open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dynasty (sezona 3)

Treća sezona serije *[[Dynasty (TV serija)|Dynasty]]* je premijerno emitovana na kanalu ABC od 29. septembra 1982. godine do 20. aprila 1983. godine.

## Radnja sezone
Tokom treće sezone je došlo do promena u glumačkoj postavi gde je u ulozi Stevena Ala Corleyja zamenio Jack Coleman. Lloyd Bochner napušta seriju nakon samo tri epizode dok Pamela Bellwood napušta glavnu postavu kad i Bochner, ali se vraća u 22. epizodi.

## Uloge

### Glavni
* John Forsythe ... Blake Carrington 
* Linda Evans ... Krystle Jennings 
* Pamela Sue Martin .. Fallon Carrington
* Pamela Bellwood ... Claudia Blaisdel (epizode 1-3, 22)
* John James ... Jeff Colby
* Lloyd Bochner ... Cecil Colby (epizode 1-3)
* Gordon Thomson ... Adam Carrington
* Kathleen Beller ... Kirby Anders
* Geoffrey Scott ... Samuel Jennings (epizode 6-24)
* Heather Locklear ... Samantha Carrington (epizode 12-13, 20)
* Jack Coleman ... Steven Carrington (epizode 18-24)
* Lee Bergere ... Joseph Anders
* Joan Collins ... Alexis Carrington

### Epizodni
* Geoffrey Scott ... Samuel Jennings (epizoda 5)
* Jack Coleman ... Steven Carrington (epizode 9, 13-14, 16-17)

## Epizode





## Reference

## Vanjske veze
* http://www.imdb.com/title/tt0081856/episodes?season=3
Nobuyuki Abe

bio je japanski vojskovođa i političar koji je od 1939. do 1940. godine služio kao premijer Japana, također poznat i kao posljednji japanski guverner Koreje.

Rođen u samurajskoj porodici, napustio je gimnzaiju kako bi se priključio carskoj vojsci u Prvom japansko-kineskom ratu. Nakon rata se školovao u Vojnoj akademiji, koju je završio 1897. godine. Nakon toga je postepeno napredovao u službi, vršeći dužnosti instruktora na vojnim školama ili atašea u evropskim zemljama. Godine 1921. je dobio čin general-majora, a 1931. mjesto zapovjednika Tajvanske armije.

Na mjesto premijera je došao nakon ostavke Kiichira Hiranume, kao kompromisno rješenje, odnosno jedan od rijetkih istaknutih oficira koji nije bio upetljan u frakcijske borbe između grupa Kodoha i Toseiha. U trenutku stupanja na dužnost se Japan našao u delikatnoj situaciji zbog izbijanja Drugog svjetskog rata u Evropi. Abe je smatrao da Japan u tom sukobu mora biti neutralan, pogotovo zbog toga što se još nije vidio kraj iscrpljujućem ratu sa Kinom. Njegovi pokušaji da taj sukob završi političkim rješenjem su, međutim, izazvali otpor iz vojnih krugova te je početkom 1940. prisiljen na ostavku, a zamijenio ga je admiral Mitsumasa Yonai.

Abe je i nakon toga nastavljao obavljati javne dužnosti. Godine 1942. je postao ceremonijalni predsjednik Udruženja za pomoć carskoj vladavini, vladajuće stranke u ratnom Japanu. Također je sudjelovao u diplomatskoj misiji koja je pokušala konsolidirati pro-japanski režim Wang Jingweija u Kini. Godine 1944. je imenovan za guvernera Koreje i na tom mjestu ga je zatekla kapitulacija Japana. Po povratku u domovinu su mu američke okupacijske vlasti zabranile javno djelovanje, ali nije optužen za ratne zločine.

## Reference
Mitsumasa Yonai

bio je japanski admiral i političar, koji je u prvoj polovici 1940. vršio dužnost premijera.

Rođen je u porodici Carskoj mornaričkoj akademiji priključio Carskoj mornarici. U njoj je napredovao vršeći niz zapovjednih i upravnih dužnosti, a 1935. godine je imenovan zapovjednikom Kombinirane flote. Godine 1937. je dobio čin admirala, a potom i mjesto ministra mornarice u kabinetu premijera Senjuroa Hayashija, a koje će zadržati i kabinetima princa Konoea i [Hiranuma Kiichirō|Kiichira Hiranume]]. Kao i većina japanskih mornaričkih vođa je, za razliku od vođa kopnene vojske, smatrao kako Japan po svaku cijenu treba izbjeći sukob sa Britanijom i SAD, iako se nije protivio jaćanju mornaričkih efektiva. 

Yonai je početkom 1940. imenovan za premijera uz blagoslov cara Hirohita, koji je tada podržavao pro-zapadnu politiku, odnosno neutralnost u Drugom svjetskom ratu. Yonaijevu politiku je, međutim, kompromitirao pad Francuske, koji je mnoge u Japanu uvjerio da će Sile Osovine dobiti rat, odnosno da se zapadne sile više neće moći suprotstavljati japanskoj ekspanziji. To je posebno bilo izraženo kod vojnih krugova, uključujući ministra rata Shunrokua Hate koji je javno kritizirao Yonaijevu pro-zapadnu politiku. Yonai je zbog toga prisiljen podnijeti ostavku.

Yonai se u vladu vratio u posljednjoj godini Drugog svjetskog rata kao ministar mornarice u vladi Kuniaka Koisoa. Njega je zadržao i u kabinetu Kantara Suzukija koga je u ljeto 1945. nastojao nagovoriti da prihvati Potsdamsku deklaraciju, kao i nakon kapitulacije kada je u kabinetu Kihura Shidehare nadgledao raspuštanje Carske mornarice.

Sudjelovao je na Tokijskom procesu kao svjedok, te se, kao i prvooptuženi general Hideki Tojo, trudio da sa cara Hirohita otkloni bilo kakvu odgovornost za rat i zločine.    

## Vanjske veze

* Annotated bibliography for Mitsumasa Yonai from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues 
*
Kriptoportik

**Kriptoportik** (latinski: *Cryptoporticus*) je sintagma od grčke riječi - κρυπτη / kripta=grob i latinske *porticus*=portik, je nadsvođeni hodnik ili prolaz, jedna od karakteristika rimske arhitekture naročito palača.

## Karakteristike

Obično su građeni da osiguraju hlad i sjenovito mjesto za šetnju. Takvi su bili kriptoportici u Dioklecijanovoj palači u Splitu i oni iz Kuće kriptoportika u Pompejima. Ponekad su se gradili sa dvostrukom namjenom, i kao djelomično nadsvođeni prolazi do nekih drugih objekata. 
 
Takav je bio kriptoportik koji je oko 65. podigao Neron da poveže svoju palaču Domus Aurea sa ostalim carskim palačama na Palatinskom brdu.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Cryptoporticus''
Frigidarium

**Frigidarium** od latinskog *frigidus*, što znači hladan, je ime za hladnu sobu u rimskim termama, to je bila prostorija sa hladnom vodom, koja se koristila za hlađenje kupača.

## Karakteristike

Glavni blok rimskih termi sastojao se od tri velike prostorije za kupanje; - frigidariuma, caldariuma i tepidariuma, uz nešto manjih kupaonice i terena. 
Robovska posluga bila je nevidljiva jer se kretala podzemnim prolazima. Rasvjetu tih ogromnih prostorija Rimljani su riješili genijalnim sistemom visokih prozora, smještenih neposredno do krova.

Frigidarium se sastojao od dva bazena sa hladnom vodom, u koje su korisnici skakali nakon kupanja u caldariumu - odjelu sa vrućom vodom.  
Toplina caldariuma (vruće kupke), otvarala je pore na koži a frigidarium (hladna kupka) ih je zatvarala. Razlika između topline i hladnoće je dobra za kožu i krvotok.

Rimski kupač je vjerojatno svoj posjet termama počinjao u apoditeriumu gdje se skidao. Zatim bi ga namazali uljem u elaeotheziu ili unctuarium, prije odlaska u sobu ili dvorište za vježbanje. Nakon te aktivnosti, nastavio je do caldariuma (vruća soba) i sudatoriuma ili laconicuma (parna soba), gdje mu se sa tijela skidao nakupljani znoj i ulje metalnom alatkom zvanom strigil.  
Kupač se nakon tog preselio u tepidarium (topla soba), a iza tog u frigidarium (hladna soba), kupanje bi završavao nakon što bi tijelo još jednom namazao uljem.

## Povezano

* Caldarium 
* Tepidarium 
* Apoditerium
* Sudatorium ili Laconicum

## Reference

## Vanjske veze

* ''Frigidarium''
Šestoaprilska nagrada grada Sarajeva

**Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva** dodjeljuje se istaknutim pojedincima, grupama i kolektivima za značajna ostvarenja i izuzetne uspjehe u radu, postignute u svim oblastima političkog i društvenog života. Dobitnici se tako nagrađuju za kontinuirani rad i izuzetna djela u oblasti privrede, nauke, kulture, odgoja i obrazovanja, tehnike i tehnologije, sporta, zdravstva i socijalne zaštite, zaštite čovjekove sredine i u drugim oblastima rada i stvaralaštva. Nagrada se dodjeljuje bez obzira na godinu ostvarenja nagrađenog uspjeha, a od ključne je važnosti da djela doprinose ukupnom unapređenju i razvoju grada Sarajeva.

Odluku o dobitnicima Šestoaprilske nagrade donosi Gradsko vijeće na prijedlog Odbora za dodjelu Šestoaprilske nagrade. Nagrada se dodjeljuje svake godine na svečanoj sjednici Gradskog vijeća na dan oslobođenja Sarajeva, 6. aprila.

## Dobitnici
### 1950-e

### 1960-e

### 1970-e

### 1980-e

### 1990-e

### 2000-ite

### 2010-e

## Ostale nagrade i priznanja Grada Sarajeva
* Ključ grada Sarajeva
* Počasni građanin grada Sarajeva
* Plaketa grada Sarajeva

## Reference


## Vanjske veze
* Dobitnici Šestoaprilske nagrade od 1956. godine do danas
Tepidarium

**Tepidarium** od latinskog *tepidus*, što znači mlak, je ime za ugodno topli centralni odjel (prostoriju) rimskih termi, iz kog se moglo ići u frigidarium (hladni) ili caldarium (topli bazen

## Karakteristike

Veće rimske terme su se najčešće sastojale od tri velike prostorije sa bazenima za kupanje; - tepidariuma, frigidariuma i caldariuma, uz nešto manjih kupaonica i terena. 
Robovska posluga bila je nevidljiva jer se kretala podzemnim prolazima. Rasvjetu tih ogromnih prostorija Rimljani su riješili genijalnim sistemom visokih prozora, smještenih neposredno do krova.

Tepidarij se grijao na dva načina; hipokaustom (podnim grijanjem) i cirkularnim strujanjem zagrijanog zraka. Kao rezultat toga temperatura se kretala oko 30 °C sa umjerenom procentom vlage.

## Povezano

* Frigidarium 
* Caldarium 
* Apoditerium
* Sudatorium ili Laconicum

## Reference

## Vanjske veze

* ''Tepidarium''
Kuniaki Koiso

bio je japanski vojskovođa i političar, koji je pred kraj Drugog svjetskog rata, od 1944. do 1945. godine, služio kao premijer, i koji je poslije rata bio osuđen kao ratni zločinac.

Rođen je u porodici nekadašnjih samuraja, a otac mu je bio lokalni policajac. Vojnu je karijeru započeo nakon što je diplomirao Carsku vojnu akademiju 1900. godine, te je sudjelovao u Rusko-japanskom ratu iz koga je izašao sa činom kapetana. Obavljao je niz zapovjednih, štapskih i akademskih dužnosti, sve dok 1925. nije postao član Carskog generalštaba i dobio čin general-majora. 1920-ih je postao blizak Toseiha, frakciji umjerenih japanskih militarista. Godine 1932. je nakratko bio pomoćnik ministra rata, a aktivnu vojnu karijeru je završio 1938. godine.

Koiso je formalnu političku karijeru započeo 1939. kao ministar kolonija u vladi Kiichira Hiranume, a isti je položaj 1940. imao i u vladi Mitsumase Yonaija. U maju 1942. je imenovan za generalnog guvernera Koreje; na tom je mjestu ostao dvije godine i izazvao nezadovoljstvo lokalnog korejskog stanovništva zbog masovnog regrutiranja tamošnjeg ljudstva u japansku vojsku.

Premijerom je postao nakon što je Hideki Tojo, jastreb koji je Japan uveo u rat sa SAD, prisiljen na ostavku zbog niza japanskih poraza. Koiso je nastojao rat okončati diplomatskim putem, te je preko princa Konoea pokušao započeti pregovore sa Amerikancima; njegov je plan, međutim, osujetio snažan otpor vojnih krugova, ali i nepovjerenje civilnih ministara zbog Koisovog nekadašnjeg koketiranja sa ultranacionalističkom organizacijom Sakurakai. Koiso je vođenje rata prepustio vojsci, te je, postavši sve više izoliran, podnio ostavku 9. aprila, na isti dan kada su se američke trupe iskrcale na Okinawu. Naslijedio ga je admiral Kantaro Suzuki.

Nakon kapitulacije je bio uhapšen od američkih okupacijskih vlasti te mu je suđeno na Tokijskom procesu. Proglašen je krivim za ratne zločine, prije svega one vezane uz njegovo sudjelovanje u invaziji Kine i osuđen na doživotni zatvor. Umro je od raka jednjaka.

## Vanjske veze
*
*
*
Konstantinove terme

**Konstantinove terme** (latinski: *Thermae Constantinianae*) su posljednje velike rimske terme, koje je dao podići car Konstantin, nešto prije 315.

U konstantinovo vrijeme izgrađene i terme u Konstatinopolisu i Arlesu, pa se i njih zove *Konstantinove terme*.

## Historija
Kako su jako stradale od požara i potresa 443. godine, a obnovio ih je prefekt grada Rima Petronius Perpenna Magnus Quadratianus. U to vrijeme su najvjerovatnije isklesane i ispred ulaza u terme postavljene divovske skulpture Kastora i Polideuka i konja. One su danas smještene ispred Kvirinalske palače, na istoimenom trgu.

Jedini koji je nešto pisao o njima bio je Amijan Marcelin. Ruševine tih termi bile su vidljive još početkom 16. vijeka, pa se današnje znanje o toj građevini bazira na crtežima i opisima iz tog vremena. Posljednji ostaci su gotovo potpuno uništeni između 1605. i 1621. kada je građena palača Rospigliosi.

Konstantinove terme izgrađene su na nepravilnom četverouglu između tadašnjih predgrađa Longus, Alta Semita, Salutis i Fundani, a kako je to bio obronak brda, teren je umjetno ravnan, upravo tu su pronađene ruševine kuća iz 2, 3. i 4. vijeka.

Bazeni su bili položeni u smjeru sjever-jug, sa glavnim ulazom na sjeveru, a sporedni se nalazio na zapadu prema Marsovom polju. Čini se da je frigidarium imao dužu os u smjeru sjever-jug, umjesto uobičajen istok-zapad, a iza njega nalazili su se tepidarium i caldarium, oba kružnog tlocrta.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Thermae Constantinianae''
Caldarium

**Caldarium** od latinskog *calda*, što znači topli - vruć, je ime za topli odjel (prostoriju) i isto takav bazen u rimskim termama.

## Karakteristike

Centralni hipokaust termi nalazio se direktno iza caldariuma pa se on prvi zagrijao, kao i njegovi podovi i zidovi. 
Temperatura u caldariumu bila je iznad 40 °C uz 85% vlage. Prostorija je bila opremljena svodom, tako da su kapljice vode stvorene od pare, lagano kliznite od svoda duž zidova prema dolje do otvora za ispuštanje.

Glavni blok rimskih termi sastojao se od tri velike prostorije za kupanje; - caldariuma, frigidariuma i tepidariuma, uz nešto manjih kupaonica i terena. 
Robovska posluga bila je nevidljiva jer se kretala podzemnim prolazima. Rasvjetu tih ogromnih prostorija Rimljani su riješili genijalnim sistemom visokih prozora, smještenih neposredno do krova.

## Povezano

* Frigidarium 
* Tepidarium 
* Apoditerium
* Sudatorium ili Laconicum

## Reference

## Vanjske veze

* ''Caldarium''
Kantarō Suzuki

Baron ) bio je japanski admiral i političar, koji je na samom kraju Drugog svjetskog rata 1945. godine služio kao premijer Japana.

Rođen je u samurajskoj porodici, i nakon diplomiranja na Carskoj mornaričkoj akademiji je 1888. otpočeo karijeru mornaričkog oficira. Godine 1894. je u Prvom japansko-kineskom ratu zapovijedao torpiljarkom i sudjelovao u bitci kod Weihaweija. Po završetku rata je nastavio školovanje i neko vrijeme proveo kao ataše u Njemačkoj, a nakon čega je dobio reputaciju najvećeg stručnjaka za torpedno ratovanje. Suzuki je u Rusko-japanskom ratu zapovijedao eskadrama razarača te se istakao u bitci kod Port Artura, bitci u Žutom moru i bitci kod Cušime kojom je pobjedonosno okončan rat. Nakon niza zapovjednih i administrativnih dužnosti je godine 1923. stekao čin admirala, a od 1925. do 1929. bio načelnik Generalnog štaba japanske carske mornarice. Suzuki je 1929. prihvatio mirovinu i otada služio kao član Tajnog savjeta. Kao i mnogi istaknuti mornarički oficiri, imao je liberalne i prozapadne stavove, te bio trn u oku ultranacionalistima u kopnenoj vojsci. Zbog toga je za vrijeme neuspjelog puča 26. februara 1936. godine postao metom zavjerenika koji su ga pokušali ubiti; iako ga je pogodio metak koji će mu u tijelu ostati do kraja života, preživio je.

Suzuki je premijerom imenovan u dubokoj starosti, ali i u izuzetno nepovoljnom trenutku za Japan, nedugo nakon što su se američke trupe iskrcale na Okinawu i tako ugrozile glavne japanske otoke. Slično kao i njegov prethodnik Kuniaki Koiso, smatrao je da Japan više ne može postići vojničku pobjedu, i rat je pokušao okončati diplomatskim putem i ishoditi što bolje uvjete za Japan u predstojećem mirovnom sporazumu. Inzistiranje Amerikanaca na bezuvjetnoj predaji, nuklearni napadi na Hiroshimu i Nagasaki i sovjetska invazija Mandžurije su ga uvjerile da Japan mora bezuvjetno kapitulirati, a taj je stav na kraju podržao i car Hirohito. Odluka, koju je pokušao spriječiti puč nekoliko fanatičnih oficira je objavljena 15. augusta. Dva dana kasnije je Suzuki podnio ostavku, a vladu preuzeo carev rođak Naruhiko Higashikuni pod čijim će kratkotrajnim mandatom Japan kapitulirati, te započeti američka okupacija.

## Vanjske veze

*Annotated bibliography for Suzuki Kantarō from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues 
*
*Suzuki Kantarō and Pacific War at 1945
Naruhiko Higashikuni

General  bio je japanski princ i vojskovođa koji je 1945. služio kao prvi poslijeratni premijer Japana, postavši poznat kao prvi i jedini član carske porodice na toj dužnosti, a kasnije i po svojoj izuzetnoj dugovječnosti.  

Princ Naruhiko je svoju vojnu karijeru započeo 1908. godine nakon što je diplomirao na Carskoj vojnoj akademiji. Nakon što je napredovao do čina majora, godine 1920. je upućen u Francusku na dodatno školovanje. Tamo je izazvao skandal svojim plejbojevskim načinom života, te je 1926. godine vraćen u Japanu gdje je dobio mjesto u Generalštabu. Nastavio je napredovati u vojsci, te je 1930. dobio čin general-majora. Na samom početku rata sa Kinom 1937. je postao zapovjednik vojne avijacije, a 1938. godine Druge armije koja se borila u Kini. Historičari su kasnije otkrili da je bio odobrio korištenje bojnih otrova protiv kineskih trupa. U Japan je vraćen 1939. godine, te je 1941. godine bio član Komande opće obrane, zadužene za japanske matične teritorije. Naruhiko je prije i poslije napada na Pearl Harbor izražavao nesklonost sukobu sa SAD, te je 1944. sudjelovao u svrgavanju militantnog generala Tojoa sa mjesta premijera. Američki obavještajci su kasnije otkrili da je u svrhu zaustavljanja rata bio pripremao puč kojim bi se svrgnuo car Hirohito, a mjesto cara preuzeo princ Akihito.

Naruhiko je premijerom postao nakon što je vlada njegovog prethodnika Kantara Suzukija, uz Hirohitov blagoslov, donijela odluku o kapitulaciji, a koja je formalno potpisana 2. septembra. Naruhikovo postavljanje je za svrhu imalo umiriti stanovništvo, koje se bojalo da bi američke okupacijske vlasti moglo ugroziti cara. Naruhiko je, međutim, vrlo brzo došao u sukob sa Amerikancima, prije svega zbog odbijanja da ukine predratne Zakone o očuvanju mira, a koje su okupacijske vlasti smatrale nespojivima sa modernom demokracijom. Zbog toga je podnio ostavku, a zamijenio ga je liberal Kijūrō Shidehara.
Apoditerium

**Apoditerium** (od latinskog *apodyterium*, od grčke sintagme ἀπο + δυτήριον = zaroniti, skinuti odjeću) je bila garderoba u drevnim grčkim i rimskim termama i palestrama (gimnasium).

## Karakteristike

Apoditerium je u rimskoj arhitekturi bio prilično velika prostorija opremljena klupama u kojoj su kupači mogli skinuti i dobiti ručnike.

## Povezano
* Frigidarium 
* Caldarium 
* Tepidarium
* Sudatorium ili Laconicum

## Reference

## Vanjske veze

* ''Apodyterium''
Hipokaust

**Hipokaust** od latinskog *hypocaustum*, od grčke sintagme ὑπό (ispod) + ϰαυστός (zapaliti, zagrijati) je drevni rimski sistem centralnog grijanja sa podrumskom peći i dimnjacima (cijevima) za cirkulaciju topline.

## Karakteristike
Hipokaust u rimskoj arhitekturi odnosno građevinarstvu je otvoreni prostor ispod poda koji se grijao toplim plinovima iz  podrumske peći. Taj tip grijanja razvili su Rimljani, koji su ga koristili ne samo u vrućim i toplim prostorijama svojih termi, već gotovo univerzalno i po privatnim kućama u sjevernim provincijama.

I danas postoje brojni primjeri takvih hipokausta pronađeni po vilama i domovima u rimskim centrima u Njemačkoj i Engleskoj. 
Uobičajeni način bio je sprovesti vrući zrak iz hipokausta kroz jedan vertikalni dimnjak duž zida prostorije koju je trebalo grijati.
Tamo gdje je trebalo prostor više zagrijati, po nekoliko dimnjaka tj. cijevi vodilo bi od hipokausta duž bočnih zidova prostorije.

Tipična konstrukcija podrumskog hipokausta sastojala se od sloja cigala tj. pločica koje su postavljene u nizu kao podloga za pod. To su bili kvadratni stupići dimenzija oko 20 cm razmaknuti oko 61 cm jedan od drugog, pa su ujedno bili nosači gornjih slojeva građevine. Pod iznad toga bio je izrađen od betona (mort) ili velikih kvadratnih ploča, na koje se ljepio mramor ili mozaik.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Hypocaust''
Sudatorium

**Sudatorium** (od latinskog *sūdor* = znoj) bila je prostorija za znojenje u rimskim termama.

## Karakteristike

Sudatorium je po mnogočemu ličio na današnju saunu, dakle to je bila parna kupelj, dobra za cirkulaciju i opuštanje mišića.

## Povezano

* Frigidarium 
* Caldarium 
* Tepidarium
* Laconicum

## Reference

## Vanjske veze
* ''Dampfbad / Sudatorium''
Franja du Plessis

**Franja du Plessis** je južnoafrička afrikanerska pjevačica i glumica. Pojavila se 2013. godine u filmu *[[As jy sing]]* kao Marna. Njen debitantski album *My Verhaal* izašao je 2016. godine i dostigao je platinum status.  Franja je kći poznate južnoafričke pjevačice Juanite du Plessis.

## Mladost
Maturirala je u srednjoj školi Die Wilgers u Pretoriji.

## Diskografija
* 2016: *My Verhaal*

## Filmografija
* 2013: *[[As jy sing]]*

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Franjina Facebook stranica (af)
* Franjin Twitter profil (af)
### Glazbeni spotovi
* 
* 
*  (feat. Ruan Josh)
*  (feat. Juanita du Plessis i Ruan Josh)
Laconicum

**Laconicum** (od latinskog *laconicus*, *laconic* = spartanski) bila je prostorija za znojenje u rimskim termama.

## Karakteristike

Laconicum je kao i sudatorium po mnogočemu ličio na današnju saunu, jedna vrsta parne kupelji dobra za cirkulaciju i opuštanje mišića. 
On zbog visoke temperature i vlage od 50%, uzrokuju intenzivno znojenje.

Laconicum se koristi i danas kao perfektna alternativa za one koji nemogu koristiti saunu zbog suviše velike temperature, jer je u laconicumu temperatura od 55 °C do 75 °C.

## Povezano

* Frigidarium 
* Caldarium 
* Tepidarium
* Sudatorium

## Reference

## Vanjske veze
* ''Laconicum and tepidarium''
Domicijanove terme

**Domicijanove terme** bile su terme koje je podigao car Domicijan oko 95.

## Historija
Kako su bile jedne od najstarijih, od njih je ostalo vrlo malo ostataka, jer je na njihovom mjestu papa Dionizije u 3. vijeku podigao samostan San Silvestro misleći da ga gradi na mjestu nekadašnje Domicijanove palače. I ranokršćanski pisci su krivo atribuirali Domicijanove terme, misleći da se radi o Trajanovim termama.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Roman baths''
Pieter Naudé

**Pieter Daniël Naudé** (rođen 11. lipnja 1968. godine u Windhoeku, Namibija) je afrikanerski pjevač. Njegov prvi album, *Pieter Naudé*, izašao je 2006. godine u produkciji izdavačke kuće Select-musiek.

Maturirao je 1986. godine u srednjoj školi Windhoek. Godine 1995. vjenčao se s Ester. Zajedno imaju dvije kćeri, Daelle i Sunitu.

Njegova sestra Juanita du Plessis je poznata južnoafrička pjevačica.

## Diskografija
* 2006: *Pieter Naudé*
* 2006: *Mooiste Meisie*
* 2008: *Wag vir Jou*

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica Pietera Naudéa  (af)
### Glazbeni spotovi
*  (feat. Juanita du Plessis)
* 
*
NRG (južnoafrički sastav)

**NRG** (izgovor: *energie*) je bio afrikanerski glazbeni sastav. Njihov prvi album, *NRG*, izašao je u kolovozu 2011. godine u produkciji izdavačke kuće Select Musiek. Sastav je dijelio pozornicu sa najvećim imenima u južnoafričkoj glazbenoj industriji, kao što su Heinz Winckler, Kurt Darren, Nicholis Louw, Ray Dylan, Romanz i mnogi drugi. U siječnju 2016. članovi sastava su objavili da se razilaze.

## Članovi sastava
* Christiaan "Wolf" Botha (2011 - 2016): glavni vokal i gitara
* Abel "AB-Kenobi" Knobel (2011 - 2016): bass gitara, klavijatura i glas
* Stephan "Stephanasties" van Huysteen (2012 - 2016): bubnjevi i glas
* Rowan Zerf (2011 - 2013): vodeća gitara i glas
* Rudolph van Wyk (2011 - 2012): bubnjevi i glas

## Diskografija
* 2011: *NRG* (debitantski album)
* 2014: *Roulette* (album)
* 2015: *Als of Niks* (singlica)

## Reference

## Vanjske veze
* Facebook stranica sastava (af)
* Twitter profil sastava (af)
* Instagram stranica sastava (af)
* NRG na ReverbNation (af)
* Youtube kanali sastava: NRGeeks, nrgVEVO

### Glazbeni spotovi
* 
* 
* 
* 
*
Palestra

**Palestra** (latinski: *palaestra*, od grčkog: παλαίστρα-παλαίω =hrvati se) je ime za sportsko borilište u Antičkom Rimu i današnjoj Italiji.

## Historija
Palestra u Antičkom Rimu je bila otvoreno dvorište najčešće pokriveno pijeskom, građeno u sklopu termi.

U Pompejima je između 1935.-1939. iskopana velika palestra dimenzija 140 x 140 metara okružena porticima, sa bazenom u sredini velikim 23 x 35 metara. Pretpostavlja se da je podignuta tokom  1. vijeka u vrijeme cara Augusta. U njoj su pronađeni brojni leševi poginulih za Erupcije Vezuva 79.

Današnje palestre su natkrivena borilišta za sve vrste sportova.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Palaestra''
Tetsu Katayama

bio je japanski socijalistički političar koji je od 1947. do 1948. služio kao premijer Japana, postavši prvi socijalist na toj dužnosti.

Rodio se u porodici japanskih protestanata, a tokom obrazovanja na Tokijskom carskom univerzitetu, gdje je diplomirao pravo, na njegov svjetonazor su snažno uticale kršćanske socijalističke ideje Abea Isooa. Nakon diplome je radio kao advokat, a političku karijeru je započeo 1926. kao generalni sekretar novoosnovane Socijaldemokratske partije. Kada se ona 1932. priključila Partiji socijalističkih masa ušao je u njen izvršni odbor. Kada se ona zbog rata u Kini počela razdvajati na "patriotsku" i pacifističku frakciju, Katayama se priklonio potonjoj te je 1940. iz nje bio izbačen, nakon što se "patriotsko" vodstvo odnijelo prevagu. 

Katayama je priliku za nastavak političke aktivnosti dobio tek nakon japanske kapitulacije u Drugom svjetskom ratu. Stao je na čelo novoosnovane Japanske socijalističke partije, koja je bila okupljala predratne socijaliste. Na izborima 1947. godine je ona uspjela osvojiti najveći broj mandata u Parlamentu, te je Katsayama uspio sastaviti koalicijsku vladu zajedno sa centrističkom Demokratskom partijom i agrarnom Strankom nacionalne kooperacije. Katayamina je vlada bila prva u skladu sa novim Ustavom Japana, a uživala je i blagoslov američkih okupacijskih vlasti na čelu sa generalom Douglasom MacArthurom. Iako je trajala relativno kratko, uspjela je donijeti niz dalekosežnih reformi, prije svega na polju radnih odnosa, porodičnog prava te uvela niz mjera koje će predstavljati temelj moderne socijalne države u Japanu. Usprkos toga, Katayamine reforme nisu išle dovoljno daleko za lijevo krilo njegove stranke na čelu sa Mosaburom Suzukijem, koji je kao predsjednik budžetskog odbora u Parlamentu u proljeće 1948. uspio ishoditi rušenje njegove vlade. Novu je vladu preuzeo vođa Demokratske stranke Hitoshi Ashida, ali se ona održala tek nekoliko mjeseci.

Katayama je poslije djelovao kao član desne, odnosno umjerene frakcije socijalista, koji su sve vrijeme ostali u opoziciji. Nakon što je godine 1960. došlo do konačnog raskola stranke na lijevo i desno krilo, Katayama se priključio potonjima i Demokratskoj socijalističkoj partiji. Kao njen zastupnik se zalagao za održavanje poratnog pacifističkog Ustava, ali ulazak Japana u buduću svjetsku federaciju svih država. Političku karijeru je okončao nakon što 1963. nije uspio biti izabran u Parlament.

## Izvori
Hitoshi Ashida

bio je japanski političar koji je 1948. nakratko služio kao premijer Japana. 

Ashida je u predratnom Japanu proveo dvadeset godina kao profesionalni diplomat, prije nego što je 1932. godine izabran u carsku Dijetu kao zastupnik konzervativne stranke Rikken Seiyukai. Poslije rata se priključio Liberalnoj partiji, ali ju je 1947. napustio kako bi osnovao centrističku Demokratsku partiju. Nakon izbora je sa njom ušao u koaliciju sa socijalistima Tetsua Katayame koji je postao premijer. Kada su Katayamu srušili ljevičari iz vlastite stranke, u Parlamentu je stvorena nova većina te je Ashida postao premijer. Njegov kratkotrajni mandat je obilježila uspješna izmjena čl. 9 japanskog Ustava, kojim je stvorena ustavna osnova da Japan prvi put nakon Drugog svjetskog rata formira vlastite oružane snage, odnosno "snage samoobrane". Ashida je, međutim, već nakon nekoliko mjeseci bio prisiljen podnijeti ostavku nakon što su dva njegova ministra optužena za korupciju. Novu većinu je u parlamentu sastavio Shigeru Yoshida koji će na mjestu premijera ostati sljedećih šest godina.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Strigil

**Strigil**  (latinski: *strigilis*, od grčkog: στλεγγίς - stlengís =dodirivati) bila je alatka kojom su antički grčki i rimski sportaši 
sa sebe skidali prljavštinu, ulje i znoj prije odlaska u bazen termi.

## Historija

Antički sportaši imali su običaj da prije takmičenja ili vježbanja u palestri svoje golo tijelo namažu maslinovim uljem.

Strigili su bili izrađeni od metala, obično od bronce u obliku slova **J**, sa petljom na ručici na vrhu. Zakrivljeni kraj bio je širi i konkavno (udubljen) modeliran kako bi mogao skidati 
kojekakve nakupine sa kože sportaša.
Te alatke su najčešće bile manje od tridesetak centimetara, a ponekad su imale natpis vlasnika ili proizvođača.

Strigil, odnosno goli sportaš koji strigilom struže prljavštinu sa sebe, bio je čest motiv grčke umjetnosti, naročito skulptura - pa se jedna i zove apoksiomen.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Greek Strigil''
Yoshidina doktrina

**Yoshidina doktrina** je naziv za strategiju, odnosno vanjsku politiku vlade Japana koja se iskristalizirala u periodu nakon Drugog svjetskog rata te se provodila tokom Hladnog rata, a u manjoj mjeri se primjenjuje do današnjeg dana. Ime je dobila po premijeru Shigeruu Yoshidi, za vrijeme čijeg je mandata 1951. godine sklopljen Sporazum u San Franciscu koji će uz prethodno doneseni Ustav 1947. godine, kao i njegov znameniti čl 9 predstavljati njegove formalne temelje. Osnov doktrine je bilo čvrsto savezništvo sa SAD, koje je pružanje teritorija za vojne baze, odnosno logističke, političke i druge podrške Amerikancima, koji su zauzvrat trebali braniti Japan od moguće invazije ili pokušaja izvoza komunističke revolucije iz susjednih SSSR i komunističke Kine; sa druge strane je pacifistička odredba novog Ustava prema kojoj se nakon rata obnovljena japanska vojska, eufemistički proglašena "snagama samoobrane" više nije smjela koristiti izvan japanskih granica, omogućila da Japan u odnosu na druge zemlje više ne mora ulagati značajna sredstva u obranu, te ih je umjesto toga uložio u razvoj industrije i infrastrukture, koji je već 1950-ih doveo do spektakularnih rezultata kasnije poznatih kao japansko ekonomsko čudo. Yoshidinu su doktrinu, u većoj ili manjoj mjeri, nastavili primjenjivati svi njegovi nasljednici.

## Povezano
*Fukudina doktrina
Rikken Seiyūkai

, također poznata i po skraćenom nazivu **Seiyukai**, bila je politička stranka koja je dominirila japanskom političkom scenom u prvim decenijama 20. vijeka. Osnovao ju je godine 1900. premijer Hirobumi Ito, a glavnu je podršku uglavnom imala među istaknutim članovima državne uprave. Iako su se njeni članovi zvali liberalima, po svojoj ideologiji je bila konzervativna, te se protivila večini političkih, ali ekonomskih reformi, te je inzistirala na snažnoj ulozi države u svakodnevnom životu. Od svog osnivanja pa sve do 1921. je imala većinu u donjem domu japanske Dijete, kao i nekoliko vlada. Godine 1924. se dio njenih članova otcijepio kako bi formirao stranku Seiyūhontō, a od koje će se nekoliko godina nastati liberalna stranka Rikken Minseito, koja će joj biti glavni suparnik. Iako se smatrala desnom strankom i načelno podržavala ekspanzionističku politiku na kojoj su inzistirali vojni krugovi, njeni članovi su često bili na meti ultranacionalističkih atentatora, a što uključuje i premijera Inukaija Tsuyoshija ubijenog 1932. godine. Sa vremenom je njen uticaj, kao i uticaj svih političkih stranka oslabio u odnosu na vojsku. Godine 1940. se, za vrijeme eskalacije rata sa Kinom raspustila kako bi njeni članovi, zajedno sa Rikken Minseitom i Partijom socijalističkih masa ušli u Udruženje za pomoć carskoj vladavini, "frontovsku" organizaciju koja će za vrijeme Drugog svjetskog rata služiti kao vladajuća stranka u *[[de facto]]* jednopartijskom sistemu. Nakon kapitulacije i uspostave poratnog demokratskog poretka, većina njenih članova se priključila strankama od kojih će deset godina kasnije nastati danas vladajuća Liberalna demokratska partija (LDP).
Ustavna demokratska partija (Japan)

je bila liberalna politička stranka u Japanu koja je igrala važnu ulogu u političkom životu predratnog Japana. Osnovana je 1927. godine spajanjem liberalne stranke Kenseikai sa disidentima iz konzervativne stranke Rikken Seiyukai, koja će Ustavnoj demokratskoj partiji biti glavni suparnik. Rikken Minseito je podršku uglavnom imala u srednjoj klasi, ali i dijelu poslovnih krugova, prije svega zaibatsuima kao što je Mistubishi. Osim zalaganja za liberalne političke reforme, kao što je proširenje prava glasa na žene, isticala se i zalaganjem za miroljubivu vanjsku politiku, a zbog čega su njeni istaknuti čelnici bili čestom metom nasilja od strane ultranacionalističkih krugova u vojsci. Iako je na izborima 1930. godine osvojila apsolutnu većinu i sastavila vladu, njena je politika bila paralizirana kako posljedicama Velike ekonomske krize, tako i nemogućnošću da kontrolira vojsku koja je na svoju ruku okupirala Mandžuriju te pokrenula događaje koji će 1937. godine eskalirati u Drugi japansko-kineski rat. Do 1936. godine njeno je vodstvo prihvatilo pro-militarističku politiku i podržavalo vojne akcije u Kini. Na izborima 1937., posljednjim održanim pred rat, osvojila je najviše glasova, ali je, kao i sve druge stranke i civilni političari, bila marginalizirana. Godine 1940. se zajedno sa Rikken Seiyukai i Partijom socijalističkih masa pristala spojiti u Udruženje za pomoć carskoj vladavini, frontovsku organizaciju koja će nominalno djelovati kao vladajuća stranka u de facto jednopartijskom režimu za vrijeme Drugog svjetskog rata. Poslije rata se većina njenih članova priključila strankama od kojih će 1955. nastati danas vladajuća Liberalna demokratska partija.
Pod

**Pod** ili **patos** (od grčkog πάθους) je element građevinske konstrukcije, koji dijeli građevinu na katove, i najniži nivo neke prostorije.
Kod višekatnih građevina - pod je dno, ali i baza (početak) najviše točke prostorije - stropa.

U pod se ubrajaju svi slojevi iznad nosive stropne konstrukcije ili iznad tla.

## Historija
U najstarijim ljudskim nastambama pod je bio obični dio zemlje omeđen zidom, vremenom se zbog želje i potrebe da bude suh razvio do današnje strukture od više slojeva, koja osiguravaju zvučnu, 
hidro i toplinsku izolaciju.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Architectural elements, floor plan, and elevation from handbook on classical architecture''
Shakai Taishūtō

bila je socijalistička politička stranka koja je djelovala u predratnom Japanu. Osnovao ju je 1932. godine Abe Isoo spajanjem *[[Shakai Minshūtō]]* (Partije socijalističke mase) i *[[Zenkoku Rōnō Taishūtō]]* (Nacionalne partije radničko-seljačkih masa). Stranka je u teškim ekonomskim uvjetima izazvanim Velikom ekonomskom krizom podršku primala iz širokih slojeva, koji su uključivali kako radničku klasu, tako i niže činovnike i sitne obrtnike. Temelj programa joj je bio agrarna reforma na unutrašnjem, kao i pacifistička politika na vanjskom planu, te se, između ostalog, protivila izlasku Japana iz Lige naroda i vojnoj ekspanziji na azijskom kontinentu i zalagala da se sredstva za vojsku preusmjere u socijalne mjere. Istovremeno je djelovala u teškim uvjetima, jer je, s jedne strane bila pod stalnom sumnjom za subverziju i prijetnjom progona na temelju Zakona o očuvanju mira, a s druge strane pod prijetnjom nasilja od strane ultranacionalističkih krugova iz vojske. Zbog svega toga je sa vremenom počela stvarati veze sa Todeiha, umjerenom frakcijom militarista u vojsci, te joj je na kraju omogućeno da djeluje kao jedina legalna lijeva stranka u međuratnom periodu. Na posljednjim predratnim izborima 1937. godine je postigla veliki uspjeh, postavši treća stranka po snazi u donjem domu carske Dijete. Nedugo nakon izbora je eskalirao rat sa Kinom koji je postao povodom frakcijskoj sukoba u stranci; dio članova se priključio "patriotima" koji su podržavali vojsku i njene akcije, dok je drugi dio odlučio dosljedno se protiviti ratu i kritizirati politiku prema Kini. Taj je sukob eskalirao 2. februara 1940. godine nakon što je govor liberalnog zastupnika Saita Takaoa, u kome se kritizira rat, doveo do glasanja o njegovom izbacivanju iz Dijete. Članovi stranke koji su se tada suzdržali su izbačeni iz stranke, a nakon čega je i njen vođa Isoo podnio ostavku. Nekoliko mjeseci kasnije se  Partija socijalističkih masa, kao i sve stranke zastupane u Dijeti, formalno spojila sa Udruženju za pomoć carskoj vladavini, "frontovskoj" organizaciji koja će do kraja Drugog svjetskog rata djelovati kao vladajuća stranka u *[[de facto]]* jednopartijskom režimu.
Udruženje za pomoć carskoj vladavini

ili **Udruženje za carsku pomoć**
je bila frontovska politička organizacija koja je u Japanu za vrijeme Drugog svjetskog rata djelovala kao vladajuća politička stranka u *[[de facto]]* jednopartijskom sistemu. Osnovana je 1940. godine nakon višegodišnje eskalacije rata sa Kinom, odnosno nakon što su iz donjeg doma Carske dijete izbačeni zastupnici koji su se zalagali za prekid rata. Preostali zastupnici, koji su pripadali trima vodećim strankama - konzervativnoj Rikken Seiyukai, liberalnoj Rikken Minseito i socijalističkoj Shakai Taishūtō su se nakon toga okupili u kratkotrajni blok Liga članova Dijete koji podržavaju vođenje svetog rata, a potom su se, nakon dolaska princa Konoea na vlast sve tri stranke ujedinile u novu organizaciju. Konoe, koji je stao na njeno čelo, originalno ju je zamislio kao univerzalnu stranku koja je trebala zastupati sve svjetonazore i dijelove japanskog društva, odnosno onemogućiti njihove međusobne sukobe koji bi ugrozili japansku pobjedu u ratu. Glavni uticaj na stranku su, međutim, stekli radikalni desničari i ultranacionalisti, pogotovo nakon dolaska generala Tojoa na mjesto premijera 1941. godine, koji je kao službenu ideologiju uveo japanski nacionalizam, te počeo stranku organizirati i voditi po uzoru na fašističke pokrete u Evropi, uključujući njemačke nacionalsocijaliste. Godine 1942. su osnovan podmladak Yokusan Sonendan, koji je također služio i kao paravojna formacija po uzoru na nacistički SA, a također je i razvijena i mreža *[[tonarigumi]]ja*, lokalnih organizacija koje su obavljale socijalne, ali i policijske poslove. Na izborima 1942. godine je Udruženje kao jedina stranka glatko osvojila većinu. Udruženje, međutim, nije spriječilo frakcijske borbe među japanskim političarima u pozadini, a koje su posebno došle do izražaja nakon što se protiv Japana okrenula ratna sreća. Posljednji ratni premijer Kantaro Suzuki ju je ukinuo 13. juna 1945. godine, dva mjeseca prije kapitulacije. 

## Vanjske veze
*
Ichirō Hatoyama

bio je japanski političar, koji je od 1954. do 1956. služio kao premijer Japana.

Rođen je u porodici Hatoyama, jednog od najuglednijih u predratnom Japanu i poznatoj po svojem kozmopolitanstvu. Ichiro Hatoyama je, međutim, političku karijeru počeo kao član konzervativne stranke Rikken Seiyukai, te je sudjelovao u nekoliko predratnih vlada. Nakon kapitulacije se priključio Liberalnoj partiji i na njenom čelu osvojio najveći broj mandata na prvim poslijeratnim izborima. Iako je osvojio povjerenje Parlamenta, njegovo stupanje na mjesto premijera su zaustavile američke okupacijske vlasti; premijerom je postao njegov stranački drug Shigeru Yoshida koji će dugo vremena biti njegov glavni suparnik. Hatoyama, koji je po vjeri bio baptist, se 1951. godine priključio slobodnim zidarima. 

Godine 1954. je uspio ishoditi pad Yoshidine vlade, te sam postati premijer. Njegov je mandat obilježilo nastojanje da se poboljšaju odnosi sa SSSR-om, sa kojim su uspostavljeni diplomatski odnosi; pokušaj trajnijeg sporazuma su, međutim, kao i kod svih kasnijih japanskih vlada, priječilo pitanje Kurila. Još važnije je bilo formiranje Liberalno-demokratske partije, koju su činile njegove i Yoshidine pristaše, a koja će sljedećih nekoliko decenija biti japanska vladajuća stranka. Hatoyama se dobrovoljno povukao sa mjesta premijera, a naslijedio ga je Tanzan Ishibashi.

Hatoyamin sin Iichirō Hatoyama je 1970-ih služio kao ministar vanjskih poslova, a unuk Yukio Hatoyama kao premijer od 2009. do 2010. godine.  

## Vanjske veze

* 
* *[[Time (magazin)|Time]]* cover portrait of Ichirō Hatoyama,  14 March 1955
Ludus Magnus

**Ludus Magnus** bio je najveća gladijatorska škola smještena u dolini između rimskih brežuljaka Eskvilina i Celia.

Ludus Magnus se može prevesti sa latinskog kao *Veliki teren za [https://sh.wiktionary.org/wiki/trening trening]* To je bilo jedno od četiri mjesta na kojem su se rimski gladijatori učili borilačkim vještinama. Ostale tri gladijatorske škole bile su; Ludus Dacicus, Ludus Gallicus i Ludus Matutinus (ova posljednja bila je specijalizirana za trening gladijatora za borbu sa zvijerima.

## Historija
Sve ih je izgradio car Domicijan (vladao 81.-96.) i svo četvoro se nalazilo istočno od Koloseuma, velikog amfiteatra kog je podigao Domicijanov otac Vespazijan, a svečano otvorio njegov brat Tit. Ludus Magnus je podignut na tom mjestu, radi nastupa gladijatora u Koloseumu. Zbog lakše komunikacije između ta dva objekta izgrađen je podzemni prolaz širok 2,17 metra, koji je završavao na jugozapadnom kutu Ludusa.

Ostaci kompleksa otkriveni su 1937., ali svega 20 godina kasnije iskapanja su obustavljena. Ipak su ime i period gradnje Ludus Magnusa poznati, zahvaljujući antičkim dokumentima. Uz to tu je i nacrt pronađen među dijelovima veličanstvenog plana na mramoru (Forma Urbis Romae) izrađenog za vladavine Septimiusa Severusa (početak 3. vijek ne).

Još vidljive ruine kompleksa pripadaju restauraciji koja je obavljena za vladavine cara Trajana (vladao 98.-117.) u to vrijeme teren na kom se nalazio Ludusov, uzdigao se za oko 1 ½ metara.

Ćelije gladijatora na sjevernoj strani građevine danas su iskopane i vidljive. Taj dio bio je spojen monumentalnim ulazom sa Via Labicanom. Grčko-rimski historičar Herodijan navodi da je car-gladijator Komod (vladao 180.-192.) spavao u jednoj od tih ćelija.

Postojala su još tri krila stambenih ćelija, a čini se da je građevina imala najmanje dva kata. Po svemu sudeći Ludus Magnus imao je oko 130 ćelija. U četiri kuta između arene i okolnih portika, nalazile su se ćelije i bazeni za kupanje. U samom centru Ludusa, nalazila se elipsoidna arena u kojoj su trenirali gladijatori.
Arena (koja je samo djelomično iskopana) bila je okružena sjedećim mjestima za gledaoce, a imala je i odjel za važne goste. Izgleda da su Rimljani voljeli gledati gladijatore kako treniraju borilačke vještine, jer je 
gledalište bilo prilično veliko i moglo je primiti najmanje 3.000 gledalaca.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ludus Magnus: The Gladiator School'' 
* ''Rome, Ludus Magnus''
Kokumin Dōmei

bila je fašistička politička stranka koja je djelovala u predratnom Japanu. Nastala je godine 1932. nakon što je Adachi Kenzō, ministar unutrašnjih poslova u vladi liberalnog premijera Wakatsukija Reijira u svom govoru podržao od strane vlade neodobrenu vojnu invaziju Mandžurije te zbog toga bio izbačen iz liberalne stranke Rikken Minseito. Kenzo i njegove pristaše su se zalagali ne samo za nastavak vojne ekspanzije na azijski kontinent, nego za uvođenje elemenata državnog socijalizma i korporativizma na unutrašnjem planu. Stranka se relativno brzo raspala na nekoliko frakcija i nije se uspjela nametnuti na izborima. Godine 1940. se, nakon eskalacije rata sa Kinom, zajedno sa nekoliko vodećih japanskih stranaka spojila u Udruženje za pomoć carskoj vladavini.
Ludus Dacicus

**Ludus Dacicus** bila je gladijatorska škola smještena nešto južnije od veće i poznatije škole Ludus Magnus.

To je bio jedan od četiri terena za trening koje je podigao car Domicijan (vladao 81.-96.) nedaleko od 
Koloseuma.

## Historija
Nejasno je zašto se zvala Dačka, pretpostavlja se da je na samom početku bila popunjena dačkim zarobljenicima, koji su bili prvi gladijatori, nakon što je car između 101.-106. zauzeo Dakiju.

Ludus Dacicus imao je elipsoidnu arenu za trening okruženu prostorijama za boravak gladijatora i njihovih trenera.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Ludus Dacicus''
Herodijan

**Herodijan** ili **Herodianus** (grčki: Ἡρωδιανός) (oko 170. - oko 240.) bio je rimski historičar poznat kao autor *Historije Rimskog Carstva od smrti Marka Aurelija*, koju je napisao na starogrčkom u osam knjiga.

U njoj je obradio vladavinu Komoda (180. - 192.), doba vladavine pet careva (193.)., doba kad je vladala Severska dinastija (211. - 235.) i vrijeme vladavine sedam careva (238.).

## Biografija

O njegovom životu se malo toga zna, pretpostavlja se da je bio rodom negdje iz Male Azije, možda iz Antiohije jer je kojiput naveden kao *Herodijan iz Antiohije*, kao i to da je živio za vladavine Gordijana III.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Herodian's Roman History''
San Silvestro in Capite

**San Silvestro in Capite** je manja bazilika i titularna crkva, koja se nalazi u rionu Colonna talijanskog glavnog grada Rima.

## Historija
Prema predanju na mjestu gdje danas leži crkva je papa Silvestar I tokom 3. vijeka podigao samostan, i to na mjestu ruševnih Domicijanovih termi.

Službeno ju je osnovao i podigao papa Pavao I (757-767), ali postoji pretpostavka da je na tom mjestu već postojala manja crkva koju je podigao papa Stjepan II, brat Pavla I.

Crkva je posvećena papi Silvestru I koji je proglašen svetim, zato se zove *San Silvestro*, a dotatak *Capite* nosi jer se u njoj čuva kao relikvija glava koja je navodno pripadala Ivanu Krstitelju.

Velika rekonstrukcija crkve u baroknom stilu počela je 1594. sa arhitektom Francescom da Volterra, a radove je završio Carlo Maderno. Oslikavanje i dekoriranje crkve počelo je 1680. na čelu s Carlom Rainaldijem, a dovršili su drugi.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''S. Silvestro in Capite''
Forma Urbis Romae

**Forma Urbis Romae** bio je tlocrt antičkog Rima isklesan u mramoru za vladavine cara 
Septimija Severa između 203.-211.

## Historija i karakteristike
Ta velika karta široka 18,10 i visoka 13 metara, orginalno je bio postavljena na zidu *Hrama mira* (Templum Pacis, danas crkva Santi Cosma e Damiano) prikazivala je sve značajnije objekte u gradu od velikih javnih spomenika, do malih trgovina, soba pa čak i stepeništa.

Razbijena je tokom srednjeg vijeka na 1.186 komada, pa se danas može rekonstruirati svega 10-15 % njezina sadržaja.

Kako je izuzetno značajna za proučavanje antičkog Rima, vijekovima su naučnici pokušali uskladiti ulomke i rekonstruirati tu veliku zagonetku, ali napredak ide sporo, jer su mramorni komadi su teški, nezgrapni i prilično nedostupni.

Upravo zbog toga kompjutorski stručnjaci i areheolozi sa američkog Univerziteta Stanford koriste digitalnu tehnologiju za rekonstrukciju karte. Oni naime rade digitalne fotografije i 3D modele svih 1.186 razbijenih komada, što će im olakšati posao slaganja dijelova karte.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Stanford Digital Forma Urbis Romae Project''
Via Labicana

**Via Labicana** bila je jedan od rimskih puteva koji je prolazio kroz antički Rim i njegovu okolicu.

## Karakteristike
Via Labicana ulazila je u grad opasan Aurelijanovim zidinama kroz gradska vrata Porta Esquilina.

Unutar zidina se račvala prema desno s putem Via Praenestina. Između tih dviju puteva nalazio se *Eurisakov grob*. Isto tako se zna da je spajala gladijatorsku školu Ludus Magnus s Koloseumom.

Prvi dio Labicane je najvjerovatnije vodio prema Tuskulu, zapravo prema Labicumu (po kom je dobio ime) udaljenom  24 km od Rima, da bi se zatim spojio s Via Latinom.
 
## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Via Labicana''
MeWa

**MeWa** је LaTeX уређивач за Windows. Некада се звао LaTeXEditor. MeWa добро ради са MiKTeX дистрибуцијом и долази са провером правописа.

## Референце

## Спољашње везе
* MeWa project on Sourceforge