open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Janko Rodin

**Janko Rodin** (17 Veljače 1900. – 13 Rujna 1974.) bio je hrvatski nogometaš i predsjednik Hajduka.

## Karijera
Rođen u Kaštel Lukšiću, tada Austro-Ugarska, igrao je beka, a ponekad i halfa u drugoj generaciji Hajduka. Nogomet je počeo igrati neposredno nakon Prvog Svjetskog Rata za Mladost iz Kaštela, a 1919. godine dolazi u Hajduk u kojem je proveo najveći dio karijere, s izuzetkom perioda kad je, kao carinik, zbog potrebe službe, živio u Beogradu i nastupao za BSK.. U nekim njegovim životopisima navodi se i nedokumentirana tvrdnja da je kraće vrijeme provedeo u Čehoslovačkoj i igrao za Prašku Slaviju.  Za Hajduk je odigrao 251 utakmicu (od čega 62 službene) i postigao 35 zgoditaka (21 na službenim utakmicama).

Po okončanju igračke karijere (1931.)  ostao je aktivan u klubu, te 1939. postao predsjednik Hajduka. Predvodio je skupinu igrača i članova Hajduka koji su 23.Travnja 1944. partizanskim brodom "Topčider" iz okupiranog Splita pobjegli na oslobođeni Vis i obnovili Hajduk, kako bi nastupao kao momčad NOVJ. Bio je predsjednik Hajduka do 1945. Pod njegovim predsjedavanjem klupsko čelništvo je donijelo dvije povijesne odluke: 1941.godine odbijen je zahtjev talijanskog okupatora da Hajduk postane njihov klub,a 1945,odbio je biti vojni klub.

Umro je u Kaštel Lukšiću 13.Rujna 1974.

## Reprezentacija
Odigrao je 4 utakmice za reprezentaciju Jugoslavije, 3 kao član Hajduka tijekom 1924. i jednu kao član BSK-a 1926., Prvu utakmicu odigrao je 10.veljače 1924. u Zagrebu protiv Austrije (1:4), čime je, skupa s Mihom Borovčićem-Kurirom, postao prvi Hajdukov reprezentativac (sve dotle, za reprezentaciju Kraljevine SHS bili su pozivani isključivo igrači iz Zagreba i Beograda). Bio je u sastavu reprezentacije Jugoslavije na Olimpijskim Igrama 1924..

## Uspjesi
;Hajduk
*Prvenstvo Jugoslavije u nogometu: 1929.

## Reference
Robert Salvi

**Robert Salvi** (1894-1969), nekadašnji igrač splitskog Hajduka još iz 1910-tih godina. Ima ukupno 68 nastupa i 56 zabijenih golova, od čega svi u prijateljski utakmicama još u vrijeme prije osnutka Splitskog podsaveza.

Jedina službena utakmica bila je protiv Juga 18. travnja 1920. koju je Hajduk nažalost izgubio kod kuće sa **0:1**. Salvi je dobio zlatni grb za 50 hajdukovih godina, srebrni grb za 40-ti rođendan  a posvečena mu je i jedna koračnica.

Robert Salvi kojega su od milja zvali Šlavi, i danas ima živih potomaka, to je Janja Salvi, danas umirovljena profresorica glazbe, koja kaže da su svi živjeli za Hajduk.

U momčadi Hajduka nalazi se od 1911.

## Izvori
Mario Pašalić

**Mario Pašalić** (Mainz, 9. veljače 1995.) je hrvatski nogometaš, koji trenutačno nastupa za HNK Hajduk iz Splita na mjestu veznoga igrača.

Nogometnu karijeru započeo je u lokalnom klubu NK GOŠK Kaštel Gomilica, da bi potom prešao u HNK Hajduk. 2006. je prešao u omladinsku školu Hajduka s kojim je potpisao stipendijski ugovor. Sa 17 godina u sezoni 2012./13. je zaigrao za seniorski sastav Hajduka. Svoj prvi derbi u hrvatskoj nogometnoj ligi je okrunio s dva zgoditka protiv Dinama 14. rujna 2013. na Poljudu kada je Hajduk slavio s 2:0.

## Reference

## Vanjske veze

* Mario Pašalić na hnl-statistika.com 
* Mario Pašalić na transfermarkt.com.hr
I vitelloni

**I vitelloni** ( ) je italijansko-francuski crno-bijeli film snimljen 1953. u režiji Federica Fellinija. Po žanru predstavlja mješavinu drame i komedije. Radnja je smještena u gradić na obali Jadrana, a protagonisti su grupa mladih prijatelja koji sve vrijeme provode zavodeći žene, igrajući biljar, prije nego što ih ženidba jednog od njih natjera da počnu preispitivati svoj životni stil. *I vitelloni*, koji je Fellini napravio velikim dijelom inspiriran vlastitim životom i odrastanjem, premijerno je prikazan na venecijanskoj Mostri gdje je osvojio Srebrni lav. Taj je uspjeh Felliniju donio međunarodni ugled te ga učinio jednim od najpoznatijih režisera italijanske kinematografije. U njemu je Fellini također prvi put razvio vlastiti stil režije. *I vitelloni* se smatra važnim i zbog toga što je označio početak odmaka italijanske kinematografije od dotada dominantnog neorealizma, odnosno njenu prilagodbi značajnim ekonomskim i kulturnim promjenama koje je uslijed ekonomskog buma prolazilo tadašnje italijansko društvo.

*I vitelloni* je kasnije inspirirao cijeli niz filmaša u svijetu, te se smatra "najimitiranijim" Fellinijevim filmom. Među filmovima kojima je poslužio kao inspiracija se nalaze i Lucasovi *[[Američki grafiti]]* iz 1973. godine.

## Uloge
* Franco Interlenghi ... Moraldo Rubini
* Alberto Sordi ... Alberto
* Franco Fabrizi ... Fausto Moretti
* Leopoldo Trieste ... Leopoldo Vannucci
* Riccardo Fellini ... Riccardo
* Leonora Ruffo ... Sandra Rubini, Moraldova sestra
* Jean Brochard ... Francesco Moretti, Faustov otac
* Claude Farell ... Olga, Albertova sestra
* Carlo Romano ... Signore Michele Curti
* Lída Baarová ... Signora Giulia Curti
* Enrico Viarisio ... Signore Rubini, Moraldov otac
* Paola Borboni ... Signora Rubini, Moraldova majka
* Arlette Sauvage ... tajanstvena žena u kino-dvorani
* Silvio Bagolini ... slaboumni seljak
* Vira Silenti ... Gisella
* Maja Nipora ... Caterina, subreta

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
## References
Miodrag Stamatović

**Miodrag Stamatović** (Beograd 25. travnja 1937.-), nekadašnji Hajdukov igrač za koji je sakupio pet prijateljskih utakmicama na kojima je postigao jedan zgoditak.

Sredinom 1960-tih igrao je i za Slobodu iz Tuzle na poziciji lijevog krila a sezone 1965/1966 imao je 29 nastupa uz 6 zgoditaka. Stamatović je igrao i za Uljanik iz Pule i za Reprezentaciju Jugoslavenske ratne mornarice.

M. Stamatović ima jednu kćerku (Ariana) koja danas živi u Egiptu.
 

## Izvori
Ivica Šurjak

**Ivan "Ivica" Šurjak** (Split, 23. ožujka 1953.), jedan je od najvećih hrvatskih nogometaša svih vremena, sedamdesetih godina jedan od najmodernijih i najtraženijih igrača Europe.

Krenuo je sa nogometom 1964. kada ga je sestra odvela na probu trenerima Kačiću i Mladiniću. Kao junior bio je miljenik Tomislava Ivića kome je uzvraćao profesionalnošću i zalaganjem na treninzima i utakmicama. 9. rujna 1970. odigrao je prvu seniorsku utakmicu, prijateljski susret protiv Omiša (4:0), a prvu službenu utakmicu odigrao je 3. listopada naredne godine protiv Partizana u Splitu, te postigao pobjedonosni pogodak. Od tad je dio velike generacije Hajduka koja je bilježila sjajne rezultate u jugoslavenskoj ligi. Bio je motorna snaga splitskog Hajduka u vrijeme dok je klub sa Starog placa harao SFR Jugoslavijom i Europom. Počeo je kao lijevo krilo, ali je vremenom postao univerzalac, prototip modernog nogometaša koji može igrati na svim pozicijama podjednako uspješno. Vrlo brz i visok, izvanredna driblinga i pokretljivosti pokrivao je skoro tri četvrtine terena te bio glavna napadačka poluga momčadi. Uz to, igrao je redovito bez većih ozlijeda, te uvijek bio pun energije i borbenosti, postavivši se kao vođa i kapetan. Do 1981. u "bilom" je dresu, brojeći europske i sve domaće utakmice, nastupio 487 puta i postigao 127 golova.

Uz 3 susreta u kojima zabija 1 pogodak, odigrao je 54 utakmica za momčad tadašnje države i svojim nogometaškim umijećem potpuno potisnuo u drugi plan srpsku igračku legendu Dragana Džajića. Zbog toga su ga navijači u Beogradu uvijek dočekivali salvom zvižduka. Popularni Šure je odgovarao u svom stilu: nezadrživim prodorima po boku izluđivao je braniče Zvijezde i Partizana i svom Hajduku donosio vrijedne pobjede.

Karijeru je nastavio u Parizu, nakon što je za otprilike 3 milijuna franaka prešao u redove PSG-u i Udinama, ali će ostati upamćen po tome što je odbio basnoslovne ponude američkog Kosmosa i madridskoga Reala. U Udineseu je igrao rjeđe zbog toga što je svlačionicu djelio sa brazilskim zvijezdama Zicom i Edinhom.

U razdoblju od 1999. do 2003. obnašao je funkciju sportskog direktora Hajduka, a od travnja 2007. na funkciji je generalnog menadžera kluba.

## Nogometni uspjesi

* prvak Jugoslavije 1974., 1975. i 1979. - Hajduk
* doprvak Jugoslavije 1976. i 1981. - Hajduk
* pobjednik Kupa Jugoslavije 1972., 1973., 1974., 1976. i 1977. - Hajduk
* pobjednik francuskog Kupa 1982. - PSG.

## Reference
Igor Tudor

**Igor Tudor** (Split, 16. travnja 1978.) je bivši hrvatski nogometaš. Trenutačno je trener Hajduka iz Splita.

Tudor je započeo svoju nogometnu karijeru u splitskom Hajduku, za koji je nastupao tri sezone. U Juventus odlazi 1998. iz Torina za 4 milijuna eura, što je do prodaje Nike Kranjčara bio najskuplji transfer splitskog kluba. U Juventusu je igrao do 2005. bilježivši pritom i nastupe za A reprezentaciju, s kojom 1998. osvaja brončanu medalju na Svjetskom prenstvu, te kasnije dobiva i državnu nagradu za šport "Franjo Bučar". Svjetsko prvenstvo 2002., godine kada je proglašen za najboljeg hrvatskog nogometaša, propušta radi ozljede. Tokom prvih godina u Juventusu stječe naklonost poznatog stručnjaka Marcela Lippija, te bilježi poveći broj nastupa u Serie A i Ligi prvaka.

Sezonu 2005./06. proveo je na posudbi u Sieni, da bi se potom vratio u *Juve*. Međutim, zadesila ga je misteriozna ozljeda gležnja uzrokovana bakterijskom infekcijom zbog koje će pauzirati čitavu sezonu. Posjetio je niz svjetskih stručnjaka, te se nakon više od godinu dana uspio donekle oporaviti. Krajem lipnja potpisuje ugovor sa matičnim Hajdukom na 1 godinu uz opciju produženja na još jednu, no, na debi čeka do kraja listopada kada nastupa protiv Zadra.

Nakon par utakmica se opet ozlijeđuje i tako većinu sezone provodi na rehabilitaciji, uz samo 8 nastupa u hajdukovom dresu. Naredne sezone ostaje u Splitu, u iščekivanju potpunog oporavka nakon kojeg je trebao postati bitan dio momčadi Gorana Vučevića. Ipak, 23. srpnja 2008., zbog neprekidnih bolova u gležnju službeno obznanjuje prekid bogate igračke karijere.
Zoran Vulić

**Zoran Vulić** (Split, 4. listopada, 1961.) bivši je hrvatski nogometaš, danas nogometni trener.

Njegov otac Ante proslavljeni je vratar Hajduka.

## Igračka karijera

Kao nogometaš nastupio je 25 puta za reprezentaciju Jugoslavije u razdoblju od 1985. do 1991. te zabilježio 1 pogodak. Dres hrvatske reprezentacije obukao je 2 puta, uključujući i na prvoj utakmici protiv SAD-a 1990. Kao igrač Mallorce nastupio je na svjetskom prvenstvu 1990. u Italiji. Karijeru je započeo i završio u splitskom Hajduku gdje je kasnije imao zapažene rezultate kao trener. Nastupao je i u francuskom Nantesu, a kao igrač znao je zaigrati na svim pozicijama od libera do centarfora.

## Trenerska karijera

Prvi put je sjeo na mjesto trenera voljenog mu kluba sezone 1997./98. kao treći trener te sezone, ali otišao nakon zadnjeg kola. Opet je postao trenerom Hajduka 3 godine poslije, te nakon 5 godina vladavine zagrebačke Croatije donio je Hajduku naslov prvaka. Nije ostao trener, a naslijedio ga je Nenad Gračan. Vratio se opet brzo nakon toga i u klubu proveo čitavu sezonu 2002./2003. osvojivši 2. mjesto u ligi i nacionalni kup, dok je slijedeće godine u Kupu UEFA nesretno ispao od talijanske Rome. I te je sezone uspješno vodio *splitske bile*, ali je 3 kola prije kraja otišao iz kluba zbog neslaganja sa upravom. Nasljednik Petar Nadoveza samo je dovršio posao osvajanja prvenstva. Vulića je takav rasplet događaja jako pogodio, te i danas ne priznaje kada mu netko spomene da je osvojio samo 1 naslov prvaka, kazajući da mi je to bilo: "*kao majci oduzeto tek rođeno dijete*".
Zabilježena je kratka avantura u Segesti iz Siska gdje je vodio klub tek 1 utakmicu. Ostatak je vremena provodio većinom čekajući angažman u Hajduku. Jednom ga je i Zdravko Mamić poželio na klupi Dinama.

Krajem (za Hajduk izuzetno neuspješne) sezone - 2006. godine postao je šefom omladinskog pogona kluba, no, neočekivanom ostavkom trenera seniora Luke Bonačića, po četvrti put je sjeo za kormilo splitskog kluba. Vulić je uspio preporoditi momčad, koja je postala kompaktnija i karakternija. Ponajviše zahvaljujući desetki Kranjčaru (otišao nakon 5. kola), igrao se ljepši nogomet. Nakon ostvarenja rekordnih 7 pobjeda u prvih 7 kola, Vuliću je na Poljudu počela skandirati, inače vrlo zahtijevna, splitska publika, čime je Vulić postao jedan od rijetkih sa takvim "priznanjem". Međutim, do sredine drugog dijela sezone, forma je padala, a ta ista publika zamjerila je očajne igre sa Dinamom, te nedavanje više prilika mlađim igračima poput Drage Gabrića, te je nakon prvog domaćeg poraza u sezoni ( NK Pula 0:1 ), na sam Uskrs 8. travnja podnio ostavku. Nakon toga trebao je dobiti posao šefa omladinskog pogona Hajduka, međutim, kasnije su mu ponudili samo vođenje jedne od momčadi u omladinskoj školi, što je Vulić odbio. Na početku 2008. preuzeo je mjesto trenera ruskog prvoligaša Luč-Energije iz Vladivostoka. Od 22. rujna 2009. trener je hrvatskog prvoligaša NK Rijeke, u kojem se zadržao samo do 10. studenog iste godine.

Njegov idući klub postala je NK Istra 1961, koju je vodio od veljače 2010. do ožujka 2011. godine.
Anthony Šerić

**Anthony Šerić** (Sydney, 15. siječnja 1979.), je bivši hrvatski nogometaš.

Podrijetlom je iz Splita, gdje je napravio i svoje prve korake u karijeri. Ante, kako su ga Splićani odmah prozvali, iz Hajduka je krenuo na turneju po Italiji gdje je igrao za Hellas Veronu, Bresciju, Parmu i Lazio.

2005. godine potpisuje za grčki Panathinaikos. Za hrvatsku reprezentaciju debitirao je 29. svibnja 1998. godine u prijateljskom susretu sa Slovačkom. 1998. godina bila je svojevrsna prekretnica jer je Ante dobio i poziv australske momčadi, te zbog svog izbora danas nije previše popularan među tamošnjim navijačima. Pogotovo ga pamte po zlu jer je bio oslobođen plaćanja poreza za školarinu koji je išao na teret tamošnjih građana.

Iako je s reprezentacijom Hrvatske išao u Njemačku na SP, na svoje treće svjetsko prvenstvo, nije uspio debitirati na najprestižnijem nogometnom natjecanju. Dakle, iako je bio i u Francuskoj i na Dalekom istoku, nije odigrao niti sekundu.

Kao član reprezentacije 1998. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".
Jurica Vučko

**Jurica Vučko** (Split, 8. listopada 1976.), bivši hrvatski nogometaš.

Započeo je u splitskom Hajduku gdje je igrao 5 sezona, do 2000. godine osvojivši tada Hrvatski kup. Za vrijeme tog boravka u Splitu postigao je 37 golova u 118 utakmica, od toga čak 15 sezone 96.-97., te privukao pažnju brojnih kluba, uključujući i zagrebačkog Dinama.

Nakon Hajduka krenuo je putem Španjolske gdje je 4 sezone proveo u Alavesu iz Baskije. U međuvremenu je bio na posudbi u Salamanci. Sa Alavesom je igrao u polufinalu Španjolskog kupa gdje su ispali od Zaragoze ( 1:1 doma, 0:0 u gostima ), te dogurao i do finala Kupa UEFA kada ih je sa 5:4 porazio Liverpool. Do 2006. nastupao je u dresu drugoligaša Ejida dok se nije opet vratio tamo gdje je sve počelo - u Hajduk. 
Ugovor je potpisao zajedno sa Carevićem i Živkovićem, te je pretstavljen kao bitno pojačanje za novu sezonu. U prvenstvu još čeka prvi pogodak, dok ih je u kupu zabio 3. Dva protiv Mladosti iz Ždralova u pobjedi 3:0 kada je prvi put nakon mnogo godina Hajduk igrao sa dvojicom braće u prvih 11 ( Jurica i Luka ), te 1 protiv Belišća u 94. minuti za izjednačenje 2:2. Kasnije je Hajduk slavio 5:2, a u toj utakmici Vučko je ušao sa klupe pred kraj susreta. U ožujku je nezadovoljan malom minutažom napustio klub i potpisao jednogodišnji ugovor sa kineskim Tijanjinom, gdje je i završio karijeru.

Zabilježio je i 4 nastupa za reprezentaciju, bez pogodaka. Jednom je bio u prvih 11, protiv Malte u La Valetti ( 4:1 ), no ozlijedio se nakon 16 minuta. U ostale 3 utakmice ulazio je s klupe.

Trenutno radi u omladinskoj školi Hajduka kao trener kadetske momčadi.

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika
Vlatko Đolonga

**Vlatko Đolonga** (Split, 30. rujna 1976.) hrvatski nogometaš.

Počeo je igrati nogomet u osnovnoj školi igrajući za NK Split. Nakon jednogodišnje stanke, prošao je probu za juniore Hajduka, te počeo igrati u pomlatku splitskog kluba. Kao junior otišao je na posudbu u Uskok, no, tamo je ozlijedio meniskus i po povratku u Split nisu s njim htjeli potpisati profesionalni ugovor, te je napustio klub i otišao u Solin, pa kasnije Orijent.

Uslijedilo je razdoblje u Hrv. Dragovoljcu iz Sigeta. Tamo se "Đole" dobro snašao, te istaknuo preciznim slobodnjacima i topovskim udarcem, pa je jednom prilikom s centra igrališta pogodio gredu. Dobrim je igrama zaradio inozeman transfer  španjolsku Primeru, točnije, Aláves u čijem je dresu zabilježio tek pokoji ulazak s klupe. Čim je sportski direktor Hajduka, Ivica Šurjak otvorio mogućnost da se Đolonga vrati u klub to je i učinjeno.

Narednih nekoliko sezona uspio je biti kolko-tolko standardan. Za vrijeme izbornika Mirka Jozića uspio je zabilježiti 3 ulaska s klupe za reprezentaciju. U Hajduku se isprva iskazao kao dobar lijevi vezni, pa zatim i stoper. Kasnije je za njega bilo osigurano mjesto lijevog braniča. Jednim svojim slobodnjakom riješio je derbi s Dinamom, a kratko je razdoblje pod vodstvom Ćire Blaževića nosio kapetansku traku. Nažalost, vrlo neuspješno jer je to bilo kada je klub potopljen u Ligi prvaka od strane mađarskog Debrecena. S vremenom je izgubio svoje mjesto u momčadi i početkom 2007. počeo tražiti kakav-takav inozemni angažman u Kini, ili odlazak u Zadar. No, ostao je u klubu, napustivši ga na ljeto po isteku ugovora.

Sredinom rujna 2007. postao je igračem drugoligaša Mosora, no, već nakon 2 utakmice raskinuo je ugovor na želju kluba.

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika
Branko Čubrilo

**Branko Čubrilo** (Split, 20. svibnja 1988.), hrvatski je nogometaš.

Od malih nogu Čubrilo je nastupao za niželigaša NK Val gdje je njegove napadačke sposobnosti prvi prepoznao poznati hajdukovac Davor Čop. Na proljeće 2007. prešao je u drugoligaša Mosora u kojem se nije naigrao.

Pred sezonu 2007./08. dolazi na pripreme Hajduka kao slobodan igrač. Na tim pripremama redovito zabija golove, i to uvijek po dva na utakmici, te po povratku potpisuje ugovor do 2011. Službeno je debitirao (ušao zadnjih par minuta) već u prvoj utakmici sezone, i to u Podgorici na europskom gosotovanju protiv Budućnosti.

Nakon što mu je propao odlazak na posudbu u Trogir čekao je svoju prigodu trenirajući sa seniorima, međutim, nije uopće igrao. Na zimu odlazi na posudbu u Solin. Već u prvoj polusezoni se nametnuo kao jedan od ključnih igrača u momčadi Solina.

### Vanjske veze
* nogometni magazin: statistika 
* ''transfermarkt.de'' 
* ''1hnl.net''
Petar Šuto

**Petar Šuto** (Imotski, 29. lipnja 1980.), hrvatski nogometaš

Nogometnu je karijeru započeo u Croatiji iz Zmijavaca igrajući u tamošnjem omladinskom pogonu dok nije prešao u juniore splitskog Hajduka. Potpisao je 4-godišnji profesionalni ugovor te otišao u Mosor. Kasnije je nastupao i za Šibenik, te Posušje, ali se nije vratio u Split već potpisao novi ugovor za NK Imotski.

Nakon toga dolazi u vinkovačku Cibaliju gdje nakon proljetne polusezone zarađuje povratak u redove Hajduka. Već u prvom susretu, protiv irskog Shelbournea (3:2) postiže pogodak. Kasnije je Hajduk ipak ispao, a Šuto nije uspio zadržati mjesto među prvotimcima. Varirao je od tribine, preko klupe do mizerne ili pune minutaže ali ga njegova brzina nije uspjela zadržati na desnom krilu više od 20-ak utakmica u 2 sezone.
Osvaja titulu prvaka Hrvatske 2005. godine, a nakon (ne)igranja u jednoj od najlošijih klupskih sezona, Luka Bonačić, a kasnije i Zoran Vulić ne vide ga u svojim vizijama momčadi za sezonu 2006./07. te seli u BiH, točnije, Posušje. Tamo odrađuje 6 mjeseci, te se vraća u rodni Imotski.

## Reference

## Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika
Zoran Vujović

**Zoran Vujović** (Sarajevo, 26. kolovoza 1958.), bivši hrvatski nogometaš

Iako rođeni Sarajlija, Vujović je sa seniorskim nogometom krenuo u Splitu, igrajući za tamošnjeg Hajduka. Ukupno je odigrao 428 utakmica i postigao 66 golova igrajući na poziciji desnog beka. U *bilom* dresu osvaja jedan naslov prvaka Jugoslavije te dva kupa. 

Nakon Hajduka igra većinom po Francuskoj, gdje 1987. osvaja duplu krunu s Bordeauxom. Po povratku u Jugoslaviju osvaja opet kup i prvenstvo igrajući u dresu Crvene zvezde. Po završetku igračke karijere trenira po Maroku, Saudijskoj Arabiji, te Francuskoj.

U jugoslavenskoj je reprezentaciji debitirao 1979. protiv Italije, a 10 se godina poslije od plavog dresa oprostio protiv Grčke u Novom Sadu. Za to vrijeme nastupa na Mediteranskim igrama u Splitu 1979., Olimpijadi u Moskvi 1980., te na Svjetskom prvenstvu u Španjolskoj 1982.

Njegov brat blizanac, Zlatko, također je jedna od legendi splitskog Hajduka.
Josip Čutuk

**Josip Čutuk** (Mostar, 4. svibnja 1985.), bosanskohercegovački nogometaš

Još kao kadet nastupa za prvu momčad Brotnjo iz Čitluka gdje ga primjećuje splitski Hajduk. Po dolasku u Split, čekao je do sezone 2005./06. ne bi li došao do seniorske momčadi. Ta sezona, jedna od najlošijih u povijesti kluba, donijela mu je slabu minutažu i jedva sakupljenih 7 nastupa. Zbog čestih promjena trenera mladi stoper se nije uspio snaći i iskazati, te na ljeto napušta klub.

Odlazi u Kamen-Ingrad u kojem igra rijetko, a momčad ispada iz prve lige. Potom odlazi u redove stabilnog drugoligaša Imotski.

### Vanjske veze

* Nogometni-magazin:statistika 
* Profil na služ. stranicama Imotskog
Almir Turković

**Almir Turković** (Sarajevo, 3. studenog 1970.), bivši bosanskohercegovački nogometaš.

Sa 8 i pol godina započeo se baviti nogometom igrajući u pomlatku Željezničara. Od tad pa do 1997. nastupa u slovenskoj HIT Gorici, zatim Štajeru i Tigrisu, dok nije došao u Prvu HNL, u redove Zadarkomerca. Tamo se iskazao vrlo dobrim igrama, ponajviše vrsnom tehnikom. Slijedi kratka avantura u Sarajevu nakon koje se vraća u Hrvatsku, u Osijek.

Poslije Osijeka opet putuje za inozemstvo, ovoga puta Japan i Cerezo iz Osake. Tamo vrlo brzo postaje prvotimac i jedan od zapaženijih igrača. No, odlazi već nakon 1 sezone i potpisuje za splitski Hajduk. Iako dočekan sa skepskom, u Splitu provodi 2 i pol uspješne sezone u kojima osvaja 2 prvenstva i 1 kup, te ga splitska publika i danas, na malonogometnim turnirima u gradu, dočeka ovacijama.

Nakon Hajduka provodi sezonu u Osijeku vraća se u rodnu Bosnu i Hercegovinu gdje u lipnju 2008. završava karijeru u FK Sarajevu.

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika
Hrvoje Vuković

**Hrvoje Vuković** (Split, 25. srpnja 1979.), hrvatski nogometaš.
Danas igra za Alemmaniu Aachen.

## Reference
Māris Verpakovskis

**Māris Verpakovskis** (Liepaja, 15. listopada 1979.), latvijski nogometaš

Nogometnu je karijeru započeo u rodnom gradu igrajući za lokalnu Baltiku prije početka seniorske karijere u Liepājas Metalurgsu. Na kraju 2000. potpisuje za tada neprikosnovenog prvaka države Skonto.

Latviju je napustio u prosincu 2003. sa nagradom navijača za najboljeg igrača momčadi, te preselio u ukrajinski Dinamo Kijev. Tome su mu najviše pomogle kvalifikacije za EURO 2004. u kojima je sa 6 golova u 10 utakmica uspio senzacionalno odvesti Latvijce na smotru najboljih europskim momčadi u Portugal gdje postiže jedan pogodak.

U Dinamu je nastavio tamo gdje je stao u Skontu, te 2004. bio proglašen najboljim igračem godine, ali do 2005. izgubio svoje mjestu u prvih 11.

Sezone 2006./07. bio je blizu prelaska u zagrebački Dinamo, ali na kraju otišao na 250,000 dolara vrijednu posudbu u španjolski Getafe. U vrlo dobroj momčadi Bernda Schustera postigao je tek 1 pogodak u 12 utakmica, no, u klubu su ga željeli zadržati. Ipak, vratio se u Kijev te početkom srpnja 2007. otišao na jednogodišnju posudbu u splitski Hajduk sa opcijom otkupa ugovora na kraju sezone.

Jesenski dio sezone nije bio toliko uspješan kao početak proljetnog kada se pokazuje kao vrlo dobro pojačanje. Međutim, zadesila ga je ozljeda zbog koje propušta zadnja 3 mjeseca sezone i svoje karijere u Hajduku, te se na ljeto potiho vratio u Kijev.
Luka Vučko

**Luka Vučko** (Split, 11. travnja 1984.), hrvatski nogometaš.

Nogomet počinje igrati u podmlatku splitskog Hajduka. Prvi ga je u seniorsku momčad zajedno s još nekim mladim igračima postavio Blaž Slišković. Ubrzo je došao do mjesta među prvom jedanaestoricom, i do poziva u mladu reprezentaciju pod vodstvom Slavena Bilića. U zimu, za Hajduk mučne, sezone 2005./06., za pola milijuna eura otišao je u redove ruskog Saturna gdje je bio puno bolje plaćen, ali puno lošije tretiran. 
Nakon sjedenja na klupi i kasnijeg gubitka mjesta u mladoj reprezentaciji, gdje je nakratko bio i kapetan, vratio se u Hajduk pod vodstvom Zorana Vulića.

Tada mu je tamo igrao i stariji brat Jurica, no, zajedno su igrali tek jednu kup utakmicu s niželigaškom Mladosti iz Ždralova. Brat je ostao u Hajduku, daleko od prve momčadi, a Luka je opet na zimu promijenio adresu, nezadovoljan minutažom. Iako je prvo kolo igrao među prvih 11, ubrzo su se ispred njega probili Žilić i Gal. Nakon raskida ugovora kao pojačanje je otišao u redove Rijeke, gdje se na početku odmah ozlijedio, ali po povratku došao do mjesta standardnog prvotimca.

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika
Ivan Strinić

**Ivan Strinić** (Split, 17. srpnja 1987.) hrvatski je nogometaš i reprezentativac.

Juniorski staž je odradio u splitskom Hajduku nakon čega odlazi na probu u francuski Le Mans, ali ne potpisuje profesionalni ugovor. Tamo se ipak zadržao sezonu nakon koje se vraća u Hrvatsku. Odrađuje potom sjajnu sezonu u drugoj ligi igrajući za Hrvatski dragovoljac pod trenerom Vjekoslavom Lokicom što pobuđuje pažnju vodećih prvoligaških klubova.

Iako je bio pred vratima zagrebačkog Dinama, sportski direktor Hajduka Ivan Buljan vraća ga u matični klub. U Hajduku se ustalio kao lijevi bek, pruživši promijenjivu igru. Ipak, tadašnji trener prve momčadi Ante Miše računao je na njega i na proljeće.

27. siječnja 2011. Ivan potpisuje za ukrajinski FK Dnjipro, a odšteta je bila 4 milijuna eura.

## Reference
Joško Vidošević

**Joško Vidošević**, hrvatski nogometaš, legendarni hajdukov igrač, osvajač srebrne medalje na Olimpijskim igrama u Melbourneu 1956. godine.

## Klupska karijera
Karijeru započeo u mlađim kategorijama splitskog Hajduka 1949., a već 1952. nastupa u prvom sastavu, gdje njegov je član punih 11 godina, odigrao je ukupno 349 utakmica i polučio 228 zgoditaka. Sudionik je osvajanja državnog prvenstva 1952. i 1955.
Nakon Hajduka, igrao je samo pola sezone u RNK Split, 1964. u švicarskom Luganu, u kojem je i okončao igračku karijeru zbog bolesti.

Bio je i predsjednik Hajduka 1985. godine.

## Reprezentativna karijera
Za Jugoslavensku reprezentaciju odigrao je 1955. tri utakmice, te bio njen član i na Olimpijskim igrama u Melbourneu 1956., iako nije igrao.

Odigrao je jedini susret koji je Hrvatska nogometna reprezentacija odigrala u vrijeme dok je bila republika bivše SFRJ (12. rujna 1956. u Zagrebu, protiv momčadi Indonezije, 5:2)
Drago Čelić

**Drago Čelić** (1. siječnja 1970.), hrvatski nogometaš i trener.

Igrao je u redovima splitskog Hajduka, poznat po neumornom trčanju i velikom zalaganju. Odigrao je više od 400 utakmica za HNK Hajduk. Tri puta je igrao za reprezentaciju Hrvatske Igračku karijeru nastavio u inozemstvu. Igrao je za BSC Hertha Berlin, CZ Jena, Linz i Publikum Celje. Po okončanju igranja, vraća se u Split i preuzima dužnosti u NK Split. U povijesnoj utakmici hrvatske nogometne reprezentacije protiv SAD-a u kojoj je na Maksimiru Hrvatska pobijedila s 2:0, Drago Čelić je igrao punih 90 minuta.

Nakon razlaza sa NK Splitom, preuzima drugoligaša NK Imotski, potom je kratko vodio i NK Mladost iz Prološca. Kao trener još je vodio NK Kamen Ivanbegovina koji klub je iz 2.ŽNL doveo do 3.HNL. Trenirao je još HNK Mosor Zrnovnica i NK Neretva.
Mario Čutuk

**Mario Čutuk** je bio nogometaš i nogometni trener. Sredinom 90-ih godina 20. stoljeća trenirao je RNK Split.
Danijel Vušković

**Danijel Vušković** (5. siječnja 1981.) je hrvatski nogometaš.

Nastupao je u Hajduku, Rijeci i Zadru.
Josip Weber

**Josip Weber** (Slavonski Brod, 16. studenog 1964.) bivši je hrvatski nogometaš koji je nastupao za reprezentacije Hrvatske i Belgije.

## Klupska karijera

Nakon mladih dana u NK Borcu iz Podvinja, prolazi sve dobne skupine u BSK-u (današnja NK Marsonia) iz rodnog Slavonskog Broda, a 1985. prelazi u splitski Hajduk, gdje je u dvije sezone odigrao 60 susreta i postigao 24 pogotka. S Hajdukom je osvojio i Kup maršala Tita 1986./87. Nakon jedne sezone u vinkovačkom Dinamu (današnja HNK Cibalia) 1988. prelazi u Belgijug dje u 7 sezona nastupa za dva belgijska kluba Cercle Brugge i Anderlecht. Tri godine zaredom (1991. - 1993.) Weber je najbolji strijelac belgijske Prve lige. A s Anderlechtom je nastupao i Ligi prvaka.

## Reprezentativna karijera

Josip Weber je nastupio u tri utakmice Hrvatske nogometne reprezentacije na turneji u Australiji, gdje je postigao i jedan pogodak, ali kako u slijedećim utakmicama nije uspio izboriti standardno mjesto u hrvatskoj reprezentaciji, za njega je zanimanje pokazao belgijski izbornik te unatoč nastupu za Hrvatsku, FIFA Weberu dopušta prelazak u Belgijsku reprezentaciju.

Već u prvom nastupu za Belgiju protiv Zambije postigao je rekordnih 5 pogodaka. U 30. godini dočekao je nastup na velikom natjecanju. Bio je član belgijske reprezentacije na Svjetskom prvenstvu u SAD-u 1994. godine.

## Zanimljivosti
*Nakon prekida karijere zbog ozljede, Weber je kratko 1997. godine bio direktor NK Marsonije u rodnom Slavonskom Brodu.
*Ostale su upamćene njegove pošiljke humanitarne pomoći koje je organizirao u Belgiji i slao u Hrvatsku za vrijeme Domovinskog rata.
*Oženio se Splićankom, te danas živi na relaciji Split - Slavonski Brod - Brugge.

## Vanjske veze
* Profil na Football database EU 

## Izvori
*Jurica Gizdić: *Hrvatski reprezentativci i izbornici*, Hrvatski nogometni savez, 2012.,
Frane Čačić

**Frane Čačić** (Zagreb, 25. lipnja 1980.), hrvatski nogometaš

Rođeni zagrepčanin počeo je igrati u Zagrebu te rano bio zapažen kao obećavajući igrač. Sa Zagrebom je osvojio prvenstvo Hrvatske  2001. prekinuvši dotadašnju vladavinu Hajduka i Dinama. Nakon 3 godine, u ljeto 2003. odlazi u splitski Hajduk. Prvu sezonu osvaja titulu igrajući u 19 utakmica. Iskazao se kao solidno pojačanje momčadi, ali kasnije igra sve rjeđe. Naredne, opet šampionske, sezone bilježi manje od 10 utakmica, uzrok čemu su i česte ozljede. Potom odbija odlazak u Slaven Belupo, te ima sve minorniju ulogu u klubu iako povremenim bljeskovima pokazuje umijeće, većinom u izvođenju slobodnih udaraca. Nakon propalog zimskog transfera u Gent, na ljeto 2006. potpisuje 2-godišnji ugovor sa Varteksom. Tamo opet ne igra često i biva često ozlijeđen, te nakon godinu dana ostaje bez kluba. No, ni to ne traje zadugo, jer odmah nakon odlaska iz Varteksa odlazi u Južnu Koreju u klub Busan I'Park. Od sezone 2008/2009 nastupa u poljskoj Lechiji iz Gdanjska. U siječnju 2010. potpisao za kineski Shenyang Ginde.

Za mladu je reprezentaciju odigrao tek manje od 2 poluvremena u utakmicama sa Grčkom i Slovenijom. 
### Čačić u Hajduku
Za Hajduk je čačić odigrao 77 utakmica i postigao 20 golova, od toga 57 službenih natjecanja sa 9 golova i 20 prijateljskih utakmica sa 11 golova. Dao je 6 golova u prvenstvu na 41 utakmici, i 3 gola u 10 nastupa za kup.

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika  
*Profil  
* HNL profil 
*Transfermarket  profil 




## Reference
Marin Tomasov

**Marin Tomasov** (Zadar, 31. kolovoza 1987.), hrvatski nogometaš koji nastupa za njemački TSV 1860 München.

U NK Zadru, gdje upisuje prve minute u među seniorima, mladi je nogometaš rodom s Pašmana, došao sa 17 godina. Dvije godine poslije debitira za prvu momčad u Drugoj ligi. Već naredne sezone bilježi više od 20 nastupa, te prve pogotke, a ulaskom u Prvu ligu i standardiziranjem u prvoj momčadi predstavlja se sportskoj javnosti kao jedna od nadolazećih zvijezda, tim više jer se iskazuje kao vrstan ljevak tehničar, te veliki trkač, što je u nogometu izuzetno rijetko. Najviše je to došlo do izražaja na Dvoranskom prvenstvu u siječnju gdje sa 9 pogodaka biva najboljim strijelcem turnira. 
Već tada pobuđuje pažnju vodećih hrvatskih, te nekih inozemnih klubova, no ostaje u Zadru do sredine naredne, 2008./09. sezone, kada nakon predposljednjeg jesenskog kola obznanjuje 400.000€ težak transfer u redove splitskog Hajduka.

### Vanjske veze
* Nogometni magazin:statistika
Boriša Đorđević

**Boriša Đorđević** (Bor, 30. listopada 1953.) je bivši jugoslavenski nogometaš.

## Karijera
Đorđević je zaigrao u prvoj jugoslavenskoj ligi u sezoni 1970/71., kada je igrao za Bor. Godine 1975. prelazi u splitski Hajduk, gdje je bio  jugoslavenski prvak i dva puta je osvojio Kup Jugoslavije.

Godine 1981. otišao je u HSV u  gdje je proveo dvije godine i osvojio tri naslova u to vrijeme. Jednu sezonu je igrao za berlinskog niželigaša Tennis Borussia Berlin te još tri za Altonu. Nakon karijere nije se vratio u Jugoslaviju. 

Bio je i član jugoslavenske nogometne reprezentacije. Igrao je u četvrtzavršnici europskog prvenstva 1976. godine

Nakon što je završio karijeru Đorđević je jedno vrijeme radio kao trener mlade nogometne škole Manfred Kaltz.
Davor Čop

**Davor Čop** (Rijeka, 31. listopada 1958.) je bivši hrvatski nogometaš i nogometni trener. Njegov sin Duje je također nogometaš.

## Karijera

Seniorsku karijeru je započeo u Hajduku iz Splita za koji igra od 1976. do 1980. godine. U tom periodu sa Hajdukom osvaja Prvenstvo Jugoslavije u nogometu 1978./79. i Kup maršala Tita 1977. godine. 1980. odlazi u FK Napredak Kruševac, te se već 1982. vraća u Hajduk sa kojim osvaja još jedan Kup maršala Tita 1984. godine. U ljeto 1984. prelazi u vinkovački Dinamo (današnja Cibalija) za koji odigrava 61 susret i postiže 32 zgoditka. U sezoni 1985./86. postaje najbolji strijelac sa postignuta 22 zgoditka. Tokom ljeta 1987. godine napušta Dinamo i odlazi u talijanski Empoli za koji odigrava tek 9 utakmica bez postignutog gola. Nakon toga po drugi put dolazi u Vinkovce i odigrava 119 utakmica i postiže 44 gola. Svoju karijeru je okončao 1994. godine.

Poslije igračke karijere bavi se trenerskim poslom. Trenirao je nogometaše Cibalije, Solina, Mosora, Trogira, Gruda, Ljubuškog, Junaka, Virovitice, Primorca i Blatskog Športskog Kluba Zmaja.

## Izvori

## Vanjske veze

* Profil na weltfussball.de
* Njegova karijera na popisu jugoslavenskih igrača i trenera u Italiji (RSSSF)
Dinko Trebotić

**Dinko Trebotić** (Split, 30. srpnja 1990.) je hrvatski nogometaš koji trenutačno igra u mađarskom Videotonu.

## Karijera

Trebotić je produkt Hajdukove omladinske škole. Za seniorsku momčad debitirao je 5. listopada 2008. protiv Croatije iz Sesveta dok je trener bio Goran Vučević. To mu je bila jedina utakmica za Hajduk te sezone. Uslijedile su posudbe u sinjskog Junaka, a potom u NK Rudeš. Nakon isteka posudbe Rudešu, u lipnju 2010. vraća se u Hajduk. Od tada igra za prvu momčad pod vodstvom Stanka Poklepovića, odnosno Gorana Vučevića koji dolazi umjesto Poklepovića na mjesto trenera. Ponovno, 2012. godine odlazi na polugodišnju posudbu u NK Zagreb. U kolovozu iste godine raskida ugovor s Hajdukom.

## Reprezentacija

Za U-21 reprezentaciju Hrvatske je debirao 16. studenog 2010. godine protiv Slovenije ulaskom s klupe u 46. minuti.

## Vanjske veze

* Dinko Trebotić na transfermarkt.de
* Dinko Trebotić  na hnl-statistika.com
Norbert Zajiček

**Norbert Zajiček** (), jedan od prvih igrača Hajduka. Igrao je do I svjetskog rata u kojemu je poginuo. Zajiček je bio igrač Slavije kojega je Fabjan Kaliterna uspio nagovoriti 1914. da dođe u Split. Zajiček je u Splitu dobio zaposlenje a igrao je centarfora i centarhalfa. Hajduk do početka rata nije izgubio nijednu utakmicu od domaćih klubova. Odmah po dolasku u Split, 5. travnja 1914. godine igra sa Hajdukom protiv jake posade austrijskog ratnog broda *Babenberga*, koju su savladali sa rezultatom 4:1.

Zajiček je bio i trener i igrač koji je kroz nepuna četiri mjeseca podigao momčad do visine nepobjedivosti domačih klubova. U njegovom sastavu tada su bili Luka Kaliterna, Paško Sisgoreo, Petar Dujmović, Mihovil Borovčić Kurir, Mario Righi, Miho Pilić, Zdenko Jahn, Robert Salvi, Norbert Zajiček, Nikola Gazdić i Božo Nedoklan.

Zajiček je postao omiljen u Splitu a sa Gazdićem bio je strah i trepet protivnicima koji su bili presretni da prime što manje golova. 25. i 26. travnja 1914. godine u Splitu su tukli riječku Olimpiju sa rezultatima 6:0 i 7:0. Potom su tukli Rapid iz Graza sa 3:1 i Tehnika iz Brna sa 3:2.

Hajduk je te godine gazio sve pred sobom i nije doživio nijedan poraz. 25. i 26. srpnja 1914. godine zakazane su utakmice s praškom Špartom koja se vratila sa turneje po Poljskoj i Rusiji sa 50 postignutih i nijednim primljenim zgoditkom.

Prvo poluvrijeme prolazi bez golova i Sparta je nemoćna pred navalama Hajduka u kojima prednjače Zajiček i Gazdić, pa igraju veoma grubo. U 2. poluvremenu ruše Gazdića pred golom i sudac dosuđuje jedanaesterac. Sparta koja je navikla na visoke poraze svojih protivnika, prosvjeduju zbog ovog dosuđenog jedanaesterca odlaze sa igrališta.

Sutradan igraju novu utakmicu i Česi traže da im sudi Čeh, što Hajduk prihvaća. Do kraja utakmice Hajduk je primio 3 gola zahvaljujući oštrini (grubosti) čeških igrača i suđenjima njihovog sudije. Odmah po završetku utakmice proglašena je mobilizacija i objavljen je početak rata. Neki članovi uprave kluba su uhičeni a sprovedena je i mobilizacija.

Norbert Zajiček odlazi na frontu gdje je i poginuo. Za Hajduk je odigrao 18 prijateljskih utakmica i postigao 20 zgoditaka.

## Izvori
Ante Žaja

**Ante Žaja** (Šibenik, 1941-), obrambeni nogometaš Hajduka i dužnosnik. Nastupao za NK Šibenik (1957–61) i NK Hajduk (1961–69), s kojim je osvojio jugoslavenski kup (1967).

Za Hajduk odigrao 216 utakmica i postigao 15 pogodaka. Krasila ga je velika borbenost, srčanost i taktičko znanje. Svoju dužnosničku karijeru generalnog tajnika započeo u Hajduku. Od 1975. do 1986. bio je prvi operativac kluba.

Godine 1998. ponovno se vraća u Hajduk i volonterski obavlja posao direktora Hajduka. U upravnome odboru kluba radi od jeseni 2000. Od 1994. do 1998. bio je član poglavarstva Grada Splita zadužen za šport, a predsjednik Splitskoga saveza športova je od 1998. Nagradu za životno djelo HOO-a dobio 2002.

## Izvori
Ivo Šuste

**Ivo Šuste** (Split, 16. prosinca 1903. - Zagreb, 22. veljače 1977.) je bio hrvatski nogometaš i nogometni izbornik, veslač, novinar i plivački dužnosnik. Igrao je na mjestu braniča i pomagača, a poslije je igrao i u napadu. Nakon što je prestao igrati nogomet, radio je kao novinar. 

Trenirao je veslanje u Gusaru iz Splita.
1923. je igrao u sastavu Hajduka iz Splita koji je bio državni prvak. U Hajduku je bio od 1920. do 1924. godine. Zbog školovanja je otišao u Zagreb. Ondje je igrao za Concordiju za koju je igrao do 1926. godine, nakon čega radi kao novinar. Posao ga je odveo u Beograd gdje je bio dopisnikom tiskovina iz Zagreba.
1934. je postao izbornikom jugoslavenske reprezentacije. Jugoslaviju je vodio u trojcu za izbor igrača s Matom Miodragovićem iz Beograda i Petrom Plešom iz Zagreba. Prvi put je vodio 26. kolovoza u Beogradu protiv Poljske, a zadnji put 1. siječnja 1935. u Ateni protiv Rumunjske.

Jeseni 1938. je bio dijelom akcijskog odbora koji je bio sastavljen radi preorganiziranja hrvatskog nogometa u samostalne vode i odvajanja hrvatskog športa od jugoslavenskog. U njemu su bili: Ivo Kraljević iz Građanskog, Marijan Dujmović i Lucijan Kovačić iz HAŠK-a, Ivo Šuste iz Hajduka, Bogdan Cuvaj iz Concordie.  Suutemeljiteljem je Hrvatske športske sloge, vrhovnog športskog tijela Banovine Hrvatske, u kojoj je postao tajnikom skupa s Josipom Horvatom. Radio je do 7. svibnja 1941. godine. Uspostavom NDH, jednom je išao u ministarstvo na razmjenu mišljenja kod predstojnika za šport Josipa Miljkovića zajedno s Tihomirom Majcenom i Ivom Kraljevićem. Do obnove Hajduka nije bio više uključen u šport.

Kad je Hajduk obnavljao svoj rat u Drugom svjetskom ratu, Šuste je bio u Zagrebu. Bio je u drugoj skupini igrača kojima se uputilo poziv za odlazak na Vis obnoviti Hajduk: Ivo Šuste, Fabjan Kaliterna, Ante Bakotić, Tonči Bonačić, Gajo Raffanelli, Šime Milutin, Ante Kesić, Josip Lin, Ratko Kacijan, Zvone Koceić Pićo, Veljko Poduje, Vlado Kragić, Ivo Kurir, Đuro Purišić. Šuste se odazvao pozivu. 

Poslije rata bio je plivačkim dužnosnikom u Hrvatskoj. Mnogo je pridonio uspjesima Mladosti. Predsjedavao je Hrvatskim plivačkim savezom.

Rođak je hrvatskog povjesničara i predsjednika Matice hrvatske Igora Zidića. Još dok je Zidić bio student povijesti umjetnosti, Šuste mu je pribavio pisaći stroj.

Iz Šustine je ostavštine Hrvatski športski muzej preuzeo pokal "plivanje – HAŠK 1913".

## Izvori
*Solinska kronika  Jurica Gizdić: NOGOMETNE PRIČE IZ BIJELOGA U DRŽAVNI DRES Ivo ŠUSTE - Branič snažnoga i čistoga udarca, 15. listopada 2011.
Vladimir Šenauer

**Vladimir Šenauer**, zvan Geza i Ćićo (Split,  29. studenog 1930.- Split, 5. siječnja 2013.), jedan od nekadašnjih legendarnih igrača Hajduka, za Bile je odigrao 471 utakmicu i postigao 132 pogotka. S Hajdukom sudjelovao u osvajanju prvenstva 1950., 1952. i 1955. Prema Ivi Begi bio je veoma vješt u iznuđivanju kaznenih udaraca. Po struci je bio diplomirani ekonomist.

Rodio se u braku hrvatskog Židova iz Daruvara i Hrvatice (djevojački Rakelić) iz Splita. Roditeljskim dogovorom riješeno je vjersko pitanje kod djeteta: ako im dijete bude sin bit će Židov (netipično za židovsku tradiciju!), a ako bude kćer bit će katolkinja.

Kao dijete bio je u zbjegu u južnoj Italiji 1944. godine. Ondje je vidio Hajdukovce na legendarnoj utakmici protiv britanske reprezentacije u Bariju, što je raspalilo njegovu strast prema Hajduku.

Igrao je najveći dio karijere za splitskog Hajduka, uz iznimku kad je dvije godine igrao za beogradski BSK. S Hajdukom je osvojio tri naslova državnog prvaka, legendarnu iz 1950. kad su bili prvaci bez poraza, te 1952. i 1955. godine. U dvije godine s BSK-om osvojio je jedan državni kup, pobijedivši pritom bivše suigrače iz Hajduka i suigrača Vladimira Bearu koji je tad igrao u Crvenoj zvezdi.

Završio je Ekonomski fakultet u Beogradu.

Bio je šefom recepcije u splitskom hotelu Marjan do 1979., a nakon toga od 1979. do 1990. bio je direktor stadiona na Poljudu.

Na rangu golgetera Šenauer je na 18. mjestu, prvi je Frane Matošić sa 729 golova, a slijede Lemešić, Benčić, Vukas, Nadoveza, Vlade Kragić, Anković, Hlevnjak, Vidošević, Jerković, Žungul, Zvonko Bego, Papec, Radovniković, Mirko Bonačić, Andrijašević, Šurjak i Šenauer.

Geza je bio poznat je po specifičnom načinu iznuđivanja kaznenih udaraca. Prema riječima hajdučke legende Ive Bege *Vladimir Geza Šenauer,bio je *najveći glumac u povijesti Hajduka, jer niko u sto godina ni približno nije odglumija toliko penala ka Geza... ''

Osim za Hajduka, igrao je za BSK-a, Austriju iz Klagenfurta, karijeru je završio igrajući za drugoligaškoga Splita.

Bio je aktivan član u upravi splitskoga kluba, a od 1979. do 1990. dir. poljudskog stadiona.

Za stoti rođendan Hajduka uručena mu je hajdukova povelja kao i svima ostalima živućim trenerima te igračima koji su skupili sto utakmica u bijelom dresu ili nastup za reprezentaciji. Među ostalima dobili su je i Zvonko Bego, Ante Grčić, Davor Grčić, Mario Boljat, Ivica Hlevnjak, Dragan Holcer, Siniša Fulgosi, Vilson Džoni, Drago Čelić, Bogdan Kragić, Zlatko Papec.

## Reference

## Vanjske veze
* Nogmetni leksikon
Branko Viđak

**Branko Viđak** (Split, 1920 – Split, 1997), nogometaš Hajduka, napadač koji se sa 235 utakmica i 120 postignutih pogodaka nalazi na 21 mjestu na listi najboljih hajdukovih strijelaca. Za Bile nastupa od 1938–1951, a odlikuje se prodornošću i preciznim udarcima. Godine 1949. igra protiv Srbije i postiže dva pogotka (Hrvatska-Srbija 4:1). Godine 1951 emigrira u Švicarsku i nastupa za Grasshopper iz Zü­richa (1952–55). Jedno vrijeme u Luganu se bavio trenerskim poslom. U Hrvatsku se vrastio 1993. 
## Izvori
Ivan Vuković

**Ivan Vuković** (Podgorica, 9. veljače 1987.) je crnogorski nogometaš koji trenutačno nastupa za južnokorejski Seongnam.

## Karijera

### Klupska karijera

Ivan Vuković je svoju seniorsku karijeru započeo 2004. godine u golubovačkoj Zeti. U sezoni 2004./05. Vuković je predvodio napad Zete do trećega mjesta, iza Partizana i Crvene Zvezde, u tadašnjoj prvoj ligi Srbije i Crne Gore.

U Budućnost iz Podgorice prelazi 2006. godine. U pet sezona, koliko je proveo u podgoričkoj momčadi, osvojio je dva druga i jedno prvo mjesto u crnogorskoj ligi. U 103 ligaška nastupa za klub postigao je 57 pogodaka. Od toga čak 39 u posljednje dvije sezone provedene u klubu. Vuković je 2009. godine proglašen nogometašem godine u crnogorskim ligama.

U ljeto 2011. prelazi u redove Hajduka za 250.000 €. Kod trenera Krstičevića u sezoni 2012./13. jedan je od najvažnijih igrača u momčadi Hajduka.

Nakon dvije sezone u Hajduku, u ljeto 2013., Ivan prelazi u južnokorejski Seongnam za 200.000 dolara.

### Reprezentativna karijera

Za reprezentaciju Crne Gore debitirao je 18. studenog 2009. godine u prijateljskoj utakmici sa bjeloruskom reprezentacijom. To mu je zasada jedini nastup za izabranu vrstu.

## Izvori

## Vanjske veze

*Ivan Vuković na stranicama Crnogorskog nogometnog saveza
*Ivan Vuković na transfermarkt.de
Nenad Šalov

**Nenad Šalov** (Split, 6. kolovoza 1955.), bivši hrvatski nogometaš.

## Igračka karijera
### Klupska karijara

Za prvi tim splitskog Hajduka nastupio je s 18 godina, u vrijeme kad je najslavnija, "zlatna", generacija, predvođena Tomislavom Ivićem počinjala seriju velikih uspjeha. Kako, kao najmlađi, pokraj Holcera, Jerkovića, Oblaka, Šurjaka, Buljana, Žungula, Peruzovića i ostalih asova nije često mogao ulaziti u igru, odlučio se za odlazak na odsluženje vojnog roka. Po povratku iz vojske, doživljava veliko razočarenje. Novi trener Hajduka Vlatko Marković, nije ga pozvao na ljetne pripreme pred sezonu 1977./78. Predlagali su mu kaljenje u nekom drugom klubu, ali on nije pristao. Ostao je u Splitu i marljivo trenirao, a na kraju se upornost isplatila. Ta sezona mu je bila prekretnica. Od tada je, pa do odlaska iz Hajduka, uvijek bio među prvih 16 igrača, a u jednom periodu bio je i ključni igrač. Za to vrijeme je s Hajdukom osvojio tri titule prvaka Jugoslavije (1974., 1975., 1979.) i četiri Kupa maršala Tita (1974., 1976., 1977., 1984.). Za Hajduk je odigrao ukupno 400 utakmica i postigao 46 golova.

Prvi nastup za Bile ima u prvenstvu Jugoslavije 21. travnja 1974. protiv Zagreba u Splitu, koju je Hajduk dobio zgodicima Mijača i Žungula s 2:1.

Bio je igrač velike energije i taktičkog znanja. Mogao je igrati, a često, po potrebi, i igrao, na mnogim pozicijama, od beka, preko defanzivnog veznog, do lijevog krila, ali je najbolje partije pružao kao graditelj igre. Nizak rastom, ali veoma brz i stabilan na nogama, odlikovala ga je odlična tehnika, a naročito su ga krasili vrlo snažan i precizan šut, pravovremena dodavanja preko cijelog terena i centaršut.

Nakon Hajduka odlazi 1986. godine u njemački drugoligaški klub SV Viktoriju 1901 iz Aschaffenburga. Karijeru nastavlja u njemačkim nižerazrednim ekipama SV Darmstadt 98 (1987.), Sportfeunde DJK Freiburg (1987.-88.), 1. FSV Mainz 05 (1989.-90.).

### Reprezentativna karijera

Za reprezentaciju Jugoslavije odigrao je jednu utakmicu: 15. studenog 1980. protiv  Italije (0:2) u Torinu..

## Trenerska karijera

Nakon okončanja igračke karijere radi kao trener u manjim njemačkim klubovima.

## Nagrade i priznanja
#### Klupska
**[[Hajduk Split]]**
* Prvenstvo Jugoslavije u nogometu **(3)** : 1973./74, 1974./75, 1978./79.
* Kup maršala Tita **(4)** : 1974, 1976, 1977, 1984

## Vanjske veze
* Nenad Šalov

## Reference
Frane Tagliaferro

**Frane Tagliafero**, nekadašnji hajdukov igrač s ukupno 89 nastupa i 14 postignutih zgoditaka u 20 službenih nastupa u Splitskom podsavezu. Igrao je i u 69 prijateljskih utakmica za Bile ali bez postignutih golova.

U prvoj postavi Hajduka nalazi se već završetkom Prvog svjetskog rata, 1918. godine, a uz njega su nastupali te godine i Prokeš, Salvi, Šitić, Gazdić-Janjčić, M. B. Kurir, Kaliterna, Righi, Pilić, Nedoklan i Dujmović.

F. Tagliafero se u Splitskom podsavezu nalazio na 10. mjestu po nastupima (iza Mirka Bonačića s 22 nastupa) i na 9. mjestu na listi strijelca, iza Ernesta Hochmanna s 16 zgoditka.

Njegov prvi službeni nastup je bila utakmica protiv Borca 28. ožujka 1920. koju je Hajduk dobio s 8:0.  U toj utakmici nastupili su uz njega i Kaliterna (branka), Gazdić, Šitić, Dujmović, Prokeš, Righi, Borovčić Kurir, Pilić, Hochmann i Machiedo. Gazdić je na njoj zabio 4 gola. a ostalea 4 su dali Machiedo 2 i po 1 Pilić i Hochmann.
 
## Izvori