Vokativ

**Vokativ** (lat. *vocare* = zvati) naziv je za padež u nekim jezicima (uključujući srpskohrvatski jezik) koji se koristi ako se riječ želi koristiti kao doziv. Zbog toga je vokativ izvan strukture rečenice i može se koristiti samostalno. Uz nominativ, vokativ je samostalan, nezavisan padež.

## Vokativ u drugim jezicima

Povijesno, vokativ je postojao u indoeuropskom sustavu padeža i postojao je u latinskom, sanskrtu i starogrčkom jeziku. Iako je izgubljen u mnogim suvremenim jezicima, neki su ga sačuvali, npr. grčki jezik i slavenski jezici, suvremeni keltski jezici i među romanskim samo rumunjski. 

Vokativ se također sreće kod nekih neindoeuropskih jezika, kao što su gruzijski, arapski, kineski i korejski jezik.

## Vokativ u srpskohrvatskome jeziku

Vokativ je "peti" padež u srpskohrvatskom jeziku. Ne odgovara ni na kakvo pitanje. Nije dio rečenice pa se od rečenice s kojom dolazi u pisanju odvaja zarezom.


### Uloga

Vokativ je padež:

* oslovljavanja
:*Pravi si heroj, *'rođače!***
* obraćanja sugovorniku
:''U pravu si, '''Marice''', ali poslušajmo što kolega želi reći.
* dozivanja
:''Hej, '''Ivane!''' - poviče za njim''.


Različiti '''osjećaji i osobni stav''' prema sugovorniku:

* tepanje
:***Cvjetiću moj**, opet si žalosna!''
* grdnja
:''Ne vraćaj se više, **luđače!***
* preziranje
:''Eh ti, '''moržu jedan!***'
* čuđenje
:***Majko moja''', kakvo je to stvorenje!''
* bliskost
:''O, '''draga moja''', da sam samo znao!''



=== Zamjena vokativa i nominativa ===

Poseban je slučaj pojave vokativa na mjestu nominativa, najčešće u usmenome narodnom pjesništvu. Tada vokativ nema funkciju obraćanja, nego dolazi iz metričkih i stilskih razloga pa se i ne odvaja zarezom.
:''Kada li ih okrijepio '''starče'''.'' ([[Ivan Mažuranić]], „Smrt smail-age Čengića”, Četa)
:''Knjigu piše od Kotara '''kneže'''.'' ([[Andrija Kačić Miošić]], „Razgovor ugodni naroda slovinskoga”)

:''Misli jadan da je gorski '''vuče'''.'' ([[Ivan Mažuranić]], „Smrt smail-age Čengića”, Noćnik)
:''Il još gori brđanski '''hajduče'''.''


U [[kajkavsko narječje|kajkavskome narječju]] i [[Zagreb|zagrebačkome]] govoru česta je uporaba [[nominativ]]a umjesto vokativa što je nepravilno u standardnom hrvatskom jeziku u kojem se za dozive <u>mora</u> koristiti vokativ.
:<strike>''Marija, donesi mi knjigu!''</strike> - ''Marijo, donesi mi knjigu!''
:<strike>''Boris, čuješ li ti to?''</strike> - ''Borise, čuješ li ti to?''



=== Oblici vokativa ===

: ''Ej, '''Marija'''!''
: ''Oj, '''Majo'''!''
: ''Hej, '''Josipe'''!''
: ''Zdravo, '''Ivo'''!''
: ''Dobar dan, '''gospodine'''!''
: ''Kako si, '''Ines'''?''


* Neka [[ime]]na imaju vokativ istovjetan [[nominativ]]u. To su imena koja se uopće ne sklanjaju poput ''Nives'', ''Ines'' i ''Karmen'' u [[hrvatski jezik|hrvatskome jeziku]], većine anglosaksonskih imena i ostalih stranih imena.


* Opće imenice uglavnom imaju nastavak ''-o'':
: ''Mačko! Kućo! Pjesmo!''


* Imenice ''tetka'', ''ujna'' i ''strina'' imaju vokativ jednak nominativu ako znače rodbinske odnose. Ako znače nešto drugo, dobivaju vokativ na ''-o'':
: ***Tetka** Ana, kad ćete nam doći?''
: ***Tetko*' jedna, baš si se uprljao!*


* Muška imena na *-a* uvijek imaju vokativ jednak nominativu:
: *Andrija! Nikola! Toma!*


* Opće [[imenice]] na -ica imaju u vokativu nastavak *-e*:
: *Sestrice! Prijateljice! Mamice! Tatice!*


* Imenice koje mogu značiti i muško i žensko, mogu imati nastavak *-o* ili *-e*:
: *Varalico! Varalice!*
: *Kukavico! Kukavice!*
: *Izjelico! Izjelice!*


* Imena na -ica imaju nastavak *-e*:
: *Ankice! Tomice! Ivice! Nikice!*


* Imenice na *-ar* mogu imati dvostruke oblike, ali se preporučuje koristiti vokativ na *-u* nego na *-e*:
: *Mornaru! Gospodaru! Ribaru!*
:Ista stvar vrijedi i za imenicu *pastir'' i slične.