Miroslav Brandt

**Miroslav Brandt** (Cerić kod Vinkovaca, 2. ožujka 1914. - Zagreb, 21. srpnja 2002), hrvatski povjesničar, pisac, publicist, prevoditelj i kulturolog. Opseg djelatnosti Miroslava Brandta, kao i njegov utjecaj, golemi su. Velika erudicija, sistematičnost, te polivalentnost interesa omogućili su mu da ostvari kapitalna djela u više područja, te ostavi snažan pečat na raznorodnim, naizgled nepovezanim granama djelatnosti.

## Biografija
Miroslav Brandt rodio se u Ceriću kod Vinkovaca 1914. godine ali već iduće godine s obitelji  seli u Zagreb gdje završava pučku školu te 1932. godine realnu gimnaziju. Na Filozofskom fakultetu Zagrebačkoga sveučilišta je diplomirao 1948. godine na predmetima povijest, zemljopis i latinski jezik, gdje je i doktorirao 1954., tezom naslova *Razvoj privrednih i društvenih odnosa u [[Split]]u do kraja [[14. stoljeće|14. stoljeća]]*. Radio je kao knjižničar Sveučilišne knjižnice (1946.), zatim kao kustos Muzeja NOB-a (Povijesnog muzeja) (1946.-1947.), asistent u Povijesnom institutu JAZU/HAZU (1949.-1952.), te kao dugogodišnji profesor na zagrebačkom Filozofskom fakultetu (1952.-1984.), gdje je bio i prodekan. Bio je i potpredsjednik Matice hrvatske (1959.–1971.). Po 5 godina bio je gost-profesor na Filozofskom odnosno Pedagoškom fakultetu u Zadru i Osijeku a 10 godina je bio predavač i voditelj medievalnih studija na Sveučilišnom Centru za poslijediplomske studije u Dubrovniku.

## Povijest, religija i književnost
Djelo Miroslava Brandta obuhvaća velika sintetska djela, polemičko-publicističke spise i književne ostvaraje. U prvoj kategoriji nezaobilazna je monumentalna (oko 800 stranica) studija *[[srednji vijek|Srednjovjekovno]] doba povijesnoga razvitka*, koja detaljni rasprava više stoljeća (počev od 3. stoljeća) europske i mediteranske povijesti, s naglaskom na velikim civilizacijskim krugovima: zapadnokršćanskom, bizantskom, islamskom i ostalim azijskima (autor je uključio i mezoameričke kulture). Taj pravi magnum opus obiluje raščlanama o gospodarstvu, kulturi, jeziku, umjetnosti, demografiji... To je pravo sintetsko djelo u rangu najboljih radova suvremenih povijesnih škola.

Godine 1989. izašla je i opsežna knjiga *Izvori zla: dualističke teme*, u kojoj je auktor sabrao mnoštvo radova predočenih prije na međunarodnim i domaćim simpozijima. U toj je knjizi, bogatoj spoznajama i idejama, veoma vidljiv piščev interes za gnostičko-dualističke religijskopovijesne teme, tako da u njoj nalazimo i detaljnu analizu biblijskih knjiga (mit o stvaranju, Propovjednik), minucioznu raščlanu toltečke religije, Wycliffove hereze, te domaćih heretičkih gibanja u Dalmaciji i Bosni. Od ostalih opsežnijih povijesničarskih radova valja spomenuti i Brandtovu knjigu o Kijevskoj Rus'i. Sva ta djela odlikuje moderan kritički i polivalentni pristup u kojem se isprepliću arheologija, paleografija, povijest umjetnosti i druge pomoćne historiografske discipline.

No, autorov angažman je sezao daleko preko medievalističkih i religijskofilozofskih studija. Prevodio je književna i znanstvena djela s njemačkog i francuskog jezika. Kao prevoditelj dijela Proustova ciklusa *U traganju za izgubljenim vremenom*, Brandt je pokazao senzibilitet za književne i jezične pojave. Stoga nije čudo da je upravo on bio među sedmoricom sastavljača *[[Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika|Deklaracije o položaju i nazivu hrvatskog književnog jezika]]* (po svemu sudeći, izgleda da je sam Brandt osobno sastavio i napisao tekst *Deklaracije*), 1967. Onemogućivan poslije toga, ipak nije bio podvrgnut težim represalijama (uostalom, kao ni ostali autori *Deklaracije*), nego mu je sužavano polje aktivnosti, te je gotovo dva desetljeća bio isključen iz javnog života.

## Polemike i autobiografija
Najznačajniji Brandtov povijesno-polemički spis je *[[Antimemorandum]]*, tekst u kojem kritizira teze *[[Memorandum SANU|Memoranduma SANU]]*. Kasnije je pisac bio glavni pokretač objavljivanja kompendija *Izvori velikosrpske agresije* (1991.), prevedenom na engleski i francuski, u kojem je objavljen i njegov *Antimemorandum*.

Autor je u poznim autobiografskim zapisima naziva *Život sa suvremenicima* dao pesimističku sliku svoga života, s ne baš laskavim ocjenama svojih kolega, poglavito iz povjesničarske struke - prije svega Jaroslava Šidaka i Nade Klaić.

Brandtovu tvrdnju da se zbog svoga građanskoga podrijetla, razvijene nacionalne samosvijesti i nekomunističkoga svjetonazora nije uklapao u kompartijski ideološki okvir, koji je bio potpuna protimba svemu onom što je Miroslav Brandt bio, nije lako provjeriti ili vrijednosno ocijeniti. Kako god bilo, u njegovim sjećanjima se nalazi objašnjenje zašto se nije bavio hrvatskim temama (osim marginalno), nego je svoju erudiciju i interes usmjerio na europsku i svjetsku povijest. Brandtova polemička teza je da je hrvatska historiografija u doba SFRJ svjesno reducirana na nacionalni minimalizam, navodno rušenje mitova i kritičku povjesnicu kakvu je reprezentirala Nada Klaić.

Potkraj života Brandt se okrenuo književnosti. Osim spomenutih autobiografskih zapisa, napisao je i povijesno-politički traktat *Triptih*, u kojem obračunava s komunističkim totalitarizmom. Brandt je posljednje godine života proveo u rezignaciji i pesimizmu. Ni ostvarenje hrvatske državne samostalnosti, kojoj je toliko pridonio i za kojom je toliko čeznuo, nije ga, po dostupnim podatcima, izvuklo iz gliba letargije i osjećaja promašenosti kojim upravo zrače njegovi autobiografski zapisi.

Uza sve rečeno, Miroslav Brandt ostaje jednim od najznačajnijih hrvatskih povjesničara i polihistora, te vjerojatno polemičar čiji su tekstovi najviše utjecali na promjenu položaja hrvatskoga naroda u Jugoslaviji.

## Djela
* *Razvoj privrednih i društvenih odnosa u Splitu do kraja 14. stoljeća*, 1954.
* *Wyclifova hereza i socijalni pokreti u Splitu krajem XIV. st.*, 1955.
* *Kijevska Rusija: Ruske zemlje u Srednjem vijeku od XII. stoljeća do Ivana Groznog*, Zagreb, 1962.
* *Srednjovjekovno doba povijesnog razvitka*, knj. 1, Zagreb, 1980., (2. izd. 1995.)
* *Povijest Rusije u srednjem vijeku*, Zagreb, 1981.
* *Izvori zla: dualističke teme*, 1989.
* *Izvori velikosrpske agresije*, Zagreb, 1991., (engl. izd. 1993.), (suautori Bože Čović, Slaven Letica, Radovan Pavić, Zdravko Tomac, Mirko Valentić i Stanko Žuljić) 
* *Triptih*, Zagreb, 1992.
* *Doba očaja*, Zagreb, 1995.
* *Život sa suvremenicima: Političke uspomene i svjetonazor*, Zagreb 1996.
* *Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika: građa za povijest Deklaracije*, Zagreb, 1997., (suautori Jelena Hekman Dalibor Brozović, Stjepan Babić, Mladen Čaldarović,  Josip Pavičić, Antun Šoljan, Sineva Pasini, Vlatko Pavletić, Zvonimir Majdak, Petar Šegedin, Nataša Bašić, Lovro Županović), (pripremila Jelena Hekman)

### Prijevodi
* Marcel Proust, *Put k Swannu 1, Combray*, Zagreb, 1952.
* Roger Martin du Gard, *Porodica Thibault: knjiga prva*, 1952.
* Roger Martin du Gard, *Porodica Thibault: knjiga druga*, 1953.
* Henri Pirenne, *Povijest Evrope : od seobe naroda do XVI stoljeća*, Zagreb, 1956.
* Josef Kulischer, *Opća ekonomska povijest srednjega i novoga vijeka, Sv. 1, Srednji vijek*, Zagreb, 1957.
* Josef Kulischer, *Opća ekonomska povijest srednjega i novoga vijeka, Sv. 2, Novi vijek*, Zagreb, 1957.
* Marc Bloch, *Feudalno društvo*, Zagreb, 1958., 2001.
* André Maurois, *Povijest Sjedinjenih Američkih Država: 1492-1954*, Zagreb, 1960.  
* Marcel Proust, *Combray*, Zagreb, 1977.
   
## Izvori