Srednjovjekovne župe u Donjim Krajima

**Srednjovjekovne župe u Donjim Krajima** u 12. i 13. vijeku, otkada se pominju u dostupnim izvorima, nalazile su se na sjeverozapadu današnje  Bosne i Hercegovine. Pod zajedničkim imenom Donji Kraji prvi put se spominju u uredbi ugarskog kralja Bele IV od 20. jula 1244. god, kojom su dodijeljena neka vlasništva za "biskupa Bosne".

U navedenij povelji Donji Kraji se navode u istom značenju kao "zemlje" Usora i Soli, što znači da se njeno ustrojstvo kao administrativno-upravne jedinice višeg nivoa srednjovjekovne Bosne dešavalo ranije, u vrijeme Kulina bana. Banovina Bosna imala je tada 4 zemlje: Bosna, Usora, Soli i Donji Kraji.

U Donjim Krajima su tada postojale tri župe: Uskoplje, Pliva i Luka. Poslije Meteje Ninoslava, banovina Bosna, a i sami Donji Kraji se proširuju na župe Zemunik i Vrbanju, ali su se one uskoro našle u sklopu porodičnih posjeda Babonića.
## Historija
Srednjovjekovni gospodari jednoga dijela Donjih Kraja, bili su članovi porodice Hrvatinića. Najstariji član te porodice, koji je zasada poznat, jeste knez Stjepan, po kojem su se Hrvatinići i zvali u ranije doba Stjepanići. Bili su rođaci i srodnici hrvatskoga bana Pavla Šubića Bribirca, na osnovu ženidbene veze izmedju ovih dviju, možda susjednih velikaških kuća.

Na samom kraju XIII vijeka ban Pavle, sa svojim bratom i sinom (obojica nose ime Mladen), prodire u Bosnu. Povezao se sa Hrvatinom Stjepanićem, koji se oteo vlasti bosanskog bana Stjepana I Kotromanića i zajedno su postali pristalice napuljskih Anžuvinaca. Stoga napuljski kralj Karlo II. Hrvatinu, njegovim sinovima, braći i rođacima za iskazanu vjernost i stečene zasluge, poveljom od 14. juna 1299. potvrđuje posjed Donjih Kraja.

Pobuna hrvatske vlastele i gradova protiv Šubića te povratak Stjepana II na banski prijesto u Bosni naveli su sinove kneza Hrvatina, Vukoslava, Pavla i Vukca, da napuste Šubiće i prihvate Stjepana II za vladara. Ban im je priznao njihove posjede kao baštinu, ali nijedan nije dobio titulu kneza.

Najmlađi od trojice braće, Vukac, istakao se u ratu 1363. god. sa ugarskim kraljem Ludovikom I, odbranivši Soko Grad kod Šipova. Ban Tvrtko I poklonio mu je župu Plivu i od tada počinje uspon Hrvatinića, koji su za vrijeme Hrvoja Vukčića postali najmoćnija feudalna porodica u Bosni. Postojanje vlasti porodice Hrvatinića u periodu 1380.-1463. doprinijeti će da se buduća granica Bosanske Krajine približi Uni i Savi. Na to je uticao i kontinuitet njene pogranične funkcije u vrijeme Jajačke Banovine 
## Župe

*Pliva župa prvi put je spomenuta kao dio hrvatske države u djelu Konstantina Porfirogenita. Prostirala se uz rijeku Plivu, koja se kod Jajca uliva u Vrbas. Na jugoistoku graničila je sa Skopljanskom župom, na jugozapadu sa glamočkom, na sjeveroistoku sastajala se kod Jajca s Lučkom, na istoku bio joj je Vrbas granica, a na sjeveru župa Zemljanik. Glavno mjesto u župi bio je utvrđeni Sokol na lijevoj obali Plive, čije ruševine postoje i danas. Tvrđava se u izvorima opet pominje u drugoj polovini XIV. vijeka, prilikom upada ugarske vojske koju je predvodio kralj Ludovik I Veliki. Krajem XIV. vijeka u Plivskoj župi, na ušću Plive u Vrbas, vojvoda Hrvoje Vukčić Hrvatinić podigao je Stari grad Jajce. Za vrijeme osmanske najezde na Bosnu Jajce je postalo bosanski kraljevski prijestolni grad.
*Uskoplje je obuhvatala teritoriju gornjeg toka rijeke Vrbasa. Utvrđena naselja bila su: Prusac, Susjed i Vesela straža.
*Luka se nalazila na na desnoj obali Vrbasa, istočno od Jajca. U njoj je 1461. god, nad vrelom komotinskoga potoka, Radivoj Kotromanić podigao grad Komotin, čiji ostaci se i danas vide. Radivoj je grad dobio ženidbenim vezama.
*Lušci župa bila je smještena oko izvorišta rijeke Sane. U njoj su se rano učvrstili članovi porodice Hrvatina Stjepanića.

*Banjica, poznata i kao Mrenska župa nalazila se u porječju rijeke gornje Sane oko današnjeg grada Ključa i Mrena na Sani, pod kojim se nalazila varoš Kljevci. Toj župi pripadalo je i područje današnje Lušci Palanke. Stari grad Ključ spominje se prvi put 1326. u darovnici bana Stjepana II Vukoslavu Hrvatiniću, mada se zna da je ranije podignut. Spominje se i u Tvrtkovoj povelji iz 1354. god. izdatoj Vlatku Vukoslavića Hrvatiniću, kojom mu je potvrdio posjede naslijeđene od oca. Grad Mren Hrvoje Vukčić osvojio je tek izmedju godine 1385. i 1391.
*Zemljanik (Zemunik) obuhvatao je veći dio kraške visoravni zapadno od Manjače. Pominje se u povelji bana Prijezde sa definisanim granicama. Glavno naselje župe u kome je Prijezda izdao svoju povelju, bio je Zemunik, naselje palisadno zemljanog karaktera. Nalazilo se na sjeveru župe, u blizini banjalučkog srednjovjekovnog utvrđanja. Gospodar ove župe 1323. god bio je Pavle Hrvatinić, brat kneza Vukoslava i Vukca. Njegovi sinovi, Grgur i Vladislav, predali su svoje gradove Greben i Glamoč ugarskom kralju, u zamjenu za posjed Dobra Kuća u Slavoniji.

Kao svjedoci u bosanskim poveljama, kasnije se iz Zemunika javljaju knez Borovac Čemerković, a zatim vojvoda Marko i knez Petar Brsačić. 
*Vrbanja župa obuhvatala je  područje sliva Vrbanje, do jugoistočnih vrhova Vlašića. Njen centar je od 1382. god bio utvrđeni Kotor, a vjerovatno joj je pripadala i utvrda Zmajevac, kod Čelinca. Od 1382. je u rukama Hrvoja Vukčića, kao njegovo omiljena odredište, u kojoem je i umro.
*Tribova župa (Trijebovo) se najranije spominje u jednom dubrovačkom dokumentu o trgovini robljem u Bosni iz kojeg se zaključuje da se nalazila u oblasti Vukca Hrvatinića koji je od 1366. god. držao Stari grad Soko i župu Plivu. Teritorija župe Tribovo može se pouzdano utvrditi na osnovu naselja u nahiji Trijebovo iz osmanskog perioda. Sjedište nahije je bilo Novo Jajce, odnosno kasnije Varcar Vakuf a danas Mrkonjić Grad.
*Mel se pominje u povelji iz 1244. god. sa crkvom svetog Kuzme i Damjana. Nalazila se na području današnjeg Kneževa (bivši Skender Vakuf).

Preostale župe su pripadale Ugarskoj pod zajedničkim imenom Donja Slavonija, jer su se nalazile južno od Save. Tek od smrti Ludovika I 1382, veliki vojvoda Hrvoje Vukčić počeo je osvajanja ovih župa. Iz zapisa na jevanđelju tepčije Batala Šantića zna se da je od 1393. god župa bila u njegovom vlasništvu na osnovu ženidbenih veza sa Hrvatinićima.

*Vrbas župa prostirala se na obe obale donjega Vrbasa. Sve do pod kraj XIV. vijeka pripadala je tadašnjoj Slavoniji, a tek onda je vojvoda Hrvoje pridružio svojim Donjim Krajima u periodu 1383-1391. Središte je u njoj bio Vrbaški Grad (danas Gornji Podgradci), Zatim Vojskovo, Turjak, Gradac, Podgradci, Viduši, Ivanjska i Lipovac. Sva se ova mjesta još polovinom XIV. vijeka spominju kao župe biskupije zagrebačke.
*Sana župa obuhvatala je obe obale srednje i donje Sane, a krajem XIV. vijeka pripala je Donjim Krajima. Spominje se od godine 1264. u spisima biskupije zagrebačke, kojoj je pripadala. Njome je dugo vladala porodica knezova Babonića Blagajskih. U župi su poznata ova mjesta: Kozar, Blagaj, Japra, Vodica, Oštra Luka i Hrvaćani.
*Glaška župa širila se oko obiju obala rijeke Ukrine, istočno od Dubičke i Vrbaške župe, sve do izvora savske pritoke Usore. Godine 1285. bio je glaški župan knez Radoslav iz porodice Babonića, a 1334. bila je u Hrvatskoj, odnosno u ondašnjoj Slavoniji, te potpadala u crkvenom pogledu biskupiji zagrebačkoj. Od godine 1391. pripada Donjim Krajima nakon osvajnja Hrvoja Vukčića. Glavno mjesto bio je Glaški grad, a pod njime se nalazila varoš Srida. Tačan položaj obaju mjesta nije poznat. Na tom se gradu nalazio ljeti 1244. kralj Bela IV, te je odavde sklapao mir s Venecijom. 
*Dubica župa se javlja u povelji iz 1244. god. kada se pominje "slobodna (kraljevska) varoš Dubica" i njeni varošani. Ugarski kralj je 1269. god vlast u njoj povjerio vitezovima od Reda svetog Hrama - templarima, koji su od ranije imali posjede u Ugarskoj. Župa je na jugu počinjala na obroncima Kozare, a na sjeveru je prelazila na lijevu obalu Save.

## Izvori