open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ahmed-paša Hercegović

**Ahmed-paša Hercegović**, rođen je kao Stjepan (Stefan) Hercegović Kosača u današnjem Herceg Novom 1456. god. bio je plemić iz porodice Kosača i vojskovođa, upravitelj, ministar, glavni admiral, diplomata, državnik, pjesnik i veliki vezir Osmanskog carstva.

U južnoslavenskim, italijanskim i turskim historijskim izvorima njegov životni put nije na jedinstven način prikazan. Njegov otac je Stjepan Vukčić Kosača, a rodio se kao četvrto dijete. Kao njegovu majku dubrovački izvori navode drugu ženu hercega Stjepana, Bavarku i Witelsbahšku kneginje Barbaru. Drugi izvori navode treću ženu Stjepanovu, Ceciliju. Godina rođenja je 1456. ili 1459. god.

Poslije majčine smrti otac Stjepan ga je poslao na odgoj i školovanje u Dubrovnik. Turski izvori navode da ga je otac, nakon tragičnih događaja 1463–64, poslao sultanu kao jamca. Otac mu je umro 1466. godine. Od oca Stjepana i majke naslijedio je poveće bogatstvo, koje je bilo pohranjeno u Dubrovniku. Njegov stariji polubrat i novi herceg, Vlatko, preuzeo je skrbništvo nad njim. 
 
Po dubrovačkim izvorima, tek 1473. god. gubi mu se za punih 10 mjeseci svaki trag. Najvjerojatnije, zbog napetosti oko isplate naslijeđa, te napetosti oko nove ženidbe njegova brata Vlatka, napušta neprimijećeno Hercegovu zemlju, odlazi u Istanbul, traži i nalazi na dvoru sultana Mehmeda II. zaštitu svojih nasljednih prava ali i jedinstvenu priliku za briljantnu karijeru.

Godine 1470 (ili 1473.). Stefen Hercegović je prešao na islam i dobio novo ime Hersekli Ahmed-paša. Brzo je napredovao u službi. Prvi se put javlja 1477. u fermanu Mehmeda II, a već 1478. bio je državni zastavnik (miralem). Za Mehmeda II. postao je 1481. beglerbegom Anatolije, a potkraj te godine oženio se s Hundi-hatun, kćerkom sultana Bajazida II.

Služio je tri osmanska sultana - Mehmeda II, Bajazida II i Selima I Jauza. Učestvovao je u mnogim turskim osvajačkim kampanjama. Pet puta je obavljao dužnost velikog vezira: 1497-1498, 1503-1506, 1511, 1512-1514 i 1515–1516. god.

Umro je 21. jula 1517. god. kraj Alepa u Siriji. Pokopan je u haremu džamije koju je podigao u selu Dil, poslije po njemu nazvanom Hersek (Hercegovina), uz Mramorno more na putu od Yalove prema Izmitu.
 
## Reference
Donja Lučka

**Donja Lučka** je naseljeno mjesto u općini Cazin, Bosna i Hercegovina.

U naselju se nalazi grobljanska cjelina Kajtazovića nišani, na putu koji iz Pećigrada vodi prema Maloj Kladuši. Od marta 2006. godine nalazi na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine. Svi nišani postavljeni su od 1913. do 1950.

Postojanje ovakvih grupacija nišana nije rijetkost u ovome dijelu Bosne i Hercegovine. U Bosanskoj Krajini ih nazivaju *nišanima krajputašima*. Ovi spomenici su podizani najčešće uz glavne prometnice, o čemu govori samo njihovo ime. Kod ovakvih memorijalnih mjesta pokojnici su nerijetko sahranjivani na nekom drugome mjestu.

## Stanovništvo

## Povezano
* Kajtazovića nišani

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanična stranica općine Cazin
Aleksander Jagelović

**Aleksander Jagelović** (poljski: *Aleksander Jagiellończyk*, litvanski: *Aleksandras Jogailaitis*, Krakov, 5. august 1461.  - Vilnius, 19. august 1506.) bio je jedan od vladara iz Dinastije Jagelovića, koji je kao Veliki knez Kneževine Litvanije vladao nakon smrti oca od 1492. do 1506., a kao poljski kralj, nakon smrti brata Jana I Olbrachta od 1501. do 1506.

## Biografija

Aleksander je nastavio beznadnu borbu krune protiv rastuće moći poljskog Sejma i šljahte, koji su ga lišili financijske kontrole i umanjili njegove kraljevske prerogative.

Zbog nedostatka sredstava, Aleksander nije mogao pomoći Velikom majstoru Livonskog reda da se odupre agresiji iz Velike kneževine Moskve ispriječi Velikog kneza Ivana III da zajedno sa Tatarima hara i pustoši po Litvaniji. 
Najviše što je on kao kralj mogao učiniti bilo je da drži garnizon u Smolensku i nekoliko drugih graničnih utvrda i da angažira svoju suprugu Helenu (Ivanovu kćer) da izmoli oca da pristane na primirje.

S druge strane ni stanje na jugu nije bilo puno bolje, tamo je istina smrt moldavskog vojvode Stefana III, bar nakratko omogućila Kraljevini Poljskoj da sačuva domene uz Dunav.

Benevolentnost pape pape Julija II, koji je Aleksanderu pružao potrebnu financijsku pomoć, omogućila mu je da održava red u Prusiji od silno uzjogunjenog Teutonskog viteškog reda.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Aleksandar Jagelović'' 
* ''Alexander king of Poland''
Jaworzno

**Jaworzno** je grad od 94,732 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

Jaworzno je jedan od 29 gradova u konurbaciji Katowice u kojoj živi 2 400 000 stanovnika.

## Geografija

Jaworzno leži na lijevoj obali rijeke Przemsza udaljen dvadesetak km istočno od centra Katowica, i svega desetak od Mysłowice.

## Historija

Jaworzno je gradska prava dobio tek 1901. ali njegovi korjeni sežu do 12. / 13. vijeka, kad su najstarija naselja; Jaworzno, Ciężkowice, Byczyna i Długoszyn dokumentirana između 1229.- 1293.

Jaworzno su dugo nazivali **Trokut tri cara**, jer se tu nakon Treće podjele Poljske sve do 1918. nalazila tromeđa između austrijskog Jaworzna, ruskog Sosnowieca i 
njemačke Mysłowice koja je išla duž rijeke Przemsze.

U tom kraju se rudari još od srednjeg vijeka, ali je prvi moderni rudnik ugljena Szczakowa otvoren 1767.
On je uz otvaranje livnice cinka i dolazak željeznice 1847. iz Krakova, utjecao na urbani rast dolaskom brojnih radnika iz Šleske, Češke i Mađarske.

Za Drugog svjetskog rata u njemu se nalazio *SS-Lager Dachsgrube*, filijala Koncentracijskog logora Auschwitz.

## Pobratimski gradovi
Jaworzno ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Hereford, Ujedinjeno kraljevstvo
*  Szigethalom, Mađarska
*  Yiwu, Kina
*  Karviná, Češka

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Jaworzno'' (službene stranice)
Mysłowice

**Mysłowice** (njemački: *Myslowitz*) je grad od 75,446 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

Mysłowice je jedan od 29 gradova u konurbaciji Katowice u kojoj živi 2 400 000 stanovnika.

## Geografija

Mysłowice leži na rijeci Przemszi, udaljen dvanaestak km istočno od centra Katowica. Sjeverno od centra grada nalazi se ušće Bijele i Crne Przemsze, lokalitet poznat kao **Trokut tri cara** - historijska tromeđa triju carstava; austrijskog, ruskog i njemačkog.

## Historija

Mysłowice je tokom historije često mjenjao vladare, prvi put je dokumentiran 1360. kao grad osnovan po magdeburškom pravu u Kraljevini Češkoj. Kasnije je podpao pod vlast Habsburške Monarhije, koja je njime vladala do 1840-ih.

Za vrijeme šleskih ratova (1740. - 1763.) između Habsburške Monarhije i Kraljevine Pruske, grad je često prelazio iz ruke u ruku, pa je i teško stradao od jednog požara 1758. Tek nakon potpisivanja mira 1763. u dvorcu Hubertusburg, pored Oschatza, podpao je pod 
Kraljevinu Prusku.

Grad je zajedno sa okolnim selima bio feud, koji je često mjenjao vlasnike, najpoznatiji među njima magnati Mieroszewski, vladali su njime od 1678. do 1839., kad su ga prodali industrijalcima Wincklersima.
Za njihove vlasti razvio se kao rudarski centar i postao poznat po proizvodnji porculana.

## Pobratimski gradovi
Mysłowice ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Enzkreis, Njemačka
*  Rajon Sokolinaja Gora (Moskva), Rusija
*  Frýdek-Místek, Češka

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Mysłowice'' (službene stranice)
Nacionalni spomenici u Goraždu

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine sa područja Goražda nalaze se slijedeći spomenici:
* Nekropola sa stećcima u Hrančićima, historijsko područje
* Nekropola sa stećcima u selu Kosače, historijsko područje
* Neolitsko naselje Lug (Zupčići), arheološko područje
## Reference
Nacionalni spomenici u Gornjem Vakufu-Uskoplju

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Gornji Vakuf-Uskoplje se nalaze slijedeći spomenici:
* Ljubunčića (Teskeredžića) kula u Voljicama, mjesto i ostaci historijskog spomenika,
* Sahat-kula, historijski spomenik.
## Reference
Jan I Olbracht

**Jan I Olbracht (Albrecht)** (litvanski: *Jonas Albrechtas*, Krakov, 27. decembar 1459.  - Toruń, 19. august 1501.) bio je jedan od vladara iz Dinastije Jagelovića, koji je nakon smrti oca vladao Poljskom kao kralj od 1492. do 1501.

## Biografija

Jan je rođen kao treći po redu sin poljskog kralja Kazimira Jagelovića i Elizabete Habsburške, u prvi plan za prijestolonasljednika izbio je jer je drugi po redu Sveti Kazimir umro 1484. a najstariji Vladislav II je već bio češko-ugarski kralj.

Dobro obrazovani Jan se dokazao i kao talentirani komandant pobijedivši Tatare u bitkama kod sela Kopistirin 1487. i Zasłav 1491. (danas u Ukrajini).

Nakon očeve smrti članovi tajnog savjeta šljahte izabrali su ga za poljskog kralja. Opsjednut financijskim problemima sazvao je tajni savjet 1493.
(koji se odtad zove -senat), zajedno sa novim zakonodavnim tijelom - Domom izabranih poslanika šljahte na prvi nacionalni Sejm, da mu odobri nove poreze. Zauzvrat je pristao sačuvati tradicionalne privilegije šljahte (plemstva), uz to je Sejmu dao široka ovlaštenja i bitno smanjio kraljevske prerogative.

Jan je također pokušao proširiti teritorij svoje monarhije, i to tako što je neke domene kupio, a neke stekao diplomatskim putem. 
Na poziv moldavskog vojvode Stefana III - 1497. pokrenuo je vojnu kampanju protiv Tatara u Moldaviji. Usput se nadao da će zauzeti gradove Bilgorod-Dnjistrovski (Akkerman) i Kiliju na ušću Dnjestra i Dunava u Crno more.

U međuvremenu se Stefan III predomislio, posumnjavši da ga Jan zapravo želi svrgnuti sa moldavskog trona i instalirati vlastitog brata Sigismunda Starog.
Kad su poljske snage ušle u Moldaviju, naišle su na žestok otpor Stefanove vojske i pretrpjele težak poraz u Bitci kod Suceave 1497.

Između 1498. - 1501. Jan je bio zaokupljen odbijanjem tatarskih napada na istočne granice Poljske.

Prije same smrti pripremao se za vojnu kampanju na Prusku da smiri svog uzjogunjenog vazala, Velikog majstora Teutonskog viteškog reda Friedricha Saksonskog.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Alexander king of Poland''
Chełmek

**Chełmek** (njemački: *Myslowitz*) je grad od 9,031 stanovnika na jugu Poljske u Malopoljskom vojvodstvu.

Chełmek je jedan od 29 gradova u konurbacije Katowice u kojoj živi 2 400 000 stanovnika.

## Geografija

Chełmek leži duž lijeve obale rijeke Przemsze, svega par kilometara uzvodno od njena ušća u Vislu.

Od centra Katowica je udaljen tridesetak km istočno a od Oświęcima 9 km sjeverno.

## Historija

Historija Chełmeka seže do 15. vijeka, kad je dokumentiran kao selo u župi Jaworzno. Dugo je životario kao mještasce na putu od Krakova prema Šleskoj gdje je gaz preko Przemsze.

Nakon Prve podjele Poljske, Chełmek je pripao Habsburškoj Monarhiji a rijeka Przemsza postala je granica između Kraljevine Pruske i Habsburške Monarhije. 
Važnost mjesta narasla je nakon izgradnje bečke željezničke pruge 1856. i regulacija rijeka Visle i Przemsze.

Sudbina dotad mirnog naselja radikalno se izmjenila zahvaljujući češkom kralju obuće - Tomášu Baťi koji je 1931. počeo graditi tvornicu i stambeno naselje. Batina tvornica privukla je brojne nove stanovnike pa im se broj u roku od pet godina udvostručio.
Za Drugog svjetskog rata tvornica je proizvodila cipele za Wehrmacht.

Chełmek su oslobodile jedinice Crvene armije u januaru 1945., a Batina tvornica pokrenuta je mjesec dana kasnije, a već 1947. i nacionalizirana.
Chełmek je toliko narastao da je 1969. dobio gradska prava.

## Pobratimski gradovi
Chełmek ima ugovore o partnerstvu sa gradom;
*  Leinefelde-Worbis, Njemačka

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Chełmek'' (službene stranice)
Kuća Mare Popović u Gračanici

**Kuća Mare Popović** se nalazi u centru Gračanice, Bosna i Hercegovina. Na sjednici održanoj od  7. do 11 oktobra 2003. godine u Sarajevu, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika donijela je odluku da se kuća proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik.
## Historija
U 19. i početkom 20. vijeka u Gračanici je bila najzastupljenija centralnobosanska kuća čardaklija, spratnica. Ovaj tip kuće je najsličniji onim što ih je Jovan Cvijić nazvao tursko-istočnjačkim, konstatujući da one naročito preovladavaju u Bosni i Hercegovini. Sagrađena je 1840. godine.  Kasnije je promijenila nekoliko vlasnika i na kraju je prešla u opštinsko vlasništvo. Nakon restauracije 1989. godine pretvorena je u etnološki muzej. U toku rata u Bosni i Hercegovini 1992.-1995. godine došlo je do oštećenja. Sredstavima koja su obezbijedili Federalno ministarstvo kulture i sporta, Federalno ministarstvo prostornog uređenja i opština, kuća je obnovljena 2013, i data na upotrebu Udruženju „Gračaničko keranje“. Udruženje je poznato po keranom cvijetu sjećanja, koji se izrađuje u spomen na žrtve srebreničkog genocida.

## Opis
Stara kuća Mare Popović pripada tipu gračaničke dimalučare-čardaklije, dimenzija 5,8 x 9,75 m. Ima podrum, prizemlje i sprat. Podrum se nalazi ispod dijela prizemlja, a preostali dio prizemlja je položen na postament izgrađen od lomljenog i grubo obrađenog kamena visine u prosjeku 70&nbsp;cm. Izrađena je u drvenoj skeletnoj konstrukciji, bondruk konstrukciji. Nosiva konstrukcija zidova je izrađena od drvenih greda i stubova sa ispunom od čerpića u prizemlju, dok je sprat urađen od pruća ispunjenim blatom. Sprat je u odnosu na prizemlje objekta prepušten za 30&nbsp;cm na sve četiri strane.
## Reference
Radoma

**Radoma** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Batalova grobnica

**Batalova grobnica** se nalazi u Turbe, na području opštine Travnik, Bosna i Hercegovina. Na sjednici održanoj od  25. do 31 januara 2005. godine u Sarajevu, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika donijela je odluku da se arheološko područje proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik.
## Lokacija
Turbe je naselje situirano u dolini rijeke Lašve, 7 km zapadno od Travnika. Na manjem uzvišenju pored ceste, na lokalitetu Crkvine, nalaze se ostaci srednjovjekovne nekropole. Ispod sljemenjaka je bio sahranjen tepčija Batalo Šantić.   
## Historija
Batalovu grobnicu (mauzolej) je 1915. godine otkrio kapetan Teplý na uzvišenju Crkvine. Crkvine predstavljaju višeslojno arheološko područje koje datira u kulturno-istorijskom kontinuitetu od neolita i eneolita, pa preko ranorimske nekropole i kasnoantičkog mauzoleja do kraja 14. st. Iste godine obavljena su arheološka istraživanja pod rukovodstvom Ćire Truhelke.
## Istraživanja
Batalova grobnica je prvobitno bila smještena u objekt (mauzolej) kvadratne osnove (dimenzija 5,80 x 5,80 m) sa trijemom (dimenzija 7,20 x 3,10 m). U vrijeme prvih arheoloških istraživanja 1915. godine oko grobnice su zatečeni ostaci zidova mauzoleja, visine 80-85 cm, i velike količine razbacanih sedrenih blokova sa slikarskim dekoracijama živih boja. Oko mauzoleja je bilo manje dvorište opasano sa svih strana iskopanim jarkom, tako da je objekt podsjećao na malo utvrđenje. 

Batalo je sahranjen u kamenom sarkofagu od pješčara i položen u dvostruku zidanu raku (dimenzija 2,05x1,05x1,26 m). Glava pokojnika je bila okrenuta prema zdjelici udubljenoj u gornjem uglu sarkofaga. U zidovima grobnice, iznad sarkofaga, bile su učvršćene konzole koje su držale unutarnju pokrovnu ploču. Na taj način raka je na prvi pogled izgledala prazna i zaštićena od pljačkaša. Ispod ploče je pronađena tekstilna zavjesa pričvršćena željeznim čavlima.
 
Na gornjoj ploči je stajao stećak u obliku sljemenjaka. Čeona kamena ploča je sa natpisom u bosanskoj ćirilici, dimenzija 17 x 24 cm.  Ploča je oštećena u gornjem dijelu na kojem se nalazi natpis:

*:Ase leži]  uzmo [žni] muž' t [ep']čija Batal[o] bosan'ski a pisa Radomil' dijak'.*

Tokom iskopavanja zatečene su samo razbacane kosti pokojnika i ostaci brokata. Nisu pronađeni nikakvi grobni prilozi. Proglašena je, za nacionalni spomenik BiH. Nacionalni spomenik čine arheološko područje sa ostacima grobnice i pokretno naslijeđe pronađeno na arheološkom području koje se nalazi u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine u Sarajevu.

Između dva svjetska rata sagrađena je crkva svetog Jovana Krstitelja, koja je apsidom nalegla na ulazni dio grobnice. Crkva je porušena tokom Drugog svjetskog rata. Na njezinim temeljima 1970. godine sagrađena je nova. 

## Literatura
* Sima Ćirković, Istorija srednjovekovne bosanske države, Beograd, 1964.

## Reference
Madita

**Edita Malovčić** (rođena 21. siječnja 1978.), poznata pod umjetničkim imenom **Madita**, austrijska je pjevačica i glumica bosanskog porijekla. Njen otac je bosanski folk pjevač Kemal Malovčić. Maditina glazba je u rasponu od synthpopa preko R'&amp;'B-a do jazza.

## Rani život
Rođena Edita Malovčić u Beču, kći bosanskog folk pjevača Kemala Malovčića iz prvog braka. Madita je izjavila da dugi niz godina nije bila u kontaktu s ocem, te da o njemu "nema dobrih sjećanja".

## Karijera

### Glumačka karijera
Studirala je muzikologiju i pohađala privatne satove glume. 1999. godine je glumila u austrijskom filmu *Nordrand* koji je osvojio brojne nagrade. Tema filma bio je rat u Bosni i Hercegovini. Nakon prvog uspjeha igrala je u mnogim filmovima, kao što su *Berlin Is In Germany* (2001.), *Kaltfront* (2003.), *Želary* (2003.) i *Vier Minuten* (2006.). A glumila je i likove u TV serijama *SOKO Kitzbühel*, *[[Inspektor Rex|Inspector Rex]]* i *Medicopter 117*.

### Glazbena karijera
Prvi put se okušala kao pjevačica 2002. godine, kada je pjevala za duo *dZihan &amp; Kamien*, za njihov album Gran Riserva. Njezin prvi samostalni album Madita objavljen je 2005. godine. U prosincu 2005. album je također objavljen u iTunes Music Storeu, gdje je dospjela na vrh 3 "Elektronske liste albuma". U mjesecima poslje dosegla je mnoge ljestvice i u drugim zemljama. Njezin najveći "uspjeh u preuzimanju" bio je dostizanje broja 1 na ljestvici UK World Music iTunes. 2007. godine pjesma "Ceylon" s ovog albuma predstavljena je u epizodi *Damages*.

2008. godine izdala je svoj drugi album *Too* u Austriji. Album je objavljen u SAD-u (i na iTunes) od 28. ožujka. Dvije godine kasnije, Madita je objavila "Flavors", album s devet pjesama s pet prethodno neobjavljenih pjesama i četiri remiksirane pjesme. Album je u trajanju 50 minuta, a objavljen je u izdavačkoj kući Gran Depot Music. Album je također bio dio veće zbirke pod nazivom "Madita Deluxe" koja je sadrži većinu Maditinih objavljenih i novih pjesama.

## Osobni život
Madita ima sina (rođenog 2003.godine).

## Filmografija

* 1999: *Nordrand* - Tamara
* 2000: *Misteriji diska*
* 2001: *Berlin je u Njemačkoj* - Ludmila
* 2003: *Kaltfront* - Sandra
* 2003: *Želary* - Marie
* 2005: *Nur für Mozart*
* 2006: *Četiri minute* - Traude - jung
* 2008: *Der Knochenmann*
* 2009: *Čovjek od kostiju* - Anna
* 2009: *Zweiohrküken* - Marie
* 2013: *Ledenik krvi* - Tanja
* 2014: *Laži s kojima spavaš*
* 2020: *Quo Vadis, Aida?* - Vesna

**TV serije**

* 2000: *Medicopter 117* ; *[[Inspektor Rex]]* ; *Julia - Eine ungewöhnliche Frau* ; *Der Briefbomber*
* 2001: *Der Ermittler* ; *Medicopter 117* ; *SOKO Kitzbühel* ; *[[Inspektor Rex]]*
* 2002: *Inspektor Rolle* ; *[[Inspektor Rex]]* ; *Medicopter 117*
* 2004: *Ein starkes Tim : "Zahn der Zeit"* ; *Ein starkes tim : "Sippenhaft"*
* 2005: *Tatort : "Schneetreiben"* ; *Ein starkes tim : "Zahn um Zahn"*
* 2006: *Zodijak*
* 2007: *Tatort : "Der Finger"*
* 2015: *Altes Geld*
* 2016: *Tatort : "Im gelobten Land"*

## Diskografija

* *Madita* (2005.)
* *Previše* (2008.)
* *Pacemaker* (2010.)
* *Madita Deluxe* (2012.)
* *Okusi* (2012.)

## Izvori

## Vanjske veze

*
Soko (tvrđava)

**Soko** je tvrđava iz srednjeg vijeka, 5&nbsp;km. sjeveroistočno od Gračanice, Bosna i Hercegovina.

## Lokacija
Srednjovjekovni grad Soko nalazi se u istoimenom naselju, u neposrednoj blizini puta Gračanica-Gradačac. Na padinama koje se spuštaju izvorišnom dijelu rječice Sokoluše, u sredini prirodne zavale koju okružuju južni obronci Trebave, je kamena krečnjačka gruda visoka oko 40 m na kojoj je podignut grad Soko. Selo Soko je jedno od najstarijih naselja na području opštine Gračanica, zahvaljujući povoljnim uslovim terena (brdsko selo, sa pašnjacima, šumama i vodom).

## Historija
Grad se u srednjem vijeku nalazio u župi Usori. Prvo spominjanje Sokola u historiji je iz 1429. god. u vezi sa knezom Radivojem Ostojićem, sinom bosanskog kralja Ostoje i bratom bosanskog kralja Tomaša. 
 
Srebreničku banovinu Osmanlije su osvojile 1512. godine. To područje je dugo bilo "ničija oblast" sve do 1526. godine, kada su, poslije bitke na Mohaču, Osmanlije mogle uspostaviti stalnu vlast. Padom Srebrenika, cijela oblast između donjih tokova Bosne i Drine, Spreče i Save, u kojoj je bilo 12 utvrđenih gradova, ulazi u sastav osmanlijske imperije. Iz 1528. godine postoji prvi popisni defter sa timarima upisanim na ime članova posade Sokola. Prema spahijskom popisnom defteru iz 1533. godine, te godine posada tvrđave Soko dobiva stalne timare. Sedamdesetih godina 18. stoljeća, gradačački kapetan Mehmed dao je da se izvrše popravke na gradu. Zapisano je također, da je u gradu, 1833. godine bilo 7 topova. Napušten je 1840.godine.

## Opis
Osnova tvrđave je u obliku izduženog ovala dužine oko 30 metara. Uz jugoistočni zid nalaze se dva polukružno zasvedena tornja, dok je uz sjeverozapadni dozidan prigradak kao zaštita glavnom ulazu. U jugozapadnom dijelu ograđenog prostora nalaze se temelji stambene zgrade. Sjeveroistočni zid je djelimično razoren 1949. godine, kad je kamen iz njega upotrijebljen za gradnju mjesne škole. Za vrijeme proteklog rata u nekoliko navrata je oštećena.

Sokol je sagrađen od neobrađenih i tek na licu zida grubo pritesanih komada krečnjaka nejednake veličine. Graditelji su pokušavali složiti kamenje po slojevima, ali im to nije bilo moguće svugdje konsekventno provesti. Uglovi zidova su oštro zasječeni.

Stari grad Sokol proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine 

## Reference

## Vanjske veze
* Gračanički glasnik - Urbane prilike i razvoj naselja u nahiji Sokol (Gračanica) u 16. i početkom 17. stoljeća
Popis stanovništva u Kraljevini Jugoslaviji 1931.

Prema **popisu stanovništva 1931. godine** **u [[Kraljevina Jugoslavija|Kraljevini Jugoslaviji]]** živjelo je 13.934.038 stanovnika. Od toga: 6.785.501 pravoslavaca, 5.217.847 rimokatolika, 1.561.166 muslimana, 231.169 evangelika i 138.355 ostalih.

### Popis po banovinama

## Povezano
* Popis stanovništva 1921. u Kraljevini SHS
* Popis stanovništva 1948. u FNRJ
* Popis stanovništva 1953. u FNRJ
* Popis stanovništva 1961. u FNRJ
* Popis stanovništva 1971. u SFRJ
* Popis stanovništva 1991. u SFRJ

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 

## Vanjske veze
* Projekat Rastko: Političke prilike u Bosni i Hercegovini / Vladimir Ćorović, Original objavljen u Beogradu, Biblioteka „Politika“ (1939)
Pruga Semizovac – Čevljanovići

**Pruga Semizovac - Čevljanovići** je prva rudnička uskotračna pruga u Bosni i Hercegovini dužine oko 22 km, izgrađena u austro-ugarskom periodu, kao odvojak od željezničke linije u dolini rijeke Bosne. Pruga je puštena u saobraćaj 26. januara 1885. godine. Izgrađena je za potrebe rudnika mangana u Gornjim Čevljanovićima, današnja opština Ilijaš.

Pruga je prvobitno bila vlasništvo *Rudničke zadruge Bosnia* (Gewerkschaft Bosnia), koja je eksploatisala rudnik. U finansiranju njene izgradnje učestvovala je i Zemaljska vlada. 

Izgradnja produžetka pruge do susjednog naselja Ivančića, dugog oko 2 km, takođe je finansirala zadruga „Bosnia“. Taj dio pušten je za teretni  saobraćaj 15. januara 1894, a u javni saobraćaj (putnički) tokom 1899. godine, kada je pruga već bila većinsko vlasništvo države. Promet na njoj vodile su “Bosansko-hercegovačke državne željeznice”, na liniji Vogošća - Ivančići.
## Opis
Izgrađeni krak trase željezničke pruge od Semizovca do Donjih Čevljanovića dug je: do Ljubine 9 km +523 m, do Srednjeg 16+169 i do Donjih Čevljanovića 20+252. Najmanji radijus krivina je 40 metara. Uspon i pad pruge je: do Srednjeg 20, a do Čevljanovića 26 ‰. Vožnja do Čevljanovića na usponu trajala je oko 83 minute, a nazad (pad pruge) oko 61 minuta. Broj kolosijeka po stanicama bio je: Semizovac 6, Ljubina, Srednje i Čevljanovići po dva, s tim što je u stanici Čevljanovići izgrađena posebna rampa i kolosijek za utovar iskopane rude u teretne vagone („Erzewerks“). Nijedna stanica nije imala okretnicu, a ni trianglu (okretanje tendera lokomotive). 

Stanica Semizovac za potrebe prevoza putnika imala je  jedna kola tipa De (Troosovinska službena kola) i tri para kola tipa BCns (dvoosovinska 2 i 3 razreda sa hodnikom po sredini kola). Za potrebe manevrisanja i vuče vozova u stanici Semizovac snabdijevanje sa lokomotivama tražilo se iz Ložioničke ispostave u Podlugovima. 

Pruga Semizovac – Ivančići ukinuta je za željeznički saobraćaj 25. maja 1963. godine. Stara željeznička zgrada uzane pruge u Semizovcu adaptirana je u stambenu zgradu sa više stambenih jedinica koji su proglašeni „službenim“ (kadrovskim) stanovima.  

## Reference
Sup

**Sup** je naziv za nekoliko vrsta ptica grabljivica lešinara. U okviru njih postoje Lešinari Starog sveta (Evropa, Afrika i Azija) i Lešinari Novog sveta (Severna i Južna Amerika).

Kada im je hladno, skupljaju se i imaju mogućnost da uvuku vrat. Takođe mokre na sebe i na taj način se hlade kada im je toplo.

## Izvori

## Vanjske veze
Glista

**Glista** (ponekad **[[crv]]**) predstavlja naziv nekoliko familija člankovitih crva. Gliste žive u zemlji, vodi ili parazitiraju u telu čoveka ili drugih živih bića. Obično su valjkastog oblika. Imaju i muške i ženske polne organe, što ih čini hermafroditima. Mogu da dostignu dužinu i do 1 metra.

## Izvori

## Vanjske veze
Bitka kod Varne

**Bitka kod Varne** koja se odigrala 10. novembra 1444. na poljima ispred Varnea bila je velika osmanska pobjeda nad snagama kršćanske kolalicije predvođene ugarskom vojskom.

## Tok bitke

Tom bitkom je okončan pokušaj evropskih sila da spase Konstantinopolis (današnji Istanbul) da ga Osmanlije ne zauzmu. Ta pobjeda omogućila je Osmanskom Carstvu da učvrsti i proširi svoju kontrolu nad Balkanom. Bitka koja je trebala postati kršćanska odmazda na osmansku agresiju završila je katastrofom, i otvorila put Osmanlijama prema Konstantinopolisu.  

Murat II nastavio je osmansku ekspanziju na evropske zemlje, koja je prekinuta na određeno vrijeme nakon katastrofalnog poraza Bitci kod Ankare 1402. U strahu da će Osmanlije nastaviti napredovati dalje prema Centralnoj i Zapadnoj Evropi, papa Eugen IV. pozvao je na 
Križarski rat. 
Janoš Hunjadi, koji je bio jedan od komandanata poljsko ugarskog kralja Vladislava I, uspio je na samom 
početku kršćanske ofenzive nanjeti Osmanlijama nekoliko poraza, prije nego 
što je dogovoreno primirje.

Kršćanski komandanti razradili su vrlo detaljno plan vojne kampanje 1444., i prekršili primirje, koje su kršćani ionako smatrali neobavezujućim, jer je dogovoreno sa nevjernicima. Mletačka i papinska flota trebale su organizirati pomorsku blokadu i tako onemogućiti Osmanlijama dovlačenje pojačanja iz Anadolije. To bi omogućilo kršćanskoj vojsci da uništi osmanske snage u Evropi.

Kako se planirana pomorska blokada nije realizirala, kad je križarska vojska stigla do Varne, suočila se s brojčano daleko nadmoćnijom osmanskom vojskom. 
Isprva se činilo da je se tok bitke dobro odvija za Križare, jer je Hunjadi formirao i držao snažnu obrambenu liniju. 
Kralj Vladislav ponesen scenama kako Hunjadijeva konjica uspješno kosi valove osmanskih napada, naumio je da iznenada napadne osmanski centar i zarobi Murata II, i nije poslušao opreznog Hunjadija da se okani od toga.
Sa glavninom svojih snaga krenuo je u napad, gdje su ga dočekali daleko brojniji sultanovi Janjičari, koji ne samo da su odbili napad već su i ubili Vladislava.

Preostali Križari na kraju su se povukli nakon što su pretrpjeli ogromne gubitke.  
## Posljedice
Nakon te bitke Kraljevina Poljska ostala je bez kralja tri godine. 
Osmanlije kojima se više nitko nije suprostavljao, proširile su svoju vlast i nad malobrojnim križarskim saveznicima koji su preostali po grčkim enklavama po Peloponezu. 
Kako im više ništa nije prijetilo sa Zapada Osmanlije su 1453. zauzele Konstantinopolis, a do 1459. ponovo okupirale Srbiju.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Battle of Varna Balkan history''
Bata Corporation

**Bata** je multinacionalna korporacija poznata kao najveći proizvođač cipela na svijetu.

## Historija

Bata je osnovana kao mala zanatska postolarska firma u Zlinu (Austro-Ugarska) 24. augusta 1894. od strane braće Antonina i Tomáša Baťe i sestre Anne. 

Prvi uspješni model cipela koji je firmu izvukao iz prijetećeg bankrota bio je - Batovka, koju su proizveli 1897.
Sestra Anna se povukla iz firme 1898., braća su 1906. podigla modernu tvornicu na tri kata. Antonin je umro 1908. pa je Tomáš postao jedini vlasnik.
Kompanija je 1915. podigla prvu štavionicu i termoelektranu.

Nakon Prvog svjetskog rata od osnivanja Čehoslovačke, Bata je počela eksponencijalno rasti od 400 radnika 1914. narasla je na 9,459 1927.

U međuratnom periodu Bata je počela širiti proizvodnju izvan Čehoslovačke i izvan obućarske branše, a počela je graditi moderna radnička naselje.

Dekretom tadašnjeg predsjednika Edvarda Beneša iz 1945., imovina kompanije u Čehoslovačkoj je nacionalizirana.
Predsjednik kompanije Thomas Bata mlađi, koji je već prije izbijanja rata 1939. emigrirao u Kanadu, premjestio je sjedište u London.

Između 1945. - 1948. su i Batine kompanije u Poljskoj, Jugoslaviji, Mađarskoj i Bugarskoj nacionalizirane. To je bio veliki udarac za kompaniju jer je to predstavljalo oko 3/4 ukupne kompanije.

U tom periodu je sjedište kompanije bio London, koji je upravljao sa 38 tvornica i 2,168 dućana, u kojima je radilo 34,000 radnika, koji su na godinu proizveli i prodali 34 miliona cipela.

Kompanija Bata se oporavila do 1960-ih, tako da je imala 66 tvornica i raširila poslovanje u 79 država svijeta i zapošljavala 65,000 radnika, koji su proizveli i prodali u 4,000 dućana 175 miliona cipela. Sjedište kompanije preseljeno je iz Londona u Toronto.

Sedamdesetih godina prošlog vijeka Bata je poslovala u 89 država, zapošljavala 90,000 radnika i proizvela 250 miliona cipela.

Bata se vratila u Zlin 1991, u kom je sve počelo 1894.

Danas Batih 100 000 radnika proizvodi 168,000 pari cipela dnevno i prodaje u 4458 dućana širom svijet]]a.

## Izvori

## Vanjske veze
 
* Službene stranice
Otrokovice

**Otrokovice** njemački: **Otrokowitz** je grad od 17,879 stanovnika na jugoistoku Češke u Zlínskom kraju.

## Geografija

Otrokovice leži udaljeno desetak km jugozapadno od centra Zlina, na ušću rijeke Dřevnice u Moravu.
## Historija

Otrokovice je prvi put dokumentirano 1141., sve do 14. vijeka bila je crkveni feud, a nakon tog je selo izmjenilo brojne vlasnike sve do ukidanja feudalizma 1822.
Željeznica je stigla do mjesta 1841. ali je željeznički kolodvor izgrađen 1882., jer je 1843. još bio selo od 804 stanovnika.

Otrokovice je izraslo u grad Tridesetih godina prošlog vijeka kad je Tomáš Baťa, izgradio nekoliko svojih tvornica i radničko naselje - Baťov (Bahňák) pa je do 1938. već imao 8000 stanovnika.
Šesdestih godina Otrokovice se spojilo sa Kvítkovicama, pa je 1964. proglašeno gradom.

## Pobratimski gradovi
Otrokovice ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Dubnica nad Váhom, Slovačka
*  Vác, Mađarska
*  Gmina Zawadzkie, Poljska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Otrokovice'' (službene stranice)
Ugarski Palatin

**Ugarski Palatin** (latinski: *palatinus regni Hungariae*) bio je plemić visokog ranga u Kraljevini Ugarskoj čiji je položaj i služba postojala do 19. vijek. 
Od 15.do 19. vijek palatin je bio - vicekralj, drugi čovjek kraljevine.

## Karakteristike i historija

Institucija palatina razvila se u Kraljevini Ugarskoj nakon 10. vijeka, iz dvorskog palatina kraljevog službenika zaduženog za funkcioniranje dvora. 
Od 10. vijeka nadalje palatin je i predstavnik monarha na sudu i župan u nekoliko županija.

Tokom 12. i 13. vijeka palatini su dobijali sve direktnije i šire sudske funkcije, među ostalim i sudovanje po županijama (do 15. vijeka). Kraljevskim dekretom iz 1485 (sumnjive autentičnosti) definirirani su prerogativi palatina; 
* on je bio regent u slučaju da je prijestolonasljednik maloljetan ili u periodu interregnuma; 
* vrhovni sudac u svim sporovima između kralj a i njegovih podanika
* komandant vojske i vicekralj (prorex), monarhov zamjenik (locumtenens).

Važnost palatina porasla je za vladavine Žigmunda Luksemburškog (1387.- 1437.), jer je on često boravio izvan kraljevine, pa je za to vrijeme on bio kraljev regent.

Ugarski parlament donio je zakone 1455. i 1456., kojim je palatinu garantiran položaj kraljevog predstavnika. Tako da je palatin od 15. vijeka bio monarhov - guverner, njegova uloga je ojačana nakon 1526. 
Od kad su Osmanlije zauzele dobar dio Ugarske palatini su se iz Budima preselili u sigurniji Beč i još dalji Prag.

Većina prerogativa ugarskog palatina ispočetka se nije protezala na hrvatske zemlje, gdje je sličnu funkciju imao ban, ali je od 1439. ugarski palatin sudio i hrvatskim plemićima ukoliko se radilo o interesima krune.

Palatina je birao Ugarski parlament (čitaj Dijeta), a potvrđivao kralj na doživotni mandat.

Palatin je predsjedao Ugarskim namjesničkim vijećem i Ugarskim parlamentom. 
Od vremena Habsburgovaca (15. vijek) razvila se praksa da palatin ima pravo darivati feude, ali uz određena ograničenja: smio je dati domenu od najviše 32 kmetska selišta i to samo plemićima te je jednu te istu ličnost smio darovati samo jednom.

Domene koje je palatin smio darovati nisu bila pod stvarnom vlašću kraljevske riznice, već se radilo o dobrima koja su po pravu pripadala kruni.
Palatin je imao i svog zamjenika - vicepalatina, koji je stolovao u Pešti.

Od kad su Habsburgzi polovicom 15. vijeka postali ugarski kraljevi, vremenom se ustalio običaj da njihove nadvojvode postanu - palatini u Ugarskoj.
To je trajalo sve do Mađarske revolucije 1848. kad se Metternichov sistem urušio.

Nakon 1848. funkcija palatina bila je simbolična, a 1918. je konačno ukinuta.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Palatin''
Miranda Veljačić

**Miranda Veljačić** (Zagreb, 1976.) organizatorica je, istraživačica, urednica i sudionica u raznim aktivističkim, natječajnim, arhitektonskim, urbanističkim i umjetničkim projektima: radionicama, konferencijama i predavanjima.

## Biografija
Godine 1999. s Dinkom Peračićem i Markom Sančaninom osnovala je Platformu 9,81, udrugu za istraživanja u arhitekturi čije je predsjednica. Diplomirala je na Arhitektonskom fakultetu u Zagrebu. Od 2003. godine živi i radi u Splitu sa suprugom Dinkom Peračićem.

## Profesionalni rad
Godine 2006. postaje članica predsjedništva Društva arhitekata Splita i članica programskog vijeća za urbanu kulturu i kulturu mladih Multimedijalnog kulturnog centra u Splitu. Od 2007. do 2008. godine radila je kao urednica Orisa. Od 2009. godine članica je uredništva Čovjek i prostor.
Radila je na istraživanju, elaboratu zaštite i promociji Dječjeg lječilišta-odmarališta u Krvavici kojeg potpisuje arhitekt Rikard Marasović.

Godine 2009. dobila je drugu nagradu Salona arhitekture s D. Peračićem za Projekt revitalizacije Doma mladih u Splitu. Od 2011. godine članica je upravnog odbora Saveza udruga Klubtura. Od 2011. je zaposlena kao koordinatorica projekata Platforme 9.81, uključujući i koordinaciju programske platforme o prostoru među 12 partnera “Urbanistička platforma”.

Na Venecijanskom bijenalu arhitekture 2015. bila je dio tima s projektom pod nazivom “to trebamo-to radimo”. Projekt je 2018. nagrađen Velikom nagradom 53. Zagrebačkog salona arhitekture.

## Izvori

## Vanjske veze
* Platforma 9.81 : Miranda Veljačić
* Video: Gradimo Dom zajedno! Platforma Doma mladih
Soboš

**Soboš** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Dřevnice

**Dřevnice** (njemački: *Drewnitz*) je rijeka na jugoistoku Češke duga 42,3 km lijeva pritoka rijeke Morave.

## Hidrologija
Dřevnice izvire u Hostinskom gorju (dio Zapadnih Karpata) kod sela Kotáry na nadmorskoj visini od 505 metara. Od tamo teče prema jugu, povremeno skrećući prema zapadu. Usput prima pritoke; Lutoninku (15&nbsp;km), Všeminku (10&nbsp;km), Bratřejovku (9,6&nbsp;km) i protiče kroz akumulaciono jezero Slušovice i grad Zlin do ušća u Moravu kod grada Otrokovice.

Porječje rijeke veliko je 434,6 km² i proteže se po Zlínskom kraju.
## Reference

## Vanjske veze

* ''O řece Dřevnici'' 
* ''Dřevnice''
Rybnik

**Rybnik** njemački: **Rybnick** je grad od 138,098 stanovnika na jugu Poljske u u Šleskom vojvodstvu.

## Geografija

Rybnik leži udaljen 52 km jugozapadno od centra Katowica, na ušću potoka Nacyna u rijeku Ruda. U dolini sa nizom jezera (ribnjaka). 
u Moravu

## Historija

Rybnik je za srednjeg vijeka bio ribarsko selo (po tom je i dobio ime) na trgovačkom putu koji je vodio od Krakova preko Oświęcima do Wrocława.

Pretpostavlja se da je gradska prava po magdeburškom pravu dobio prije 1308., jer je u to vrijeme bio i prijestolnica vlastitog vojvodstva.

Od 1327. je feud Kraljevine Češke, početkom 15. vijeka razorili su ga Husiti, koji su savladani 1433. na brdu iznad grada.
Austrijski Habsburgzivladaju gradom i cijelom Šleskom od 1526.

Za vrijeme Rata za austrijsko naslijeđe 1740. pruski kralj Fridrik II. Veliki zauzeo je Šlesku i Rybnik.
Rybnik se tokom 19. vijeka razvio isprva kao rudarski (kameni ugalj) a nakon tog i industrijski centar. Željeznička pruga izgrađena je 1856., - 1889. otvorena je željezara "Silesia", a 1899. livnica i tvornica mašina (današnja Ryfama).

Nakon Prvog svjetskog rata Rybnik je službeno predat Poljskoj u julu 1922. kao grad od 28.500 stanovnika.

Borbe za Rybnik između jedinica Crvene armije i Wehrmachta vodile su se od 11. do 26. marta 1945., pritom je oko 25% zgrada uništeno, pa se dobar dio stanovnika razbježao. Prvi stanovnici počeli su se vraćati tek 30. marta, ali ne i njemački koji su deportirani i naselili su se ponajviše u Sjevernu Rajnu-Vestfaliju oko Dorstena.

Razaranja su brzo sanirana i započelo je period naglog rasta, 1970-ih je proširen na okolna sela i gradiće.

## Pobratimski gradovi
Rybnik ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Rybnik'' (službene stranice)
Ruda (Odra)

**Ruda** (njemački: *Raude*) je rijeka na jugu Poljske, desna pritoka Odre, duga 51 km.

## Hidrologija
Ruda izvire kod grada Żory, nakon tog teče prema zapadu, do grada Rybnika, gdje prima pritoku *Nacynu*. Od tamo teče uz velike meandre do ušća u Odru kod sela Turze.

Rijeka je ime dobila po željeznoj rudi koja se iskapala duž njena toka za srednjeg vijeka.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Spływ kajakowy Rudą''
Kolonizacija u Vojvodini (1945–1948)

**Kolonizacija 1945–1948.** U Vojvodini se naselilo 225.696 ljudi, od toga 162.447 Srba.

Područje planirano za naseljavanje kolonista iz Bosne i Hercegovine obuhvaćalo je 38 naselja: u Banatu, 29 naselja u okruzima Jasatomic, Petrovgrad i Kikinda i u Bačkoj, 9 naselja u okrugu Bačka Palanka.  Do sredine avgusta 1946. godine doselilo se 12.208 porodica.  Međutim, naseljavanje kolonista iz Bosne i Hercegovine u Vojvodinu u to vrijeme nije prestalo, već je početkom 1947. produženo povećanjem kvote doseljenika. 

Područje planirano za naseljavanje kolonista iz Hrvatske obuhvatalo je 14 naselja u okruzima Sombor, Apatin i Odžaci. Od početka septembra 1945. do kraja aprila 1946. godine doselilo se 7.533 porodice. 

Područje planirano za naseljavanje kolonista iz centralne Srbije obuhvatalo je bački okrug Odžaci i teritoriju bivših okruga Kovin, Pančevo, Vršac i Alibunar u Banatu.  Do početka septembra 1946, kolonizirano je oko 5.000 porodica, ali je 2.470 porodica odustalo od kolonizacije. 

Područje namjenjeno naseljavanju kolonista iz Crne Gore obuhvatalo je naselja u okruzima Kula, Bačka Topola i Novi Sad. Paralelno s organiziranim nagodbama, došlo je i do spontanog nagodbe, koje je promaklo evidenciji Glavne komisije za naseljavanje veterana.  Postoje različiti podaci o broju porodica koje su se potom preselile u Vojvodinu. Nikola Gaćeša dostigao je broj od 6.236 porodica. 

Tijekom kolonizacije Vojvodine 1945–1948 , najveći broj kolonističkih porodica naselio se u Stanišiću, opština Sombor - 1070 (5430 članova), zatim u Kljajićevu (Krnjaja) - 917, zatim u Prigrevici 886, Bačkom Brestovcu 864, Apatinu 850, Bački Gračac 701, Čonoplji 550, Riđici 479, Kolutu 428, Bajmoku 369, Sonti 147…  .

## Reference

## Literatura
* 
* Гаћеша, Никола (2008). „Исељавање Срба из Хрватске у Војводину за време аграрне реформе и колонизације у Југославији 1945—1948”. Затирање Срба у Хрватској. 
* Гаћеша, Никола (1990). „Iseljavanje iz Bosne i Hercegovine u Vojvodinu 1945-1948”. Migracije i Bosna i Hercegovina.
The Crossing (Star Trek: Enterprise)

***The Crossing*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 2. aprila 2003. godine. Radnja prikazuje kako *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterprise]]* nailazi na ogromnu letjelicu na kojoj žive bestjelesna vanzemaljska bića, a koja ubrzo počinju zaposjedati umove *Enterpriseove* posade.

## Vanjske veze
*
Judgment (Star Trek: Enterprise)

***Judgement*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 9. aprila 2003. godine. Radnja prikazuje kako kapetan Archer, nakon što je sa *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterpriseom]]* pristao pomoći izbjeglicama iz Klingonskog Carstva, odlazi na klingonski sud kako bi odgovarao za navodno poticanje pobune.

Epizoda se scenografijom i detaljima zapleta oslanja na igrani film *[[Star Trek VI: The Undiscovered Country]]*, gdje su se protagonisti također suočili sa klingonskim pravosuđem i zloglasnom kažnjeničkom kolonijom Rura Penthe.

## Vanjske veze
*
Horizon (Star Trek: Enterprise)

***Horizon*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 16. aprila 2003. godine. Radnja prikazuje kako potporučnik Mayweather koristi priliku da posjeti *Horizon*, civilni teretni brod na kome je bio odrastao, ali se to dogodi upravo nakon što mu je otac, kapetan broda, umro a zapovijedanje preuzeo njegov svojeglavi brat Paul.

Većina kritičara je bila razočarana epizodom, smatrajući kako scenaristi nisu iskoristili priliku da bolje razrade Mayweatherov lik.

## Izvori

## Vanjske veze
*
The Breach (Star Trek: Enterprise)

***The Breach*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 23. aprila 2003. godine. Radnja prikazuje kako dr. Phlox sticajem okolnosti za pacijenta dobija Antaranca, pripadnika rase sa kojom su Denobulanci bili u dugotrajnom sukobu i koji Denobulance toliko mrzi da je spreman radije umrijeti nego dozvoliti da ga Denobulanac liječi, a koji je zahtjev Phlox, u skladu sa denobulanskom medicinskom etikom, prisiljen poštovati; paralelna radnja prikazuje kako grupa članova *Enterpriseove* posade nastoji evakuirati grupu denobulanskih seizmologa sa politički nestabilne planete.

Epizoda je dobila dobre kritike zbog zapleta koji nastoji oživjeti poruke tolerancije i mira karakteristične za *[[Star Trek]]*, kao i režiju Roberta Duncana McNeilla u akcijskim scenama.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Cogenitor

***Cogenitor*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 30. aprila 2003. godine. Radnja prikazuje kako se *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterprise]]* prilikom istraživačke misije sreće sa brodom Vissijanaca, rase za koju se ispostavi da ima tri spola - muškarce, žene i *suroditelje*, te kako Trip Tucker, doznavši da su *suroditelji* u inferiornom položaju u odnosu na prethodna dva, odluči jednom od njih pomoći, ali sa tragičnim posljedicama.

*Cogenitor* je među kritičarima stekla ugled kao jedna od najboljih epizoda serije.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Ubijen u akciji

**Ubijen u akciji** ( **KIA** ) klasifikacija je broja žrtava koju vojska obično koristi za opisivanje smrti vlastitih boraca od neprijateljskih snaga.  Ministarstvo odbrane Sjedinjenih Država, na primjer, kaže da oni koji su izjavili da KIA nisu morali pucati iz oružja, već su ubijeni zbog neprijateljskog napada. KIA uključuju one koji su ubijeni prijateljskom vatrom usred borbe, ali ne i iz incidenata poput slučajnih nesreća vozila, ubistava ili drugih ne-neprijateljskih događaja ili terorizma. KIA se može primijeniti i na borbene trupe na frontu i na pomorske, zračne i potporne trupe. Neko ko je ubijen u akciji tokom određenog događaja označen je sa † ( bodežom ) pored svog imena da označi njegovu smrt u tom događaju ili događajima. 

Dalje, KIA označava osobu koja je ubijena u akciji na bojnom polju, dok je **umrla od rana** ( **DOW** ) povezana s nekim ko je preživio da bi stigao do medicinske ustanove. Organizacija Sjevernoatlantskog pakta (NATO) takođe koristi DWRIA, a ne DOW, za "umrlu od rana primljenih u akciji". Međutim, u prošlosti su se vojnici i povjesničari koristili bivšom skraćenicom.

**PKIA** znači **pretpostavljeni ubijeni u akciji** . Ovaj se izraz koristi kada je osoba izgubljena u borbi, u početku je nestao u akciji (MIA), ali nakon što nije pronađen, kasnije se pretpostavlja da nije preživjeo.  To je tipično za pomorske bitke ili obračune u drugim neprijateljskim okruženjima u kojima je teško oporaviti tijela. Velik broj ubijenih vojnika u akciji otišao je neidentificiran u Prvom svjetskom ratu, poput sina britanskog pjesnika Rudyarda Kiplinga, što je potaknulo formiranje Komisije za ratne grobove Commonwealtha . 

## NATO definicija
NATO definira ubijenog u akciji ili stradalnika u bitci kao borca koji je ubijen izravno ili koji umire od rana ili drugih povreda prije nego što je stigao u medicinsku ustanovu ili pomoć svojih drugova. 

## Reference
Mikołów

**Mikołów** (njemački: *Nikolai*) je grad od 41,014 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

## Geografija

Mikołów leži udaljen svega dvanaestak km jugozapadno od centra Katowica, sa kojim je zapravo spojen. On je jedan od 29 gradova u Konurbaciji Katowice u kojoj živi 2 400 000 stanovnika.

## Historija

Mikołów je prvi put dokumentiran 1222., kao utvrđeni grad, koji je sredinom 13. vijeka propao, tako da se ni danas nezna gdje se nalazio, a ni zašto je propao (Tatari, ratovi)...?

Od 14. vijeka je domena Kraljevine Češke, a od 16. vijeka Habsburgška.
Habsburgški car Svetog Rimskog Carstva i češki kralj Ferdinand I dodjelio mu je 1545. pravo da organizira sajam svakog utorka, i dva godišna u junu i oktobru.

Nakon šleskih ratova - 1742. podpao je pod Kraljevinu Prusku, pa je sve do 1918. bio njemački.

Od sredine 19. vijeka kad je do njega došla željeznička pruga počeo se razvijati kao industrijski centar otvaranjem prvih željezara i tvornice parnih generatora, 1862. otvorena je tvornica papira 1862. koja radi i danas.

## Pobratimski gradovi
Mikołów ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Beuningen, Nizozemska
*  Ilava, Slovačka
*  Klimkovice Češka
*  Sainte-Geneviève-des-Bois Francuska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Mikołów'' (službene stranice)