Franko Simatović

**Franko "Frenki" Simatović** ( Beograd, 1. travnja 1950.), jugoslovenski obavještajac hrvatsko-židivskog porijekla i osuđeni ratni zločinac, zapovednik specijalnih snaga Službe državne bezbednosti (SDB) SR Jugoslavije i osnivač Jedinica za specijalne operacije (JSO). Tokom suđenja u Hagu otkriveno je da su Simatović i Stanišić bili dugogodišnji saradnici američke Centralne obaveštajne agencije (CIA).

Rođen je u obitelji Hrvata Pere Simatovića, visokog časnika JNA i dužnosnika Vaterpolo kluba Partizan i Židovke Nede Winter, koja je pored Franka, imala i kćerku Dubravku udatu Horvat, koja živi u Rijeci. Ime je, kao i njegov ujak Franko Winter, dobio po svom djedu po majci Židovu Franku Winteru, osnivaču odvjetničkog ureda u Bjelovaru, i suradniku predsjednika Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita. Simatović je završio Fakultet političkih znanosti Sveučilišta u Beogradu, zajedno s budućim šefom SDB-a Jovicom Stanišićem i novinarom i piscem Dejanom Lučićem.

Kada su 1991. izbili ratovi u bivšoj Jugoslaviji postao je obavještajac, osnivač i zapovjednik Jedinice za specijalne operacije (JSO) (1991 - 1998) . Pripadnici te jedinice su ostali poznati i pod imenom* Frenkijevci* koje su ponijeli od svog zapovjednika. U SDB-u je imao najduži radni staž od 25 godina. Frenki je bio imenovan 1993. godine za zamjenika Jovice Stanišića, šefa SDB-a.

Bio je pomoćnik novog šefa SDB-a Rade Markovića, koji se više puta žalio da nema nikakav nadzor nad Simatovićem i njegovom Jedinicom za specijalne operacije.

Simatović je optužen pred Međunarodnim sudom za bivšu Jugoslaviju u Hagu (MKSJ) da je počinio razne zločine nad ne-srpskim stanovništvom tijekom ratova u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini (1991 - 1995). Optužnica u pet točaka teretila je Simatovića i Stanišića za zločine protiv čovječnosti i povrede ratnog prava i običaja počinjene na području Hrvatske i BiH progonom, ubojstvima, deportacijama i nehumanim djelima. Zločine su, po optužnici, u Hrvatskoj i BiH počinile jedinice SDB-a, odnosno postrojbe i paravojne formacije koje je stvorila SDB ili je pomogla njihovom stvaranju. Među tim postrojbama su i "Crvene beretke", "Škorpioni", Arkanovi "Tigrovi", "Knindže", pripadnici Martićeve policije, kao i milicija bivše SAO Slavonije, Baranje i zapadnog Srijema.

Uhićen je zajedno sa Stanišićem u policijskoj operaciji "Sablja" 2003. godine, i isporučen MKSJ-u u Hag. 2007., MKSJ je u presudi protiv Milana Martića utvrdio da su Simatović i Stanišić bili dio udruženog zločinačkog pothvata: 

Međutim, jednom kada su se sami Stanišić i Simatović našli na suđenju, pretresno vijeće, kojim je predsjedavao Alphons Orie, ih je 2013. oslobodilo svih krivnji te time proturječio samoj presudi MKSJ-a iz 2007:

Tako su po novim pravilima MKSJ-a, prema kojima nije bilo "konkretne usmjerenosti" da njihove paravojne snage počine zločine po Bosni i Hrvatskoj, Simatović i Stanišić pušteni na slobodu što je izazvalo kontroverze. Refik Hodžić, bivši bosanski glasnogovornik MKSJ-a, je za *The Economist* izjavio da to "više nije naš sud" te da podliježe "čudnom samouništenju". Bivša glasnogovornica MKSJ-a Florence Hartmann, Nataša Kandić, Francis Boyle, predsjednica Helsinškog odbora za ljudska prava u Srbiji Sonja Biserko, Centar za suočavanje s prošlošću - *Documenta*, Građanski odbor za ljudska prava i Centar za mir, nenasilje i ljudska prava u Osijeku su digli glas protiv takve presude. Eric Gordy, koji predaje politiku i sociologiju na sveučilištu u Londonu, je za *New York Times* zapisao sljedeće o završnom radu MKSJ-a:

Mjesec dana nakon presude, tužitelji MKSJ-a su 28. lipnja 2013. uložili žalbu na prvostupanjsku presudu.

## Reference

## Vanjske veze
* Sažetak o predmetu MKSJ