Amir Taheri

**Amir Taheri** (perz. امیر طاهری, Ahvaz, Iran, r. 9. 6. 1942.) je iransko-britanski konzervativni novinar i pisac s prebivalištem u Evropi. Autor je brojnih radova s temama o Bliskom Istoku, Iranskoj revoluciji, Muhamed-Rezi Pahlaviju, Ruholahu Homeiniju, islamizmu, islamu i terorizmu. Taheri je bio predmetom višestrukih kontroverzi zbog fabrikacija u njegovim pisanjima među kojima je najpoznatija ona o navodnom iranskom sumptuarnom zakonu iz 2006. godine. Član je Instituta Gatestone koji još okuplja Alana Dershowitza, Roberta Spencera i Harolda Rhodea.

## Karijera
Amir Taheri rođen je 1942. u Ahvazu, gradu u Huzestanu na jugozapadu Irana. Obrazovan je u Teheranu, Londonu i Parizu. Tokom 1970-ih godina u vrijeme vladavine Muhamed-Reza Pahlavija obnašao je više visokih funkcija – od 1972. bio je izvršnim urednikom izrazito prošahovskog časopisa *Kajhan*, te od 1973. članom odbora vjerovnika Iranskog instituta za internacionalne i ekonomske studije u Teheranu. Godine 1979. u Iranu izbija narodna revolucija čime Taheri gubi sve stečene funkcije i emigrira u Evropu gdje se aktivira kao gorljivi autor protiv revolucije i Homeinija. Tokom 1980-ih prvo je pisao za londonski *Sunday Times* (1980. – 1984.), potom je bio glavnim urednikom pariškog časopisa *Jeune Afrique* (1985. – 1987.), a povremeno je surađivao i za časopise kao što su britanski *The Daily Telegraph*, *The Guardian*, *The Times* i *The Daily Mail*, te pakistanski *Daily Times*. Od 1984. do 1992. bio je i članom izvršnog odbora *International Press Instituta*.

Časopisi za koje je pisao kao kolumnist još 1990-ih i 2000-ih uključuju saudijski *Asharq Al-Awsat* i *Arab News*, američki *International Herald Tribune*, *The Wall Street Journal*, *The New York Times*, *The Los Angeles Times*, *Newsday*, *The Washington Post*, *New York Post* i *National Review*, njemački *Die Welt*, *Der Spiegel* i *Focus*, francuski *L'Express*, *Politique internationale* i *Le Nouvel Observateur*, španski *El Mundo*, te italijanska *La Repubblica*. Taheri je radio i kao komentator za CNN, BBC i RFI, a potpisuje i nekoliko TV-dokumentaraca s temama Bliskog Istoka. Intervjuirao je više svjetskih lidera među kojima su američki predsjednici Richard Nixon, Gerald Ford, Jimmy Carter, Ronald Reagan i Bill Clinton, saudijski kralj Fahd, sovjetski vođa Mihail Gorbačov, egipatski predsjednik Anwar Sadat, kineski premijer Zhou Enlai, indijska premijerka Indira Gandhi i njemački kancelar Helmut Kohl.

Taheri je objavio nekoliko knjiga koje su prevedene u dvadesetak svjetskih jezika. Godine 1988. *Publishers Weekly* iz New Yorka proglasio je njegov rad *Holy Terror: Inside the World of Islamic Terrorism* jednom od najboljih knjiga godine. Druga njegova knjiga *Cauldron: The Middle East Behind the Headlines* korištena je kao obavezna literatura na nekim univerzitetima u Sjedinjenim Državama i Kanadi. Njegova najnovija knjiga *Persian Night: Iran under the Khomeinist Revolution* iz 2009. raspravlja o modernoj iranskoj historiji, politici i geopolitičkim ambicijama.

## Kontroverze i fabrikacije

### Knjiga ''Nest of Spies''
Šaul Bahaš, iransko-jevrejski historičar za blistoistočne studije sa američkog univerziteta George Mason, napisao je 1989. recenziju knjige *Nest of Spies* (sh. „Gnijezdo špijuna“) u kojoj navodi da se Taheri koristi teorijama zavjere i da se opetovano referencira na knjige i dokumente u kojima slične informacije jednostavno ne postoje. Bahaš navodi da je *Nest of Spies* knjiga koja „modernu historiju dovodi na loš glas“.

### Homeinijevi citati
Jedan od najpoznatijih citata koji je Taheri pripisao Ruholahu Homeiniju glasi:

U prijevodu:

Ovaj citat kojim je Taheri Homeinijevoj politici pokušao pripisati totalni anacionalni i radikalni panislamski karakter redovito je ponavljan u američkim i drugim medijima (npr. Norman Podhoretz u *PBS NewsHouru* i Michael Ledeen u *National Reviewu*), a aktivno je korišten i prilikom američke predsjedničke kampanje Rudyja Giulianija iz 2008. godine. Historičar Šaul Bahaš navodi da se Taheri za navedenu izjavu poziva na knjigu koja ne postoji ni u američkim bibliotekama, ni izvornim kolekcijama Homeinijevih govora na perzijskom jeziku.

### Optužbe protiv Džavada Zarifa
Godine 2005. Taheri je u *New York Postu* iranskog ambasadora pri UN-u Džavada Zarifa identificirao kao jednog od aktera talačke krize iz 1979. prilikom koje je zauzeta američka ambasada u Teheranu. Ove prozivke negirao je američki profesor Dwight Simpson koji je objasnio da je Džavad Zarif u to vrijeme bio jedan od njegovih studenata i asistenata na Državnom univerzitetu u San Franciscu. Politolog Kaveh L. Afrasiabi s prebivalištem u SAD-u tražio je od glavne urednice Eliane Benador da se lažne prozivke povuku iz medija, no to nije učinjeno.

### Optužbe protiv Muhameda Hatamija
Prilikom turneje Muhameda Hatamija po Sjedinjenim Državama u septembru 2006. godine, Taheri je u *New York Postu* oštro napao bivšeg iranskog predsjednika optuživši ga za represiju, netoleranciju i lažno predstavljanje. U recenziji njegovog medijskog članka politolog Kaveh L. Afrasiabi pronalazi niz netočnosti, iskrivljenih prijevoda i objašnjava da je Hatami liberalni političar što je i stav svih zapadnjačkih autora moderne iranske historije.

### Navodni sumptuarni zakon
Najveća kontroverza koju je izazvao Taheri dogodila se 18./19. 5. 2006. kada je u kanadskom časopisu *National Post* objavio članak *A colour code for Iran's 'infidels*' (sh. „Obojeni dres-kod za iranske 'nevjernike'“) u kojem je tvrdio da je „iranski parlament prihvatio sumptuarni zakon o pravilima odijevanja za nemuslimane“ prema kojem će „Jevreji nositi žute značke, kršćani crvene i zoroastrijci svjetloplave“, s ciljem vizualne distinkcije odnosno „ograničavanja utjecaja nevjernika na iransku mladež“. Taherijev članak ubrzo su prenijeli mediji širom svijeta, često uz analogije s nacizmom kao što su retorička pitanja „Pretvara li se Iran u nacističku Njemačku?“. Istog dana kanadski premijer Stephen Harper osudio je Iran na temelju navedenih vijesti, a američko-jevrejska organizacija Simon Wiesenthal podnijela je pritužbu UN-ovom generalnom sekretaru Kofiju Annanu.

Opovrgavanje vijesti o navodnom iranskom zakonu počelo je svega par sati nakon objave Taherijevog članka i to u samom *National Postu*:
* Hormoz Gahremani, glasnogovornik iranske ambasade u Ottawi, kategorično je odbacio vijest navodeći da se radi o „klevetničkim optužbama koje su dio prljave kampanje protiv Irana“.
* Sam Kermanijan, dužnosnik Iransko-američke jevrejske federacije iz Los Angelesa, izjavio je da je kontaktirao Jevreje u Iranu (uključujući parlamentarca) koji su potpuno opovrgli takve tvrdnje.
* Maurice Motamed, jevrejski zastupnik u iranskom parlamentu, nazvao je vijest potpuno lažnom i dodao da je ona „uvreda za sve religijske manjine Irana“.
* Meir Džavdanfar, izraelski stručnjak za Iran i Bliski Istok porijeklom iz Teherana, opisao je vijest besmislenom i dodao da „niti jedan njegov izvor iz Irana nije čuo za takvo nešto“ i da „ne zna odakle dolaze te priče“.
* Menaše Amir, također izraelski stručnjak za iranska pitanja, isto tako je negirao vijest.
* Marša B. Cohen, američko-jevrejska politologinja s Internacionalnog univerziteta u Floridi, izjavila je da su takve vijesti formirane s ciljem povezivanja Ahmadinežada s Hitlerom.
* Detaljno opovrgavanje otpužbi prenio je i izraelski list *Haaretz*.

Konačno, dana 24. 5. 2006. glavni urednik *National Posta* Douglas Kelly objavio je ispriku čitateljima zbog lažne vijesti i naveo da je „sada sigurno da priča nije istinita“. Usprkos svim negiranjima Taheri je stao iza svog članka i nastavio tvrditi da je vijest „istinita“, a u obrani mu se pridružila i njegova nadređena Eliana Benador koja je ustvrdila da „predočena šira slika nije pogrešna“ odnosno da je „pogrešno stati na stranu terorista“.

### Navodno vješanje gej dječaka
U julu 2015. godine, nekoliko dana nakon što je potpisan sporazum između Irana i velesila, Taheri je na Twitteru objavio da je "14-godišnji Akbar Zargarzade obješen nakon što ga je lokalni mula iz isfahanskog kampa optužio da je gej". Slučaj je istražio američki LGBT aktivist Scott Long i nakon informiranja kod iranskih queer organizacija uspostavljeno je da se radi o obmani.

## Bibliografija
* 1986. *The Spirit of Allah: Khomeini and the Islamic Revolution.*
*: Bethesda: Adler & Adler. , . 
* 1987. *Holy Terror: Inside the World of Islamic Terrorism.*
*: Bethesda, Maryland: Adler & Adler. , . 
* 1988. *The Cauldron: The Middle East Behind the Headlines.*
*: London: Hutchinson. , . 
* 1989. *Nest of Spies: America's Journey to Disaster in Iran.*
*: New York: Pantheon Books. , . 
* 1989. *Crescent in a Red Sky: The Future of Islam in the Soviet Union.*
*: London: Hutchinson. , .
* 1991. *The Unknown Life of the Shah.*
*: London: Hutchinson. , . 
* 2009. *The Persian Night: Iran under the Khomeinist Revolution*, 

## Izvori