open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Irving Langmuir

**Irving Langmjur** (31. januar, 1881, Bruklin, Njujork – 16. avgust, 1957, Vudshol, Masačusets) je bio američki fizikohemičar. Dok je radio u Dženeral elektriku, u periodu 1909-1950, napravio je nekoliko značajnih otkrića, između ostalog pronašao sijalicu punjenu gasom (većina današnjih običnih sijalica je takva) i tehniku zavarivanja vodonikom. Godine 1932. dobio je Nobelovu nagradu za hemiju za otkrića u površinskoj hemiji.

## Školovanje
Diplomirao je rudarstvo na Kolumbiji 1903. godine, a doktorirao je u Getingenu kod glavnog fizikohemičara, i samog dobitinka Nobelove nagrade Valtera Nernsta 1906. godine.

## Naučni rad
U nastavku svog doktorskog rada ispitivao je efikasnost sijalice što je rezultiralo pronalaskom visokovakuumske cevi. Zatim je sa saradnicima pronašao da život sijaličnog vlakna može znatno da se produži ispunjavanjem sijaličnog balona inertnim gasom, recimo argonom, što predstavlja važan element današnje tehnologije izrade sijalica.

Zatim je ispitivao emisiju čestica sa usijanog vlakna, termojonsku emisiju, a bio je prvi koji je jonizovani gas nazvao plazmom. S time u vezi uveo je koncept elektronske temperature i 1924. pronašao metodu za merenje elektronske temperature i gustine plazme (Langmjurova proba).

U istraživanjima vezanim za atomsku teoriju materije definisao je moderni koncept valentne ljuske i izotopa.

Zajedno sa Katarinom Bladžet ispitivao je tanke filmove i adsorpciju na površinama. Oni su uveli koncept monomolekulskog sloja.

U toku Drugog svetskog rata bavio se razvojem dimnih zavesa za vojne svrhe i metodama za odleđivanje avionskih krila što ga je dovelo do otkrića da kiša može da se izazove zasejavanjem oblaka, suvim ledom i različitim jodidima. Na tim se principima zasniva današnja protivgradna odbrana.

Godine 1953. Langmjur je održao predavanje o patološkoj nauci.

## Patenti
* Langmuir, , "*Electron-discharge apparatus and method of operating the same*"
* Langmuir, , "*Method of and apparatus for controlling x-ray tubes*"

## Vanjske veze

* Langmuir Journal  ACS Chemistry Journal of Surfaces and Colloids
* "*[http://www.infoplease.com/ipa/A0767167.html Langmuir, Irving]*" Infoplease.com.
* "* [http://www.amasci.com/freenrg/balllg1.html Irving Langmuir's Ball Lightning Tube]*". Ball Lightning Page. Science Hobbyist.
* William David Coolidge, Irving Langmuir, Joseph John Thomson  (Photo  (JPG)) [aip.org].
* "*[http://www.harvardsquarelibrary.org/unitarians/images/WHITNEY6.JPG Irving Langmuir]  shows Whitney one of his inventions, the Pliotron tube. ca. 1920.*". Willis Rodney whitney : the "Father of basic research in industry".
* "Pathological Science" - "famous" lecture of 1953 December 18 at GE Labs
Harold Urey

**Harold Klejton Juri** (29. april 1893. - 5. januar 1981.) je bio američki fizikohemičar. Dobio je Nobelovu nagradu za hemiju 1934. za otkriće deuterijuma.

## Rani život
Diplomirao je zoologiju na univerzitetu u Montani. Doktorirao je hemiju izučavajući termodinamiku na univerzitetu u Berkliju. Posle Berklija otišao je kod Nilsa Bora u Kopenhagen da radi na atomskoj strukturi na Institutu za teorijsku fiziku. Posle povratka u SAD 1924. predavao je na Džon Hopkins univerzitetu, a zatim u Kolumbiji. 
## Otkriće deuterijuma
Sa Arturom Ruarkom napisao je na engleskom jeziku jednu od prvih knjiga o kvantnoj mehanici i njenoj primeni na atomske i molekularne sisteme. Zainteresovao se za sistematiku nuklearnih jezgara i to ga je dovelo do otkrića deuterijuma.

Deuterijum je izolovao uzastopnom destilacijom tečnog vodonika. Zajedno sa svojim saradnicima demonstrirao je 1931. postojanje teške vode. Za svoj rad na deuterijumu dobio je 1934. Nobelovu nagradu za hemiju.

## Rad na Menhetn projektu
Tokom Drugog svetskog rata radio je sa svojim timom na Kolumbiji na brojnim istraživačkim programima u okviru Menhetn projekta, odnosno razvoja atomske bombe. Razvili su metod gasne difuzije, pomoću koga su razdvajali -{U-235}- od -{U-238}-, čime su omogućili proces uranijumskog obogaćenja. Za atomsku bombu je bio potreban uranijum 235, koga je bilo jako malo u prirodnom uranijumu, pa je bilo nužno da se separira od uranijuma 238. Predvodio je sa Pegramom u jesen 1941. diplomatsku misiju u Englesku. Cilj je bio da se uspostavi saradnja na razvoju atomske bombe.

## Kasniji rad i Miler-Jurijev eksperiment
Posle rata je postao profesor hemije na Institutu za nuklearna proučavanja, zatim profesor hemije na univerzitetu Čikago. Radio je na razvoju kozmohemije. Radio je na kiseoniku 18 i razvijao je teorije o količini hemijskih elemenata na zemlji i o njihovoj količini u kozmosu i o evoluciji zvezda. Svoj rad je sumirao u knjizi "Planete: poreklo i razvoj " (1952). Pretpostavljao je sastav rane atmosfere Zemlje bio od amonijaka, metana i vodonika. Stenli Miler iz Čikaga je pokazao da ako se takva mešavina izloži ultraljubičastom zračenju i vodi, da se tada mogu stvoriti aminokiseline (Miler-Jurijev eksperiment).

## Vanjske veze
* National Academy of Sciences biography
* A biography
* Annotated bibliography for Harold Urey from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues
Frédéric Joliot-Curie

**Jean Frédéric Joliot-Curie** (Pariz, 19. ožujka 1900. – 14. kolovoza 1958.) je bio francuski fizičar, koji je najpoznatiji po tome što je sa svojom suprugom, Irène Joliot-Curie, 1934. prvi umjetno izazvao radioaktivnost i proizveo umjetni radioizotop stabilnog elementa. Dobitnik je Nobelove nagrade za kemiju 1935.

## Biografija
Frédéric Joliot-Curie se školovao u Parizu, gdje je 1925. postao pomoćnik Marie Curie u institutu za ispitivanje radioaktivnosti. Zaljubio se u Irène Joliot-Curie, kćer Marie Curie i 1926. na vjenčanju su promijenili prezime u Joliot-Curie. Imali su jednu kćer i sina. Na molbu Marie Curie školovao se i dalje, te obranio doktorat iz elektrokemije radioaktivnih elemenata.
 
Zajedno sa svojom suprugom, nastavili su proučavati strukturu atoma i atomske jezgre. 1934. Frédéric i Irène Joliot-Curie su bombardirali atomske jezgre aluminija s alfa-česticama: 4He + 27Al → 30P + n, te su primijetili da fosfor-30 zrači pozitrone, čestice koje je primijetio i Carl David Anderson 1932., promatrajući kozmičke zrake. Tada je prvi put pozitron dobiven u labaratoriju. Za taj rad su Frédéric i Irène Joliot-Curie dobili Nobelovu nagradu za kemiju 1935.

1937. Frédéric Joliot-Curie postaje profesor na pariškom univerzitetu, ali nastavlja s proučavanjem nuklearne lančane reakcije i pokušava sagraditi prvi nuklearni reaktor. Surađivao je i s Albertom Einsteinom, koji ga preporučuje za projekt Manhattan, kao vodećeg stručnjaka za nuklearne reakcije u to vrijeme. 1940. ostaje u okupiranoj Francuskoj, ali uspijeva svoje radove prebaciti u London. Za vrijeme Drugog svjetskog rata postaje član Francuskog pokreta otpora.

Nakon Drugog svjetskog rata dobiva ulogu jednog od vodećih ljudi u Francuskoj za razvoj nuklearne energije. 1948. su sagradili i prvi nuklearni reaktor u Francuskoj. Kako je po uvjerenju bio komunist, 1950. zbog političkih odluka gubi važne vodeće uloge u atomskom programu.

## Reference

* Nobel Foundation Biography
* Atomic Archive Biography
* 1958 obituary from Le Monde 
* Michel Pinault, *Frédéric Joliot-Curie*, Odile Jacob, Paris, 2000, 712p.
* Pierre Biquard, *Frédéric Joliot-Curie et l'énergie atomique*, Seghers, Paris, 1961
Irène Joliot-Curie

**Irena Žolio-Kiri**, rođena Kiri (fr. *Irène Joliot-Curie*) bila je francuska hemičarka i naučnica, kodobitnica Nobelove nagrade za hemiju.

Irena Kiri rođena je 12. septembra 1897. u Parizu kao ćerka Marije i Pjera Kiri. Irena je u velikoj meri pratila stope svojih roditelja po pitanju obrazovanja i kasnijeg rada. Studije je počela na Sorboni 1912. koje je morala privremeno da napusti početkom Prvog svetskog rata, za vreme koga je bila angažovana kao medicinska sestra radiograf. Ubrzo nakon rata, Irena nastavlja studije i 1925. doktorira na temu alfa čestica izračenih iz polonijuma.

Godinu dana kasnije, 1926., udaje se za Frederika Žolija koji će joj biti ne samo bračni već i istraživački partner. Oboje su bili veoma zainteresovani za oblast nuklearne fizike, pogotovu za prirodnu i još slabo istraženu veštačku radioaktivnost. Ovo je usmerilo istraživački pravac para. Za zajednički rad, 1935. dodeljena im je Nobelova nagrada „za sintezu novih radioaktivnih elemenata“.

Nakon ovog uspeha, 1938., objavila je i vrlo važan rad u vezi sa dejstvom neutrona na teška jezgra. Na ovom radu, koji je objavljen u Zborniku radova Francuske akademije nauka (fr. *Le Compte rendu de l'Académie des sciences*), asistent, potpisan i kao koautor, bio joj je naš fizikohemičar Pavle Savić. Ovaj rad mnogi smatraju jednom od važnih prekretnica u otkriću nuklearne fisije, jer je prilikom izvođenja eksperimentalnog dela dvojac istraživao veštačke radioelemente dobijene izlaganjem uranijuma sporim neutronima. Između ostalog, njih dvoje su uspešno dobili ali ne i identifikovali izotop lantana poluživota 3,5 sata.

Irena je bila izvrstan akademik. Jedan period počev od 1936. bila je francuski državni podsekretar za pitanja naučnih istraživanja, a 1937. postaje redovni profesor Fakulteta nauka u Parizu. Nakon Drugog svetskog rata, u periodu između 1946. i 1951, bila je član francuske Komisije za atomsku energiju, i učestvovala je u izgradnji francuskog nuklearnog arsenala.

Osim akademika i državnice, Irena je bila borac za prava žena i član Nacionalnog komiteta Unije francuskih žena (fr. *Comité National de l'Union des Femmes Françaises*). Bila je članica Svetskog mirovnog veća, jedne od najranijih mirovnih organizacija, zatim mnogih naučnih organizacija a dobila je i počasne doktorate brojnih univerziteta. Proglašena je za oficira Legije časti.

Irena Žolio-Kiri umrla je 17. marta 1956. u Parizu od posledica leukemije koju je dobila zbog prekomernog izlaganja radijaciji tokom istraživačkog rada. Ona i Frederik imali su dvoje dece.

## Izvori
Peter Debye

**Peter Joseph William Debye** (24. mart 1884 &ndash; 2. novembar 1966) bio je nizozemski fizičar i fiziokemičar, poznat po tome što je 1936. godine dobio Nobelovu nagradu za kemiju. Po njemu je ime dobio Debyejev model kojim se određuje doprinos fonona toplinskom kapacitetu krutih tvari.

U vrijeme izbijanja drugog svjetskog rata je Debye živio i radio u Trećem Reichu. Iako je za vrijeme rata emigirirao u SAD, naknadno je postao predmetom kontroverze zbog navodnog antisemitizma i podrške nacističkom režimu.

## Vanjske veze

* Debye Biography  - Institute of Chemistry, Hebrew University
* Debye Biography - Nobel Prize
* Debye Biography - NNDB
* Debye Biography - IUCR
* Museum Boerhaave Negen Nederlandse Nobelprijswinnaars 
* Deutsche Physikalische Gesellschaft (DPG) 
* Kennislink
* Dr. Rispens research
* Debye Institute
N-zrake

**N-zraci** predstavljaju pojavu koju je opisao francuski fizičar Blondlot (René-Prosper Blondlot) za koju se ispostavilo da je iluzija a koja se danas smatra jednim od paradigmatičnih primera pseudonauke.

Blondlot je bio istaknuti istraživač na univerzitetu u Nansiju u Francuskoj koji je, očigledno inspirisan Rendgenovim primerom i pronalaskom H-zraka, godine 1903. obznanio otkriće novih zraka koje je nazvao N-zraci (po Nansiju). Međutim njegovo otkriće nije mogao da ponovi i potvrdi nijedan inostrani istraživač. Bilo je još nekoliko, uglavnom francuskih istraživača koji su tvrdili da mogu da detektuju nove zrake koje emituju sve supstance, uključujući i ljudsko telo, pa je na kraju i Francuska akademija nauka morala da obrazuje komisiju da bi se utvrdio prioritet 'otkrića'. Na kraju se ispostavilo da je sve bilo iluzija izazvana korišćenjem fluoroscentnih zaklona kao detektora tako i fiziološkim efektom prilikom rada sa svetlošću slabog intenziteta.

Normalno da je "otkriće" pobudilo međunarodni interes pa su fizičari širom sveta prionuli da ponove eksperiment. Međutim ni najpoznatiji i najspretniji među njima nisu uspeli u tome. Podstaknut sopstvenim neuspehom da ponovi ogled američki fizičar R. Vud, (Robert W. Wood) otputovao je u Nansi da se lično uveri o čemu se radi. U toku Blondlotovih ogleda, koji su se odvijali u mrklom mraku i pod slabo kontrolisanim uslovima, on bi u tajnosti izvadio prizmu iz aparature ali su eksperimenti bili uspešni bez obzira. (Uspeh ili neuspeh ogleda proglašavao je sam eksperimentator, Blondlot ili njegov saradnik, bez posebnih uređaja za registrovanje 'zraka'. U drugoj prilici, u mrklom mraku, bi zamenio komad aluminijuma koji je bio 'izvor' zračenja komadom drveta, a Blondlot bi N-zračenje opazio kao da se ništa nije dogodilo. Nakon serije nadmudrivanja sa Blondlotom Vud je svoje iskustvo s N-zracima objavio 29. septembra u asopisu "Priroda" (Nature) gde je jasno pokazao da je u pitanju čisto subjektivna pojava gde su istraživači opažali ono što su verovali da će se dogoditi. Posle 1905. godine niko van Nansija više nije verovao u N-zrake i njihovo postojanje.

Ova epizoda i danas među naučnicima služi kao podsećanje na opasnost uvođenja subjektivnog u naučna merenja. U toj naučnoj zabludi ima i elemenata patriotizma jer jer je Francuska bila poražena u Prusko-Francuskom ratu 1870. godine pa je nakon velikog Rendgenovog otkrića H-zraka trebalo nešto veliko učiniti i u Francuskoj.

N-zraci se danas pominju ponajviše kao izvrsan primer patološke nauke.

Bez obzira, u centru Nansija jedna ulica i danas nosi Blondlotovo ime verovatno potpuno zaboravljeno zbog čega je to učinjeno.

## Vanjske veze
* http://skepdic.com/blondlot.html i tamošnje reference
* Klotz, I M, The *N*-ray affair, Scientific American, May 1980, p.&nbsp;130
* 50, 100 and 150 years ago, Feb 2004 pg 14, Originalno saopšteno februara 1904 u časopisu *Scientific American*
* http://www.uchronia.net/bib.cgi/label.html?id=difisisyph "Sysiphus and the Stranger" Alternativna istorijska priča gde se i dalje veruje u N-zrake.
Polivoda

**Polivoda** je hipotetički polimerni oblik vode koji je bio predmet brojnih protivurečnosti krajem '60-ih godina prošlog veka. Kasnije se pokazalo da je u pitanju bila iluzija i danas se uglavnom pominje u sklopu patološke nauke.

## Historija

Šezdesetih godina prošlog veka ruski istraživač N. Fedjakin ispitivao je osobine vode koju je prethodno propuštao kroz kvarcne kapilare i pronašao da ona ima potpuno različite osobine od obične vode, recimo znatno višu tačku ključanja i znatno nižu tačku mržnjenja.

Boris Derjagin, direktor laboratorije za fiziku površina u Moskvi ponovio je i unapredio Fedjakinove eksperimente i utvrdio da je tačka mržnjenja misteriozne vode ispod &minus;40&nbsp;°C, tačka ključanja iznad 150&nbsp;°C i gustina približno 1,1 do 1,2&nbsp;g/cm³. Ovi rezultati objavljeni u sovjetskim časopisima nisu bili poznati ostalim istraživačima dok Derjagin nije svoje rezultate prikazao u Engleskoj 1966. Tek su tada ista istraživanja započeta u zapadnim zemljama.

Zbog ogromnog potencijalnog značaja Derjaginovih rezultata došlo je do prave istraživačke groznice u kojoj su neki istraživači mogli da ponove Derjagineove rezultate, a neki ne. Bilo je raznih spekulacija uključujući i bojazan da bi obična voda u kontaktu sa **polivodom**, kako je u međuvremenu ovaj oblik vode dobio ime, mogla da se polimerizuje i promeni svoje fizičke osobine što bi označilo kraj živom svetu na planeti Zemlji.

Bilo je jasno da šarolikost u rezultatima potiče od nedovoljne kontrole potencijalnih primesa. Problem je bio u tome što su osobine polivode određivane indirektno, pa je obična voda sa najmanjim prisustvom primesa mogla da se ponaša kao polivoda. I zaista, američki istraživač Denis Ruso je, skoro šale radi, iste eksperimente ponovio sa znojem sa svojih dlanova i našao da je spektroskopski potpis znoja identičan onome koji je pripisivan polivodi. Drugim rečima, ispostavilo se da polivoda nije ništa drugo do obična voda sa malom količinom bioloških nečistoća.

Usledila je serija drugih ozbiljnih eksperimenata iz koje je jasno usledilo da pažljivo prečišćena voda u istim postupcima kojima je dobijena polivoda zadržava sve svoje osobine kao i da nije bilo tretmana. Drugim rečima, pokazalo se da je polivoda samo proizvod bujne mašte i slabo kontrolisanih eksperimenata.

Denis Ruso je kasnije 'otkriće' polivode koristio kao klasičan primer patološke nauke.

## Literatura



## Povezano

* Memorija vode
Carl Bosch

**Carl Bosch** (27. august 1874 – 26. april 1940) bio je njemački kemičar i inženjer koji je godine 1931. dobio Nobelovu nagradu za kemiju. Poznat je kao pionir industrijske kemije pod visokim pritiskom, odnosno osnivač IG Farben, koja je u njegovo vrijeme bila najvećom kemijskom kompanijom na svijetu. Poznat je i po tome što je usavršio Haberov proces fertilizacije, koji je kasnije nazvan Haber-Boschov proces.

## Izvori

## Further reading
* Thomas Hager, *The Alchemy of Air: A Jewish Genius, a Doomed Tycoon, and the Scientific Discovery That Fed the World but Fueled the Rise of Hitler* (2008) .
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Nobel biography
* recognition of their contributions to the invention and development of chemical high pressure methods.
Akupunktura

**Akupunktura** je terapija koja se temelji na drevnoj kineskoj filozofiji, a prvi je put opisana 90. pne. u tekstu koji je napisao Shih-chi. Akupunktura u doslovnom prevodu znači "probadanje iglom" – to je zapravo praksa umetanja vrlo finih igala u kožu, kako bi se stimulisale određene tačke na tijelu (tzv. akupunkturne tačke). Isprva su bile korištene igle izrađene od kamena, a kasnije one od bronze, zlata i srebra. Igle se obično umetnu i rotiraju te se mogu ostaviti tako zabodene neko vrijeme. Tačke koje se stimulišu ovise o pacijentovim simptomima, godišnjem dobu, vremenskim prilikama i rezultatu provjere pulsa. 

Akupunktura je također zastupljena kao alternativna terapija i u veterinarskoj medicini.
Jeb Bush

**John Ellis "Jeb" Bush** (11.2. 1953. - ) je američki poduzetnik i republikanski političar koji je od 1999. do 2007. bio na dužnosti guvernera Floride. Široj javnosti je poznat kao sin predsjednika Georgea H.W. Busha, odnosno mlađi brat predsjednika Georgea W. Busha.

## Vanjske veze

* Official website
* Official Florida Web portal
* Office of the Governor
* Official Governor's portrait and biography from the State of Florida
Parapsihologija

**Parapsihologija** (dolazi od starogrčke riječi **παραψυχολογία**) je naziv za pseudoznanost koja se bavi znanstveno neobjašnjivim pojavama. To je područje izvan medicinsko-psihološke stvarnosti koje nije znanstveno provjerljivo (hiromantija, proricanje, spiritizam, okultizam, astrologija, telepatija, vidovitost, bioenergija, telekineza).

Postoje specijalizirani časopisi koji pišu o tim pojavama.
Walter Neugebauer

**Walter Neugebauer** (Tuzla, 28. ožujka 1921. - München 31. svibnja 1992.) bio je hrvatski crtač stripa. Poznat je i kao režiser *[[Veliki miting|Velikog mitinga]]* (1951), prvog animiranog filma u bivšoj Jugoslaviji.

## Stacywotion Animation Series

* 2007 - Oko And Friends (2007-2019)

## Vanjske veze
*
Električni orgazam

**Električni orgazam** je muzička grupa iz Beograda.

Bend je osnovan januara 1980. godine, nakon koncerta grupe Leb i sol, u kafani „Mornar“. Grupu osnivaju Srđan Gojković Gile (dotadašnji bubnjar grupe Hipnotisano pile) , Ljubomir Jovanović Jovec (gitarista grupe Hipnotisano pile) i orguljaš Ljubomir Đukić. Početkom 1981. sa beogradskim grupama Idoli i Šarlo akrobata snimili su zajednički album Paket aranžman na kojem su bili zastupljeni sa pesmama „Krokodili dolaze“, „Zlatni papagaj“ i „Vi“. Smatra se jednim od najboljih i najznačajnijih albuma tadašnje YU rok scene čime je započeo novi talas.

Električni orgazam je u više od 30 godina karijere izdao 12 studijskih, 7 živih i 3 kompilacijska albuma.

## Diskografija
### Singlovi
* "Konobar / I've got a feeling" (Jugoton, 1981.)
* "Dokolica / Dokolica *(Dub verzija)*" (Jugoton, 1982.)
* "Odelo / Afrika" (Jugoton, 1982.)
* "Locomotion / Metal Guru" (Jugoton, 1983.)
* "Kako bubanj kaže / Tetovirane devojke" (Jugoton, 1984.)

### Albumi
* "Paket Aranžman" [*Razni izvođači*] (Jugoton, 1981.) - *učešće*
* "Električni Orgazam" (Jugoton, 1981.) 
* "Warszawa '81" (Jugoton, 1981. / *prošireno reizdanje* Yellow Dog Records, 1996.) - *uživo* 
* "Lišće prekriva Lisabon" (Jugoton, 1982.) 
* "Les Chansones Populaires" (Jugoton, 1983.)
* "Kako bubanj kaže" (Jugoton, 1984.) 
* "Distorzija" (Jugoton, 1986.)
* "Braćo i sestre" (Jugoton, 1987.) - *uživo*
* "Letim, sanjam, dišem" (PGP-RTB, 1988.)
* "Seks, droga, nasilje i strah / Balkan Horor Rok" (PGP-RTB, 1992.) - *studijski / uživo*
* "Balkan Horror Rock II" (Master Music, 1993.) - *uživo*
* "Zašto da ne!" (PGP-RTS, 1994.) - *dvostruki*
* "Živo i akustično" (B92, 1996.) - *uživo ("unplugged")*
* "A um bum" (City Records, 1999.)
* "Harmonajzer" (PGP-RTS, 2002.)
* "Breskve u teškom sirupu, vol. 1" (Automatik, 2006.)
* "New Wave" (Automatik, 2007.) - *uživo*
* To što vidiš to i jeste (Dalas 2010)
* Puštaj muziku - uživo 2017 (Longplay)

### Filmska muzika (Srđan Gojković Gile)
* "Kako je propao rokenrol" [*Razni izvođači*] (PGP-RTB, 1989.) - *učešće
* "Crni bombarder" [*Razni izvođači*] (ZAM, 1993.) - *učešće

### Kompilacije
* "Najbolje pesme 1980-1988" (Jugoton, 1988.)
* "Najbolje pesme II" (PGP-RTS, 2002.)

## Veze
* Srđan Gojković Gile

## Vanjske veze

* Zvanične stranice
Aforizam

**Aforizam** (og grčkog αφοριζειν, definisati, odrediti), doslovno, određenje ili definicija, je termin koji se koristi za opisivanje principa iskazanih sažeto u par reči ili opšte istine iskazane kratkom rečenicom, na takav način da jednom kada se čuje teško iščili iz sećanja.

Termin je postao poznat po zbirci kratkih medicinskih saveta pod nazivom „Aforizmi“ grčkog lekara Hipokrata („Hipokratovi aforizmi“).

## Reference

## Vanjske veze
* Aforizmi, mudre misli, izreke, citati...
* Aforizmi i sve o aforizmu
Rudi Stipković

**Rudi Stipković - Stip** (Začretje 24. siječnja 1939. - Zabok 29. kolovoza 2004.) hrvatski majstor portret karikature

Rudi Stipković je svoj cijeli radni vijek proveo u Sportskim novostima, gdje je i objavio svoju prvu karikaturu 20. rujna 1953. (još kao gimnazijalac), kada se list zvao *Narodni sport*. Počeo je studij prava, ali crtanje je bilo jače od studija, te se zaposlio u Sportskim novostima kao likovno-grafički urednik lista, SN Revije i Sprinta, te kasnije komentator-karikaturist. U preko 50 godina rada procjenjuje se da je objavio oko 20.000 karikatura, prvenstveno sportaša, ali i političara i drugih osoba iz javnog života.

## Nagrade

* svjetska izložba u Montrealu 1970. - treća nagrada
* 1980. godine nagrada Pjer za portretnu karikaturu
* 1981. nagrada Društva novinara Hrvatske *Zlato pero*
* 1995. nagrada Hrvatskog zbora sportskih novinara za životno djelo

Više od samih nagrada govori njegovo djelo, njegova karikatura Dražena Petrovića dovoljno realistično prikazuje Draženovu glavu, ali tu karikaturu vrhunskom čini prikaz ruku u obliku krakova hobotnice koji s loptom radi što želi - istovremeno simboličan i realističan prikaz čarobnjaka košarke.

## Knjige

* Fadil Hadžić: **Rudi Stipković** Globus 1991. Zagreb

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Online'' galerija karikatura Rudija Stipkovića na stranicama www.krapina.net
Mali rečnik novih reči

**"Mali rečnik novih reči"** je rječnik novih riječi i značenja u srpskom jeziku autora dr. Đorđa Otaševića, namijenjen širokom krugu korisnika. Nastao je skraćivanjem Rečnika novih i nezabeleženih reči (sažeto izdanje) istog autora.

## Impresum
Rječnik je 2008. godine izdala izdavačka kuća Alma (Beograd) kao 31. knjigu u **Biblioteci Rečnici** i u tiražu od 500 primjeraka. Format knjige je 15 x 10,5&nbsp;cm s plastificiranim koricama u boji. Na koricama se nalazi naslov **Rečnik novih reči**.

## Sadržaj
* "Rečnički članak" (str. 5)
* "Tehničke skraćenice" (6-7)
* "Najvažniji korišteni rečnici" (8-9)
* rečnik (10-215)

Rječnik sadrži 1223 riječi (neologizma složenih azbučnim redom (od pridjeva **aberatan** do imenice **šticung**), a koje se ne nalaze u starijim rječnicima. Uglavnom su to imenice engleskog porijekla (npr. glamur, plejbek, džojstik) ili imenice izvedene od engleskih riječi (npr. sponzoruša, transseksualac), ali ima i pridjeva i glagola. Rijetke su riječi čistih srpskih korijena (npr. doigravanje, zmajar, izbacivač).

U rječnik su uvršteni i semantički neologizmi, označeni zvjezdicom, tj. riječi koje su i ranije postojale i koje se nalaze u starijim rječnicima, ali su u međuvremenu dobile nova značenja (npr. avantura u značenju avanturistička kompjuterska igra ili avanturistički film).

Pored riječi u rječnik su uvršteni novi sintagmatski izrazi, npr. antibirokratska revolucija, daljinski upravljač, događanje naroda itd.

## Poveznice
* Rečnik novih i nezabeleženih reči (1999)
Dupljari

**Mješinci** ili dupljari (Coelenterata) su najniži pravi mnogostaničari (Eumetazoa), a žive isključivo u vodi, i to u velikoj većini morskoj vodi. Obuhvaćaju dva koljena, žarnjake (Cnidria) i rebraše (Ctenophora). Obje ove grupe imaju zajednički radijalno simetričan oblik tijela, difuznu živčanu mrežu, disanje i izlučivanje obavljaju difuzijom, nemaju krvotok a temeljna građa sastoji im se od dva stanična sloja, epiderme i gastroderma, između kojih se nalazi sloj koji podsjeća na želatinu.

Danas prevladavajuća sistematika mješince ne smatra prirodnom srodničkom skupinom, jer navedene zajedničke osobine vidi kao primitivna obilježja, a ne kao rezultat razvojnog procesa od zajedničkih predaka. Stoga ih se kod klasificiranja ne bi trebalo uzimati u obzir. Umjesto toga, razmatra se srodnost ctenofora s bilateralnim životinjama. Temelj za ovo razmatranje je građa spermija koja je kod ove dvije skupine jednaka, dok je građa spermija žarnjaka jednaka kao građa spermija spužvi, što bi, slijedeći ovu logiku, činilo žarnjake i spužve jednom skupinom.

Wikipedia primjenjuje još uvijek tradicionalnu sistematiku koja i dalje sadrži mješince kao jedan takson.

## Kladistička sistematika
Iste skupine životinja svrstane sukladno kladističkoj sistematici:

 Mnogostaničari (Eumetazoa)
 |--Žarnjaci (Cnidaria)
 '--Acrosomata
    |--Rebraši (Ctenophora)
    '--Bilateralne životinje (Bilateria)

*Vidi i* sistematiku životinjskog carstva
Laboratorija zvuka

**Laboratorija zvuka** je novosadska novovalna grupa nastala 1978. godine u tadašnjoj SFRJ. 
Odlikovala se rege i ska ritmovima sa kombinacijom erotskih tekstova. Prepoznatljivi po ekscentričnom nastupu inspirisanim cirkuskim predstavama, ovaj bend utiskuje pečat na tadašnjoj sceni.

Među najvažnijim osnivačima benda bilu su braća Vranešević, Predrag i Mladen.

## Festivali
* 1978. Opatija - Dok vam je još vreme
* 1978. Jugoslovenski festival revolucionarne i rodoljubive pjesme - Što to niče ispod naših šaka
Libreto

**Libreto** je djelo koje sadrži riječi za glazbenu izvedbu kao što je opera, opereta ili mjuzikl. 

Libreto sadrži riječi za pjevanje, ali i za recitiranje. Može nastati na više načina. Neki skladatelji, na primjer Richard Wagner, napišu i libreto i glazbu. Drugi uzmu neku već gotovu dramu i pretoče je u libreto, ili plate nekom vještom adaptatoru da obavi taj posao za njih. Takav je bio Francesco Maria Piave, koji je za operu prilagodio djela slavnih pisaca kao što je Victor Hugo. Napokon, neki su autori (libretisti) izravno pisali libreta za operu, među kojima su najslavniji Lorenzo da Ponte i Hugo von Hofmannsthal.

Nažalost, zasluge libretista često se previde. Iako su neki od njih stekli slavu zbog suradnje sa skladateljima, kao što su Gilbert i Sullivan, u većini slučajeva skladatelj opere ili operete ugrabi svu slavu za završeno djelo, dok libretist ostaje praktički nepoznat.
Igralište

**Igralište** je prostor namanjen igri, obično dečijoj. Obično se izgrađuje u određenom području (često naselje), gdje se djeca mogu slobodno kretati i koristiti raze statične i pokretne objekte (pijesak, penjalice, ljuljaške, vrteške isl.), što pomaže razvoju koordinacije pokreta, ravnoteže, zadovoljavanju emocionalnih potreba za igrom, istraživanjem isl. U pravilu, postoji puna sloboda kretanja prostorom igrališta i mogućnost korištenja svih sprava, opreme i parcele. Igralište je obično ograđeno žicom ili drvenom ogradom.

Dječja igrališta su od svih mogućih materijala, na primer, od različitih vrsta drva (smreka, bagrem), ili metala, plastike, konopa, starih guma itd.
Bitka kod Beneventuma (214. pr. n. e.)

**Bitka kod Beneventuma** (214. pne.) vodila se u blizini modernog Beneventa za vrijeme Drugog punskog rata. Rimske legije pod Sempronijem Tiberijem Grakhom (konzul 215. i 213. pne.) pobijedile su sile Kartage pod vodstvom Hanona, onemogućavajući da Hanibalu dovede pojačanje.
Petar Pismestrović

**Petar Pismestrović** rođen je 3. 5. 1951. godine u Sremskoj Mitrovici, bivša Jugoslavija. Nakon mature, u Zagrebu upisuje Fakultet političkih znanosti, a od 1970. radi kao profesionalni karikaturist. Jedan je od utemeljitelja Hrvatskoga društva karikaturista (HDK). Surađuje sa više od 60 različitih tjednika i dnevnih listova, organizira 25 samostalnih izložbi u Jugoslaviji i 14 u Austriji.

Prvu karikaturu objavio je 1968.godine u sportskom magazinu "Tempo".

Sudjelovao na brojnim izložbama i festivalima karikatura širom svijeta i dobitnik je između ostalih i pet prvih nagrada. Njegovi radovi su objavljivani u časopisima i novinama, kao što su Nebelspalter (Švicarska), Courrier International (Francuska), New York Times (SAD), International Herald Tribune (Francuska), Cicero (Njemačka), Le Monde (Francuska)...

Pokrenuo je i organizirao 7 festivala karikatura. Uz sedam vlastitih knjiga karikatura, njegovi radovi su objavljeni i u raznim drugim knjigama kao što su: „Eurospott“ ( Njemacka)" The Finest International Cartoons Of Our Time" (SAD), Marylin u umjetnosti, Madonna u umjetnosti (Velika Britanija), "The Big Book of Bush "(SAD)," Najbolje političke karikature (SAD) itd. Clan je tri sindikata karikaturista i to Cartonost&Wrighers sindicat- New York Times, Polticalcartoons (USA) i Artizans( Kanada).

Osim rada na polju karikature, Pismestrović je također napravio niz ilustracija za razne knjige, plakate i naslovnice.

Pored crtanja bavi se i pisanjem. Napisao roman "Nijema rijeka" i preko 300 pjesama.

Pismestrović živi u Austriji i radi za "Kleine Zeitung". Od 1996. godine je austrijski državljanin.

## Nagrade
Među mnogobrojnim nagradama zapaženije su one iz Tolentina i Ankone (Italija), Zagreba (Hrvatska), Beograda (Jugoslavija), Deve(Rumunjska), Seula (Južna Koreja), Istanbula (Turska) kao i "Exellence Prize" iz Tokija (Japan)i nagrada za političku karikaturu njemačkog govornog područja u Stuttgartu.

## Izložbe
* Köflach (2007)
* Klagenfurt (1992,2000, 2002, 2007, 2009, 2012), 
* Feldkirchen (1994), 
* Ferndorf (1997), 
* Tainach (1998),
* Graz (2007, 2009),
* Krems (2012),
* Bruck ad Mur (2010)
* St. Veit (2006)

## Izdanja
Njegove karikature objavljuju se u različitim knjigama, između ostalih; "The Finest International Cartoons Of Our Time" (USA), " Politik fur das Dritte Jahrtausend " - knjiga izdana povodom 60. rođendana Aloisa Mocka, "Hohles Haus" - knjiga citata sa sjednica austrijskoga parlamenta u posljednjih deset godina. Pored toga Pismestrović radi ilustracije za knjige, plakate, omotnice kao i maskote.

Vlastite knjige: 
* "Partija pokera" Zagreb (1991.)
* "Pismestrovic - karikature" Klagenfurt (2000.)
* "Političke karikature i portreti godine" 2007.)
* "Političke karikature i portreti godine" 2008.)
* "Političke karikature i portreti godine" 2009.)
* "Političke karikature i portreti godine" 2010.)
* "Političke karikature i portreti godine" 2011.)

## Vanjske veze
* Internetske stranice www.pismestrovic.com
Julio Radilović

**Julio Radilović - Jules** (Maribor 25. 9. 1928.) hrvatski crtač stripa.

## Biografija
Od 1939. živi u Zagrebu, gdje je 1952. završio Školu primijenjenih umjetnosti. Prvi objavljeni strip mu je *Neznanac* 1952. godine, kojega je nastavio crtati nakon Andrije Maurovića i Waltera Neugebauera.

Profesionalno se bavio stripom od 1955. godine do umirovljenja 1989. Najviše je radio sa scenaristom Zvonimirom Furtingerom. Prvi predsjednik Društva autora stripa Hrvatske. Sudjelovao na mnogim samostalnim i zajedničkim izložbama. Na Prvom salonu stripa u Vinkovcima dobitnik je "Grand Prixa", a na Šestom dobitnik Nagrade za životno djelo. Uvršten je u svjetsku enciklopediju stripa Mauricea Horna i u Enciklopediju hrvatske umjetnosti u izdanju Leksikografskog zavoda.

Najpoznatiji po stripovima s tematikom iz hrvatske i svjetske povijesti.

## Knjige (strip albumi)
* "Partizani", Vjesnik, Zagreb, 1985.
* "Kroz minula stoljeća" Zagreb 1986.
* "Vitez Trueblood" 1988.
* "Međugorje: Gospa i djeca" Zagreb 1989.
* "Pobuna u Kiboku" Zagreb 2000.
* "Velikani u strip-anegdoti" Zagreb 2003.
* "Zakletva huronskog poglavice" Zagreb 2007.
Enciklopedika

**Enciklopedika** ili **enciklopedistika** (njem. *Enzyklopädik* ili *Enzyklopädistik*), znanost koja se bavi proučavanjem enciklopedijskih djela, njihova razvoja, ustroja i zakonitosti izrade. Također i stručna djelatnost koja se bavi izradom tih djela.

Kao sinonim za enciklopediku koristi se i naziv *enciklopedistika*. Tako se, primjerice, u Pravilniku o utvrđivanju znanstvenih područja Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa RH *leksikografija i enciklopedistika* navodi kao jedna od grana informacijskih znanosti unutar područja društvenih znanosti. S druge strane, naziv enciklopedika pojavljuje se u nazivu Katedre za leksikografiju i enciklopediku Filozofskog fakulteta u Zagrebu. Leksikografija u širem smislu obuhvaća enciklopediku kao struku koja se bavi izradom jednog specifičnog tipa leksikografskih djela. Međutim, leksikografija i enciklopedika češće se upotrebljavaju kao sestrinski pojmovi koji objedinjuju područje izrade rječnika s područjem izrade enciklopedija. Među enciklopedijska djela, kojima se enciklopedika bavi, ubrajaju se enciklopedije, leksikoni, enciklopedijski rječnici, a ponekad i biografije, atlasi i dr. Enciklopedija, kao najvažnije enciklopedijsko djelo, daje sustavan pregled znanja (*opća enciklopedija*) ili iscrpan skup podataka o nekoj znanosti, umjetnosti ili području (*strukovna*, *posebna enciklopedija*) u abecednom ili kakvom drugom slijedu. Povijesni razvoj enciklopedike kao stručne djelatnosti poklapa se s povijesnim razvojem enciklopedijskih djela.

## Reference

## Povezano
* enciklopedija
* enciklopedijski rječnik
* leksikografija
* leksikon

## Vanjske veze
* ''Enciklopedija'', članak D. Diderota iz Francuske enciklopedije
Leksikologija

**Leksikologija** je grana lingvistike koja proučava lekseme.

Osim leksikologije, lekseme proučavaju i druge grane lingvistike (gramatika, dijalektologija, semantika, stilistika, historijska lingvistika...) sa svojih stajališta, a leksikologija se koristi nekim pronalascima kako bi uspjela objasniti neki leksički problem. Za lekseme i leksik zanimaju se i brojne druge nejezične nauke (filozofija jezika, etnolingvistika, psiholingvistika, sociologija jezika). Leksikologija se kao nauka oblikovala u 20. vijeku.

## Podjela leksikologije
* Onomastika
* Frazeologija
* Leksikografija
* Morfologija (tvorba riječi)
Onkologija

**Onkologija** je područje medicine koje se bavi prevencijom, dijagnostikom i terapijom raka i tumora.

Liječnik specijalist onkologije naziva se *onkolog*.
AOP

**AOP** može značiti:
* Automatska obrada podataka
* Australian Orangutan Project, australska ekološka organizacija
* Association of Photographers, britansko društvo fotografa
* Air Observation Post, termin za tip promatračkog aviona u Britaniji i Commonwealthu
* Age of Pirates, računalna igra
Panteizam

**Panteizam** (grč.  sav, svaki +  bog) učenje je da je sve Bog ili da su Bog i svemir jedno. Najpoznatiji panteistički sustav u modernoj filozofiji je Spinozin, mada je panteistička retorika cvjetala u 19. stoljeću, na primjer u radovima Emersona.

Panteizam je religijsko-filozofsko učenje koje poistovjećuje Boga s prirodom i prirodu razmatra kao očitovanje božanstva.

Pored Spinoze poznati panteisti su i Heraklit, Plotin i Giordano Bruno.

## Relevantni članci

* Stoicizam
Enciklopedijski rječnik

**Enciklopedijski rječnik**, leksikografsko djelo koje objedinjuje jezični i predmetni rječnik (leksikon ili enciklopedija). Katkad se naziv enciklopedijski rječnik rabi kao istoznačnica za leksikon. U enciklopedijskom rječniku, rječnik jezika i enciklopedijski dio dolaze u istom abecednom slijedu (*Webster’s New International Dictionary*, *Dizionario enciclopedico Zanichelli*, *Hrvatski enciklopedijski rječnik* i dr.), ili tvore dva odvojena dijela jednog izdanja (*Le Petit Larousse*). Objedinjuje dva pristupa jeziku: lingvistički i enciklopedijski pristup. Sistematizacija natuknice teži enciklopedijskoj formi, dok u izboru i opisu građe prevladava lingvistička komponenta.

## Povezano

* enciklopedija
* enciklopedika
* leksikon
* rječnik
Fadil Hadžić

**Fadil Hadžić** (Bileća, 23. 4. 1922. — Zagreb, 3. 1. 2011.) je bio hrvatski filmski redatelj i scenarist, dramski pisac, komediograf.

Autor preko 50 kazališnih komedija, urednik lista *Kerempuh*, redatelj i scenarist, osnivač zagrebačkih kazališta *Kerempuh*, *Komedija* i *Vidra*

## Nepotpun popis djela
### Filmovi
* *[[Zapamtite Vukovar]]* (2008.)
* *[[Lopovi prve klase]]* (2005.)
* *[[Doktor ludosti]]* (2003.)
* *[[Ambasador (film, 1984)|Ambasador]]* (1984.)
* *[[Novinar (film, 1979)|Novinar]]* (1979.)
* *[[Lov na jelene (film)|Lov na jelene]]* (1972.)
* *[[Idu dani]]* (1970.)
* *[[Divlji anđeli (film, 1969)|Divlji anđeli]]* (1969.)
* *[[Tri sata za ljubav]]* (1968.)
* *[[Sarajevski atentat (film, 1968)|Sarajevski atentat]]* (1968.)
* *[[Protest (film)|Protest]]* (1967.)
* *[[Konjuh planinom (film)|Konjuh planinom]]* (1966.)
* *[[Druga strana medalje]]* (1965.)
* *[[Desant na Drvar (film)|Desant na Drvar]]* (1963.)
* *[[Da li je umro dobar čovjek?]]* (1962.)
* *[[Abeceda straha]]* (1961.)
* *Posljednja čerga* (1958.) dokumentarni film
* *Tamo, kraj opasne rijeke* (1957.) dokumentarni film

### Knjige
* *Antologija hrvatskog humora* (Zagreb, 1999.)
* *Crveni mozak* (Zagreb, 1997.)

## Reference

## Vanjske veze
* Biografija na stranicama www.film.hr 
* Interview na stranicama Nacionala
Fran Lhotka

**Fran Lhotka** (Mladá Vožice, 25. prosinca 1883. – Zagreb, 26. siječnja 1962.), skladatelj i dirigent češkog porijekla.

U Zagreb dolazi 1909. i postaje korepetitor i prvi kornist opere, a zatim i nastavnik glazbene škole *Hrvatskog glazbenog zavoda*. Kao nastavnik harmonije odgojio je gotovo sve hrvatske suvremene skladatelje. Fran Lhotka stvara djela po formi, jednostavna i pregledna, ritmički bogata i puna velikih zvučnih kontrasta. Melodika mu se oslanja na hrvatski folklor, koji je spretno motivički razrađen. Skladao je orkestralna, komorna i klavirska djela, zatim scenska djela: operu *"Minka i more"*, balete *"Đavo u selu"* i *"Balada o jednoj srednjovjekovnoj ljubavi"*, te zborove i pjesme. Također je po njemu nazvana i glazbena škola u Sisku.
Stevan Hristić

**Stevan Hristić** (1885-1958) je bio najistaknutiji kompozitor u Srbiji u prvoj polovini 20. veka. Školovao se na čuvenom Lajpciškom konzervatorijumu, koji je njegovom radu dao solidne profesionalne temelje. Takođe je, u vreme pred Prvi svetski rat, boravio u Moskvi, Parizu i Rimu. Upoznat sa muzičko-stilskim tendencijama ondašnje Evrope, kao i sa osloncem u tradiciji srpskog muzičkog romantizma i nacionalne boje (posebno samoga Mokranjca), stvorio je osoben muzički jezik koji je bio mešavina folklornih uticaja i kasnoromantičarskih, impresionističkih i verističkih elemenata u melodiji, harmoniji i instrumentaciji. Ovo je učinilo da njegova muzika bude slušljiva i bliska širokom auditorijumu. Pred premijeru baleta „*[[Ohridska legenda]]*“ izjavio je:

:*„Gledao sam, pre svega, da ovo delo napišem tako da bude pristupačno i jasno. Da ga razume šira [[publika]], da na nju što snažnije deluje, a da njegova tehnička obrada zadovolji onih deset-petnaest stručnjaka što će biti tamo...“*

Njegov najznačajniji doprinos razvoju kulturnog života Srbije je osnivanje i vođenje Beogradske filharmonije. Naporedo sa tim, bio je i direktor Beogradske opere u periodu 1924.-1935., a 1937. je jedan od osnivača i prvih profesora Muzičke akademije, a kasnije je i jedno vreme bio njen rektor. Nakon Drugog svetskog rata, 1945. učestvuje u osnivanju Udruženja kompozitora Srbije, čiji je jedan od prvih predsednika, a takođe je bio i prvi predsednik Saveza kompozitora Jugoslavije (osn. 1950.). Osim ovih uvaženih funkcija, nosio je i najvišu akademsku titulu, budući član, najpre dopisni (1948.-1950.), a zatim i redovni (od 1950.) Srpske akademije nauka i umetnosti (SANU).

Ipak, najviše zasluga nosi za svoje stvaralaštvo. Ono počinje pisanjem scenske muzike za komad s pevanjem „*Čučuk Stana*“ (1907.), a do kraja svog života je napisao i solo pesme, nekoliko horskih dela, dve koncertantne kompozicije, „*Simfonijsku fantaziju za violinu i orkestar*“ (diplomski rad u Lajpcigu) i „*Rapsodija za klavir i orkestar*“. Njegova najznačajnija, i najpoznatija, dela su (prvi u srpskoj muzici) oratorijum „*[[Vaskrsenje (oratorijum)|Vaskrsenje]]*“, izvanredno „*[[Opelo]] u b-moll-u*“, jedina dovršena opera „*[[Suton (opera)|Suton]]*“ i, kao njegovo najpoznatije, a moglo bi se reći i najkvalitetnije delo, balet „*[[Ohridska legenda]]*“.

Jedan od kurioziteta vezanih za delo Stevana Hristića, a koji verno oslikava bahat odnos stručne i šire javnosti prema sopstvenim umetnicima i kulturi, se odnosi na operu „*[[Suton]]*“. 1958. godine, Hristić je za gostovanje u Moskvi dopisao jednu baletsku scenu. Uprkos značaju ovog kompozitora, notni zapis (partitura) ove scene ne postoji, odnosno, izgubljena je. Jedino što je sačuvano je jedan audio snimak koji je u posedu Radio Beograda.

* **Opus**
** *[[Vaskrsenje (oratorijum)|Vaskrsenje]]* (oratorijum) (1912.)
** *[[Suton (opera)|Suton]]* (opera) (1925.)
** *[[Ohridska legenda]]* (balet) (1948.)
Pirka

**Pirka** (*Serranus scriba*) je vrsta morske ribe iz porodice Serranidae, porodice poznate po tome da su dvospolci. Kod nas ima cijeli niz drugih naziva kao što su; pirak, pjerka, vuk, špijun, burača, pisanica, vuk, perka, pjerga, kanj od sike, likovac.

## Opis
Pirka je riba izduženog tijela i glave sa vrlo velikim ustima u kojima se nalaze šiljati zubi. Na tijelu ima 5-7 okomitih šara smeđe-ljubičaste boje koje se izmjenjuju sa svijetlo smeđkastom pozadinom koja prema trbuhu ide u bjelkastu. Na sredini trbuha ima plavkastu mrlju, a glava je prekrivena nepravilnim crvenkasto-smeđim i crvenim šarama. Pirka je izrazit grabežljivac, a hrani se većinom manjim ribama i rakovima, ali će se zaletiti za svim što joj nalikuje na obrok. Naraste i do 36 cm, ali je većinom manja, iprosječna dužina je oko 25 cm. Maksimalna težina je 35 dag. Živi na dubini od 5 do 150 m, najčešće do 50 m, na svim vrstama terena, obavezno uz neku vrstu zaklona. Skriva se na kamenitim mjestima ili u dnu obraslom algama (najčešće posidonijom), gdje vreba plijen. Sa gastronomskog gledišta nema veliki značaj. Jestiva je vrsta i ljudi je love, ali uglavnom vrlo malo i privatnim brodicama. Najčešće se sprema pržena ili na brujet. Drži se i kao akvarijska riba.

## Zanimljivost
Pirka je podvodnim ribolovcima vrlo interesantna riba, ne zbog lova na nju, već što je pirka "oznaka" pri lovu hobotnice. Kada se primjeti pirku kako nepomično stoji, fiksirajući neko mjesto, a pogotovo ako to isto radi više njih, tada je gotovo sigurno da se na tom mjestu nalazi hobotnica. Razlog ovom ponašanju može biti u činjenici da su kraci hobotnice prava poslastica za pirku, ali i činjenica da će pirka biti poslastica hobotnici ukoliko nije dovoljno brza.

## Rasprostranjenost
Pirka obitava na istočnom dijelu Atlantika, od Biskajskog zaljeva do Mauritanije, kao i oko Kanara, Azora i Madeire. Rasprostranjena je po cijelom Mediteranu, uključujući i Crno more.

## Izvori

## Linkovi
Tabinja mrkulja

**Tabinja mrkulja** (*lat. Phycis phycis*) morska je riba iz porodice bakalara (*Gadidae*). U Hrvatskoj je još nazivaju babinja, tabinjica ili tabina.

## Opis
Tijelo je izduženo i bočno blago spljošteno. Oči su velike, okrugle, nešto manje od dužine gubice. Ispod brade joj se nalazi crvoliki pipak (ticalo). Ima dvije leđne peraje od kojih je prva kraća sa zaobljenim vrhom, a druga je dugačka. Tamnokestenjaste je boje, a prema trbuhu je svjetlija. Neparne peraje su obrubljene uskom bijelom i tamnom prugom. Ima poveći stomak u kojem veliki dio zauzimaju jetra. Raste do 64&nbsp;cm u dužinu i do 3,5&nbsp;kg težine.

## Rasprostranjenost
Obitava u istočnom Atlantiku od obala Portugala do obala Maroka, u Sredozemnom moru i oko Azora.

Rasprostranjena je diljem Jadrana.

## Način života i ishrana
Tabinja mrkulja živi na svim vrstama dna. Voli tamu i mrklu noć a skriva se u dubokim rupama iz kojih rijetko izlazi. U mraku se tabinja snalazi pomoću otolita koji se nalaze u lubanji a služe joj kao organi za ravnotežu. Od osjetila se koristi i pipaljkama kojima u potpunom mraku opipava dno. Živi na dubinama od 100 do 650 m, a u Jadranu od 5 do 270 m dubine.

Početkom noći tabinja mrkulja izlazi iz svoje rupe u potrazi za hranom a hrani se strvinama drugih riba, sitnim crvićima i račićima koji su joj najdraža hrana.

## Razmnožavanje
Tabinje mrkulje se mrijeste zimi.

## Gospodarska vrijednost
Tabinja je podcijenjena riba iako joj je meso izrazito ukusno. Jetra joj obiluju Omega-3 masnim kiselinama pa je jako zdrava. Lovi se vršama i parangalima.

## Izvori

## Vanjske veze
* Riblje oko - Tabinja mrkulja
Trlja blatarica

**Trlja blatarica** (*lat. Mullus barbatus*) morska je riba iz porodice trlja (*Mullidae*). U Hrvatskoj je još poznata pod imenom barbun ili batoglavac.

## Opis
Trlja blatarica nalik je na trlju kamenjarku. Glava joj je okomitija u odnosu na tijelo nego kod kamenjarke. Ima vretenasto tijelo, neposredno iza glave najdeblje, koje se sužava od glave prema repu. Ima dvije leđne peraje, dvije bočne uz škrge i jednu trbušnu uz rep. Rep joj je smeđe boje i pravilnog oblika a čine ga dvije podjednako velike peraje. Repni urez je manjinego kod kamenjarke. Trlja blatarica ima crvenkasta leđa sa uzdužnom isprekidanom crvenkastom prugom i crvenim pjegicama preko bokova te sedefasto bijeli trbuh. Na podbratku ima dva duguljasta pipka kojima kopa po pijesku tražeći hranu. Može narasti do 0.5&nbsp;kg težine i 30&nbsp;cm dužine .

## Rasprostranjenost
Trlja blatarica nastanjuje obale istočnog Atlantika od obala zapadne Norveške, Engleskog kanala do Dakara uz Senegalske obale i Kanarskog otočja. Može je se naći i u Sjevernom moru ali je tamo ipak rijetka. Nastanjuje i Sredozemno te Crno more.

Trlja je raprostranjena diljem Jadrana.

## Način života i ishrana
Blatarica kao i sve ostale trlje život provodi uz dno gdje pronalazi hranu. To su muljevita i muljevito pjeskovita dna daleko od obale i na dubini do 300 m. Trlja blatarica pomoću pipaka kopajući pronalazi crviće, račiće i manje ribe zakopane dublje u mulju ili pijesku. Zimi se blatarice drže dubine zbog hladnoće a ljeti zalaze u plićak. Kreću se u jatima od više jedinki kao i najsordnije im kamenjarke.

## Razmnožavanje
Trlja spolnu zrelost dostiže kad naraste od 0.2 do 0.4&nbsp;kg. Ženke su nešto veće od mužjaka. Pare se u proljeće, a ikra se brzo izleže i živi nektonski na pučini.

## Gospodarska vrijednost
Trlja blatarica je omanja riba a zbog života u mulju manje je cijenjena od kamenjarke. Meso joj je najukusnije u ljetnim mjesecima i to od svibnja do rujna.

## Izvori

## Vanjske veze
* Riblje oko - Pretraživači pijeska