Život na Marsu

Vijekovima su ljudi nagađali o mogućnosti postojanja **života na [[Mars]]u** zbog blizine te planete i njene sličnosti Zemlji. Ozbiljna traganja za tragovima života počela su u 19. vijeku, a nastavljaju se putem teleskopskih istraživanja i slijetanja na površinu te planete. Dok su se rani radovi fokusirali na fenomenologiju i bili na granici fantastike, moderna naučna istraživanja fokusiraju se na potragu za hemijskim tragovima života u tlu i stijenama, te potragu za gasovima-biomarkerima u atmosferi.
Marsovci se vrlo često javljaju u popularnoj kulturi tokom 20. i 21. vijeka, a pitanje da li na Marsu postoji život ili je on tamo nekada postojao i danas ostaje otvoreno.

## Rana nagađanja

Ledeni pokrivači na Marsovim polovima prvi put su primijećeni već sredinom 17. vijeka, a u kasnom dijelu 18. vijeka William Herschel je dokazao da se periodično otapaju i smrzavaju. Do sredine 19. vijeka, astronomi su znali da Mars ima određene sličnosti sa Zemljom - na primjer, sličnu dužinu trajanja dana. Također su znali da je njegov nagib sličan Zemljinom, što znači da je prolazio kroz godišnja dobao kao i Zemlja, ali su ona bila gotovo dvostruko duža zato što jedna godina na Marsu traje mnogo duže nego na Zemlji. Ta posmatranja dovela su do povećanja u nagađanjima da su tamniji dijelovi Marsa pokriveni vodom, a da su svjetliji kopno. Prema tome bilo je prirodno pretpostaviti da bi neki oblik života mogao nastanjivati Mars.

William Whewell, koji je popularizirao riječ "naučnik" (scientist), teoretizirao je da na Marsu postoje mora, kopna, a moguće i oblici života. Nagađanja po pitanju postojanja života na Marsu eksplodirale su u kasnom 19. vijeku, nakon teleskopskih posmatranja pri kojima su neki promatrači primijetili navodne kanale na toj planeti - uskoro se pokazalo da su to samo optičke iluzije. Unatoč tome, američki astronom Percival Lowell je 1895. objavio svoje djelo *Mars*, nakon kojeg je 1906. uslijedila knjiga *Mars and its Canals* (*Mars i njegovi kanali*), u kojoj je predloženo da su kanali tvorevine davno nestale civilizacije. Ta ideja potakla je britanskog pisca H. G. Wellsa da 1897. napiše roman *[[Rat svjetova]]*, u kojem je predstavljena invazija Marsovaca koji bježe sa svog planeta zbog njegovog isušenja.

Spektroskopske analize Marsove atmosfere zaozbiljno su započele 1894. godine, kada je astronom William Wallace Campbell pokazao da u Marsovoj atmosferi ni voda ni kisik nisu prisutni. Do 1909. godine bolji teleskopi i bolje periheličke opozicije Marsa od 1877. godine dovele su do pobijanja teorije o postojanju kanala na toj planeti.

## Misije
### Mariner 4

Proba Mariner 4 je 1965. izvela prvi uspješan prelet planete Mars, pri čemu je napravila prve slike njegove površine. Fotografije su pokazale suh Mars, bez rijeka, okeana ili bilo kakvih znakova života. Nadalje, otkriveno je da je površina (ili barem njeni fotografirani dijelovi) pokrivena kraterima, što ukazuje na nedostatak tektonske aktivnosti i bilo kakvog atmosferskog utjecaja na stijene tokom posljedne četiri milijarde godine. Proba je također otkrila da Mars nema globalno magnetsko polje koje bi ga zaštitilo od smrtonosnog svemirskog zračenja. Proba je uspjela izračunati i atmosferski pritisak na toj planeti (oko 0,6 kPa, dok Zemlja ima 101,3 kPa), što znači da voda u tečnom stanju na njezinoj površini ne može postojati. Nakon probe Mariner 4, potraga za životom na Marsu prešla je u potragu za bekteriolikim živim organizmima, a ne višećelijskim, budući da je stanište očito bilo previše surovo za njih.

### Orbiteri Viking

Tekuća voda neophodna je za postojanje života kakvog mi poznajemo i za metabolizam, pa stoga ako je na Marsu ona bila prisutna, šanse da je na njemu postojao život možda bi bile determinantne. Orbiteri Viking su u mnogim područjima otkrili dokaze postojanja mogućih riječnih dolina, tragova djelovanja erozije, te, na južnoj hemisferi razgranate potoke.

### Eksperimenti proba Viking

Glavna misija proba Viking sredinom 1970-ih bila je da izvedu eksperimente kojima bi se utvrdilo prisustvo mikroorganizama u marsovskom tlu, budući da su uvjeti za razvoj višećelijskog života tu nestali prije nekih četiri milijarde godina. Tragalo se za mikrobima sličnim onima na Zemlji. Od četiri eksperimenta, samo je eksperiment LR (Labeled Release) donio pozitivne rezultate, pokazavši povećanu proizvodnju 14CO2 pri prvom izlaganju tla vodi i hranjivim tvarima. Svi su se naučnici počeli slagati sa dvije tačke misije Viking: da je u eksperimentu LR dobijen radiooznačeni 14CO2, te da GC-MS (Gas Chromatograph – Mass Spectrometer) nije otkrio organske molekule. Međutim, postoje vrlo različita tumačenja po pitanju toga na šta ti dokazi ukazuju.

Jedan od dizajnera eksperimenta LR, Gilbert Levin, vjeruje da su njegovi rezultati definitivni dokazi života na Marsu. Međutim, mnogi naučnici osporavaju te rezultate i smatraju da su superoksidirajuće hemikalije u tlu mogle stvoriti taj efekat bez prisustva živih bića. Donesen je gotovo općeprihvaćen konsenzus da se potaci eksperimenta LR odbace kao dokazi života, budući da gasni hromatograf i maseni spektrometar, koji su stvoreni kako bi identificirali organske tvari, nisu zabilježili organske molekule. Rezultati misije Viking po pitanju postojanja života su, prema mišljenju većeg dijela stručnjaka, u najboljem slučaju neuvjerljivi.

Tokom jednog seminara Geofizičkog laboratorija institucije Carnegie (Washington, D.C., SAD) 2007. godine, istraživanje Gilberta Levina ponovo je ocijenjeno. Levin i dalje smatra da su njegovi prvobitni podaci bili ispravni, budući da su pozitivni i negativni kontrolni eksperimenti bili u redu. Štaviše, Levinov tim je 12. 4. 2012. prijavio statističku pretpostavku (zasnovanu na starim podacima koji su ponovo protumačeni matematički analizom algoritama) vezanu za Vikingov eksperiment LR, koja bi mogla dati dokaze da "na Marsu postoji mikrobni život." Kritičari kažu da se metoda koju su oni koristili još uvijek nije pokazala efikasnom pri razlikovanju bioloških i nebioloških procesa na Zemlji, pa je prerano izvoditi zaključke.

Ronald Paepe, edafolog (naučnik koji proučava tlo), priopćio je kongresu Evropske unije za geonauke da nedavno otkriće silikata na Marsu možda ukazuje na pedogenezu, tj. razvoj tla, na čitaovj površini Marsa. Prema Paepeovom tumačenju, većina površine Marsa je aktivno tlo, koje je pocrvenilo zbog eona izloženosti raširenom djelovanju vode, vegetacije i djelovanja mikroorganizama.

Istraživački tim sa Nacionalnog autonomnog univerziteta Meksika, pod vođstvom Rafaela Navarro-Gonzáleza, zaključio je da oprema (TV-GC-MS), koja je pri programu Viking korištena za potragu za organskim molekulama, možda nije bila dovoljno osjetljiva da otkrije niske nivoe organskih tvari. Zbog jednostavnosti rukovanja njime, TV–GC–MS se još uvijek smatra standardnim metodom otkrivanja organskih tvari prilikom budućih misija na Mars, pa je stoga Navarro-González predložio da bi u sklopu dizajna instrumenata koji služe u tu svrhu ubuduće trebali biti uključeni još neki metodi otkrivanja.

#### ''Gillevinia straata''
Tvrdnja o postojanju života na Marsu u obliku *Gillevinia straata* zasniva se na starim podacima koje su u najvećem broju prihvatili naučnici poput Gilberta Levina, Rafaela Navarro-Gonzáleza i Ronaldsa Paepea. Dokazi koji podržavaju postojanje mikroorganizama *Gillevinia straata* zasnivaju se na podacima prikupljenim na dva lendera misije *Viking* koji su tražili biomarkere života, ali službeno je zaključeno da rezultati analiza nisu zaključni.

Mario Crocco, neurobiolog pri Neuropsihijatrijskoj bolnici Borda u Buenos Airesu (Argentina), 2006. je predložio stvaranje novog nomenklaturnog ranga koji klasificira rezultate landera Viking kao "metaboličke", pa prema tome i kao dokaze života. Crocco je predložio stvaranje novih kategorija (taksona) unutar novog kraljevstva u koje bi svrstao taj rod marsovskih mikroorganizama. Predložio je sljedeću taksonomiju:
* Sistem organskog života: Solaria
* Biosfera: Marciana
* Carstvo: Jakobia (prema neurobiologu Christfriedu Jakobu)
* Rod i vrsta: *Gillevinia straata*

Prema tome, hipotetska vrsta *Gillevinia straata* ne bi bila bakterija (takson koji se veže za Zemlju), već pripadnik carstva "Jakobia" unutar sistema "Solaria". Ciljani efekat te nove nomenklature bio je da se poništi breme dokaza potrebnih za potvrđivanje života, ali taksonomija koju je Crocco predložio nije prihvaćena u naučnoj zajednici i posmatra se kao *[[nomen nudum]]*. Ni jedna daljnja misija na Marsu nije pronašla tragove biomolekula.

### Slijetanje Phoenixa (2008.)

U sklopu misije Phoenix, 25. maja 2008. je u polarne predjele Marsa spuštena letjelica, koja je funkcionirala do 10. novembra 2008. godine. Jedan od dva glavna cilja te misije bila je potraga za "nastanjivom zonom" u marsovskom regolitu, gdje bi mikroorganizmi mogli preživjeti, dok je drugi cilj bio istraživanje geološke historije vode na Marsu. Lender je imao robotsku ruku dužine 2,5 metara, sposobnu za iskopavanje plitkih brazda u regolitu. Proveden je elektrohemijski eksperiment u kojem su analizirani joni u regolitu, te količine i vrsta antioksidanasa na Marsu. Podaci programa Viking ukazuju na to da bi oksidansi na Marsu mogli varirati zavisno od geografske širine, s obzirom na to da je Viking 2 na svojoj sjevernijoj poziciji pronašao manje oksidanasa nego Viking 1. Phoenix je sletio još sjevernije.
Preliminarni podaci koje je Phoenix prikazao pokazali su da tlo na Marsu sadrži perhlorat, te stoga možda nije toliko pogodno za život kao što se prije smatralo. pH vrijednost i nivo saliniteta sa stanovišta biologije smatrani su povoljnim. Također je utvrđeno prisustvo vrlo tankog sloja vode i CO2.

### Mars Science Laboratory

Misija Mars Science Laboratory je misija koju je pokrenula NASA, te u sklopu koje je 26. novembra 2011. odaslana letjelica koja je na Mars postavila rover Curiosity, robota na nuklearni pogon koji ima instrumente napravljene za potragu za prošlim ili sadašnjim uslovima relevantnim za biološku aktivnost. Rover *Curiosity* sletio je na Mars na ravnicu Aeolis Palus kod kratera Gale i planine Aeolis Mons 6. augusta 2012. godine.

### Buduće misije
* ExoMars je program pod evropskim vođstvom koji obuhvata više letjelica, a trenutno ga razvijaju Evropska svemirska agencija (ESA) i NASA; letjelice će biti odaslane 2016. i 2018. godine. Glavna naučna misija tog programa bit će potraga za biomarkerima na Marsu, bilo onima iz prošlosti ili iz sadašnjosti. Dva rovera sa bušilicom od 2 metra koristit će se za prikupljanje podataka sa raznih dubina Marsove površine, gdje bi se mogla naći tekuća voda, a mikroorganizmi bi mogli preživjeti kozmičke zrake.
* Mars Sample Return Mission – Najbolji predloženi način utvrđivanja postojanja života bio bi da se primjerak tla sa Marsa vrati na Zemlju i istraži tu. Međutim, još uvijek ostaje neriješen problem pružanja i održavanja života tokom mjeseci između prelaska sa Marsa na Zemlju. Uslišavanje još uvijek nepoznatih prehrambenih i okolišnih potreba mogućih mikroorganizama također je problematično. Ako bi na Zemlju dospjeli mrtvi organizmi, bilo bi vrlo teško utvrditi da li su oni bili živi još kada su prikupljeni.

## Meteoriti
NASA održava katalog od 34 meteorita sa Marsa. To su vrlo važni predmeti budući da su oni jedini dostupni fizički primjerci površine Marsa. Istraživanja koja je proveo NASA-in Svemirski centar Johnson pokazuju da tri meteorita sadrže potencijalne dokaze da je na Marsu prije bilo života, u obliku mikroskopskih struktura koje liče na fosilizirane bakterije (takozvani biomorfi). Iako su prikupljeni dokazi vjerodostojni, postoje različita shvatanja istih. Do danas ni jedan od prvobitnih naučnih dokaza za hipotezu da su biomorfi egzobiološkog porijekla (tzv. biogenička hipoteza) nije ni opovrgnut niti je za njega pronađeno nebiološko objašnjenje.

Tokom nekoliko desetljeća ustanovljeno je sedam kriterija za prepoznavanje izumrlog života u geološkim primjercima. Ti kriteriji su:
# Da li je geološki kontekst primjerka usporediv sa izumrlim životom?
# Da li je starost primjerka i njegova stratigrafska lokacija usporediva sa mogućim životom?
# Da li primjerak sadrži dokaze ćelijske morfologije i kolonija?
# Ima li tragova biominerala koji pokazuju hemijsku ili mineralnu neravnotežu?
# Ima li tragova stabilnih izotopnih šablona jedinstvenih za biologiju?
# Jesu li prisutni organski biomarkeri?
# Jesu li te osobine jedinstvene za taj primjerak?

Kako bi se prihvatilo postojanje izumrlih živih bića u nekom primjerku, moraju se zadovoljiti ili svi ili većina spomenutih uslova. Ni jedan primjerak sa Marsa nije ispunio sve uslove, ali istraživanja su još uvijek u toku.

Od 2010. vrše se ponovna istraživanja biomorfa pronađenih u tri marsovska meteorita, i to pomoću instrumenata za analiziranje naprednijih od onih koji su se prije koristili. Naučnici koji vode to istraživanje u Svemirskom centru Johnson vjerovali su da će prije kraja te godine u meteoritima pronaći definitivne dokaze izumrlog života na Marsu.

### Meteorit ALH84001

Članovi projekta ANSMET su u decembru 1984. na Antarktiku pronašli meteorit ALH84001; težio je 1,93&nbsp;kg. Taj primjerak je prije nekih 17 miliona godina odlomljen od Marsa i proveo je 11 000 godina u ili na antarktičkim ledenim pokrivačima. Analize njegovog sastava koje je provela NASA pokazale su prisustvo jedne vrste magnetita koji se na Zemlji može naći samo u mjestima gdje su prisutni određeni mikroorganizmi. Onda je u augustu 2002. još jedan NASA-in tim pod vođstvom Kathie Thomas-Keptra objavio je istraživanje koje je pokazalo da se 25% magnetita u ALH 84001 javlja u malenim, jednolikim kristalima koji se na Zemlji vežu samo za biološku aktivnost, a da je ostatak magnetita uobičajeni neorganski magnetit. Tehnika ekstrakcije nije omogućila određivanje da li je magnetit (moguće biološkog porijekla) bio organiziran u lance, kao što je za očekivati. Meteorit pokazuje tragove sekundarne mineralizacije pomoću vode na relativno niskoj temperaturi, te predterestrijalne alteracije putem vode. Pronađeni su tragovi policikličnih aromatskih ugljikovodika, čija se količina smanjivala bliže površini.

Neke strukture koje podsjećaju na mineralizirane odljeve kopnenih bakterija i njihovih fibrila ili nusprodukata (vanćelijskih polimernih tvari) pojavljuju se na rubovima ugljičnih globula i dijelova kamena koji su prošli kroz predkopnenu alteraciju vodom. Veličina i oblik tih objekata odgovara istim kod fosiliziranih nanobakterija sa Zemlje, ali je i postojanje samih nanobakterija kontroverzno.

NASA-ini naučnici u u novembru 2009. izjavili da je detaljnija analiza tog meteorita pokazala "jake dokaze da je na Marsu nekada davno postojao život".

### Meteorit Nakhla
Meteorit Nakhla pao je na Zemlju 28. juna na lokalitetu Nakhla kod Aleksandrije (Egipat).

Tim NASA-inog Svemirskog centra Johnson je 1998. pribavio maleni primjerak tog meteorita u svrhu analiza. Istraživači su pronašli predkopnene vodene faze izmjenjivanja i predmete veličine i oblika u skladu sa fosiliziranim nanobakterijama sa Zemlje, mada je postojanje samih nanobakterija kontroverzno.
Gasnom hromatografijom i masenom spektrometrijom (GC-MS) 2000. istražena je prisutnost policikličnih aromatskih ugljikovodika visoke molekularne mase; NASA-ini naučnici su zaključili da bi moglo biti da čak 75% organskih tvari u meteoritu Nakhla "nema recentno zemaljsko porijeklo".

Ti rezultati izazvali su dodatno zanimanje za taj meteorit, pa je NASA 2006. uspjela pribaviti još jedan, veći primjerak iz Longonskog prirodoslovnog muzeja. Kod tog drugog primjerka primijećena je velika, dendritična (pogledaj: Neuron#Dendriti) nakupina ugljika. Nakon što su rezultati istraživanja objavljeni 2006. godine, neki nezavisni istraživači tvrdili su da su naslage ugljika biološkog porijekla. Međutim, naglašeno je da, budući da je ugljik četvrti najčešći element u svemiru, njegovo otkriće u neobičnim strukturama ne dokazuje ili ukazuje na mogućnost da je on biološkog porijekla.

### Meteorit Shergotty
Meteorit Shergotty, težak 4&nbsp;kg, pao je na Zemlju 25. augusta 1865. u grad Shergotty (Indija), a očevici su ga prikupili gotovo odmah. Taj meteorit je relativno mlad; smatra se da je vulkanskog porijekla i da je na Marsu nastao prije samo 165 miliona godina. Pretežno se sastoji od piroksena i smatra se da je prošao kroz nekoliko vijekova izmjena pod utjecajem vode. Određene osobine njegove unutrašnjosti ukazuju na ostatke biofilma i odgovarajućih zajednica mikroorganizama. Još uvijek se radi na potrazi za magnetitima u fazama promjena.

## Tekuća voda

Ni jedna marsovska proba još od Vikinga nije istražila marsovski regolit specifično u potrazi za metabolizmom koji bi bio konačni znak prisustva života. NASA-ine nedavne misije fokusirale su se na drugo pitanje: da li su se u drevnoj prošlosti na površini Marsa nalazila jezera ili okeani tečne vode. Naučnici su pronašli hematit, mineral koji nastaje u prisustvu vode. Zbog toga misija rovera Spirit i Opportunity (2004.) nije bila potraga za prošlim ili sadašnjim životom, već za dokazima prisustva tečne vode na Marsovoj površini u davnoj prošlosti.

Tekuća voda, na Zemlji neophodna za život i metabolizam koji obično vrše živa bića sa Zemlje, ne može postojati na površini Marsa zbog njegovog sadašnjeg niskog atmosferskog pritiska i temperature, a jedina iznimka su niska područja tokom kratkih vremenskih perioda, a tečna voda se ne javlja na samoj površini.

U junu 2000. godine otkriveni su dokazi podzemne vode u obliku vododerina. Duboke potpovršinske nakupine vode blizu tečnog jezgra te planete mogle bi biti stanište za neka živa bića. Međutim, u martu 2006. astronomi su obznanili otkriće sličnih "vododerina" na Mjesecu, a smatra se da se u njima nikada nije nalazila voda. Astronomi su predložili ideju da su te "vododerine" nastale udarom mikrometeorita.

NASA je u martu 2004. obznanila da je njen rover *Opportunity* otkrio dokaze da je Mars u davnoj prošlosti bio vlažna planeta. To je podiglo nadu da bi se tragovi izumrlog života na Marsu mogli naći i danas. ESA je potvrdila da je orbiter Mars Express u januaru 2004. direktno otkrio ogromne zalihe zaleđene vode na Marsovom južnom polu.

ESA je 28. jula 2005. godine obznanila da su prikupili fotografske dokaze površinskog leda u blizini sjevernog pola na Marsu.

NASA je u decembru 2006. pokazala slike koje je napravio Mars Global Surveyor, te koje su sadržavale dokaze da na Marsovoj površini povremeno protiče voda. Na slikama nije prikazana tekuća voda, već promjene u kraterima i naslagama sedimenata, što je pružilo do sada najjače dokaze da je voda tu proticala prije samo nekoliko godina, a možda teče čak i sada. Neki naučnici bili su skeptični po pitanju toga da je tekuća voda izazvala promjene osobina površine koje je zabilježila ta svemirska letjelica. Rekli su da se i drugi materijali, kao što su pijesak i prašina, mogu kretati slično kao tečnosti i izazvati slične posljedice.

Novije analize pješčara sa Marsa, u kojima su korišteni podaci prikupljeni orbitalnom spektrometrijom, navode na zaključak da je voda koja je prije postojala na Marsu imala previsok salinitet za opstanak života sličnog onom na Zemlji. Tosca *et al.* otkrili su da je marsovska voda na lokacijama koje su posmatrali imala aktivnost aw ≤ 0,78 do 0,86 - nivo koji bi bio smrtonosan za većinu zemaljskih organizama. Međutim, pripadnici Haloarchaea mogu preživjeti u hipersalinilnim otopinama, do tačke zasićenosti.

NASA-in lander *Phoenix*, koji je u maju 2008. sletio na arktičku ravnicu na Marsu, potvrdio je prisustvo smrznute vode u blizini njegove površine. To je potvrđeno kada je jedan svijetao materijal, izložen zbog roverovog kopanja, ispario i nestao u roku od 3 do 4 dana. To je pripisano potpovršinskom ledu, izloženom iskopavanjem, koji je sublimirao zbog izloženosti atmosferi.

## Metan
Godine 2003. na Marsu su pronađeni tragovi metana, a to je potvrđeno 2004. godine. Budući da je metan nestabilan gas, njegovo prisustvo ukazuje na to da bi na toj planeti morao postojati njegov aktivan izvor da bi se njegova količina u atmorferi održala. Procjenjuje se da Mars mora stvoriti 270 tona metana godišnje, ali udari asteroida izazivaju stvaranje samo 0,8% sveukupnog metana. Mada su mogući geološki izvori metana, kao što je putem serpentinizacije, nedostatak vulkanizma, hidrotermalne aktivnost i vrućih tačaka (vulkanskog regiona koji se hrani magmom direktno iz plašta palnete) nije pogodan za geološki nastanak metana. Predloženo je da metan nastaje hemijskim reakcijama u meteoritima, do kojih vodi visoka temperatura pri prolasku meteorita kroz atmosferu. Iako je istraživanje koje je objavljeno u decembru 2009. opovrgnulo tu mogućnost, u jednom drugom istraživanju objavljenom 2012. zaključeno je da bi izvor mogla biti organska jedinjenja u meteoritima, koja se pod ultraljubičastim zračenjem pretvaraju u metan.

Prisustvo života u obliku mikroorganizama kao što su metanogeni (mikroorganizmi koji stvaraju metan kao nusprodukt metabolizma) spada među moguće, ali još nedokazane izvore tog spoja. Ako mikroskopski oblici života stvaraju metan na Marsu, vrlo je vjerovatno da oni žive ispod površine, gdje je još uvijek dovoljno toplo za postojanje tekuće vode.

Od otkrića metana u atmosferi 2003. godine, neki naučnici dizajniraju modele i vrše *in vitro* eksperimente kako bi utvrdili rast metanogena na simuliranom marsovskom tlu. U eksperimentima sve četiri skupine bakterija stvorile su znatne količine metana, čak i u prisustvo 1,0wt% perhlorata. Ti rezultati pokazuju da prisustvo perhlorata, koje je zabilježio lander *Phoenix*, ne znači da prisustvo metanogena na Marsu nije moguće.

Tim kojeg je vodio Levin predložio je da bi oba ta fenomena - stvaranje i degradacija metana - mogla biti pripisana ekologiji mikroorganizama koji stvaraju i konzumiraju metan.

U junu 2012. naučnici su prijavili da bi mjerenje omjera nivoa vodika i metana na Marsu moglo pomoći u određivanju vjerovatnosti života na Marsu. Prema naučnicima "...nizak omjer H2/CH4 (manje od otprilike 40) ukazuje na to da je život vjerovatno prisutan i aktivan." Drugi naučnici nedavno su prijavili metode određivanja vodika i metana u vanzemaljskim atmosferama.

Rover *Curiosity*, koji je na Mars sletio u augustu 2012. godine, u stanju je da izvrši mjerenja koja razlikuju različite izotopologe metana; međutim, iako je cilj misije da se odredi da je mikroskopski život na Marsu izvor metana, on vjerovatno prebiva duboko ispod površine, izvan dosega rovera. Prva mjerenja pomoću TLS-a ukazala su na to da je na sletištu u trenutku slijetanja postojalo manje od 5 ppb metana. Orbiter ExoMars Trace Gas, koji će biti odaslan 2016. godine, dalje će istražiti taj metan, kao i produkte njegovog raspadanja, kao što su formaldehid i metanol.

## Formaldehid
U februaru **2005**. obznanjeno je da je Planetary Fourier Spectrometer (PFS) orbitera Mars Express Evropske svemirske agencije otkrio tragove formaldehida u Marsovoj atmosferi. Vittorio Formisano, direktor PFS-a, nagađa da bi formaldehid mogao biti nusprodukt oksidacije metana te, prema njemu, pruža dokaz da je Mars ili jako geološki aktivan, ili ima kolonije mikroorganizama. NASA-ini naučnici smatraju preliminarne podatke vrijedne nastavljenog istraživanja, ali su također odbili tvrdnje da su živi organizmi prisutni.

## Silicijum dioksid
U maju 2007. rover Spirit je jednim svojim neispravnim točkom zagrebao tlo, otkrivši tako područje izuzetno bogato silicijum-dioksidom (90%). Ta osobina podsjeća na utjecaj koji voda iz termalnih izvora ima kada dođe u dodir sa vulkanskim stijenama. Naučnici to smatraju dokazom staništa koje je prije postojalo i koje je možda bilo pogodno za život mikroorganizama, te teoretiziraju da je jedan mogući izvor silicijum-dioksida moglo biti međudjelovanje između tla i kiselih isparenja koja su nastala vulkanskom aktivnošću u blizini vode. Još jedno moguće porijeklo bila bi voda u staništu sa mnogobrojnim termalnim izvorima.

Na osnovu analoga koji se mogu naći na Zemlji, hidrotermalni sistemi na Marsu bili bi vrlo privlačni zbog svog potencijala za održavanje organskih i neorganskih biomarkera. Dobar primjer su bakterije koje oksidiraju željezo i koje su mnogobrojne i u morskim i u kopnenim hidrotermalnim sistemima, gdje često pokazuju izraženu ćelijsku morfologiju i često su obložene mineralima, naročito bakteriogenim željezovim oksidima i silicijum dioksidom. Mikrofosili bakterija koje oksidiraju željezo pronađene su u drevnim nalazištima silicija i željeza, te je oksidacija željeza prema tome možda jedan drevan i vrlo rasprostranjen vid vršenja metaboličkih funkcija. Ako to bude moguće, roveri budućih misija na Mars ciljat će otvore neaktivnih hidrotermalnih sistema.

## Gejziri na Marsu

Sezonsko zaleđivanje i otapanje južnih ledenih pokrivača rezultira formiranjem paukolikih zrakastih kanala koje sunčeva svjetlost izrezbari na ledu debelom 1 metar. Potom sublimirani CO2 (a vjerovatno i voda) povećavaju unutrašnji pritisak i stvaraju erupcije slične gejzirskim, pri čemu izbacuju hladne tečnosti, često pomiješane sa tamnim bazaltom ili blatom. Taj proces je vrlo brz - odvija se u rasponu od nekoliko dana, sedmica ili mjeseci - što je vrlo neobična stopa rasta u geologiji, a naročito za Mars.

Tim mađarskih naučnika predložio je da su najupadljiviji dijelovi gejzira - njihove tamne tačke i zrakasti kanali - možda kolonije fotosintetskih marsovskih mikroorganizama, koji prezimljuju ispod ledenog pokrivača, a kada se sunčeva svjetlost u rano proljeće vrati na pol, ona prodire kroz led, mikroorganizmi počnu vršiti fotosintezu i zagrijavaju prostor oko sebe. Džep tečne vode, koji bi u tankoj marsovskoj atmosferi inače odmah ispario, oko njih je zarobljen ledom. Kako se led istanjuje, mikroorganizmi se pokazuju kao područja sa sivim obojenjem. Kada se led sasvim otopi, mikroorganizmi se brzo isuše i pocrne, okruženi sivom aureolom. Ti mađarski naučnici vjeruju da je čak i kompleksan proces sublimacije nedovoljno objašnjenje za formiranje i razvoj tamnih pjega u prostoru i vremenu. Od njihovog otkrića, pisac fikcije Arthur C. Clarke promovirao je te formacije kao vrijedne istraživanja iz astrobiološke perspektive.

Međunarodni evropski tim predložio je da ako tokom godišnjeg ciklusa otopljavanje u kanalima postoji tekuća voda, to bi mogla biti niša u koju bi se određeni oblici mikroskopskog života mogli povući i prilagoditi, zaštićeni od sunčevog zračenja. Jedan britanski tim također razmatra mogućnost da u tim neorganskim formacijama koegzistiraju organske tvari, mikrobi, pa možda čak i jednostavne biljke, naročito ako su osim vode prisutni i geotermalni izvori energije. Međutim, također naglašavaju da se većina geoloških struktura može objasniti bez da se poziva na hipoteze o postojanju organskog života na Marsu. Također je predloženo razvijanje lendera "Mars Geyser Hopper", koji bi izbliza istražio te gejzire.

## Kozmičke zrake
Mariner 4 je 1965. otkrio da Mars nema magnetosferu koja bi ga štitila od kozmičkih i sunčevih zraka opasnih po život; posmatranja koje je Mars Global Surveyor proveo tokom kasnih 1990-ih potvrdila su to otkriće. Naučnici nagađaju da je nedostatak magnetskog štita pomogao u tome da sunčev vjetar tokom nekoliko milijardi godina otpuše većinu atmosfere Marsa.

Nakon mapiranja nivoa kozmičkog zračenja na različitim dubinama na Marsu, istraživači su zaključili da bi unutar prvih nekoliko metara njegove površine bilo kakav život bio ubijen zbog smrtonosnih količina kozmičkog zračenja. Godine 2007. izračunato je da bi oštećenje DNK i RNK na taj način ograničilo život na Marsu na dubine veće od 7,5 metara. Prema tome, najbolje potencijalne lokacije za otkrivanje života na Marsu mogla bi biti podzemna staništa koja još nisu istražena.

## Život na Zemlji pod marsovskim uvjetima
26. aprila 2012. naučnici su dali izvješće da su lišajevi preživjeli i pokazali izvanredne rezultate u kapacitetu za prilagođavanje fotosintetske aktivnosti tokom trajanja simulacije (34 dana) marsovskih uvjeta u Mars Simulation Laboratoryju (MSL), kojeg održava Njemački centar za avijaciju i kozmonautiku (DLR).

## Povezano
* Izvanzemaljci

## Izvori

## Vanjske veze
* Istraživanje pokazalo da je mladi Mars bio vlažan svijet
* NASA - Program istraživanja Marsa
* Naučnici su otkrili da je Mars nekada imao okeane slane vode
* BBC News: amonijak na Marsu mogao bi značiti život
* Naučnik kaže da je život na Marsu danas vjerovatan
* Drevna slana mora na Marsu najvažnije naučno otkriće 2004. - časopis Science
* Marsovski meteor pronađen na Zemlji pruža dokaze izumrlog života na Marsu
* Scientific American Magazine (izdanje novembra 2005.) Da li je život došao sa druge planete?
* Audio intervju o "tamnim tačkama"