open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ayşe Hür

**Ayşe Hür** () savremena je turska književnica, istoričarka i kolumnistica. 

## Biografija
Rođena je u Artvinu na granici istočne Turske. Njen otac je etnički Pomak, a majka Turkinja. Živjela je u mnogim gradovima jer su joj roditelji bili učitelji. Godine 1992. je završila studije istorije na Fakultetu međunarodnih odnosa i političkih nauka na Univerzitetu Boazići u Istanbulu. Diplomski rad na temi *Pomirenje Europske unije sa historijom i armenskim pitanjem* predala je na Atatürkovom institutu Sveučilišta Boğaziçi 2005. godine. Pisala je kolumne o politici i povijesti u novinama *Radikal* i *Agos*. Od 2007. do 2012. pisala je za list *Taraf*, te je 2012 se vratila u novine *Radikal*.

## Djela
* *Öteki Tarih 1: Abdülmecid'den İttihat Terakki'ye* (2012)
* *Öteki Tarih 2: Mondros'tan İzmir Suikastı Davası'na* (2012)
* *Öteki Tarih 3: Kemalist Devrimler ve İsyanlar* (2013)
* *İnönü ve Bayar'lı Yıllar Çok Partili Dönem'in Öteki Tarihi 1 (1938-1960)* (2015)
* *Gayri Müslimlerin Öteki Tarihi* (2016)
* *Türklerin Öteki Tarihi* (2016)
* *Kürtlerin Öteki Tarihi* (2017)
* *Mustafa Kemal Atatürk Dönemi'nin Öteki Tarihi 1 - Devrim Kanunları ve Muhalefetin Tasfiyesi 1923-1927* (2020)
* *Tanzimat'tan Cihan Harbi'ne Osmanlı'nın Öteki Tarihi* (2017)
* *Darbeli ve Çatışmalı Yıllar - Çok Partili Dönem'in Öteki Tarihi - 2 1961-2000* (2015)
* *Mondros'tan Cumhuriyet'e Milli Mücadele'nin Öteki Tarihi* (2019)
* *Osmanlı’nın Öteki Tarihi* (2017)

## Vanjske veze

## Napomene

## Reference

## Bibliografija
Põgari-Sassi

**Põgari-Sassi** je selo u župi Ridala, okrug Lääne, u zapadnoj Estoniji. Nalazi se u blizini grada Haapsalu, u nacionalnom parku Matsalu i obuhvaća sjeverni dio poluotoka Puis i poluotok Sass. Naziv sela može biti i jednostavno *Põgari*. Prije administrativne reforme estonskih općina 2017., selo je pripadalo općini Ridala. 
Područje sela uključuje sljedeće zaljeve: Tauksi, Liialaid, Sõmeri, Porgi, Suurrahu, Roograhu, Kuivarahu, Suur-Härjamaa, Väike-Härjamaa i nekoliko manjih. Otoci južno od njih pripadaju Puisu. Selo se ne proteže do zaljeva Matsalu.
Susjedna sela Põgari-Sassi su Puise na jugozapadu, Tuuru na sjeveroistoku, Koidu na istoku i Kiideva na jugoistoku.
Autobus Haapsalu-Kiideva-Puise ima dvije stanice u selu: Tõnnu i Põgari-Sassi.

## Historija
Dana 22. septembra 1944. posljednja sjednica kabineta Otta Tiefa (EVRK) održana je u kući molitve u Põgariju. Nakon toga će državni tajnik Helmut Maandi pobjeći kroz Tauksi, Liialaid i otočiće Hiiumaa u Švedsku.

## Galerija

File:Põgari-Sassi bus stop 2008.jpg|Autobuska stanica Põgari-Sassi
Ličartovce

**Ličartovce** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  
* Naselja okruga Prešov
Peer, Belgija

**Peer** je grad i općina od 16,449 stanovnika. na sjeveroistoku Belgije u Provinciji Limburg.

Pored samog Peera koji je centar općine sastoji se i od naselja; Grote-Brogel, Kleine-Brogel, Wauberg, Erpekom i Wijchmaal.

## Geografija

Peer se nalazi pored granice sa nizozemskom na mjestu gdje izvore rijeka Dommel, udaljen dvadesetak km sjeverozapadno od Genka (94 km istočno od Antwerpena).

## Historija
Peer je gradska prava dobio u 14. vijeku kao jedan od dobrih gradova Kneževine-biskupije Liège. Zvonik crkve *Peerse* (Reus der Kempen) i renesansna gradska vijećnica iz 17. vijeka (najstarija u Limburgu) su uspomena na ta vremena.

Duž trokutastog trga nižu se lijepe građanske kuće iz 18. vijek i 19. vijeka, na njemu se nalazi i fontana od lijevanog željeza sa pozlaćenom kruškom na vrhu teškom 100 kg iz 1761. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Stad Peer'' (Službene stranice grada)
Italoamerikanci

**Italoamerikanci** (; ) ili **Amerikanci talijanskog porijekla** su Amerikanci koji su sami ili njihovi preci porijeklom iz Italije. Najbrojnije italoameričke zajednice žive u urbanim centrima sjeveroistoka i industrijskim središtima Srednjeg Zapada Sjedinjenih Američkih Država dok veće zajednice žive i u brojnim drugim metropolitanskim centrima širom zemlje.

Oko 5.5 milijuna Talijana imigriralo je u SAD u periodu od 1820. do 2004. godine u nekoliko odvojenih valova i uz najveći broj useljenika u periodu XX. vijeka koji su došli sa juga Italije. U početku je u SAD dolazio velik broj muškaraca samaca koji su zarađeni novac slali porodicama u Italiju gdje su se nakon određenog perioda boravka u SAD-u i vraćali; ipak ta se praksa vremenom mijenjala sa sve većim brojem useljenika koji su ostajali u SAD-u i stvarali zajednice koje postoje sve do danas.

Do 1870, prije velikog vala talijanskih migracija u SAD, u zemlji je živjelo manje od 25.000 talijanskih migranata od kojih su brojni bili izbjeglice sa sjevera Italije koji su bježali od nasilja koje je bilo sastani dio procesa Ujedinjenja Italija.

Useljavanje se intenziviralo u periodu 1870-ih kada se u jednoj deceniji uselilo duplo više Talijana nego u prethodnih pet decenija zajedno. Porast se nastavio i dosegao novi vrhunac u periodu između 1880. i 1914. godine kada se 4 miliona Talijana naslilo u SAD-u od čega najviše njih iz osiromašenih i opustošenih ruralnih južnih pokrajina Abruzzo, Molise, Campania, Apulia, Basilicata, Calabria i Sicilija. Ovaj je period useljavanja naglo prekinut 1914. godine kada je počeo Prvi svjetski rat i uz izuzetak 1922. godine broj godišnje useljenih Talijana više nikada neće doseći predratnu razinu iako će brojni Talijani nastaviti dolaziti u SAD bez obzira na nova restriktivnija pravila imigracijskog sustava. Jedan od najrestriktivnijih zakona bio je zakon iz 1924. kojim je Kongres SAD-a uveo kvote za pojedine zemlje određene prema udjelu pojedine grupe u ukupnom stanovništu SAD-a 1920. godine, a sve sa ciljem otežavanja useljavanja iz južne i istočne Evrope.

Više je različitih faktora utjecalo na naseljavanje Talijana u SAD-u. Sama talijanska država je nakon ujedinjenja poticala iseljavanje u SAD kako bi se smanjio ekonomski pritisak na ekonomski razorene južne krajeve. U isto vrijeme Američki građanski rat je uz pola miliona smrtno stradalih ili ranjenih u SAD-u stvorio situaciju nestašice radne snage pri čemu su Talijani prihvatali slano plaćene manuelne poslove. Pri tome su se naseljavali u gradovima sjeveroistoka SAD-a i u drugim industrijskim centrima gdje su postojali poslovi za radničku klasu. Djeca useljenika remenom su postupno napredovala u američkom društvu te je zajednica dostigla nacionalni prosjek SAD-a do 1970. Talijanska zajednica u SAD-u često se kolektivno označava kao grupa ljudi privrženih jakim porodičnim vezama, rimokatoličkoj crkvi, bratskim organizacijama i političkim partijama.

## Povezano
* Italijanska dijaspora
* Hispanoamerikanci i Latinoamerikanci

## Reference
Mihkel Klaassen

**Mihkel Klaassen** (Sindi, Pärnumaa, 24. februara 1880. – Estonija, 7. marta 1952.) je bio estonski pravnik, državni sudac i predsjedavajući sudac Vrhovnog suda Estonije. Diplomirao na Učiteljskom sjemeništu u Tartuu 1901. i Pravnom fakultetu Sveučilišta u Moskvi 1913. godine. Radio kao odvjetnik u Paideu, sudjelovao je u Provom svjetskom ratu. Radio je kao zamjenik predsjednika i predsjednik Okružnog suda u Rakvereu od 1919. do 1922., a potom kao predsjednik Okružnog suda u Tartuu od 1922. do 1924. Bio je Vrhovni sudac od 1924., predsjednik građanskog odjela Vrhovnog suda od 1938. i predsjednik Vrhovnog crkvenog suda. Bio je član Izbornog vijeća potpredsjednika Republike 1944.
Möll

**Möll** je rijeka u Gornjoj Koruškoj, lijevi pritok Drave. Rađa se u podnožju Großglocknera, najviše planine u Austriji, na 2.500 metara, zatim teče 84 kilometra i ulijeva se u Dravu pokraj Lurnfelda.

Ime *Möll* je vjerojatno izvedeno iz keltskog izraza *Molina* za planinski potok.

Rijeka izvire na Visokom Tauernu u Srednjoistočnim Alpama na ledenjaku Pasterze u podnožju Grossglocknera, najviše planine u Austriji (3798 m). Ulijeva se nakon 84 kilometara u blizini Möllbrückea u Dravu. Na početku svog toka, na jugoistočnom kraju ledenjaka Pasterze, nakupljena je u rezervoar Margaritze, odakle se dio vode preusmjerava preko tlačnih tunela preko alpskog grebena i planine Wiesbachhorn do rezervoara od hidroelektrane Verbunda u Kaprunu kod Salzburga.

Nizvodno blizu Stalla, vode Mölla ponovo se slivaju u akumulacijsko jezero Gößnitz. U Obervellachu se riječni tok spaja s paralelnom prugom Tauernske željeznice koja se spušta od Mallnitza i južnog portala Tauern tunela. U blizini Kolbnitza i njegovog ušća u Dravu Möll je ponovo pregrađen da bi se stvorio izjednačujući bazen Rottau. Odavde se dio vode preusmjerava u niži stupanj elektrane Malta-Reisseck u Möllbrückeu.

Na rijeci se prakticira kajak i rafting.

## Napomene

## Galerija slika

Möll_(rivière).png|Tok rijeke Möll
Heiligenblut_-_Stausee_Margaritze.JPG|Jezero kod Heiligenbluta
Rafting_Moell.jpg|Rafting
Moell_Penk_seen_from_Zwenberg.jpg|Rijeka Möll u selu Zwenberg
Reservoir_rottau.jpg|Kod Rottaua
Katedrala sv. Nikole u Ljubljani

**Katedrala sv. Nikole** () je glavna rimokatolička crkva u gradu Ljubljani i prijestolnica Ljubljanske nadbiskupije.

## Katedrala sv. Nikole
Objekat se nalazi na Trgu Ćirila i Metodija, u blizini Plečnikove tržnice, Robbove fontane, Tromostovja i Rotovža u uskom centru grada. Južno od katedrale uzlazi brijeg tvrđave () sa Ljubljanskom tvrđavom na vrhu, dok četvrt uskih ulica oko crkve je omeđena tokom rijeke Ljubljanice na sjeveru.
Sveti Nikola je lako prepoznatljiv po zelenoj kupoli i dvama tornjevima i predstavlja jedan od najvažnijih baroknih spomenika u zemlji. Na njezinom mjestu je se u 13. stoljeću nalazila trobrodna romanička bazilika, isto posvećena sv. Nikoli, koja se najranije spominje u 1262. Nakon velikog požara 1361., crkva je obnovljena i proširena u gotskom stilu. Godine 1461. je car Friedrich tu osnovao biskupiju u zahvalu za pomoć u borbi protiv Celjskih grofova. No 1469. je ponovno spaljena i sumnjalo je se o podmetnutom požaru.
Gradnja nove katedrale trajala je 1701. do 1706. godine prema projektu Andreje Pozza i nova crkva je posvećena 8. maja 1707. Osnovni tlocrt je zasnovan prema vignoline rimske Crkve Isusa a unutrašnjost je ukrašena baroknim freskama Giulia Quaglia iz početka 18. stoljeća. Dvoranska crkva s bočnim kapelama ima transept natkriven kupolom, što je u historiji bila prva crkvena kupola u Ljubljani.
Godine 1836. prezbiterij katedrale je predložio da se drvena kupola zamijeni zidanom, jer je smatrao da bi u slučaju požara mogla doći do neprocjenjive štete. Dvije Quagline freske sa stare kupole su restaurirane i prenešene u Dol pri Ljubljani a nova kupola visoka 24 metra je sagrađena 1841. od graditelja Mateja Medveda i tesara Jurja Pajka. Naslikao ju je Matevž Langus u ljetu 1844. godine.
Godine 1952. Jože Plečnik je izradio nacrt za biskupsko prijestolje i darovao ga crkvi, te je obnovio kapelicu sv. Križa i u njoj ukrasio čudotvorni gotički križ.
U 20. stoljeću mnoga su vrata obnovljena. Tone Demšar je naslikao prikaz slovenske povijesti u spomen na obljetnici 1250 godina kršćanstva u zemlji, a Mirsad Begić je oblikovao bočna vrata s portretima lokalnih biskupa.
Katedrala je povezana sa biskupskom palačom.

## Glavni umjetnici

* Giulio Quaglio
* Matevž Langus
* Francesco Robba
* Angelo Pozzo
* Paolo Groppelli i Giuseppe Groppelli 
* Franc Ksaver Zajec
* Ivan Pengov
* Tone Demšar
* Mirsad Begić

## Napomene
Marca vindica

**Marca vindica** je službeni povijesni srednjovjekovni naziv na latinskom za zemlje današnje Dolenjske. Njezino područje je predstavljalo feud uključen u Svetom Rimskom Carstvu, odnosno u nasljednim zemljama dinastije Habsburga. Njemački tekstovi to zovu ***Windische Mark***. Teritorij feuda nastaje odcijepljenjem od Kranjske krajine. Potom se na njemačkom jeziku Slovenci često spominju kao *Windische* ili *Alpenslawen*.

## Rani srednji vijek
Prvi se put «marcha Winedorum» spominje 631., ali je se naziv odnosio na cijelu tadašnju Karantaniju (Kronika Fredegariusa Scholasticusa). U Karolinškom Carstvu je stvorena jedinstvena Kranjska koja je tijekom razvoja otonskog sustava marki od 960. podijeljena na dva područja marke, «Creina marcha» i «Windische Mark», koja je povezana sa dolinom Savinje kako bi formirala «Mark Saunien» (*Savinjska krajina*). Od 976. godine spomeninje se kao područje pod vodstvom koruških knezova. Nakon 1036. godine odvojena je od Savinjske krajine i ponovno pripojena Gornjoj Krajini pod dvostrukim imenom «Krain und Windische Mark», nakon što je Kranjska već 1012. bila izdvojena iz Kneževine Koruške. Godine 1040. Kranjska je postala samostalna markgrofovija a zatim su 1077. «Krain und Windische Mark» prešli na patrijarha Sieghard iz Aquileie.

Vindiško područje je prelazilo jedno vrijeme od jedne na drugu lokalnu dinastiju, sve dok je 1229. putem vijenčanja grof Friedrich II ju pripojio zemljama dinastije Babenberg. No, dinastija će nestati 1246. i otvoriti borbe za nasljedstvo Austrije. Godine 1269. češki kralj Otokar II. je ujedinio Kranjsku, Vindišku krajinu, Windischgraz (1270) i Savinjsku dolinu u jednu krajinu u dobi krize carske vlasti i svog uspona u centralnoj Europi. No, njegove borbe će propasti kada carska Dijeta bude izglasala Rudolfa Habsburškog za cara a isti Otokar će umrijeti u Bitci na Moravskom polju u augustu 1278.

## Kasni srednji vijek
Po nasljednim ugovorom iz 1363./1364. između habsburškog vojvode Rudolfa IV. i Alberta IV. od Gorice-Istre, posjedi u Vindiškoj marci, Istri (županija Mitterburg), *[[Bela krajina|Weiße Mark]]u* (Möttling) i Poiku su pripali Habsburgovcima nakon smrti Alberta IV. 1374. godine. Zatim je se vlast Habsburgovaca protezala do Jadranskog mora, te nakon 1335. izumiranjem tirolsko-koruške loze Meinhardin, Koruška je također pripala Habsburgovcima, a Kranjska je već prije 1335. vraćena Habsburgu. Vindiška marka je ponovno dodijeljena Kranjskoj mada su Habsburgovci više puta pravili nove unutarnje podjele baštine.

Vindiška marka je bila do oktobra 1918. u sastavu Habsburškog Carstva, kada je uključena u sustav Države Slovenaca, Hrvata i Srba.

## Napomene

## Reference

## Bibliografija
Gebhard I. Savinjski

**Gebhard I. Savinjski** (*Gebhard de Sauna*) je bio slobodni plemić i član obitelji koja je kasnije postala poznata kao Grofovi Celja. Spominje se u razdoblju oko 1130. i 1144..
Bio je prvi po imenu poznati član porodice. Njegova loza najvjerojatnije potječe od nekog odvjetnika od Eme Krške, prema mišljenju većine od Askvina ili možda od Preslava. Spominje se kao svjedok u dvjema ispravama iz 1130. i 1144. godine. Dvije godine kasnije (1146), izvori spominju kao svjedoka Leopolda Savinjskog, vjerojatno njegovog brata ili sina. Savinjski ili Žovneški gospodari su imali u svojim rukama alodijalne posjede na području Savinje i možda su već oko 1130. sagradili obiteljsku tvrđavu Žovnek.
Lista nosilaca zastave Azerbejdžana na Olimpijskim igrama

Ovo je spisak **nosilaca zastave [[Azerbejdžan na Olimpijskim igrama|Azerbejdžane na olimpijskim igrama]]**.

Nosioci zastave nose nacionalnu zastavu svoje zemlje na ceremoniji otvaranja olimpijskih igara.

## Povezano
* Azerbejdžan na Olimpijskim igrama

## Izvori
Nekropola Crkvina u Zgošći

** Nekropola Crkvina (Zgošća) ** je srednjevjekovni arheološki lokalitet u Donjoj Zgošći kod Kaknja, Bosna i Hercegovina. Nalazi se na prostoru nekadašnje župe Trstivnice koja je pripadala oblasti Srednje Bosne
## Arheologija
Prvi objavljeni podaci vezani za ovaj lokalitet potiču iz 1888. godine i odnose se na dva najpoznatija nadgrobnika: Zgošćanski stećak i Stup iz Zgošće. 

Prva istraživanja nekropole iz Zgošće obavio je Đorđe Stratimirović 1891. godine i registrovao 14 stećaka, koje je datirao u drugu polovinu  XIV. stoljeća, ističući kako je to djelo dalmatinskog majstora. Pronašao je i temelje manje crkve antičkog vremena, na kojima je kasnije podignuta srednjovjekovna crkva. Među stećcima se ističu: veliki sljemenak, stup, dva sanduka jedan pored drugog (bliznaci) i još jedan sanduk, pa je Stratimirović zaključio da je pet osoba sahranjenih ispod „velikih” stećaka zapravo u krvnome srodstvu. Godine 1926, Stratimirović je je ponovo pisao o stećku - velikom sljemenjaku i došao do zaključka da je to grob Stjepana II Kotromanića koji je umro 1353. godine.

Sistematičnija arheološka iskopavanja provedena su 1948. pod vođstvom Dimitrija Sergejevskog i Irme Čremošnik. Pronađeni temelji crkve dimenzija oko 6 x 7 m datirani su u antičko vrijeme. U srednjem vijeku je nadograđivana i razrušena prije postavljanja stećaka u nju. 

Najnovija multidisciplinarna istraživanja obavljena su u toku 2011. godine pod vođstvom Lidije Fekeže-Martinović u sklopu projekta „Tajna zgošćanskih stećaka”.

## Zgošćanski stećak

Pomenuti sljemenak iz Zgošće, po svojoj veličini, umjetničkoj obradi i ornamentici, predstavlja jedan od najreprezentativnijih primjera pronađenih stećaka. U Zemaljski muzej u Sarajevu  stećak je prenesen 1913. godine. 
## Stup iz Zgošće

U svom ilustrativnom prilogu Stratimirović je naveo dimenzije cijele, tada već djelomično devastirane nekropole, temelje manje crkve i svih stećaka koje je evidentirao i na karti. Od pet većih stećaka autor izdvaja dva koja su bogato reljefno obrađena: "veliki stećak sljemenjak" i stup (stećci "III" i "IV"). Stup je pozicioniran u središnjem dijelu nekropole. Ovaj je podatak za daljnje analize veoma važan iz dva razloga: 1. To je jedini uspravni stećak na ovom lokalitetu koji se svojom visinom izdvaja; 2. U njegovu se vrhu na sve četiri strane nalazi epitaf na čijem početku se spominju dvojica braće, a zatim navode imena: Dragiša, Bakula ili Batalo, Stanko i Tvrtko.
## Nacionalni spomenici
Danas se oba nadgrobna spomenika nalaze u Botaničkoj bašti Zemaljskog muzeja u Sarajevu, Bosna i Hercegovina, kao dio zbirke sa 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović. 

## Reference

## Literatura
* Ema Mazrak: Stećak  sljemenjak iz Donje Zgošće kod Kaknja – novo ikonografsko tumačenje - Katedra za historiju i teoriju umjetnosti Akademija likovnih umjetnosti Sarajevo
Format C (umjetnička organizacija)

**Format C** je neprofitna umjetnička organizacija sa sjedištem u Zagrebu koja djeluje na području likovnog i multimedijalnog umjetničkog stvaralaštva. Članica je Saveza udruga Klubtura. *“Format C”* je nastao 2014. godine.

Fokus umjetničke organizacije *“Format C”* je na području "novomedijskog umjetničkog eksperimenta i neprofitnog suradničkog kulturnog stvaralaštva".

## Odabrani projekti

* **/’fu:bar/** je godišnji festival koji je fokusiran na elektroničke eksperimente i istraživanja u području suvremene digitalne umjetnosti i teorije s temom greške. Središnji sedmodnevni program predavanja, radionica i performansa počinje prve subote u listopadu. Popratni partnerski programi su u ostatku godine u formatu umjetničkih rezidencija, edukacijskog programa, video prikazivanja, skupnih izložbi te otvorene arhive. Prva izložba u ovom programu održana je od 21. svibnja do 24. svibnja 2015. godine u Galeriji Siva u AKC Attack-u u Zagrebu. Godine 2021. održan je sedmi po redu festival */’fu:bar/*. Na dan 3. studenog 2017. godine u sklopu festivala */’fu:bar/* u *Galeriji Siva* u Zagrebu otvorena je skupna izložba s temom hipermedijskih autonomnih kustoskih arhiva recentne hrvatske i međunarodne umjetnosti u nemapiranim, distribuiranim područjima interneta.
* **“Podijeli svoju priču”** je projekt kojim se nastoji izravno povećati socijalnu uključenost djece i mladih kroz provedbu *online* kulturno-umjetničkog sadržaja. Sastoji se od provedbe kreativno edukativnih radionica kroz tri tematske cjeline: *Moja priča kroz virtualnu slikovnicu*, *Dnevnik Poezije* i *Eksperimentalna digitalna animacija*. Nositelj projekta bio je *KA-MATRIX – Udruga za društveni razvoj* iz Karlovca, a partner na projektu *Format C*.
***Inquiry Inc.** - razvoj otvorene *online* platforme projekt je izgradnje digitalne i mrežne infrastrukture.
***"Pivilion"** - kontinuirani umjetnički hipermedijski i participativni projekt koji potiče i omogućuje autonomiju digitalne umjetnosti koja je distribuirana nekomercijalnim i necenzuriranim kanalima internetske infrastrukture.

## Izvori

## Povezano
* Radio intervju s Dinom Karadžić 

## Vanjske veze
* Mrežna stranica ''Formata C''
Valkenswaard

**Valkenswaard** je grad i općina od 31,231 stanovnika, na jugu Nizozemske u Proviciji Sjeverni Brabant.

## Geografija

Valkenswaard leži pored belgijske granice na rijeci Dommel, udaljen desetak km južno od centra Eindhovena.

## Historija

Godine 1191. redovnik *[[opatija (vjerska institucija)|Opatije]] Echternach* prepisao je povelju kojom je franački plemić Aengibaldus 704. darovao Willibrordusu selo Waderlo (Waalre), smješteno na rijeci Dutmala (Dommel). 
On je zauzvrat darovao to područje Opatiji Echternach. Iako je to teško teško dokazati, vjeruje se da je Valkenswaard već tada postojao, iako pod drugim imenom i kao dio sela *Waalre*.

Od 13. vijeka, tadašnja sela Waalre i Valkenswaard nastavila su zajedno egzistirati kao Waderle i Wedert. Tek 1794. pod utjecajem Nizozemske revolucije - Valkenswaard se odvojio i postao administrativna jedinica.

Početkom 17. vijeka imao je redovit uspješan sajam svinja pa je zbog tog dobio ime *Verkenswedert*, kako je u narednim vijekovima postao poznat po hvatačima sokola, dobio je današnje ime - Valkenswaard.

Tokom 19. vijeka u Valkenswaardu je osnovano oko 70 većih i manjih tvornica cigara, duhana za šmrcanje i žvakanje, to je pomoglo brzom rastu grada.

Iako je 1920. njihov broj spao na 43 tvornice, gotovo trećina ukupnog stanovništva Valkenswaarda radila je u duhanskoj industriji.

Nakon Drugog svjetskog rata promijenila se privredna klima. Cijena koštanja cigare je porasla, a dobar dio tržišta okrenuo se jeftinijim cigaretama. Vremenom je njihov broj spao na nekoliko većih firmi koje su se održale nekoliko dekada, ali su njihovu dominantnu poziciju u privredi Valkenswaarda postepeno preuzele druge firme, kao što su one one u metaluškom sektoru.

## Pobratimski gradovi

*  Salvaterra de Magos, Portugal
*  Tienen, Belgija

## Reference

## Vanjske veze

*''Gemeente Valkenswaard  (Službene stranice)''
Ljubotice

**Ljubotice** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  
* Naselja okruga Prešov
Son en Breugel

**Son en Breugel** je općina od 17,775 stanovnika, na jugu Nizozemske u Proviciji Sjeverni Brabant.

## Geografija

Općina Son en Breugel se prostire duž rijeke Dommel, udaljena oko 7,5 km sjeverno od centra Eindhovena.

Još i danas rijeka dijeli općinu na dva naselja Son (lijevo) i Breugel (desno).

## Historija

Sela Son i Breugel izrasla su su između 12. vijeka i 14. vijeka.
Po nekim navodima u tadašnjem selu Breugel je 1604. rođen slikar Pieter Breughel Stariji.

Oba sela su teško stradala za Nizozemske revolucije, pa su poprilično opustjela.

U vrijeme Napoleonskih ratova sela su konačno spojena u jednu općinu.
Općina Son en Breugel narasla je 1840. na 298 kuća i 1615 stanovnika, podijeljenih rijekom Dommel na sela Son  i Breugel.

Za Drugog svjetskog rata teren općine bio je to poprište teških borbi, naročito za Operacije Market Garden.

## Reference

## Vanjske veze

*''Gemeente Son en Breugel  (Službene stranice)''
Sint-Oedenrode

**Sint-Oedenrode** je grad od 10,895 stanovnika, na jugu Nizozemske u Proviciji Sjeverni Brabant.

## Geografija

Sint-Oedenrode se prostire duž rijeke Dommel, udaljen oko desetak km sjeverno od centra Eindhovena.

## Historija

Sve do 2017. Sint-Oedenrode bio je samostalna općina, tad se udružio sa općinama Erp, Schijndel i Veghel novu općinu Meierijstad koja ima 82,608 stanovnika.

Po legendi Sint-Oedenrode je osnovala Sveta Oda, slijepa škotska princeza, koju je njen otac, kad se izliječila od sljepoće u Liègeu na grobu sv. Lamberta silio da se uda. Zbog tog je ona pobjegla u tada šumom obrasli kraj i počela ga krčiti. Tako je mjesto dobilo i ime, koje je sintagma od svetica, Oda i krčenje (rode).

U stvarnosti je nastao u 5. vijeku iz dva sela,- *Rode*, na lijevoj obali Dommela i *Eerschota* na desnoj obali.

Mjesto je brzo raslo tako da je od 1231. Sint-Oedenrode postao prijestolnica Peellanda i dobio gradska prava od brabantskog vojvode Hendrika I.

Pravi rast doživio je u 20. vijeku, tako da je 1900. imao 4,402 stanovnika, a 1940. se to povećalo na 7,853.

## Reference

## Vanjske veze

*''Geschiedenis Meierijstad''
Nišan Mahmuta Brankovića

** Nišan Mahmuta Brankovića ** je nadgrobnik podignut u vremenu prvih godina osmanske vlasti u Bosni i Hercegovini. To je druga polovina XV-og i XVI stoljeće, kada se još uvijek prepoznaje snažan uticaj klesarske tradicije stećaka. Dolazak islama i sam proces islamizacije nije zatirao narodne običaje i navike  stanovnika nekadašnjeg Bosanskog kraljevstva.
Opšta karakteristika ovih nadgrobnih spomenika odlikuje se u njihovim relativno velikim dimenzijama i reljefnim motivima koji su direktno preneseni sa stećaka.

Nalazio se u naselju Brankovići kod Rogatice a zatim je prenešen u Botaničku baštu Zemaljskog muzeja u Sarajevu.

## Nacionalni spomenik
Nišan je dio zbirke od 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.

## Opis
Oblik nišana je u vidu četverostranog stupa (prizme) dimenzija 282&nbsp;cm x 45&nbsp;cm x 45&nbsp;cm, sa piramidalnim vrhom koji se završava poluloptom. Ukrašen je životinjskim prikazom, polujabukama, mačem, kružnicama, polumjesecom i uklesanim natpisom.

Pri vrhu svih vertikalnih strana stupa tehnikom urezivanja predstavljena je jedna četveronožna životinja koja zbog dugačkog, gore izdignutog i naprijed zavinutog repa, najviše podsjeća na lava.
 
Na zapadnoj strani ispod te predstave je istom tehnikom isklesan dugačak mač, sa krsnicom i nešto nakošenom drškom, sa privjeskom. U površini između lava i mača, kao i lijevo od mača (gledajući ka spomeniku)  je natpis. Na istočnoj strani je prikazano koplje sa trouglastom zastaviom blizu vrha.

Na južnoj strani je oveći disk – krug sa dvije urezane koncentrične kružnice, od koga se spušta kraća obična vrpca na čijem je kraju polujabučica. Ispod toga su još dvije polujabučice, zatim polumjesec, a onda opet jedna pulujabučica. Na sjevernoj strani je plastična predstava čomage (topuza).

Dvije suprotne stranice piramidalnog završetka imaju po jednu polujabuku. 
### Epitaf i tumačenja
Natpis je urezan u 15 redova i pisan je srednjovjekovnom bosanskom epigrafskom ćirilicom. Transliteracija glasi:

Najinteresantniji detalj ukrasa je predstava životinje ili lava, koja se može pronaći na stećcima u raznim predstavama, nekada samostalno, nekada u borbi sa zmajem, međutim na ovom spomeniku prenesen je najvjerovatnije sa grba srpske despotske kuće Brankovića

Oblik spomenika i slova, jezični izrazi, historijski podaci i sve druge okolnosti upućuju na to da je ovaj nišan nastao oko 1480. godine.

## Reference
Nišan Radivoja Oprašića

** Nišan Radivoja Oprašića ** je nadgrobnik podignut u vremenu prvih godina osmanske vlasti u Bosni i Hercegovini. To je druga polovina XV-og i XVI stoljeće, kada se još uvijek prepoznaje snažan uticaj klesarske tradicije stećaka. Dolazak islama i sam proces islamizacije nije zatirao narodne običaje i navike  stanovnika nekadašnjeg Bosanskog kraljevstva.

Opšta karakteristika ovih nadgrobnih spomenika odlikuje se u njihovim relativno velikim dimenzijama i reljefnim motivima koji su direktno preneseni sa stećaka.

Prenesen je iz sela Oprašići kod Rogatice, susjednog sela Brankovića u Botaničku baštu Zemaljskog muzeja u Sarajevu.

## Nacionalni spomenik
Nišan je dio zbirke od 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.

## Opis
Po obliku i ukrašavanju nišan je sličan nišanu Mahmuta Brankovića, što upućuje na to da je oba nišana isklesao isti majstor i da je vojvoda Radivoj bio roda Brankovića, jer se služio istim grbom.

Oblika je četverostranog stupa, sa piramidalnim završetkom. Dvije suprotne strane piramidalnog završetka imaju po jednu polujabuku.

Na sadašnjoj zapadnoj vertikalnoj strani je najprije plastična predstava lava, vrlo slična onoj na Brankovića obelisku, a ispod toga je urezan mač. Na istočnoj strani se nalazi plastičan topuz.

Pri vrhu vertikalnih strana se proteže urezana linija. Sa južne strane obelisk ima koplje sa zastavicom, a sa sjeverne disk u kojemu su urezane dvije koncentrične kružnice i kružno središte nešto ispupčenije. Urezanim kosim linijama disk je spojen sa vodoravnom linijom pri vrhu stranice. Ispod toga je jedna polujabučica, ispod koje je polumjesec, a opet ispod njega su dvije polujabučice. 
### Epitaf i tumačenja
Natpis je pisan srednjovjekovnom bosanskom epigrafskom ćirilicom, i transliteracija glasi:

O Radivoju Oprašiću nema historijskih podataka, ali po detaljima nišana vidi se da je bio pripadnik bosanskog plemstva. Po motivima lava se zaključuje da je kao i Mahmut Branković pripadao feudalnoj porodici Brankovića. Po dolasku Osmanlija, postao je njihov funkcioner, priznat mu je društveni status i ostao u staroj vjeri.

## Reference
Sveta Oda

**Sveta Oda** (oko 680. – oko 726.) bila je navodno škotska princeza, koja se proslavila kao pustinjakinja i svetica u Niskim Zemljama.

## Biografija

Oda je rođena slijepa, zbog tog ju je otac poslao na hodočašće u Liège da posjeti relikvije sv. Lamberta. Dok se molila na 
njegovu grobu, čudesno je izliječena od sljepoće, kako je zapisano u svetičinoj hagiografiji iz 8. vijeka. 
Nakon tog se vratila u Škotsku i zavjetovala da će život posvetiti Bogu.

Prema zapisima iz 13. vijeka, otac ju je silno želio udati, zbog tog je ona sa sluškinjom pobjegla preko Sjevernog mora. 
Nakon hodočašća u Rim i Gargano, Oda se skitala i molila po selima Niskih Zemalja da bi se konačno skrasila u Venrayu, u kom nije puno 
izdržala zbog nesnosnih svraka. Bježeći od svraka naselila se na šumskom proplanku gdje su joj seljaci sagradili kolibu.

Kako bi zaštitila svoje skromno skrovište od vjetra, tuče, kiše, snijega i ljudi, Oda je zasadila nekoliko grmova, koji su već sutradan su već izrasli u gustu ogradu. 
Otac ju je tražio, pa je uz pomoć novčića kao u priči o sv. Dimfni iz domovine i pronašao, ali kad je pokušao prići njezinom skrovištu, svrake bi 
ga svakiput otjerale. 
Na kraju je odustao i vratio se u Škotsku bez nje, a ona je nastavila živjeti kao pustinjakinja.

### Ikonografija i kult

Sveta Oda obično se prikazuje u dugoj plavoj haljini s jednim golim ramenom, sa štapom ili knjigom (simboli izliječene sljepoće). Uvijek je prikazana sa 
svrakom na ruci i krunom pod nogama što je simbol odbijanja očevog zemaljskog kraljevstva.

Nakon njene smrti, njezina skromna koliba postala je mjesto hodočašća, na kom je kasnije izrastao nizozemski grad Sint-Oedenrode.

Relikvije svete Ode (dijelovi lubanje i zubi) čuvaju se u crkvi sv. Martina u Sint-Oedenrodeu. 
Hodočasnici se mole sv. Odi radi očnih bolesti i drugih boleština povezanih sa glavom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''St. Oda''
Boxtel

**Boxtel** je grad i općina od 33,142 stanovnika, na jugu Nizozemske u Proviciji Sjeverni Brabant.

## Geografija

Boxtel se prostire duž lijeve obale rijeke Dommel, udaljen dvanaestak km južno od centra 's-Hertogenboscha. 
Od januara 1996. općina Boxtel se sastoji od samog Boxtela koji je centar i naselja Liempde i Lennisheuvel.
## Historija
 
Boxtel je prvi put dokumentiran početkom 12. vijeka kao Buochestelle.
Prvi grofovi od Boxtela bili su Gerard (1173.) i Willem (1239.), nakon tog je ta grofovija kao dio Brabantskog vojvodstva egzistirala puna četiri vijeka.

Posljednji grof od Boxtela umro je pod francuskom giljotinom 1794.

Za francuske vladavine na čelo općine dolaze gradonačelnici.

Boxtel je poznat po *Čudu Svete Krvi*. Prema legendi to se čudo dogodilo za mise održane oko 1380. godine, kad se slučajno srušio 
kalež sa bijelim vinom na oltarno platno koje se umrljalo crvenim mrljama.

Nakon tog su uzalud pokušali oprati u Dommelu, ali mrlje nisu nestale.

Nakon što je istražen taj čudesni događaj, kardinal Pileo di Prata Prata izdao je po nalogu pape Urbana VI- 25. juna 1380. povelju , kojom je dopustio da se 
sveto platno jednom godišnje pokaže vjernicima.
Tako je Boxtel postao mjesto hodočašća koje danas ponekad posjeti i 50.000 hodočasnika.

Nakon Nizozemske revolucije - 1648., platno je preseljeno u Hoogstraten, u strahu da će ga protestantska vlada zaplijeniti u Boxtel je vraćeno 1924. godine.

I danas se u spomen na to čudo, u nedjelju nakon Duhova odvija procesija po ulicama Boxtela.

## Reference

## Vanjske veze

*''Boxtel'' (službene stranice)
Lista aerodroma u Azerbejdžanu

**Popis [[aerodrom]]a u [[Azerbejdžan]]u** s pripadajućim osnovnim podacima. U Azerbejdžanu trenutno postoji 7 aerodroma za međunarodne letove.

__TOC__

## Spisak aerodroma

Nazivi aerodroma podebljani označavaju aerodrome sa redovnim vazdušnim saobraćajem.

## Povezano
* Saobraćaj u Azerbejdžanu
* Popis avio-kompanija u Azerbejdžanu

## Reference

*  
*   - includes IATA codes

## Vanjske veze
*  CIA World Factbook: *[https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/aj.html Azerbaijan - Transportation] *
*  World Aero Data: *[http://www.worldaerodata.com/countries/Azerbaijan.php Airports in Azerbaijan] *
*  The Airport Guide: *[http://www.the-airport-guide.com/search.php?by=country&search=Azerbaijan Airports in Azerbaijan]*
*  Great Circle Mapper: *[http://gc.kls2.com/cgi-bin/gclookup?Q=country:AZ Airports in Azerbaijan]*
*  FallingRain.com: *[http://www.fallingrain.com/world/AJ/airports.html Airports in Azerbaijan]*
Aa (Meuse)

**Aa** (što na nizozemskom znači voda je rijeka na jugu Nizozemske, duga oko 72 km, koja zajedno sa rijekom Dommel formira rijeku Dieze.

## Hidrologija
Aa izvire na terenu općine Nederweert u Provinciji Limburg.
Od tamo teče prema sjeverozapadu preko Helmonda do spoja sa rijekom Dommel kod grada 's-Hertogenbosch gdje formira rijeku Dieze.

Najveće pritoke su Goorloop i Astense Aa.

Pretpostavlja se da je Aa počeo teći prije oko 10.000 godina, nakon posljednjeg ledenog doba.

### Kanaliziranje
Kanaliziranje rijeke počelo je 1623. između gradova 's-Hertogenbosch i Helmond za transport tada unosnog treseta šlepovima. Daljnje kanaliziranje rijeke prema jugu otpočelo 1798. izradom projekta koji nikad nije realiziran jer je u međuvremenu iskopan kanala Zuid-Willemsvaart koji je išao istom trasom.

Kako je rijeka imala mali pad (svega 30 metara od izvora do ušća) i slabu odvodnju, od tridesetih godina prošlog vijeka provedeno je izravnavanje brojnih meandara i produbljivanje njenog korita, tako je rijeka dobila potpuno novi artificijelni izgled. Posljednjih dekada se nastoji vratiti stare meandre i prirodne retencije da joj se vrati njen prirodni izgled.

## Reference

## Vanjske veze

* ''De Aa''
Nederweert

**Nederweert** je općina od 17,322 stanovnika i gradić od 8,560 stanovnika, na jugu Nizozemske u Provinciji Limburg.

## Geografija

Nederweert se prostire nedaleko od belgijske granice, udaljen tridesetak km jugoistočno od centra Eindhovena, na terenu općine izvire rijeka Aa.

Kod Nederweerta se ukrštaju  tri kanala Zuid-Willemsvaart, Noordervaart i Wessem-Nederweert, u 19. vijeku su ti kanali koji su vodili do Maastrichta i 's-Hertogenboscha, služili za 
transport treseta.

Današnja općina Nederweert sastoji se od naselja; Nederweert, Budschop, Ospel, Nederweert-Eind i Leveroy.

## Historija

Nederweert se u početku zvao *Merefelt* što je značilo *Među jezerima*, ali je kasnije zvan *Weert van den nedersten eynde*, a to je značilo *Uzvisina u nizinskom kraju*, iz tog je kasnije nastao - Nederweert.

Prije 14. vijeka Nederweert je bio dio općine Weert, prvi put je dokumentiran kao samostalna općina 1419.

Sve do 1701. Nederweert je bio pod vlašću Grofovije Horn, a od 1715. je postao je dio Nizozemske Republike.
Kraljevina Francuska anektirala je Nederweert 1785., u tom periodu bio je dio departmana Meuse-Inférieure.

## Reference

## Vanjske veze

*''Nederweert'' (službene stranice općine)
Weert

**Weert** je općina od 50,344 stanovnika i grad od 39,125 stanovnika, na jugu Nizozemske u Provinciji Limburg.

## Geografija

Weert se prostire nedaleko od belgijske granice, do koje se može doći pješke a ni njemačka granica nije daleko.
Od centra Eindhovena udaljen je tridesetak km jugoistočno, tako da se nalazi na trasi željezničke pruge Eindhoven - Maastricht i Kanala Zuid-Willemsvaart.

Općina Weert sastoji se od grada Weert i pet sela; Stramproy, Laar, Altweerterheide, Tungelroy i Swartbroek.

## Historija

Weert je prvi put dokumentiran 1062. pod imenom 'Wertha, što je značilo značilo *Zemlja okružena [[voda|vodom]] i [[močvara]]ma*.

Od kad je sredinom 13. vijeka, podpao pod vlast Grofovije Horn počeo se ubrzano razvijati, podignuti su bedemi i gradska vrata.
Tako da je 1414. dobio gradska prava i razvio se kao trgovište.
Na taj period podsjećaju zgrade u historijskoj jezgri i grofovske rezidencije  Aldenborgh i Nijenborgh aan de Biest.

Filips van Montmorency posljednji grof od Hornea, odigrao je važnu ulogu u vrijeme Nizozemske revolucije i pobune protiv španjolskog kralja Felipea II. 
Zajedno s princom Willemom Oranskim i grofom Lamoraalom od Egmonta bio je jedan od lidera pobune.

Zbog tog je zajedno sa Lamoraalom uhapšen i osuđen na smrt zbog veleizdaje, glave su im odrubljene u Bruxellesu 5. juna 1568.

## Pobratimski gradovi
Weert ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;
*  Sint-Truiden, Belgija
*  Hangzhou, Kina

## Reference

## Vanjske veze

*''Gemeente Weert'' (službene stranice općine)
Lučina (Prešov)

**Lučina** () je naseljeno mjesto u okrugu Prešov, u Prešovskom kraju, Slovačka Republika.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*  
* Naselja okruga Prešov
Sint-Michielsgestel

**Sint-Michielsgestel** je općina od 29,722 stanovnika i gradić od 9,550 stanovnika, na jugu Nizozemske u Proviciji Sjeverni Brabant.

## Geografija

Sint-Michielsgestel se prostire duž obala rijeke Dommel, koja ga dijeli na dva dijela, udaljen desetak km jugoistočno od centra 's-Hertogenboscha.

Današnja općina Sint-Michielsgestel osnovana je 1996. spajanjem Sint-Michielsgestela, sa naseljima *Den Dungen* i *Berlicum*, tad je pripojeno i selo *Gemonde*, koje je do tada pripadalo Boxtelu.

## Historija

Sint-Michielsgestel je dobio ime po visokoj suhoj pješčanoj zemlji (=gestel) i katoličkoj crkvi posvećenoj arhanđelu Mihaelu.
Njegovo ime je prvi put dokumentirano negdje oko 1314. godine, kada su spojeni feudi Herlaer i Gestel. Inače se feud Herlaer spominje još davno prije 1142. kao domena Dircka, grofa od Herlaera.
Gimnazija u Sint-Michielsgestelu osnovana je 1815. godine, za Drugog svjetskog rata korištena je kao zatvor za političke protivnike. U maju 1942. njemački okupatori zatvorili su 460 ljudi među ostalim i Wima Schermerhorna prvog posljeratnog nizozemskog premijera (1945.-1946.).

## Privreda

Glavni poslodavac u gradu je sanatorij Kentalis, ranije poznat kao Institut za gluhe i nagluhe osobe (Instituut voor Dovenl). Ali to je gotovo sve, pa većina stanovnika putuje na posao u 's-Hertogenbosch.

## Reference

## Vanjske veze

*''Sint-Michielsgestel'' (službene stranice općine)
Lučina (razvrstavanje)

**Lučina** može biti:

* Lučina (Jajce), naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini
* Lučina (Prešov), naseljeno mjesto u okrugu Prešov, Prešovski kraj, Republika Slovačka
* Lučina (Slivno), naseljeno mjesto Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Slivno, Dubrovačko-neretvanska županija
Tvrđava Vratar

**Tvrđava Vratar** je srednjovjekovni utvrđeni grad na visokom brdu i grebenu iznad kanjona rijeke Žepe (s njene desne strane), lijeve pritoke Drine, u široj okolini Rogatice, Bosna i Hercegovina. Od ušća Žepe do grada ima oko 2,5 km zračne linije na sjeverozapadnu stranu.

U historijskim izvorima grad Vratar se ne spominje, ali je sasvim izvjezno da je postojao prije dolaska Turaka i da je zajedno sa selom podgrađen i trgom u njemu bilo središte župe koja je najprije prirpadala oblasti bosanske vlastelinske porodice Dinjačića, a kasnije Kovačevića.

Grad je imao tri okrugle kule, povezane bedemom. Imao je nekoliko nivoa i tabija. Na najvišem, sjevernom nivou se zapažaju temelji pravougaone zgrade, vjerovatno dvorca, a na nekoliko mjesta se i danas vide ostaci kula i zidova kojima su međusobno bile povezane i zaštićene.

Na najnižoj tabiji se nalaze dva dosta velika i lijepo klesana stećka, bez ukrasa i natpisa. Jedan je u obliku sanduka sa velikim postoljem, a drugi u obliku sljemenjaka sa postoljem. Sanduk je danas prevaljen, a grob ispod njega je pretražen. 
## Kamene stolice
U gradu su pronađene dvije, u žive stijene usječene stolice. Jedna od tih stolica, poznata pod imenom “Kraljev sto” i “Velika stolica, je na najvišem platou grada, na njegovom južnom kraju. Ispred nje se nalazi zaravnjeni prostor. Isklesana je u krševitoj stijeni, tako da ima sjedište, konkavni naslon za leđa i nešto naslona za ruke. Sjedište je od zemlje odignuto oko 70 cm. Dugačko je oko 90, a najveća širina mu je oko 45 cm. Naslon za leža je visok 40 cm. Ukupna dužina stolice iznosi oko 130 cm. Spomenik je danas djelomično oštećen.

Druga stolica se nalazi na nešto nižem i manjem platou, koji je od prethodnog udaljen oko 80 m na južnu stranu. To je ivična krševita stijena u južnom uglu platoa, koju je klesar pretvorio u stolicu sa naslonom za leđa. Stolica je danas znatno oštećena, ali su se ipak njene dimenzije mogle ustanoviti. Za razliku od prve, ovu stolicu mještani nazivaju “Mala stolica.”

## Reference

## Literatura
*
Grofovija Horn

**Grofovija Horn** (nizozemski: *Graafschap Horn*) bila je mala historijska grofovija Svetog Rimskog Carstva, koja se prostirala po današnjem nizozemskom i belgijskom Limburgu.

## Historija

Grofovija Horn se isprva zvala Horne, nastala je kao feud oko 1100. uz rijeku Meuse pored današnje nizozemsko-belgijske granice.
Ime je dobila po selu Horn, u kom se nalazio zamak rezidencija porodice Horn (Horne), prvih feudalaca tog imanja. 
Prvi sa sigurnošću poznat feudalac bio je Willem I Horne.

Dinastija Horn izrasla je u poznatu plemenitašku porodicu. Jacob I od Horna bio je važan saveznik burgundskog vojvode Philipa Dobrog i biskupa Kneževine-biskupije Liège Louisa Burbonskog.
On je 1450. postao princ Svetog Rimskog Carstva, pa je tako feud uzdignut u rang grofovije, iako je strogo govoreći to bilo formalno jer je i nadalje imao suzerene iz Kneževine-biskupije Liège.

Rezidencija grofova od Horna preseljena je iz Horna u Weert u 15. vijeku.>

### Propast
Posljednji grof Grofovije Horn Filips van Montmorency, imao je važnu ulogu u vrijeme Nizozemske revolucije i pobune protiv španjolskog kralja Felipea II.

Zbog tog je uhapšen i osuđen na smrt zbog veleizdaje, glava mu je odrubljena u Bruxellesu 5. juna 1568.

Nakon pogubljenja Filipsa van Montmorencya sva zemlja je konfiscirana.
U periodu 1569.-70. Montmorencyjeve domene su vraćene njihovim feudalcima, guverneru Habsburške Nizozemske i Kneževima-biskupima od Liègea, ali ne i zemlje oko Weerta koje su dobile nove gospodare.

Kako Filips van Montmorency nije imao muških nasljednika Knez-biskup od Liègea kao suzeren Grofovije Horn, proglašen je novim grofom. Biskupi su grofovijom upravljali u personalnoj uniji. Grofovija Horn je zadržala vlastite zakone i običaje, kao i svoju financijsku autonomiju. 
U okviru te nove smanjene grofovije bila su sela; Neer, Nunhem, Haelen, Buggenum, Roggel, Horn, Beegden, Geystingen, Ophoven i grad Heythuysen.

Kraljevina Francuska anektirala je grofoviju 1795., nakon tog postala je dio Francuskog departmana Meuse-Inférieure.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Graafschap Horn''
Kamena stolica u Kosoru

** Kamena stolica iz Kosora ** je jedna od 42 kamene stolice pronađene na teritoriji srednjovjekovne bosanske države. Predstavljaju uštinski simbol vlasti i ugleda feudalnog društvenog sloja. Smještene su na otvorenom prostoru, a najčešće u utvrđenim gradovima srednjovjekovne bosanske države gdje ih se može naći i više u okviru jednog lokaliteta.

Stolica je pronađena u selu Kosor, oko jedan kilometar udaljena od kuća, na lokalitetu Varda. Ispred stolice se nalazila ploča kao postolje gdje i danas stoji (podatak iz 1991.).  Stolicu je pronašao, krajem XIX stoljeća i prvi pisao o njoj Vjenceslav Radimski. Zabilježio je natpis na stolici, dimenzije i naznačio da je propala u zemlju. Po narodnoj predaji stolica je poznata kao „Herceg-Stjepana stolica“, jer je na njoj često sjedio herceg Stjepan Vukčić Kosača i sudio narodu (Radimski).

Šefik Bešlagić je dimenzije ispravio i detaljnije opisao stolicu. Sjedište je pravougaonog oblika, u podnožju 
usječena da bi se noge mogle podviti. Vanjski izgled usječene šupljine je kvadrat, dok je naslon za leđa nešto malo koso nagnut pravougaonik. Bočne strane stolice su u svom srednjem dijelu više od naslona za leđa, dok su u prednjem usječene i povijene, da bi služile kao naslon za ruke. 
## Opis
Dimenzije: 
* sjedište 50&nbsp;cm x 30&nbsp;cm x 68&nbsp;cm
* naslon 50&nbsp;cm x 20&nbsp;cm
* ukupna visina 120&nbsp;cm 
### Epitaf
Stolica iz Kosora je jedna od tri koje imaju natpis. Na vanjskoj, desnoj strani, stolice, nalazi se u šest redova natpis, pisan srednjovjekovnom bosanskom epigrafskom ćirilicom. Po svojim paleografskim, jezičkim i drugim osobinama, natpis ima mnogo zajedničkoga sa natpisima na stećcima. U transkripciji glasi:

## Nacionalni spomenik
Danas se stolica nalazi u Botaničkoj bašti Zemaljskog muzeja u Sarajevu. Prenesena je 1953. god. iz naselja Kosora kod Mostara Spomenik potiče sa kraja XIV stoljeća.

Stolica je dio zbirke od 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka sa teritorije Bosne i Hercegovine. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.

## Reference

## Literatura
*