Dahomejske Amazonke

**Dahomejske Amazonke**, znane i kao ***Mino*** (srpskohrvatski: "Naše majke"), bile su elitni, ženski vojni odred u vojsci Kraljevstva Dahomej, koji je postojao do kraja XIX. vijeka. Lokalno fonsko stanovništvo nazivalo je odred *Mino*, dok su im Europljani dali nadimak "Dahomejske Amazonke" zbog njihovih percipiranih sličnosti s mitskim ženskim ratnicama Amazonkama.

Historičari nisu potpuno suglasni oko toga kada su "Dahomejske Amazonke" uopće formirane. Prema nekim izvorima, već je kralj Houegbadja u XVII. vijeku postavio temelje onoga što će kasnije postati odred *Mino*, međutim suvremene interpretacije uglavnom su suglasne kako se tu radilo tek o nekom rudimentarnom obliku. Houedgadjine ratnice zapravo su bile lovkinje na slonove po imenu *gbeto*; njegova kći, Tassi Hangbé, imala je tjelohraniteljice, dok se kraljica/regentica Hangbè također navodi kao osnivačica odreda, iako postoje sumnje je li ona uopće ikada vladala Dahomejom. Europski trgovci su već u ovom periodu spominjali ženske ratnice, a navodno su pomogle kralju Agaji da 1727. godine osvoji grad Savi, dotadašnje središte Kraljevstva Whydah. Međutim, suvremeni historičari osporavaju da su Dahomejske Amazonke formalno postojale već u ovom periodu.

Prvi pouzdani izvori o postojanju Amazonki datiraju iz doba vladavine kralja Ghéza (1818. – 1858.), kada je Dahomej postao izrazito militariziran. "Crna Sparta", kako su Europljani nazivali Dahomej, imala je snažnu vojsku i strog režim obuke; Ghézo je regrutirao kako dječake, tako i djevojčice, a neki su vojsci pristupali već s osam godina. Obuke su bile intenzivne, a osim borbe uključivale su i vještine preživljavanja, pogubljivanje i indiferentnost prema smrti te izdržljivost na bol. Ratnice iz *Mino* odreda bile su izrazito cijenjene, a pripadnost odredu omogućavala im je ugled i utjecaj u društvenoj strukturi monarhije; ratnice su aktivno sudjelovale u Velikom vijeću te su raspravljale o državnoj politici, a sudjelovale su i u godišnjim običajima. Najpoznatija Amazonka, koja je bila i na čelu odreda, bila je Seh-Dong-Hong-Beh.

Što se tiče konkretnih vojnih angažmana, Dahomejske Amazonke su aktivno sudjelovale u sukobima s Francuskom krajem XIX. vijeka kao dio vojske kralja Béhanzin, a formalno su raspuštene nakon što je Dahomej postao francuska kolonija. I nakon raspuštanja su uživale velik ugled, a i danas imaju značajnu ulogu u popularnoj kulturi.

## Reference

## Literatura
*
*
*
*
*
*
*

## Povezano
**[https://archive.org/details/missiontogelelek01burtuoft A Mission to Gelele, King of Dahome]*. Richard Burton, London, 1864
**Acts of War: the behavior of men in battle.* Holmes R. New York, Free Press, 1985
**Dahomey and the Dahomans, Being the Journals of Two Missions to the King of Dahomey and the Residence at his Capital in the Years 1849 and 1850.* Frederick E. Forbes. Kessinger Publishing. 2010 
**Der Atlantische Sklavenhandel von Dahomey*, W. Peukert, 1740–1797, Wiesbaden, 1978
**On Killing: The Psychological Cost of Learning To Kill in War and Society.* Grossman D. New York, Back Bay Books / Little, Brown and Company, 1995  pp.&nbsp;175
**Les Amazones: Une Armée de Femmes dans l’Afrique Précoloniale*, Hélène Almeida-Topor, Paris, Editions Rochevignes, 1984
**Warrior Women: The Amazons of Dahomey and the Nature of War.* Robert B. Edgerton. Boulder: Westview Press, 2000
**Wives of the Leopard: Gender, Culture, and Politics in the Kingdom of Dahomey.* Edna G. Bay. Charlottesville, 1998
**Women Warlords: An Illustrated Military History of Female Warriors.* Tim Newark and Angus McBride, Blandford Press, 1989