open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Asije sa Samosa

**Asije sa Samosa** (, *Asios*) bio je grčki pesnik, čije je delo sačuvano samo u obliku fragmenata koji se nalaze u citatima drugih pisaca. Sve što se zna o Asiju jeste to da je poticao sa ostrva Samosa i da mu se otac zvao Amfiptolem. Vreme njegovog života određuje se prema književnom stilu i sadržini sačuvanih fragmenata, koji odgovaraju arhajskim tendencijama u književnosti 6. veka pne. Iz antike nisu sačuvani ni naslovi ni pregledi sadržaja njegovih dela, pa broj, opseg i tematika njegovih pesama ostaju nepoznati. Međutim, sudeći na temelju antičkih svedočanstava i postojećih fragmenata, čini se da se naročito bavio genealogijskom epikom, koja se može uporediti s fragmentarno sačuvanim *[[Katalog žena|Katalogom žena]]*, koji se u antici pripisivao Hesiodu. U jednom fragmentu, na primer, opisuje blistavi jonski raskoš crtajući Samljane kako idu na Herinu svečanost rakošno odeveni, u snežnobelim hitonima i okićeni zlatnim nakitom. Sačuvane Asijeve genealogije ukazuju na to da se, uz lokalne mitove s rodnoga Samosa, naročito zanimao za krug mitova iz Hesiodove Beotije. Pored trinaest fragmenata u daktilskim heksametrima, sačuvan je i jedan kratak i zagonetan fragment u elegijskim distisima.

## Izdanja i prevodi na engleski
* .
* .
* .
*  (grčki tekst s engleskim prevodom)

## Reference

## Literatura
* 
* .
* .
* .

## Vanjske veze
* Asijevi fragmenti
Nestor iz Larande

**Nestor iz Larande**, punim imenom **Lukije Septimije Nestor** (), bio je grčki pesnik iz Larande u Likaoniji koji je živeo krajem 2. i početkom 3. veka nove ere. Sastavljao je učenu poeziju na različite teme u tradiciji helenističkih pesnika kao što su Nikandar u Partenije iz Nikeje, no njegovo glavno delo, kako se čini, bila je lipogramska *Ilijada*, koja je iznela na videlo njegovu pesničku veštinu i poznavanje Homerovih epova. Premda je za života uživao veliku slavu, Nestorove su pesme danas izgubljene, ali se njegov uticaj prepoznaje u Nonovom *[[Dionysiaca|Epu o Dionisu]]*, kome je kao uzor, kako se čini, poslužilo i delo Nestorovog sina, epskog pesnika Pisandra.

## Delo
U *[[Suda|Sudi]]* se dva imena izričito pripisuju Nestoru: lipogramska *Ilijada s ispuštenim slovima* (, *Iliàs leipográmmatos*), gde je u svakom od 24 pevanja nedostajalo po jedno slovo alfabeta, te *Pretvorbe* (); kaže se, međutim, da je Nestor napisao i druge pesme. Nekoliko odlomaka iz *Pretvorbi* sačuvano je u *[[Palatinska antologija|Palatinskoj antologiji]]*. Iz *Ilijade s ispuštenim slovima* nije sačuvan nijedan fragment, ali se pretpostavlja da je pesma opisivala trojanski rat na isti način kao i Homerova *[[Ilijada]]*, osim što u tekstu svakog od 24 pevanja nije uopšte korišteno ono slovo alfabeta kojim je to pevanje bilo brojčano označeno; na primer, u tekstu prvog pevanja nije se uopšte pojavljivala alfa (), koja je u grčkom korištena i za označavanje broja 1.

*[[Geoponica]]*, vizantijski zbornik od dvadeset knjiga koji obrađuje teme iz poljoprivrede, pripisuje Nestoru još dva dela, jedno pod naslovom *Aleksikep* (, *Alexíkēpos*) ili *Odbrambeni vrt*, i drugo pod naslovom *Panaceja* (, *Panákeia*). *Aleksikep* je verovatni pripadao tradiciji Nikandrovih  *[[Nikandar#Protivotrovi|Protivotrova]]* (). Ovaj je pisac verovatno i autor jednog dela pod naslovom *Aleksandreida* (, *Alexandreiás*), za koje Stefan Bizantinac kaže da ga je napisao neki "Nestor". Ako je to tačno, pesma je možda bila sastavljena u čast Aleksandra Severa, mada je Felix Jacoby smatrao da se naslov odnosi na Aleksandra Velikog.

## Reference

## Literatura
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
Haloragaceae

**Haloragaceae** je porodica dikotiledonih biljaka iz reda Saxifragales (APG I, APG II, APG III). U Cronquistovom klasifikacijskom sistemu porodica spada u red Haloragales. Uključuje 9 rodova s oko 150 vrsta. Prema APG II shemi, u porodicu bi trebalo uključiti i pripadnike porodica Penthoraceae i Tetracarpaeaceae, međutim u novijoj klasifikaciji (APG III) ove porodice su zadržane kao zasebne.

Porodica je kozmopolitski rasprostranjena, sa centrom diverziteta u Australiji. Vrste iz porodice Haloragaceae su uglavnom vodene ili terestrične zeljaste višegodišnje biljke, sa ponekim žbunom ili drvetom (rod *[[Haloragodendron]]*). Sve terestrične vrste rastu na južnoj hemisferi.

## Izvori

## Literatura
*  Haloragaceae  u Watson L., Dallwitz M.J. 1992 — danas. The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Verzija: 19. 12. 2012.
*  Stevens, P. F. (2001 onwards). Haloragaceae. Angiosperm Phylogeny Website., pristupljeno 6. 1. 2013.

## Vanjske veze
Pisandar iz Larande

**Pisandar** (, *Peísandros*), iz Larande u Likaoniji, bio je grčki pesnik, čiji vrhunac stvaralaštva pada u vreme vladavine rimskog cara Aleksandra Severa (222–235. nove ere). Napisao je epsku pesmu u 60 knjiga pod naslovom *Brakovi [[heroj]]a s bogovima* (, *Heroikai theogamiai*), koja je najverovatnije, kao i poezija njegovog oca, Nestora iz Larande, uticala na Nonov *[[Dionysiaca|Ep o Dionisu]]*. Pisandrova pesma, od koje su sačuvani samo oskudni fragmenti u citatima drugih antičkih pesnika, predstavljala je "opširan ep o svetskoj historiji". U sačuvanim fragmentima spominju se, na primer, Ija, Kadmo i Argonauti, ali najznačajniji fragment nalazi se kod Makrobija, koji kaže da je Pisandrova svetska povest počinjala s brakom Zevsa i Here. Pisandrov ep verovatno je obrađivao brakove u koje su bogovi i boginje stupali sa smrtnicima, kao i herojsko potomstvo koje se u tim vezama rađalo.

## Reference

## Literatura
* .
*
* .
* .
* .
* .
* .
Juncaceae

**Juncaceae** (site, sitovi, porodica sitâ) su porodica monokotiledonih skrivenosjemenica iz reda Poales. Uključuje 7 rodova s oko 430 vrsta.

## Rasprostranjenost
Biljke iz rodova *Juncus* i *Luzula* se mogu naći u svim umjerenim i arktičkim regijama obije hemisfere, dok u tropskim regijama samo na višim planinama. Ostale vrste su rasprostranjene isključivo u Južnoj Americi, a rodovi *Marsippospermum* i *Rostkovia* samo na Novom Zelandu.

## Izvori

## Vanjske veze
* Informacije i slike o porodici
* Fotografije vrsta 
* Linkovi na serveru CSDL, Texas 
* Odsjek za poljoprivredu Sjedinjenih Američkih Država
;Ostali projekti
Pisandar

**Pisandar** (, *Peísandros*), iz Kamira na Rodosu, bio je starogrčki epski pesnik. O njemu se zna samo to da mu se otac zvao Pison, a majka Aristehma, te da je imao sestru po imenu Diokleja. Pretpostavlja se da vrhunac njegovog stvaralaštva pada u 33. olimpijadu, tj. oko 648–645. pne. Neki antički pisci kažu da je Pisandar živeo pre Hesioda te da je bio savremenik i prijatelj legendarnog  Eumolpa, no to je samo pokazatelj tendencije koja je postojala u antici da se pripadnost velikih pesnika istoj pesničkoj tradiciji tumači i njihovom ličnom povezanošću.

Pisandar je napisao jedan ep u dve knjige o Heraklovim podvizima pod naslovom *Heraklejida* (). Kliment Aleksandrijski optužuje Pisandra da je celu tu pesmu uzeo od Pisina iz Linda i izdao je kao svoju. O Pisindrovoj se pesmi ne može doneti pouzdan sud, jer je od nje premalo sačuvano, ali vidi se da je bila vrlo cenjena po tome što su aleksandrijski filolozi uvrstili Pisandra, kao i Antimaha i Panijasida, u svoj epski kanon, uz Homera i Hesioda. Iz *Heraklejide* je sačuvano samo nekoliko stihova, od kojih se dva nalaze u jednoj sholiji uz Aristofanove *[[Oblakinje]]* (st. 1034), a jedan kod Stobeja. U klasično doba ova se pesma ne spominje, nego tek u razdoblju helenizma, kad su i Rođani podigli Pisandru kip, za koji je natpis sastavio pesnik Teokrit.

Smatra se da je Pisandar u ovoj *Heraklejidi* bio prvi koji je Herakla predstavio obučenog u lavlju kožu i naoružanog batinom, umesto u uobičajenom oklopu karakterističnom za herojsko razdoblje, a nije nemoguće i da je prvi fiksirao broj Heraklovih podviga na dvanaest. Radnja, kako se čini, nije bila jedinstvena, budući da Aristotel u svojoj *[[Poetika (Aristotel)|Poetici]]* kaže: "Stoga se čini da greše svi pesnici koji su spevali *Heraklejidu*, *Tezejidu* i slične pesme; misle, naime, da i priča mora biti jedna jer je i Herakle jedno lice".

Pisandru su se pripisivala i druga dela, ali za njih već *[[Suda]]* navodi da je njegovo autorstvo sumnjivo i da su ih napisali drugi pesnici, "među njima i Aristej". Jedno od tih dela bila je epopeja *Krug* (), gde je pesnički izložena sva mitološka i epska građa koja je obrađena u kikličnim epopejama.

U *[[Palatinska antologija|Palatinskoj antologiji]]* sačuvan je jedan epigram pod imenom Pisandra s Rodosa, koji je možda identičan pesniku iz Kamira; radi se o epitafu za nekog Hipemona te za njegovog konja, psa i pomoćnika.

## Reference

## Literatura
* 
*
Berberidaceae

**Berberidaceae** (žutike, žutikovke ili šimširike) su porodica iz reda Ranunculales, koja je prisutna u većini klasifikacijskih shema skrivenosjemenica. Uključuje 15 rodova, koji su u prošlosti pripadali različitim porodicama:
# porodici Berberidaceae: *[[Berberis]], [[Epimedium]], [[Mahonia]], [[Vancouveria]]*
# porodici Leonticaceae: *[[Bongardia]], [[Caulophyllum]], [[Gymnospermium]], [[Leontice]]*
# porodici Nandinaceae: *[[Nandina]]*
# porodici Podophyllaceae: *[[Achlys]], [[Diphylleia]], [[Dysosma]], [[Jeffersonia]], [[Podophyllum]], [[Ranzania]]*

Rod *Mahonia* je vrlo srodan i evolucijski blizak rodu *Berberis*, tako da ga pojedini botaničari uključuju u isti. Vrste ova dva roda mogu hibridizirati, a hibridi se podvode pod rod *× Mahoberberis*.

## Vanjske veze
*  Porodice Berberidaceae , Leonticaceae , Nandinaceae , i Podophyllaceae  u Watson L., Dallwitz M.J. 1992 — danas. The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Verzija: 27. 4. 2006.
*  Linkovi  na CSDL serveru
*  NCBI Taxonomy Browser
*  Porodice u ''Flora of North America''
;Ostali projekti
Pisandar (razvrstavanje)

**Pisandar** (, *Peisandros*) može se odnositi na ove ličnosti u historiji antičke Grčke:

* Pisandar iz Kamira na Rodosu, grčki epski pesnik, koji je živeo u 7. veku pne.
* Pisandar, spartanski vojskovođa tokom korintskog rata
* Pisandar iz Larande, grčki epski pesnik, koji je živeo za vreme vladavine rimskog cara Aleksandra Severa (222–235. nove ere)
Naupaktija

***Naupaktija***, tj. ***Naupaktijska pesma*** (, *Naupaktia*), naslov je jedne izgubljne starogrčke epske pesme, koja je, kao i hesiodski *[[Katalog žena]]*, opevala znamenite žene, a nastala je u Naupaktu, gradu u Korintskom zalivu. Nastala je možda u 5. veku pne., a autor joj nije utvrđen sa sigurnoću; prema Pausaniji, većina pisaca držala je da je *Naupaktiju* napisao "neki Milećanin", a Haron iz Lampsaka (koji je živeo u doba persijskih ratova) njenim je autorom smatrao Karkina iz Naupakta:


Epsku pesmu, koju Heleni zovu *Naupaktija*, mnogi pripisuju pesniku iz Mileta, dok Haron, Pitov sin, tvrdi da ju je napisao Karkin iz Naupakta. I ja sam se priklonio mišljenju čoveka iz Lampsaka, jer koji bi razlog bio da se epskoj pesmi o ženama, čiji je tvorac pesnik iz Mileta, da ime *Naupaktija*.


Neki naučnici misle da bi taj "pesnik iz Mileta" mogao biti Kerkop Milećanin, kome se pripisuje i pesma *[[Egimije (pesma)|Egimije]]*, koja je pevala o dorskom heroju Egimiju, koji se borio protiv Lapita.

Nije poznato kolikog je opsega ova pesma bila. Današnja kritička izdanja sadrže samo deset redaka *Naupaktije*, koji uglavnom ukazuju na to da je opevala genealogiju heroja i po tome nalikovana *[[Katalog žena|Katalogu žena]]*, koji se u antici pripisivao Hesiodu. Više od polovine sačuvanih fragmenata odnosi se na mit o Argonautima, i zato se često navodi u sholijama uz Apolonijev ep *[[Argonautica|Doživljaji Argonauta]]*, gde se iz nje navode pojedina mesta kao varijante mitoloških detalja kod Apolonija.

## Reference

## Literatura
* 
*
* 
*
Geraniaceae

**Geraniaceae** (zdravci, iglicovke, iglići) su porodica biljaka iz reda *[[Geraniales]]* koja uključuje oko 800 vrsta zeljastih biljaka, svrstanih u 7 rodova. Predstavnici porodice rastu na svim kontinentima osim Antarktika.

## Galerija


Datoteka:Erodium botrys frs 2005-03-15.jpg|*Erodium botrys*
Datoteka:Geranium-pratense-070706-800-1.jpg|*Geranium pratense*
Datoteka:Geraniaceae.jpg|*Pelargonium*
Datoteka:Pelargonium_flower.jpg|*Pelargonium*
Datoteka:Erodium cicutarium Pflanze.jpg|*Erodium cicutarium*
Datoteka:Sarcocaulon_crassicaule_ES0312_IMG_1258.JPG|*Sarcocaulon crassicaule*



## Literatura
*  Stevens, P. F. (2001 –). Angiosperm Phylogeny Website. Version 7, maj 2006. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/
*  Sandro Pignatti, Flora d'Italia, Edagricole, Bologna 1982. 
*  Robert A. Price and Jeffrey D. Palmer. Phylogenetic Relationships of the Geraniaceae and Geraniales from rbcL Sequence Comparisons. Annals of the Missouri Botanical Garden Vol. 80, No. 3 (1993), str. 661-671
*  Bakker, F.T., Culham, A., Hettiarachi, P., Touloumenidou, T., Gibby, M., 2004. Phylogeny of Pelargonium (Geraniaceae) based on DNA sequences from three genomes. Taxon 53, str. 17–28.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Demodok s Lerosa

**Demodok s Lerosa** (, *Demodokos*) bio je starogrčki pesnik za koga se veruje da je živeo u 6. veku pne. na malom ostrvu Lerosu u Egejskom moru. Pisao je pesme u elegijskim distisima i jambima, koje su, kako se čini, velikim delom pripadale gnomskom pesništvu, kakvo je pisao i njegov savremenik Fokilid. Od njegove su poezije ostali samo kratki fragmenti u citatima koje prebose drugi antički pisci, no moguće je da su mnoge njegove pesme, kao one Fokilidove, počinjale uvodnom frazom: "A Demodok kaže...", kao, na primer, u ovom stihu o Milećanima:

Martin Litchfield West, koji ovaj i slične fragmente koji se bave Demodokovim savremenicima s Lerosa opisuje kao "briljantne", zapaža da ovaj pesnik koristi elegijski distih u pesmama koje imaju "epigramski prizvuk", što ukazuje na pogodnost te metričke sheme za izricanje jezgrovitih stihovanih poruka, što će kasnije postati jedno od glavnih odlika klasičnog epigrama. Četiri pesme sačuvane su pod Demodokovim imenom i u *[[Palatinska antologija|Palatinskoj antologiji]]* i napadaju Hijane, Kapadokijce i Kilikijce.

## Reference

## Literatura
* .
*
* .

## Vanjske veze
*Demodokovi fragmenti
John od Genta

## John od Gaunta

**John od Gaunta, vojvoda od Lancastera** zvan i *Grof od Richmonda* (Gaunt, Flandrija, 6. mart 1340. - London 3. februar 1399.), 
bio je četvrto po redu dijete (ali treći preživjeli sin) engleskog, kralja Edwarda III 
iz Dinastije Plantagenet.

John od Gaunta bio je vrlo utjecajna osoba u političkim i ustavnim previranjima za vrijeme vladavine svog nećaka 
Richarda II. Osnivač je Dinastije Lancaster koja je u 15. vijeku dala tri 
monarha; Henrya IV, Henrya V i Henrya VI

Prezime Gaunt dodano mu je naknadno jer nikad nije vladao Gauntom, iz njega je otišao kad je imao tri godine, ali se ono počelo vezivati uz njega nakon shakespearove drame Richard II.
## Reference

## Vanjske veze

* ''John of Gaunt, duke of Lancaster'' na portalu Encyclopædia Britannica
Nukleotidiltransferaza

**Nukleotidiltransferaze** su transferazni enzimi za grupe koje sadrže fosfor, e.g., supstituenti su nukleotidilne kiseline ili jednostavno nukleozid monofosfati. Opšta reakcija transfera nukleozid monofosfatne grupe sa A na B, se može zapisati kao:
: A-**P-N** + B \rightleftharpoons A + B-**P-N**

Na primer, u slučaju polimeraza, A je pirofosfat i B je nascentni polinukleotid.
One se klasifikuju pod EC brojem 2.7.7 i mogu se grupisati u:
#Uridililtransferaze, koje prenose uridilil- grupe
#Adenililtransferaze, koje prenose adenilil- grupe
#Guanililtransferaze, koje prenose guanilil- grupe
#Cititidililtransferaze, koje prenose citidilil- grupe
#Timidililtransferaze, koje prenose timidilil- grupe

## Uloga u mehanizmu DNK popravke

Nukleotidil transferaza je komponenta puta popravke pojedinačnih nukleotida isecanjem baza. Ovaj mehanizam popravke počinje kad DNK glikozilaza pepozna pojedinačni nukleotid kao nekorektno mapiran ili mutiran na neki drugi način (UV svetlost, hemijski mutagen, etc.), te ga ukloni. Zatim nukleotidil tranferaza popunjava prazninu korektnom bazom, koristeći šablonski lanac kao referencu.

## Reference

## Vanjske veze
*
Alismatales

**Alismatales** (žabočunolike), biljni red iz razreda jednosupnica (Liliopsida) koji uključuje 13 porodica s oko 4500 vrsta.

Poput ostalih pravih žabočunovki cijeli red voli vodena i močvarna staništa. Cvjetovi su obično raspoređeni u cvatovima, a zrelim sjemenkama nedostaje endosperma.

Na popisu se nekada nalazila i porodica Acoraceae sa rodom Acorus, koja se sada klasificira samostalnom redu Acorales. Njezin poznati predstavnik je Acorus calamus ili iđirot.

## Porodice
* Alismataceae Vent.; vernakularni nazivi: žabočunovke
* Aponogetonaceae J.G. Agardh; dvije ugrožene vrste
* Araceae Juss.; Kozlačevke; imaju 31 ugroženu vrstu
* Butomaceae L. C. Richard; vernakularni nazivi: vodoljubovke
* Cymodoceaceae N. Taylor
* Hydrocharitaceae Juss.; vernakularni nazivi: žabogrizovke
* Juncaginaceae L. C. M. Richard; vernakularni nazivi: brulovke
* Posidoniaceae Hutchinson
* Potamogetonaceae Reichenbach; vernakularni nazivi: mrjesnjakovke
* Ruppiaceae Horaninow
* Scheuchzeriaceae Rudolphi
* Tofieldiaceae Takhtajan
* Zosteraceae Dumortier; vernakularni nazivi: vogovke s dvije ugrožene vrste

## Vernakularni nazivi
Nazivi dolaze po rodu žabočunovki i vrsti žabočun, a kao takav javlja se i u nekim drugim slavenskim jezicima:
* Żabieńcowce, poljski
* Žabníkotvaré, češki

## Reference

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Ljutići (razvrstavanje)

**Ljutići** se može odnositi na:

* Ljutići, višegodišnja zeljasta biljka
* Ljutići (plemenski savez), slavenski plemenski savez iz Polablja

**[[Crna Gora]]**:
* Ljutići (Pljevlja), naselje u opštini Pljevlja

**[[Hrvatska]]**:
* Ljutići (Malinska-Dubašnica), naselje u općini Malinska-Dubašnica, Primorsko-goranska županija
Resedaceae

**Resedaceae** (katanci; porodica rezeda) je porodica dikotiledonih skrivenosjemenica, prisutna u većini klasifikacijskih shema skrivenosjemenica. Prema klasifikaciji APG II (2003) porodica rezeda pripada redu Brassicales. Uključuje od tri do sedam rodova s oko 68 vrsta. Areal rasprostranjenja je uglavnom područje Mediterana i Centralne Azije, s pojedinim vrstama u Kapskoj florističkoj oblasti i jugozapadnom dijelu Sjeverne Amerike.

## Opis
Biljke iz porodice Resedaceae su jednogodišnje ili višegodišnje zeljaste biljke (rjeđe žbunovi). Listovi su jednostavni ili perasto izdjeljeni, naizmjenično raspoređeni na stablu. Cvjetovi su zigomorfni, dvospolni, sakupljeni u cvatovima. Plod je čaura, otvorena na vrhu. Sjeme je najčešće bez rezervnog hranljivog tkiva.

## Izvori

## Vanjske veze
* Linkovi na serveru CSDL 
* Resedaceae  u Watson L., Dallwitz M.J. 1992 – danas. The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Verzija: 27. 4. 2006.
;Ostali projekti
Ruppiaceae

**Ruppiaceae** su porodica monokotiledonih biljaka, koju prihvaća mali broj sistematičara. U sistemu APG II porodica je uključena u red Alismatales. Porodica Ruppiaceae je srodna porodicama Cymodoceaceae i Posidoniaceae, s kojima formira monofiletsku kladu. Jedini rod koji pripada porodici je *[[Ruppia]]*.

## Izvori

## Vanjske veze
*  NCBI Taxonomy Browser
*  Linkovi na serveru CSDL, Texas 
*  Ruppiaceae na Flora of North America
;Ostali projekti
Tamaricaceae

**Tamaricaceae** je porodica dikotiledonih biljaka iz reda Caryophyllales. Uključuje pet rodova s oko 100 vrsta.

Porodica je prirodno rasprostranjenja u umjerenim i suptropskim područjima Starog svijeta, a pojedini predstavnici su kozmopolitski prošireni kao hortikulturne vrste. Predstavnici ove porodice naseljavaju slana i/ili suha staništa u pustinjama, stepama, na pješčanim plažama ili riječnim obalama.

## Sistematika
Porodica je u Cronquistovom sistemu svrstavana u red Violales, ali je moderni sistemi klasifikacije (APG I, APG II, APG III) svrstavaju u red Caryophyllales. Porodica uključuje dva tribusa sa sljedećim rodovima:

;Reaumurieae
:rod *[[Hololachna]]* Ehrenb.
:rod *[[Reaumuria]]* L.

;Tamariceae
:rod *[[Myricaria]]* Desv.
:rod *[[Myrtama]]* Ovcz. i Kinzik.
:rod *[[Tamarix]]* L.

## Izvori

## Vanjske veze
* Tamaricaceae  u Watson L., Dallwitz M.J. 1992 – danas. The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Verzija: 20. 5. 2010.
;Ostali projekti
Potamogetonaceae

**Potamogetonaceae** (mrjesnjakovke) su porodica monokotiledonih skrivenosjemenica, prepoznata od strane većine istraživača. U sistemu APG II porodica je uključena u red Alismatales.

## Izvori

## Vanjske veze
* Bionet škola 
* Potamogetonaceae 
* Potamogetonaceae, Zannichelliaceae u *Flora of North America*
* NCBI Taxonomy Browser
;Ostali projekti
Trska

**Trska** () je rod velikih višegodišnjih trava (*Poaceae*) koje rastu po tresetištima u umjerenim i tropskim pojasima.

## Taksonomija
Obična trska (*[[Phragmites australis]]*) ponekad se smatra jedinom vrstom roda trski, no botanisti ga dijele na četiri vrste:
* *[[Phragmites australis]]* Cav., sinonimi: *Phragmites communis*, *Phragmites longivalvis* i *Phragmites vulgaris*; rasprostranjena kozmopolitski
* *[[Phragmites japonicus]]* Steud., sinonim: *Phragmites serotina*; rasprostranjena na Dalekom Istoku
* *[[Phragmites karka]]* Retz., sinonimi: *Phragmites roxburghii* i *Phragmites vallatoria*; rasprostranjena u tropskoj Africi, Južne Azije, Australiji i dijelu Oceanije
* *[[Phragmites mauritianus]]* Kunth; rasprostranjen u centralnoj i južnoj Africi, Madagaskaru i Mauricijusu

## Sinonimi
Sinonimi latinskog naziva *Phragmites* su:
* *Trichoon* Roth
* *Xenochloa* Licht. ex Roem. & Schult.
* *Czernya* C.Presl
* *Oxyanthe* Steud.

## Opis
Trska raste do 4 m visine i iz dugog podanka uzdižu se stabljike s lancetastim listovima. Na vrhu je stabljike do 50&nbsp;cm duga metlica s mnogobrojnim klasićima svaki s tri do osam cvjetića, a plod trske je pšeno.

## Upotreba
Suhe stabljike trske se koriste u građevinarstvu za pokrivanje krovova i stropove, te za sjenila na parkiralištima. Zbog njihove trošnosti i pojave novih građevinskih materijala, navedena praksa u novije vrijeme opada.

## Reference

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Obična trska

**Obična trska** () je najzastupljenija među četiri vrste iz roda trski (''Phragmites''). Rasprostranjena je kozmopolitski po tresetištima u umjerenim i tropskim pojasima, a vrlo je česta i na Balkanu po stajaćim i tekućim vodama, te u močvarama i cretovima.

## Izvori

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Fosforoliza

**Fosforoliza** je razlaganje jedinjenja, pri čemu je neorganski fosfat napadajuća grupa. Ona je analogna sa hidrolizom.

Primer ovakvog procesa je razlaganje glikogena posredstvom glikogenske fosforilaze, koja katalizuje napad neorganskim fosfatom na terminalni glikozilni ostatak na neredukujućem kraju glikogenskog molekula. Ako glikogenski lanac ima *n* glukoznih jedinca, produkti pojedinačnih fosforolitičkih događaja su jedan molekul glukoza 1-fosfata i glikogenski lanac sa *n*-1 preostalih glukoznih jedinica.

Ponekad su fosforolize preferentne u odnosu na hidrolizu (poput razlaganja glikogena ili skroba, kao u gornjem primeru) zato što glukoza 1-fosfat daje više ATP molekula nego slobodna glukoza, kad se naknadno kataboliše do piruvata.

Jedan dodatni primer fosforolize je konverzija gliceraldehid 3-fosfata u 1,3-bisfosfoglicerat tokom glikolize. Ovaj mehanizam obuhvata fosfhorolizu.

## Reference

## Povezano
*Fosforilaza
Musej iz Atine

**Musej iz Atine** (, *Mousaios*) bio je polulegendarni grčki pesnik, prorok i muzičar, koji se smatrao osnivačem hijeratskog ili profetskog pesništva u Atici. U antici je smatran autorom različitih pesama, himni i proročanstva, naročito u vezi s obredima povezanim s Demetrinim kultom u Eleusini, kojim je, prema legendi, sam i upravljao u doba Herakla. Prema Diogenu Laertiju, Musejeva majka bila je Selena, a otac mu je bio Eumolp, rodonačelnik svešteničke porodice Eumolpida, koji su upravljali Eleusinskim misterijama; tu se dodaje i to da je Musej napisao jednu *Teogoniju*, da je prvi konstruisao loptu te da je "učio da sve vodi poreklo od *jednoga* i da se u *jedno* rastvara".

U drugim varijantama legende Musej se povezivao s Trakijom, pa možda nije bio starosedelac u Eleusini, već je onamo došao iz Trakije, zemlje znamenitih mitskih pevača. Neki su ga smatrali sinom legendarnog Orfeja, koga je navodno podražavao i od koga je učio. Drugi su, pak, pričali kako je Musej sin Antifema (ili Antiofema) i Helene. Kod Aristotela se navodi da je Musej imao suprugu po imenu Dejoka, dok Hermesijanakt u jednoj elegiji, koju citira Atenej, navodi da je Musej imao suprugu (ili ljubavnicu) po imenu Antiopa. Istovremeno, *Suda* navodi da mu je Eumolp zapravo bio sin. Jedna od sholija uz Aristofana spominje natpis koji se navodno nalazio na Musejevom grobu u Faleronu. Prema Diogenu Laertiju, epitaf je glasio: "Faleron krije dragog Eumolpovog sina, Museja, telo pokojnikovo, ispod ovog groba". Pausanija spominje predanje prema kojem je Muzej () u Pireju nosio to ime jer je tu pokopan Musej.

Herodot kaže da je tokom Pizistratove vladavine u Atini pisac Onomakrit prikupio i uredio Musejeva proročanstva, ali je u njih ubacio i jedan falsifikat, koji je sam sastavio; taj je falsifikat kasnije otkrio Las iz Hermione, pa je Hiparh, sin Pizistratov, zato prognao Lasa iz Atine.

Godine 450. pne. grčki tragičar Euripid u svojoj tragediji *[[Resos (drama)|Resos]]* opisuje ga ovako: "Musej, sveti građanin, koji najviše od svih ljudi zna". Platon 380. pne. u *[[Ijon (Platon)|Ijonu]]* kaže da pesnike inspirišu Orfej i Musej, ali da oni bolji pesnici crpu inspiraciju iz Homera. U *[[Protagora (Platon)|Protagori]]* Platon kaže da je Musej bio hijerofant i prorok. U Platonovoj *[[Apologija (Platon)|Apologiji]]* Sokrat kaže: "Ili da se ponovo sastane s Orfejem, Musejem, Hesiodom i Homerom ― koliko bi ko od vas dao za to? Ja, bar, hteo bih i više puta da umrem, ako je to istina". Helenistički jevrejski pisci poistovetili su Museja s Mojsijem i smatrali ga Orfejevim učiteljem.

Među delima koja su se u antici pripisivala Museju jesu *Proročanstva* (), *Uputstva* (, u 4.000 stihova, upućena Eumolpu), *Himna Demetri* (koja je još postojala u Pausanijino vreme), *Teogonija* (), *Titanografija* (), *Lopta* (), *Odrešenja* (), *Posvećenja* (), *Očišćenja* ().

## Reference

## Literatura
* 
* .
*

## Vanjske veze
*Musejevi fragmenti  na demonax.info
Guanilil transferaza

**Guanilil transferaze** su enzimi koji vrše transfer guanozin monofosfatnih (GMP; ili guanilna kiselina) grupa, obično sa GTP na druge molekule, otpuštajući pirofosfat. Mnoge eukariotske guanilil transferaze su enzimi koji katalizuju formiranje 5' kape u kotranskripcionoj modifikaciji informacione RNK. Pošto se 5' kraj RNK molekula završava sa fosfatnom grupom, veza formirana između RNK i GTP molekula je obično 5'-5' trifosfatna veza, umesto 3'-5' veza između drugih nukleotida RNK lanca. U enzimima koji formiraju kape, visoko konzervirani lizinski ostatak služi kao katalitički ostatak koji formira kovalentni enzim-GMP kompleks.

Transportna RNK (tRNK) za histidin je jedinstvena među eukariotskim tRNK molekulima po tome što je neophodno da se doda guaninski nukleotid pre aminoacilacije posredstvom histidin tRNK sintetaze. Kvašćana guanilil transferaza specifična za tRNAHis je jedinstvena po tome što je jedini poznati ne-tRNK sintetazni enzim koji specifično prepoznaje tRNK antikodon.

Postoje i guanilil transferaze za transfer guanozinskih nukleotida na molekule šećera, kao što su manoza i fukoza.

## Povezano
* mRNK guanililtransferaza

## Reference

## Vanjske veze
* EC broj 2.7.7.-  - nukleotidiltransferaze
Armin Muzaferija

**Armin Muzaferija** (Visoko, 1. 12. 1988), bosanskohercegovački pjevač.

## Biografija
Armin Muzaferija je rođen 1. 12. 1988 u Visokom. Potječe iz bošnjačke muzičke porodice. Armin svira instrumente-klavijature. 2000 godine dobio je nagradu za najperspektivnijeg mladog interpretatora na tradicionalnom muzičkom Festivalu u Zenici. 2001 godine Armin je pobjedio na istom Festivalu, nakon čega su uslijedile mnoge nagrade na lokalnim i regionalnim takmičenjima mladih talenata. Krajem ljeta 2007 Armin je otišao na usavršavanje engleskog jezika u Veliku Britaniju, gdje je pohađao prestižni Univerzitet u Cambridgeu. Po povratku upisao je Ekonomski fakultet Univerziteta u Sarajevu. Armin je 2007 godine surađivao sa bosanskohercegovačkom pjevačkom zvijezdom Hajrudinom Harijem Varešanovićem koji je autor i aranžer kompozicije "Još te volim", a sa kojom je Armin nastupio na festivalu Melodije Mostara 2007 i osvojio drugu nagradu stručnog žirija. Nastupom na Sunčanim Skalama 2007 u Herceg Novom sa pjesmom "Povedi me", koju potpisuju Varešanović i Fahrudin Pecikoza, osvojio je visoko peto mjesto u snažnoj konkurenciji. U Hrvatskoj je Armin nastupio na turneji "Veče sevdaha" u Zagrebu, Rijeci i Puli. Također je bio dio velike turneje u čast legendarnim Indexima, gdje je nastupao sa muzičkim veteranima: Harijem Varešanovićem, Akijem Rahimovskim, Mladenom Vojičićem Tifom, Željkom Bebekom, Teškom industrijom i drugim velikim imenima. Armin je 2008 nastupao na 12. Hrvatskom radijskom festivalu gdje je u izuzetno velikoj konkurenciji nagrađen sa dvije nagrade za pjesmu "Gdje mi ljubav spava". Osim muzičke karijere Armin je ostvario prvu glumačku ulogu u kratkom dokumentarno-igranom filmu Marimaga, premijerno prikazanom u okviru manifestacije "Sarajevo kojeg više nema". Osim pojavljivanja u filmu, Armin je pjevao sevdalinku "Kad ja pođoh na Bendbašu", koja je ujedno i  "sound-track" filma.

## Diskografija
*2009. - *[[Još te volim]]*

## Reference
Haron iz Lampsaka

**Haron iz Lampsaka** () bio je starogrčki logograf, tj. jedan od jonskih historiografa "koji su pisali ono što se pripoveda" ( = "pripovest"). Tertulijan navodi da je Haron bio stariji od Herodota, a *[[Suda]]* kaže da je bio sin Pitoklov i da je živeo () tokom grčko-persijskih ratova, tačnije za vreme Darija Velikog u 79. olimpijadi (oko 464. pne.), no, kako je Darije umro 485. pne., izneta je teorija da broj  u *Sudi* treba čitati , što bi značilo da je vrhunac Haronovog stvaralaštva padao u 69. olimpijadu (oko 504. pne.). U svakom slučaju, 464. pne. još uvek je bio živ, budući da Plutarh kaže da je Haron u svom delu pisao o Temistoklovom bekstvu u Persiju 465. pne. Pausanija kaže da se Haronov otac zvao Pitej.

## Dela
*Suda* spominje ova Haronova dela: *Etiopske povesti* (), *Persijske povesti* (, 2 knjige), *Helenske povesti* (, 4 knjige), *O [[Lampsak]]u* (, 4 knjige), *[[Libija (mitologija)|Libijske]] povesti* (), hronika *[[Lakonija (stara Grčka)|Lakedemonski]] [[pritani]] ili [[arhont]]i* (), *Osnutak gradova* (, 2 knjige), *[[Krit]]ske povesti* (, 3 knjige) s opisom zakona koje je uveo Minos, te *[[Periplus|Plovidba]] iza [[Heraklovi stubovi|Heraklovih stubova]]* (). *Persijske povesti* možda su predstavljale nastavak *Persijske historije za Darija* (), koju je napisao Dionisije iz Mileta, savremenik Hekatejev, što bi značilo da je u tom delu Haron opisivao i događaje koje je sam doživeo: jonski ustanak i sukobe s Persijancima do svoga vremena. 

Atenej spominje i i jedno delo pod naslovom *Lampsačke međe* (), ali su moderni filolozi izneli tezu da ispravno čitanje tu glasi , odnosno da je naslov bio *Lampsački letopisi* i da se radilo o književno obrađenoj hronici piščevog zavičaja: o osnivanju kolonije, za koje je, kao kod mnogih takvih osnivanja, bila vezana jedna ljubavna povest, te o borbama naseljenika sa starosedelačkim stanovništvom, a sve popraćeno i historijom drugih naseobina u okolini Propontide i Helesponta.

## Reference

## Literatura
* 
*
Amaryllidaceae

**Amaryllidaceae** (sunovrati, sunovratke) su porodica višegodišnjih zeljastih i lukovičastih biljaka iz monokotiledonskog reda Asparagales. Porodica je nazvana po malenom rodu amarilisu (*Amaryllis*). Prema najnovijem APG sistemu klasifikacije (APG III iz 2009.) Amaryllidaceae se grana na tri potporodice – *[[Agapanthoideae]]* (starija porodica *Agapanthaceae*), *[[Allioideae]]* (starija porodica *Alliaceae*) i *[[Amaryllidoideae]]* (starija porodica *Amaryllidaceae*). Po ovim definicijama, Amaryllidaceae uključuje oko 75 rodova s približno 1600 vrsta.

## Izvori

## Vanjske veze
*  William Herbert. Amaryllidaceae: Preceded by an Attempt to Arrange the Monocotyledonous Orders, and Followed by a Treatise on Cross-bred Vegetables, and Supplement. Ridgway, London 1837
*  Meerow AW, Snijman DA. Amaryllidaceae, in Kubitzki 1998, str. 83-110
*  Meerow AW, Francisco-Ortega J, Kuhn DN, Schnell RJ (2006) Phylogenetic relationships and biogeography within the Eurasian clade of Amaryllidaceae based on plastid ndhF and nrDNA ITS sequences: lineage sorting in a reticulate area? Syst Bot 31: 42–60 
* 
*  Strydom, Adéle. Phylogenetic Relationships in the Family Amaryllidaceae. PhD thesis, Department of Plant Sciences, University of the Free State, 2005 
*  Ronsted N, Symonds MR, Birkholm T, Christensen SB, Meerow AW, et al. (2012) Can phylogeny predict chemical diversity and potential medicinal activity of plants? A case study of Amaryllidaceae. BMC Evol Biol 12: 182. doi: 10.1186/1471-2148-12-182 
;Ostali projekti
Morina

**Morina** je rod skrivenosjemenica iz porodice kozokrvnica (''Caprifoliaceae''). Nazvana je u čast Louis-Pierrea Morina (1635–1715), francuskog liječnika i botaničara.

## Vrste
* *[[Morina couteriana]]*
* *[[Morina longifolia]]*
* *[[Morina persica]]*
* *[[Morina subinermis]]*

## Reference

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Dipsacaceae

**Dipsacaceae** (češljugovine, češljugovke) su bivša porodica dikotiledonih biljaka iz roda Dipsacales koja je sadržavala 11 rodova s oko 350 vrsta, rasprostranjenih po umjerenom pojasu diljem Evrope, Azije i Afrike odnosno introduciranih u drugim mjestima svijeta. Prema najnovijem sistemu klasifikacije APG III iz 2009. godine, Dipsacaceae je uvrštena u porodicu Caprifoliaceae i danas se može smatrati neslužbenom potporodicom.

## Rodovi
Dipsacaceae je uključivala sljedeće rodove:
* *[[Acanthocalyx]]*
* *[[Dipsacus]]*
* *[[Knautia]]*
* *[[Scabiosa]]*
* *[[Succisa]]*
* *[[Succisella]]*
* *[[Morina]]* (svrstana u vlastitu porodicu: Morinaceae)
* *[[Cephalaria]]*
* *[[Pterocephalus]]*
* *[[Callistemma]]*
* *[[Pycnocomon]]*
* *[[Triplostegia]]*

## Vanjske veze
*  Dipsacaceae u Mongoliji na ''FloraGREIF'' 
;Ostali projekti
Dipsacales

**Dipsacales** (češljugovinolike), biljni red u podrazredu Cornidae koji nosi ime po rodu češljugovina (Dipsacus).

## Porodice
* Adoxaceae Trautv.
* Caprifoliaceae Juss.
* Diervillaceae Pyck
* Dipsacaceae Juss.
* Linnaeaceae Backlund
* Morinaceae J.G. Agardh
* Sambucaceae Batsch rod sambucus vodi se i kao dio porodice Adoxaceae (moškovičevke), a naziv Sambucaceae kao njezin sinonim.
* Valerianaceae Batsch 
* Viburnaceae Raf. rod  Viburnum vodi se i kao dio porodice Adoxaceae (moškovičevke), a naziv Viburnaceae kao njezin sinonim.

## Sinonimi
* Adoxales Nakai
* Caprifoliales Lindley
* Lonicerales T. Leibe
* Sambucales Berchtold & J. Presl
* Valerianales Berchtold & J. Presl
* Viburnales Dumortier

## Izvori

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Kozokrvnice

**Kozokrvnice** (), biljna porodica iz reda Dipsacales (češljugovinolike), poznata po raznom ukrasnom grmlju. Porodicu predstavljaju prvenstveno vrste i sjevernih umjerenih krajeva ali i neke tropske biljke, najviše drvenasto grmlje i penjačice. Poznata vrsta je japanska kozja krv koja ubija druge biljke jer se penje preko njih i zaklanja im svjetlost.

U porodicu su nekada svrstavani rodovi: Abelia, Aretiastrum, Astrephia, Bassecoia, Belonanthus, Centranthus, Cephalaria, Diervilla, Dipelta, Dipsacus, Ebulum, Fedia, Heptacodium, Knautia, Kolkwitzia, Leycesteria, Linnaea, Lomelosia, Lonicera, Macrodiervilla, Metalonicera, Morina, Nardostachys, Oreinotinus, Patrinia, Phyllactis, Plectritis, Pseudobetckea, Pseudoscabiosa, Pterocephalidium, Pterocephalodes, Pterocephalus, Pycnocomon, Scabiosa, Siphonella, Sixalix, Stangea, Succisa, Succisella, Symphoria, Symphoricarpos, Tinus, Triosteum, Triplostegia, Valeriana, Valerianella, Vesalea, Weigela, Weigelastrum, Xylosteon. Mnogi ovi rodovi priključeni su danas u posebne porodice.

## Rodovi
* Heptacodium Rehder?
* Leycesteria Wall. 
* Lonicera L. 
* Symphoricarpos Duhamel 
* Triosteum L. 

Po jednoj drugoj klasifikaciji ovu porodicu čine rodovi: 
* Abelia R.Br. 
* Caprifolium Mill.. Bez ijednog službeno priznatog roda. Mnoge vrste iz nje ili su sinonimi rodu Lonicera ili njihov status još nije riješen, to jest radi li se o vrsti koju treba priznati ili je sinoim za neku drugu vrstu.
* Diervilla Mill.
* Dipelta Maxim.
* Heptacodium Rehder 
* Karpaton Raf.
* Kolkwitzia Graebn.
* Leycesteria Wall. 
* Linnaea L. 
* Lonicera L. 
* Metalonicera M.Wang & A.G.Gu
* Periclymenum Mill. 
* Symphoricarpos Duhamel 
* Triosteum L.
* Weigela Thunb.
* Xylosteon Mill. 
* Zabelia (Rehder) Makino

## Izvori

## Vanjske veze
*  Caprifoliaceae in Topwalks
*  Species account : Caprifoliaceae
*  Comparison Table for the Cornidae 
;Ostali projekti
Nedeljko Čabrinović

**Nedeljko Čabrinović** (2. februar 1895, Sarajevo — 20. januar 1916, Terezijenštat) je bio mladobosanski revolucionar, učesnik u atentatu na austrougarskog prestolonaslednika Franca Ferdinanda.

## Biografija

Rođen je 2. februara 1895. godine u Sarajevu, kao najstarije dete u porodici. Njegov otac Vaso je bio vlasnik kafane u Sarajevu i imao devetoro dece iz dva braka.

Bio je član tajne omladinske revolucionarne organizacije Mlada Bosna, koja je bila projugoslovenski nastrojena. Nedeljko je kao štamparski radnik učestvovao je u štrajku štamparskih radnika 1912. godine, pa su ga vlasti proterale iz Sarajeva. Radio je u štamparijama u Sremskim Karlovcima, Šidu, Trstu i Beogradu.

Pod uticajem srpskih pobeda u balkanskim ratovima, zagrejao se za ideje jugoslovenske nacionalne revolucionarne omladine i prihvatio individualni teror kao metod političke borbe. Sarajevski članovi napredne nacionalne omladine poslali mu u Beograd isečak iz Hrvatskog dnevnika od 17. marta 1914. sa vešću o dolasku austrougarskog prestolonaslednika Franca Ferdinanda na vojne manevre u Bosnu. Kada je primio taj isečak Čabrinović se dogovorio sa Gavrilom Principom i Trifkom Grabežom o mestu i vremenu atentata.

Na Vidovdan 28. juna 1914., Čabrinović je u Sarajevu nizvodno od mosta Ćumurije bacio bombu na kola u kojima se vozio Franc Ferdinand, ali je omanuo. Nakon toga je Gavrilo Princip hicima iz pištolja ubio prestolonaslednika.

Svih sedam učesnika atentata je uhvaćeno. Tokom suđenja, Čabrinović i drugi su tvrdili da je čin atentata izraz njihovih anarhističkih ubeđenja.

Osuđen je kao maloletnik na 20 godina strogog zatvora. Umro je nakon dve godine u zatvoru u Terezijenštatu u Češkoj.

## Literatura
* Slijepčević, P. (1929). *Mlada Bosna*. Sarajevo
* Pfefer, I. (1938). *Istraga o sarajevskom atentatu*. Zagreb
* Bogičević, V. (1932, 1935). *Sećanja na vidovdanski atentat 1914*. Sarajevo: Pregled
* Dedijer, Vladimir. (1966). *Sarajevo 1914*. Beograd, Sarajevo
* Popović, Cvijetko. (1984). *[[Enciklopedija Jugoslavije]]*. Zagreb: JLZ

## Reference

## Povezano
* Sarajevski atentat
* Mlada Bosna
Windsor (zamak)

**Zamak Windsor** (engleski: *Windsor Castle*), je engleska kraljevska rezidencija koja se nalazi na sjeveroistočnoj periferiji grada Windsora u grofoviji Berkshire. Zamak se prostire na površini od 5 hektara, duž južne obale rijeke Temze. Sastoji se od dva kompleksa kvadratičnog tlocrta, koje razdvaja masivni kružni toranj, podignut na umjetnom humku, pa je zbog tog vidljiv na kilometre daleko u tom ravničarskom kraju. Kompleks zapadno od kružnog tornja zove se donji dvor, a onaj istočni gornji dvor.

## Historija
Još za saksonskih vremena u 9. vijeku u Windsoru je postojala kraljevska rezidencija. William Osvajač je oko 1070. podigao prvu utvrdu sa palisadama na današnjoj lokaciji. Henry II je na tom mjestu podigao kružni toranj od kamena i dodao vanjske bedeme sa sjevera, istoka i juga. U 13. vijeku Henry III završio južno krilo i zapadni kraj donjeg dvora i izgradio manju kraljevsku kapelu na mjestu gdje se danas nalazi Albertova memorijalna kapela.

Kralj Edward III. je 1348. dozidao do te kapele pravu katedralu koja se službeno zove kapela Svetog Georgija kao centar novoformiranog Reda podvezice i sjedište Windsorskog dekana. On je i prezidao dotadašnje fortifikacione građevine gornjeg dvora u stambene prostore. Gornji dvor je obnavljen i dozidavan za vladavine Charlesa II, a i kasnije za vladavine George IV, pa se od tih vremena koristi za smještaj osoba koje dolaze u državnički posjet Britaniji.

## Izvori

## Vanjske veze

* Windsor Castle (na portalu Encyclopædia Britannica)
Windsor, Berkshire

**Windsor** je grad u grofoviji Berkshire od 28 324 stanovnika.
## Geografija
*Windsor* leži na jugoistoku Engleske, duž rijeke Temze udaljen 
oko 35 km zapadno od glavnog grada Londona.
## Historija
Grad se razvio oko fortifikacije Windsor koja je tu počela nicati još za saksonskih vremena
u 9. vijeku. 
## Znamenitosti
Najveća znamenitost tog malenog gradića je Zamak Windsor jedna od službenih rezidencija engleske kraljevske Dinastije Windsor.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice općine Windsor - Maidenhead''
Jules Grévy

**François Paul Jules Grévy** (Mont-sous-Vaudrey, 15. kolovoza 1807. – Mont-sous-Vaudrey, 9. rujna 1891.) je bio francuski republikanski političar koji je od 1879. do 1887. obnašao dužnost predsjednika Francuske. Za njegova mandata, konsolidiran je režim Treće Republike.

Grévy je bio član Konstituante 1848. godine te se, strahujući od naglog uspona Louisa-Napoléona Bonapartea, zalagao za slabu egzekutivu, što je stajalište koje je zastupao cijeloga života. Uhapšen je tokom Bonaparteova puča, ali je ubrzo pušten. Od 1851. do 1868., Grévy se povukao iz političkog života i bavio se pravom kao advokat, ali je ostao aktivan sudionik republikanskog pokreta. Godine 1868. izabran je kao zastupnik u *[[Corps législatif]]u*, gdje se ubrzo isprofilirao kao glavni vođa liberalne opozicije Napoleonu III. Nakon što je Drugo Carstvo palo 1870. godine, Grévy je prvo služio kao predsjednik Narodne skupštine, a onda i kao predsjednik Zastupničkog doma.

Kada je u siječnju 1879. godine Patrice de Mac-Mahon podnio ostavku na mjesto predsjednika, političke igre su dovele do toga da je Jules Grévy postao predsjednik ispred mlađeg i favoriziranog Léona Gambette. Kao predsjednik, Grévy si je nastojao maksimalno umanjiti ovlasti, smatrajući kako bi trebao dati prednost snažnoj legislaturi. Vodio je i prilično specifičnu vanjsku politiku, gdje je morao balansirati između diplomacije i glasnih zahtjeva za osvetom protiv Njemačke zbog poraza u Francusko-pruskom ratu, a protivio se i kolonijalizaciji, što je bilo jedno od gorućih pitanja tog vremena.

Grévy je uživao priličan ugled u francuskoj politici i mogao je ostati neokaljana ugleda da 1885. godine nije prihvatio drugi mandat. Nedugo nakon prihvaćanja, njegov zet Daniel Wilson je optužen da je trgovao medaljama odlikovanja *[[Légion d'honneur]]*. Iako Grévy nikada nije optužen da je imao ikakve veze s aferom, njegovo čvrsto stajalište kako ne snosi nikakvu odgovornost iako je indirektno omogućio Wilsonu da trguje odlikovanja tako što mu je dao pristup Elizejskoj palači dovelo je do toga da mu je rečeno kako je ostavka neizbježna. Istu je Grévy posnio 2. prosinca 1887. godine, a sljedećega dana ga je na mjestu predsjednika zamijenio Sadi Carnot.

Nakon ostavke, povlači se iz politike i umire u rodnom mjestu, Mont-sous-Vaudrey 9. rujna 1891. godine od posljedica plućnog edema.

Grévy je za života bio pasionirani igrač biljara, što je ovjekovječeno ilustracijom na naslovnici *[[Vanity Fair (časopis)|Vanity Faira]]* iz 1879., a koja prikazuje Grévyja pored biljarskog stola s keom u ruci. Također, francuski zoolog Émile Oustalet je nazvao jednu vrstu zebre (*Equus grevyi*) Grévyjeva zebra.
Stjepan Dojčić

**Stjepan Dojčić** je bio hrvatski omladinski revolucionar, atentator na austrijskog kraljevskog komesara Hrvatske i Slavonije Ivana Skerletza. Atentat je izvršen 18. 08. 1913. godine, na rođendan cara Franje Josipa u zagrebačkoj katedrali, ali je komesar Skerlecz samo ranjen.

Dojčić nije bio član nikakve organizacije.

## Biografija

### Atentat i robija

Hrvatskoj su 1912. godine ukinuti sabor i ustav, a kao vrhovna vlast je postavljen austrijski kraljevski komesar. U zemlji, a posebno među omladinom, je zavladalo veliko nezadovoljstvo. Iste godine je omladinac Luke Jukića izvršio neuspeli atentatat na komesara Slavka Cuvaja, o čemu je Dojčić u Americi napisao sledeće:

Stjepan Dojčić je krenuo iz Amerike u nakani da ubije kraljevskog komesara. Kada je kretao iz Amerike, komesar je bio Slavko Cuvaj, ali je povučen sa funkcije nakon dva neuspela atentata na njega. Smjena Cuvaja nije učinila ništa Dojčićevim planovima. Prije samog atentata razgovarao je sa Stjepanom Radićem koji nije odobravao terorističku djelatnost.

18. avgusta 1913. godine, nakon održane svečane mise u ime rođendana cara Franja Josifa, baš zbog same simbolike mesta i povoda, mladi Stjepan Dojčić pokušava atentat na novog hrvatskog komesara Ivana Škrleca, prilikom izlaska iz crkve, i tom prilikom ga ranjava u ruku.

Nakon atentata, Dojčić je uhićen. Osuđen je na 16 godina robije.

### Posleratni period

Nakon Prvog svjetskog rata i Dojčić je pušten iz zatvora. Stjepan Dojčić i Stjepan Radić su ulazili u rasprave u poratnom periodu.

Dojčić je 1919. godine u Zagrebu o vlastitom trošku objavio spis "*Tko je lopov?*" u uspomenu na drugove atentatore, a protiv shvatanja Stjepana Radića.

Otišao je u Ameriku, u Pitsburg. U decembru 1921. stigla je vest da je uhapšen zbog falsifikovanog čeka.

## Nasljeđe

Glavno glasilo Hrvata u Americi tog vremena, „*Hrvatski svet*“, povodom oba atentata, i Luke Jukića i Stjepana Dojčića, piše:

## Izvori

## Vanjske veze
* Politički atentati: od 1900. do 1913. u Europi su ubijena četiri kralja, šest premijera i tri predsjednika. Doprinos su željeli dati i Hrvati
* O atentatu Stjepana Dojčića na kraljevskog komesara Skerletza 1913.
Ivan Planinščak

**Ivan Planinščak** je bio hrvatski omladinski revolucionar, atentator na austrijskog kraljevskog komesara Slavka Cuvaja. 

Planinščak je 31.10.1912. godine pokušavao atentat na hrvatskog bana Slavka Cuvaja, na kojeg je ranije te godine već pokušan atentat. Ni ovaj atentat ne uspeva, a ban se potpuno povlači iz politike nakon toga.

## Izvori
N-acetilglukozamin-1-fosfat transferaza

**N-acetilglukozamin-1-fosfat transferaza** je transferazni enzim. 

## Funkcija
Ovaj enzim se sastoji od dve alfa (α), dve beta (β), i dve gama (γ) podjedinice. GNPTAB sadrži dve alfa i beta podjedinice. GlcNAc-1-fosfotransferaza priprema novoformirane enzime za lizozomni transport. Lizozomi su ćelijske organele koje učestvuju u razlaganju velikih molekula u manje, koji se mogu ponovno koristiti. GlcNAc-1-fosfotransferaza katalizuje N-vezanu glikozilaciju asparaginskih ostataka sa manoza-6-fosfatom (M6P). M6P deluje kao indikator da li hidrolaza treba da bude transportovana do lizozoma. 

## Klinički značaj
Ovaj enzim je asociran sa sledećim stanjima:
* mukolipidoza II alfa/beta (I-ćelijska bolest) - GNPTAB 
* mukolipidoza III alfa/beta (pseudo-Hurlerova polidistrofija) - GNPTAB 
* mukolipidoza III gama - GNPTG 

U melanocitnim ćelijama izražavanje GNPTG gena može da bude regulisano MITF proteinom.

## Reference

## Vanjske veze
*  GeneReviews/NCBI/NIH/UW entry on Mucolipidosis III Alpha/Beta
*  GeneReviews/NIH/NCBI/UW entry on Mucolipidosis II
*  GeneReviews/NIH/NCBI/UW entry on Mucolipidosis III Gamma 
* 
*