Man

**Međunarodna poslovna škola ostrva Man** je institucija visokog obrazovanja koja se nalazi na ostrvu Man u Irskom moru.

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica
Antipapa Celestin II

**Celestin II.**, rođen kao **Teobaldo Boccapecci** ili **Boccapeconai**, (; ? - decembar 1124) bio je kratkotrajni katolički protupapa čiji je pontifikat trajao 16. prosinca 1124. godine. 

Kardinalom-đakonom je postao za vrijeme pontifikata Paskala II, a u prosincu 1122. ga je Kalist II imenovao imenovao kardinalom-prezbiterom crkve Sant'Anastasia. Nakon Kalistove smrti 13. prosinca 1124. među kardinalima izbio sukob između dvije struje - starih kardinala, pretežno Talijana, koje su bili imenovali Urban II i Paskal II, te novih kardinala, pretežno Francuza i sjevernjaka, koje je imenovao Kalist II, a vodio kardinal Aymeric. Teobaldo Boccapecci se priključio starim kardinalima, iza kojih je stala moćna rimska porodica Pierleoni. Kada je tri dana nakon Kalistove smrti u samostanu sv. Pankratija održan izbor za papu, kardinali su jednoglasno izabrali Teobalda koji je uzeo ime Celestin II. Međutim, odmah nakon izbora, dok se slavila misa, u samostan su provalili naoružani pristaše rimske porodice Frangipani, koja je bila u dosluhu s Aymericom, te napali kardinale. U nastalom metežu je Celestin ozlijeđen, te je odmah objavio kako se odriče papske titule. Nakon pet dana je za papu izabran Lamberto Schannabecci, favorit Aymerica i Frangipanija, koji je uzeo ime Honorije II. Celestin je nedugo nakon toga umro.
Brahmadeva

**Brahmadeva** (1060–1130) je bio indijski matematičar. Najpoznatiji je kao autor teksta *[[Karanaprakasa]]*, koji predstavlja komentar na Aryabhatin tekst *[[Aryabhatiya]]*. U njemu se djelomično bavi trigonometrijom i njenom primjenom na astronomiju.

## Vanjske veze
*
Jelisaveta Nemanjić

**Jelisaveta Nemanjić'', poznata i kao **Elizabeta Nemanjić*', (Ras [[1270]] - Bosna [[1331]]) je bila srpska i sremska princeza iz porodice Nemanjić i bosanska banica kao supruga bana [[Stjepan I, ban Bosne|Stjepana I Kotromanića]].

Jelisaveta je bila kćerka [[Srbi|srpskog]] kralja [[Stefan Dragutin, kralj Srbije|Stefana Dragutina]] iz dinastije [[Nemanjići|Nemanjića]] i ugarske princeze [[Katarina od Ugarske (srpska kraljica)|Katarine]] iz dinastije [[Arapdovići|Arpadovića]].Pored Jelisavete Dragutin i Katarina su imali još nekoliko djece :
* [[Vladislav II Nemanjić]], kralj Ugarske i Srema
* [[Stefan Urošić]], umro kao monah Stefan
* Margarita, umrla kao beba
* [[Ursula Nemanjić]], supruga Pavla I Šubića
* Katarina ?
Jelisaveta je mladost provodila u Sremu. U kasnu jesen  [[1284]]. godine u [[Vrhbosna|Vrhbosni]] udala se za bosanskog tadašnjeg princa i budućeg bana Stjepana I. Njihov brak je bio pokušaj ostvarivanja alijanse između Prijezde I i Jelisavetinog oca Dragutina.Ban Stjepan i Jelisaveta su imali barem šestero djece :
* Miroslav
* [[Stjepan II Kotromanić|Stjepan II, ban Bosne]]
* [[Vladislav Kotromanić|Vladislav]]
* [[Ninoslav Kotromanić|Ninoslav]], čija se kćerka [[Marija Kotromanić (helfenštajnska grofica)|Marija]] ([[1333]] - [[27. april]] [[1403]] udala za helfenštajnskog grofa Ulriha oko [[1352]]. godine
* Ulirh 
* sin
* [[Katarina, kćerka bana Stjepana I|Katarina]], supruga zahumskog župana Nikole, i
* Marija, supruga određenog Ludovika. 

Banica Jelisaveta je ostala udovica [[1314]]. godine. Pošto je Stjepanov nasljednik, njen sin, Stjepan II, bio maloljetan, Jelisaveta je nakratko preuzela *de facto'' vlast. Međutim, banica Jelisaveta je sa svojom djecom bila prisiljena skloniti se u Dubrovnik iste godine jer je uvidjela da ne može očuvati za njih vlast nad Bosnom. Njen bijeg u Dubrovnik je bio prvi od mnogobrojnih kasnijih odlazaka bosanskih plemića u egzil u Dubrovnik. Ne zna se do kada su Jelisaveta i njena djeca ostali u Dubrovniku. Jelisaveta je u sinovo ime izdavala povelje, a njeno se ime uglavnom pojavljivalo prije imena njenog sina. Umrla je oko 1331. godine.

Nakon Jelisavete, sljedeća banica Bosne bila je njena snaha i imenjakinja, Elizabeta Ortenburška. Nakon izumiranja dinastije Nemanjić, Jelisavetin unuk, Tvrtko I Kotromanić, je polagao pravo na srpsku krunu kao unuk Jelisavete Nemanjić.

## Porodično stablo

Jelisaveta je patrilinearno bila potomak srpske dinastije Nemanjića, a matrilinearno potomak turskog plemena Kumana.




## Reference

Kategorija : Kotromanići
Katolički univerzitet Svetog srca

**Katolički univerzitet Svetog srca** (*Università Cattolica del Sacro Cuore*), koji je osnovao 1921. Agostino Gemelli, trenutno je najveći univerzitet katoličkog sveta s blizu 42.000 studenata. Glavni kampus ovog univerziteta nalazi se u Milanu.

## Kampus

Image:Milano, piazza Sant'Ambrogio e Cattolica 01.jpg
Image:ChiostroCattolicaUniversita.jpg
Image:Atrio dello zodiaco Cattolica1932.jpg


## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica
Maud od Huntingdona

**Maud** ili **Matilda** (o. 1074 – 1130/31) bila je kraljica Škotske, odnosno supruga kralja Davida I.

Rodila se kao kćer Waltheofa, anglosaksonskog earla Northamptona i Huntingdona, sina northumbrijskog earla Siwarda, te Judith od Lensa, normanske plemkinje i nećake engleskog kralja Williama Osvajača. Otac, koji je bio jedan od posljednjih anglosaksonskih velikaša pod normanskom vlašću, joj je zbog sudjelovanja u pobuni earlova pogubljen 1076. Tada je naslijedila značajne posjede na sjeveru današnje Engleske.

Oko 1090. se udala za normanskog plemića Simona de Senlisa (ili St Liz). Kralj William je nešto ranije pokušao za Simona udati njenu majku Judith. Simon je *[[iure uxoris]]* (preko žene) postao gospodar Huntingdona, te tako jedan od najmoćnijih feudalaca u doba Williamog sina i nasljednika, kralja Williama Rufusa.

Sa Simonom je imala troje djece:
# Matilda od St Liza (Maud) († 1140); udana za Roberta Fitz Richarda od Tonbridgea.
# Simon od St Liza († 1153)
# Sveti Waltheof od Melrosea (o. 1100 – 1159/60)

Prvi suprug joj je umro 1111. godine te se 113. Maud preudala za škotskog princa Davida, koji je istovremeno bio i šurjak tadašnjeg engleskog kralja Henryja I. David je preko braka stekao značajne posjede u Engleskoj. Imali su četvoro djece (dva sina i dvije kćeri):
# Malcolm (rođ. 1113 ili kasnije, umro mlad)
# Henry (o. 1114 – 1152)
# Claricia (umrla neudata)
# Hodierna (umrla mlada i neudata)

Godine 1124. David je postao škotski kralj. Maudina dva sina različitih očeva - Simon i Henry - će kasnije postati gospodari Huntingdona.

Umrla je 1130. i 1131. te sahranjena u Opatiji Scone u Perthshireu. Njeno ime se pojavljuje u jednoj povelji iz 1147. ali historičari sumnjaju u njenu autentičnost.

## Reference
Đorđe Nemanjić

**Đorđe Nemanjić** je bio sin velikog župana Raške i kralja Zete Vukana Nemanjića. Vladao je Zetom sa titulom kralja od 1208—1216. godine.

Đorđe je bio u neprijateljskim odnosima sa Stefanom Nemanjićem, koji je preuzeo tron Raške umesto njegovog oca Vukana. Da bi obezbedio svoje zemlje od Stefanove pretnje, prihvatio je sizerenstvo Venecije 1208. godine.
 Savez sa Venecijom uključivao je obavezu da Zeta pomogne u slučaju da se Arberija, srednjovekovna albanska država, pobuni protiv mletačke vlasti.

1216. godine Stefan Nemanjić je preuzeo kontrolu nad Zetom od Đorđa, verovatno vojnom akcijom.

Đorđe je umro posle 21. avgusta 1242. godine.

## Izvori

## Vanjske veze
* Dinastija Nemanjića
Antipapa Anaklet II

**Anaklet II.**, rođen kao **Pietro Pierleoni** bio je katolički antipapa koji je stolovao u Rimu od 1130. do 1138. uz podršku Rogera II od Sicilije, a nasuprot papi Inocentu II.