open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Luč (razvrstavanje)

Riječ **luč** ili ime **Luč** može se odnositi na:

= Geografija =
* naselje Luč u Baranji, Općina Petlovac
* naselje Lúč na Ostrove u Slovačkoj

= Izdavaštvo =
* "Luč", revija za misao i život hrvatskog katoličkog đaštva (Beč - Zagreb, 1905-1942)

= Generalna značenja =
Kao opšta imenica *luč* ima ova značenja
# borovina u obliku klade ili iverja za potpalu vatre
# svjetlo (arh.)

= Povezano =
*  
* 

= Napomena =
Martin Paz

***Martin Paz*** je kratka priča (novela) Julesa Vernea, napisana 1851. godine. Pojavila se u *[[Musée des familles]]* od 10. jula do 11. augusta 1852. Tekst je kasnije revidiran i proširen za objavljivanje u obliku knjige.

## Radnja
Priča se odvija u Limi, Peru. Verne počinje opisom života i umjetnosti peruanskog slikara Ignacija Merina; Verne pripisuje Merinovim gravurama inspiraciju za pisanje fikcije o toj zemlji.

Jevrejski biznismen po imenu Samuel obećao je da će dati svoju kćerku Saru za ženu bogatom mestizu, Andréu Certi. Međutim, Sarah - koja je jako privučena katoličkom religijom - zaljubljena je u mladog indijanskog poglavicu Martina Paza. Nakon obračuna noževima u Samuelovoj kući, u kojem je Certa povrijeđen, Paz mora pobjeći. Skače u rijeku i svi vjeruju da je mrtav, ali on pronalazi utočište kod španskog plemića Don Végala koji ga zavoli i stavi ga pod svoju zaštitu. Kasnije, Paz tajno susreće Certu sa Samuelom i, slušajući njihov razgovor, saznaje da Sarah nije Samuelova kćerka, već kćerka španskog plemića kojeg je Samuel spasio nakon brodoloma.

Prije nego što se vjenčanje moglo održati, počinje indijanska pobuna. Pobunjenici napadaju Samuelov dom i ubijaju ga, a Paz uspijeva pobjeći sa Sarom u Végalovu kuću. Jednom tamo, Végal otkriva da je Sarah njegova kćerka, za koju je mislio da je mrtva. Certa pokušava da se osveti. Paz i Végal bježe, ali Indijanci otimaju Saru. Végal i Paz kreću u potjeru i otkrivaju da su Indijanci osudili Saru na smrt jer je Paza odvela od njegovih plemenskih dužnosti. Treba je pogubiti tako što će se skočiti preko vodopada dok je vezana za kanu. Paz stiže u zadnji čas, ali je ne uspijeva spasiti i zajedno umiru.
 
## Teme
Među obrađenim temama su antisemitizam (vidi također: *[[Hector Servadac|Putovanje kometom]]*), borba za nezavisnost, miješanje rasa i uloga aristokracije u javnim poslovima.

## Izdanje na engleskom jeziku
* *Preživjeli s broda Chancellor i Martin Paz*, James R. Osgood, Boston, 1876. Prijevod Ellen Frewer. Tekst na Google Books
* Martin Paz na Project Gutenberg

## Reference

## Vanjske poveznice

* Puni tekst revidirane verzije na francuskom Wikisourceu
L'Éternel Adam

***Vječni Adam*** (fr. ***L'Éternel Adam***) je kratka novela Michela Vernea koja opisuje progresivni pad grupe preživjelih u barbarstvo nakon apokalipse. Iako je priču napisao njegov otac Jules Verne u posljednjim godinama svog života, Michel Verne ju je znatno proširio.

## Sažetak radnje
Priča je smještena u daleku budućnost u kojoj Zartog Sofr-Aï-Sran, arheolog, dešifrira sačuvani dnevnik preživjelog nakon potpunog uništenja civilizacije. Otkriće se dešava usred filozofskih kontroverzi o porijeklu ljudi, između onih koji vjeruju u postojanje jedinstvenog pretka i onih koji ne vjeruju.

Dnevnik opisuje borbu za opstanak male grupe Francuza i Francuskinja nakon što iznenadna i neobjašnjiva katastrofa uništi evropski kontinent, te uzaludnost akumuliranog znanja u grupi. Nakon što su uvidjeli da njihovo nepismeno potomstvo neće imati neposrednu korist od naučnog znanja koje posjeduju, autor dnevnika i njegovi prijatelji pokušavaju zapisati sve čega se mogu sjetiti i pohraniti to u vremenske kapsule za buduće generacije, ali te kapsule su nestale u narednim vijekovima.

Zaključak romana implicira da je jedinstveni predak preživjeli čiji je dnevnik otkriven i da je civilizacija osuđena na vječni pad i ponovno rođenje. "Vječni Adam" je mit o Adamu i Evi, čija je varijacija prisutna u Zartogovoj civilizaciji i on nagađa da bi to moglo biti jedino znanje koje je preživjelo od bezbrojnih prethodnih kataklizmi, i jedina stvar koja bi se mogla nastaviti nakon što njegova civilizacija neizbježno propadne.

## Reference


## Vanjske poveznice
* 
* Puni izvorni tekst sa ilustracijama
La Chasse au météore

***Potjera za zlatnim meteorom*** (fr. ***La Chasse au météore***) je roman Julesa Vernea, jedan od posljednjih tog plodnog francuskog pionira naučne fantastike. Međutim, knjiga se smatra manje ranim primjerom naučne fantastike, a više društvenom satirom koja ismijava pohlepu, monomaniju i taštinu. Verne je prvi put napisao *La Chasse au météore* 1901. godine, a zatim ju je prepisao prije svoje smrti, ali je objavljena tek 1908. godine, tri godine nakon autorove smrti, kao jedan od sedam takvih posthumnih romana.

Radi se o suparništvu između dva astronoma amatera u istom malom američkom gradu koji uočavaju novi meteor i pokušavaju preuzeti zasluge za to. Ispostavlja se da je meteor napravljen od zlata i stoga izuzetno vrijedan. Još jedan ekscentrični naučnik amater, ovaj put izumitelj, stvara uređaj koji će uzrokovati da on padne tamo gdje on želi.

Knjigu je opsežno uredio Verneov sin, Michel Verne, za kojeg se zna da je uveo lik izumitelja, naglasio romantičnu sporednu radnju ovog romana i proširio ga sa 17 na 21 poglavlje, između ostalih promjena.

Budući svijet prikazan u knjizi uključuje dva politička predviđanja koja se nisu ostvarila u vijeku od njenog objavljivanja: prvo, Sjedinjene Američke Države postaju sastavljene od 51 savezne države i shodno tome, njihova zastava ima 51 zvijezdu, za razliku od 45 država koje su postojale 1905. godine kada je Verne umro; drugo, Grenland postaje nezavisna, potpuno suverena nacionalna država.

## Historija objavljivanja

U novembru 1908. godine Grant Richards (London) objavio je prvi engleski prijevod pod nazivom *Potjera za zlatnim meteorom*, verzije Michela Vernea, u potpuno ilustrovanom izdanju.

Godine 1965. I.O. Evans objavio je sažetu verziju u Fitzroy izdanju pod nazivom *Potraga za meteorom*.

Godine 1986. Société Jules Verne objavio je izvornu francusku verziju.

Godine 1998. Bison Books, University of Nebraska Press, ponovo je objavio *Potragu za zlatnim meteorom* u potpuno ilustrovanoj replici verzije Granta Richardsa s uvodom Gregoryja A. Benforda.

Godine 2006. Bison Books sa Univerziteta u Nebraski Press objavio je *Potragu za meteorom* u prijevodu F. P. Waltera i Waltera Jamesa Millera.

## Reference
Le Pilote du Danube

***Dunavski peljar*** (fr. ***Le Pilote du Danube***) je roman Julesa Vernea.

Prvi put je objavljen 1908. godine, tri godine nakon njegove smrti, i kao i većina knjiga objavljenih posthumno, opsežno ga je revidirao njegov sin Michel. Kao dio serije *[[Voyages Extraordinaires|Izvanredna putovanja]]*, priča prepričava avanture glavnog lika, Sergea Ladka, dobitnika nagrade u Dunavskoj ligi amaterskih ribara, dok putuje niz rijeku. Julesov prvobitni naslov za tu priču bio je "Le Beau Danube Jaune". Izvorni roman objavilo je Društvo Julesa Vernea (Société Jules Verne) 1988. godine.

## Radnja

Ljudi koji žive uz obale Dunava suočeni su s prijetnjama pljačkom i ubistvima od strane bande kriminalaca. Stanovništvo je uznemireno incidentima, a policija do sada nije uspjela uhapsiti kriminalce. Detektiv Karl Dragoch ​​​​dobio je zadatak od komisije sastavljene od svih podunavskih država da uhvati bandu uz pomoć specijalne jedinice.

Ribar Ilia Brusch, koji je osvojio dvije prve nagrade na ribarskom takmičenju u Sigmaringenu, javno se obavezuje da će ploviti Dunavom u svom čamcu prema Crnom moru, živeći isključivo od prihoda od svježe ulovljene ribe. Stranac, koji se predstavlja kao turista po imenu Jäger, pokušava stopirati Bruscha u Ulmu. U međuvremenu, borac za slobodu Serge Ladko, koji se bori protiv turske vlasti u Bugarskoj, biva zamijenjen za kriminalca koji koristi njegovo ime. Putujući Jäger je zapravo detektiv Dragoch, a Brusch je pravi Ladko. Kriminalac koji koristi Ladkovo ime zapravo se zove Striga i drži Ladkovu ženu zarobljenu na jednom od brodova svoje bande. Riječni pirati su na kraju savladani uz pomoć pravog Ladka, koji se ponovo ujedinjuje sa svojom voljenom suprugom na gusarskom brodu.

## Reference
* ''Dunavski pilot''



## Bibliografija
* Verne, Jules. *The Danube Pilot* (izdanje Fitzroy). Associated Booksellers, 1970. 190 stranica.

## Vanjske poveznice
*
L’Agence Thompson et Co

***Turistička agencija Thompson*** (fr. ***L’Agence Thompson et Co***) je roman iz 1907. godine koji se pripisuje Julesu Verneu, ali ga je napisao njegov sin Michel Verne.

## Radnja
Roman počinje u Londonu, gdje se osiromašeni profesor francuskog jezika Robert Morgand prijavljuje u turističku agenciju Baker & Company za mjesto vodiča i prevodioca za obilazak tri arhipelaga: Azora, Madeire i Kanarskih ostrva. Budući da Morgand tečno govori engleski, španski i portugalski, lako dobija posao. Međutim, tokom narednih dana, Morgand vidi oglas za konkurentsku agenciju, Thompson & Company, koja nudi isto putovanje po boljoj cijeni. Obje turističke agencije se takmiče sve dok Morganov poslodavac Baker nije prisiljen otkazati putovanje. Međutim, i uspješna Thompsonova agencija treba prevodioca, te Morgand dobija posao, iako za mnogo manju platu.

Morgand počinje svoje usluge na parobrodu *Seamew*. Na brodu se nalazi više od stotinu turista, kao i sam gospodin Thompson, vlasnik turističke agencije. Tokom putovanja postaje očigledno da gospodin Thompson, neodgovorni i novcem opsjednuti biznismen, nije planirao ni putovanje okeanom ni posjete kopnu; sve se mora organizovati tokom putovanja. Problemi se javljaju, hrana se kvari, a putnici postaju sve nezadovoljniji na putu od Azora do Madeire. Tokom putovanja, Morgan se zaljubljuje u putnicu, mladu američku udovicu po imenu Alice Lindsay. Njihovu romansu ugrožava njen zet i odbačeni obožavatelj, Jack Lindsay, koji progoni Alice zbog njenog novca. U međuvremenu, devetnaestogodišnja sestra Alice Lindsay, Dolly, zaljubljuje se u ljubaznog francuskog oficira na odsustvu, Rogera de Sorguesa.

Putovanje se nastavlja preko Gran Canarije i Tenerifa, gdje se putnici penju na planinu Teide. Međutim, tokom povratnog putovanja u Britaniju, motori *Seamewa* otkazuju i brod je prisiljen nastaviti mnogo sporijim tempom, pokretan samo jedrima. Brod se konačno brodolomio u blizini Zelenortskih Ostrva, ali preživjeli su stigli do obale i na kraju do kontinentalne Afrike, gdje su ih zarobili beduini koji su pokušali da ih otkupe. U avanturama koje su uslijedile, Jack Lindsay je ubijen u bitci, ali ostali preživjeli su konačno spašeni. Roman sretno završava dvostrukim vjenčanjem: Roberta Morganda s Alice Lindsay, a Rogera de Sorguesa s Dolly. Putovanje se dobro završava čak i za gospodina Thompsona, koji, uprkos svojim kreditorima i nezadovoljnim putnicima, vješto uspijeva izbjeći bankrot.

## Historija objavljivanja
Roman je objavljivan u serijama u novinama *[[Le Journal]]* od 17. oktobra 1907. do 25. decembra 1907. godine, a iste godine ga je objavila izdavačka kuća Hetzel et Cie u obliku knjige. Engleski prijevod I. O. Evansa objavljen je u dva toma (*Paket odmora* i *Kraj putovanja*) 1965. godine.

Tvrdnja izdavača da je roman posthumno djelo Julesa Vernea bila je prihvaćena više od jednog vijeka, sve dok otkriće izvornog rukopisa nije dokazalo autorstvo Michela Vernea.

## Reference
Les naufragés du "Jonathan"

***Preživjeli s "Jonatana"*** (fr. ***Les naufragés du "Jonathan"***) je roman koji je napisao Jules Verne 1897. godine pod naslovom ***Magellania***. Međutim, objavljen je tek 1909. godine, nakon što ga je prepisao Verneov sin Michel pod naslovom *Les naufragés du "Jonathan"*.

## Radnja

Roman govori o misterioznom čovjeku po imenu Kaw-djer. Kaw-djer živi u zemlji Magellaniji, odnosno regiji oko Magellanovog tjesnaca. Kaw-djer, čiji je moto "Ni Bog ni gospodar", pomaže sebi da preživi, ​​a također pruža pomoć i autohtonim narodima Magellanije. Međutim, kada grupa doseljenika doživi brodolom na obližnjem ostrvu (ostrvo Hoste), Kaw-djer im pomaže da osnuju svoju koloniju, iako odbija da vlada nad njima ili da ih na bilo koji način kontroliše. Međutim, kada kolonija postane žrtva borbe za vlast, Kaw-djer je prisiljen da privremeno napusti vlastite anarhističke principe. Nakon što uspostavi red, abdicira i postaje čuvar svjetionika, čime zadržava svoj individualizam.

## Historija
Piero Gondolo della Riva otkrio je izvorni rukopis u porodičnoj arhivi Hetzel 1977. godine.

Dva dijela romana naknadno su prevedena i objavljena odvojeno na engleskom jeziku pod nazivom ***Čovjek bez gospodara*** i ***Nevoljni diktator***.

## Bilješke


## Vanjske poveznice
* ''Les Naufragés du Jonathan'' (Kolekcija Hetzel) sa Wikimedia Commons
Michel Verne

**Michel Jean Pierre Verne** (3. august 1861. – 5. mart 1925.) bio je francuski romanopisac i urednik, sin Julesa Vernea. Bio je najpoznatiji po svojim avanturističkim romanima, među kojima su *[[Le Phare du bout du monde|Svjetionik na kraju svijeta]]* (1905), *[[Le Volcan d'or|Zlatni vulkan]]* (1906) i *[[L’Agence Thompson et Co|Putnička agencija Thompson]]* (1907).

## Rani život i obrazovanje
Michel je rođen u Parizu u Francuskoj. Zbog svog neposlušnog ponašanja, otac ga je 1876. godine poslao na šest mjeseci u kaznenu koloniju Mettray, privatni popravni dom u blizini Toursa. Sa 19 godina izazvao je skandal pobjegavši ​​s glumicom uprkos protivljenju svog slavnog oca. Do 1883. godine njegov otac se pomirio s njegovim brakom i Michel se oženio - samo da bi napustio svoju tek vjenčanu suprugu i započeo vezu sa 16-godišnjom Jeanne Reboul, s kojom je imao dvoje djece prije nego što je razvod okončan. Ti i drugi problemi zategnuli su odnos između Michela i njegovog oca, ali do Julesove smrti 1905. godine odnosi među njima su se poboljšali i surađivali su na nekim pričama.

## Karijera
Michel je bio zadužen za objavljivanje mnogih posljednjih rukopisa svog oca, a kruže glasine da je Michel možda i sam napisao neke od njih. Djela koja su se ranije pripisivala Julesu Verneu, a sada se smatra da ih je napisao Michel, uključuju *[[Le Phare du bout du monde|Svjetionik na kraju svijeta]]*, *[[Le Volcan d'or|Zlatni vulkan]]* (u dva dijela, *Potražite potok Forty Mile* i *Poplava i plamen*) i *[[L’Agence Thompson et Co|Turističku agenciju Thompson]]*. Michel Verne je pisao u sličnom žanru kao i njegov otac i smatrao ga je dobrim piscem, ali njegova djela se sada općenito smatraju inferiornijima od onih njegovog oca.

Neka od njegovih djela, poput *[[Un Express de L'Avenir]]* i *[[La Journée d’un journaliste américain en 2889|U godini 2889.]]*, značajna su po upotrebi pneumatskih cijevi.

## Djela Michela Vernea
* *[[L’Agence Thompson et Co|Turistička agencija Thompson]]* (1907)
* *[[La Destinée de Jean Morénas]]*
* *L'Éternel Adam* (*[[L'Éternel Adam|Vječni Adam]]*, kratka priča)
* *Un Express de L'Avenir*
* *[[Un Express de l'avenir]]* (kratka priča)
* *[[La Journée d’un journaliste américain en 2889|U godini 2889.]]* (kratka priča)
* *[[Les naufragés du "Jonathan"|Preživjeli sa "Jonatana"]]* (objavljeno u dva dijela na engleskom kao *Čovjek bez gospodara* i *Nevoljni diktator*)
* *[[L'Étonnante Aventure de la Mission Barsac|Misija Barsac]]* (1914)

## Vanjske poveznice

* Popis Verneovih naslova (uključujući djela Michela Vernea)
* Ekspres budućnosti (kratka priča, izvorno objavljena pod imenom Julesa Vernea usljed uredničke greške)
* 
* 
*
Lost God of SASORI

***Lost God of SASORI*** je EP japanskog post-punk benda Ling tosite sigure koji je premijerno objavljen 22. listopada 2025. godine. Bio je to drugi EP u historiji benda, nakon EP-a *[[Feeling Your UFO]]*, koji je izašao 2006. godine. Uz to, *Lost God of SASORI* bio je jedini materijal što ga je bend izdao tijekom 2025. godine, a uslijedio je nakon singla "Trrrrrrrrrrrrrrrrrrrue Lies" iz 2024. godine te plodne 2023. godine, kada su izašli album *[[last aurorally]]*, kompilacija *[[PSYCHO-PASS：Cutting the Digital Domination]]* i dva singla. Sony Music je izdao EP. 

Na EP-u se našlo ukupno pet novih pjesama, među kojima je i "Loo% Who%", prva pjesma na EP-u, a koja je korištena kao odjavna špica za anime *[[Gnosia]]*, koji je s emitiranjem započeo 12. listopada 2025. godine; ipak, "Loo% Who%" nije izdan kao samostalni singl, iako je izdan videospot. Ostale četiri pjesme nove su i nisu ranije objavljene, s tim da je peta pjesma zapravo *bonus track* koji predstavlja poseban TK-jev anime miks pjesme "Loo% Who%". 

## Popis pjesama

## Vanjske veze
*Diskografija
UN-APEX

"**UN-APEX**" je singl što ga je izdao TK from 凛として時雨, a koji je premijerno objavljen 19. ožujka 2025. godine. Bio je to TK-jev jedini službeni singl iz 2025. godine, a došao je nakon singla "誰我為" iz 2024. godine; "誰我為" je bio uvodna pjesma za sedmu sezonu animea *[[My Hero Academia]]*. "UN-APEX" je, s druge strane, korišten kao odjavna pjesma za drugu sezonu popularnog animea *[[Solo Leveling]]*, s tim da je zanimljivo da je TK napisao i pjesmu "Request", koju izvodi krage, a koja je bila korištena kao odjavna pjesma za prvu sezonu istog animea. Videospot za pjesmu objavljen je 24. siječnja 2025. godine. 

Sony je izdao singl u tri formata. Prvi je bio tzv. "redovno" izdanje s četiri pjesme, a koje je naslovljeno ; drugi format je bilo posebno izdanje sa šest pjesama, među kojima je bila i *live* akustična verzija pjesme "誰我為", a koje je naslovljeno . Treće izdanje sa zasebnim otom bilo je digitalno izdanje singla. Atipično za autora, "UN-APEX" je dobio i svoju službenu verziju na engleskom jeziku, a koja je izdana u slopu  izdanja; posebno izdanje nije sadržavalo ovu verziju pjesme, koja je trajala kraće (1:35) od originalne pjesme na japanskom.

Pjesma je zauzela 32. mjesto na Oriconovoj top listi u Japanu.

## Popis pjesama

### 【期間限定通常盤】 izdanje

### 【初回生産限定盤】 izdanje

## Vanjske veze
* Diskografija
Le Docteur Ox

***Doktor Ox*** (fr. ***Le Docteur Ox***) je zbirka kratkih priča Julesa Vernea, koju je prvi put objavio Pierre-Jules Hetzel 1874. godine.

Sastoji se od četiri različita Verneova djela:

* "Une fantaisie du Docteur Ox" ("Eksperiment Dr. Oxa", 1872), ilustrirao Lorenz Froelich
* "Maître Zacharius" ("Majstor Zacharius", 1854), ilustrirao Théophile Schuler
* "Un drame dans les airs" ("Drama u zraku", 1851), ilustrirao Émile-Antoine Bayard
* "Un hivernage dans les glaces" ("Zima usred leda", 1855), ilustrirali Adrien Marie i Barbant

Zbirka također uključuje predgovor Pierre-Julesa Hetzela i priču "Quarantième ascension au mont Blanc" ("Četrdeseti uspon na Mont Blanc"), koju je napisao Verneov brat Paul, a ilustrirao Edmond Yon.

## Reference

## Vanjske poveznice
* 
*  (preveo George Makepeace Towle)
Whose Blue

***Whose Blue*** je peti samostalni studijski album što ga je izdao TK from 凛として時雨. Album je izašao u izdanju Sony Musica, a premijerno je izašao 16. travnja 2024. godine. Bio je to TK-jev prvi studijski album nakon pauze od pet godina, kada je izdao uspješni album 彩脳. U međuvremenu je objavio EP, *live* album i kompilacijski album te nekoliko singlova, pet od kojih je uključeno i u popis pjesama na albumu *Whose Blue*. Redovno izdanje albuma sadržavalo je ukupno 12 pjesama, a uz ranije objavljene singlove, duet "Synchrome" sa suis iz dua ヨルシカ dobio je samostalni videospot, iako nije izdan kao samostalni singl. 

Uz redovno izdanje, *Whose Blue* je dobio i posebno  izdanje koje se sastoji od tri diska, prvi od kojih je bio "redovni" album s 12 pjesama, dok druga dva diska sadrže dodatne instrumentalne kompozicije na dodatnom CD-u te videouratke na blu-ray disku. Prva izdanja albuma dolazila su uz promotivnu razglednicu koja je prikazivala fotografiju pjevača TK-ja.

## Popis pjesama

### 【完全生産限定版】 izdanje

## Reference

## Vanjske veze
* Diskografija
Horgenska kultura

**Horgen kultura** je neolitsku kulturu između 3.400. i 2.800. godine p.n.e. na teritoriji Švajcarske i južnog Baden-Württemberga u Njemačkoj, koju karakteriziraju močvarna naselja i sojenice. Ime je dobila po prvom nalazištu u Horgenu na Ciriškom jezeru. Potiče od Pfyn kulture u istočnoj Švicarskoj i područja oko Bodenskog jezera u Njemačkoj i Cortaillod kulture iz Twanna u Švicarskoj, što je zaključeno po ranoj horgenskoj keramikci. Smatra se i najistočnijim izdankom kulture Seine-Oise-Marne u Francuskoj iako je geografski bila udaljena od glavnog područja rasprostranjenosti te kulture. Zamijenila ju je Kultura vrpčaste keramike

## Istraživanja
Godine 1923, arheološki nalazi otkriveni su tokom građevinskih radova u Horgenu, u području Scheller na obali Ciriškog jezera. Godine 1934., prehistoričar Emil Vogt iz Švicarskog nacionalnog muzeja prepoznao je da se nalazi značajno razlikuju od onih iz drugih perioda. Obimna istraživanja u Horgenu provedena su i između 1987. i 1990. godine, od kojih je većina morala biti provedena pod vodom. Ostala važna nalazišta uključuju Sipplingen na Bodenskom jezeru i Bad Buchau na jezeru Feder.

Značajni nalazi, uključujući druga najstarija vrata na svijetu, otkriveni su tokom iskopavanja provedenih tokom izgradnje parking garaže opere u Cirih od aprila 2010. do januara 2011. Ostaci šest faza naselja kulture Horgen i dvije faze Kulture vrpčaste keramike dokumentovani su na približno 3.000 m2. Ovo nalazište nadmašuje sva prethodno poznata nalazišta i po površini i po količini nalaza. Zbog svoje reprezentativnosti i velike gustine podataka, nudi dubok uvid u društvo, ekonomiju i okoliš prije 5.000 godina.

### Nalazi
Horgen kulturu karakterizira gruba, debelozidna, cilindrična keramika. Nalazi u Sipplingenu ukazuju na postepenu kulturnu tranziciju, što sugerira da Horgen kultura ima lokalno porijeklo. Naselje sojenica Arbon-Bleiche 3 također se nalazi između dvije kulture, i kronološki i tipološki.

Razlike u keramici mogu se objasniti i promjenom obrazaca upotrebe. Kao što pokazuju ostaci hrane u keramici Horgen kulture, posude s debelim stijenkama korištene su i za zagrijavanje hrane; njihova upotreba se stoga proširila izvan pukog skladištenja hrane. Svi koraci proizvodnje mogu se pratiti u otkrivenim alatima, njihov oblik je jednostavan i funkcionalan.

Posebno tipični za ovaj period su klinovi od rogova, koji su se postavljali između drške i kamene sjekire. To je sprječavalo prebrzo trošenje drški.

Svinje su postale sve važnije tokom Horgen kulture. Svinjske kosti su bile najčešće kosti pronađene u seoskim gomilama otpada, čineći do 70% svih kostiju.

Horgen kultura (3300-2700. p.n.e.) predstavlja najdužu fazu švicarskog neolita. Kameni nalazi sa nalazišta Horgen sličan je onome iz ranijih Pfyn i Cortaillod perioda. Brojni su nalazi tekstila, vretena, utega za razboj, češljeva i lanenog sjemena. Dokazi o obradi metala pojavljuju se širom Švicarske tokom ovog vremena, što sugerira da je bakar možda počeo zamjenjivati ​​kost i rogove kao materijal za lične ukrase.
## Izvori
Brain films

**''brain films'' -vinyl edition-** je ambijentalni album što ga je izdao TK from 凛として時雨, a objavljen je 30. srpnja 2025. godine u izdanju Sonyja. Album je izdan kao posebno vinil izdanje na dvije LP ploče, a sadrži ukupno 16 kompozicija, devet na prvoj, a sedam na drugoj ploči. *brain films* zauzima posebno mjesto u TK-jevoj diskografiji, s obzirom da se radi o njegovom prvom predominantno instrumentalnom albumu te drugom posebnom izdanju, nakon video albuma *[[film A moment]]*, koji je izašao još 2011. godine, na samom početku njegove solo karijere. 

Sadržajno, *brain films* predstavlja kombinaciju otprije objavljenih kompozicija, novih verzija otprije objavljenih kompozicija te potpuno novih stvari koje su po prvi puta uvrštene na ovaj album. U prve dvije skupine spadaju "daylily", "sound_am 326" i "unravel"; prve dvije pjesme izvorno su objavljene na albumu *[[flowering]]*, TK-jevom debitantskom solo albumu, dok je potonja hit pjesma po prvi puta dobila službenu instrumentalnu obradu koja je izdana i kao samostalni singl istoga dana kada i ovaj album. Također, album je sadržavao i sve nove instrumentalne kompozicije s drugog diska *limited* izdanja ranije objavljenog albuma *[[Whose Blue]]*. A strana prve ploče sadržavala je pet kompozicija, a B strana četiri; u slučaju druge ploče, A strana sadržavala je četiri, a B strana tri kompozicije. 

*brain films* je bilo iznimno ograničeno izdanje koje je inicijalno izdano u samo 1,000 primjeraka.

## Popis kompozicija

### CD1

### CD2

## Reference

## Vanjske veze
* Diskografija
Les Indes noires

***Les Indes noires*** (doslovno ***Crne Indije***) je roman francuskog pisca Julesa Vernea, objavljen u serijalima u *[[Le Temps]]* u martu i aprilu 1877. godine, a odmah nakon toga ga je objavio Pierre-Jules Hetzel. Prvo britansko izdanje objavljeno je u oktobru 1877. godine od strane Sampson Lowa, Marstona, Searlea i Rivingtona pod nazivom ***Dijete pećine*** ili ***Čudna djela pod zemljom***. Drugi engleski naslovi za roman su ***Crni dijamanti*** i ***Podzemni grad***.

## Sažetak radnje
Ovaj roman, koji obuhvata vremenski period duži od deset godina, prati sudbinu rudarske zajednice Aberfoyle u blizini Stirlinga u Škotskoj. Primivši pismo od starog kolege, rudarski inženjer James Starr kreće prema starom rudniku Aberfoyle, za koji se smatra da je iskopan prije deset godina. Starr pronalazi nadzornika rudnika Simona Forda i njegovu porodicu koji žive u kolibi duboko u rudniku; zapanjen je kada saznaje da je Ford otkrio prisustvo velikog ležišta uglja. Simona Forda prate njegova supruga Madge i odrasli sin Harry.

Od samog početka, oko glavnih likova počinju se dešavati misteriozni i neobjašnjivi događaji, koji se u početku pripisuju goblinima i vatrenim bićima.

Ubrzo nakon otkrića novog ležišta uglja, zajednica se revitalizira, a cijeli grad raste oko podzemnog jezera zvanog Loch Malcolm.

Sumnjajući da je zlokobna sila na djelu, Harry nastavlja svoja istraživanja pećinskog sistema, gdje u dubokom oknu otkriva mladu djevojčicu - siroče po imenu Nell. Tokom sljedećih nekoliko godina Nell usvajaju Simon i Madge, ali on ne otkriva ništa o njenom porijeklu, samo da nikada nije izašla iz rudnika.

Na kraju, kada Harry i Nell odluče stupiti u brak, misteriozni događaji kulminiraju. Postaje jasno da je sve događaje izazvao Silfax, još jedan bivši zaposlenik rudnika, koji je zajedno sa svojom dresiranom snježnom sovom Harfangom nastanjivao rudnik od njegovog zatvaranja. Nell je Silfaxova unuka i živjela je s njim i Harfangom sve dok je Harry nije spasio.

Tokom svadbene službe Harryja i Nell, Silfax pokušava srušiti rudnik. Nell ga u tome sprječava pozivajući Harfanga k sebi, nakon čega se Silfax utapa.

## Bilješke
James Starr, ugledni član Kraljevske institucije, kao i mnogi Vernovi likovi, pripadnik je akademske "aristokratije" tog vremena.

## Reference

## Vanjske poveznice

*  (engleski)
* 45 ilustracija Julesa Férata
*  ''Dijete pećine'', audio verzija  (na francuskom)
Masatoshi Nakano

, poznatiji kao , japanski bubnjar i DJ, najpoznatiji kao dugogodišnji bubnjar rock benda Ling tosite sigure. Osim za Ling tosite sigure, Pierre je svirao i za brojne druge bendove i muzičare kao gostujući ili prateći bubnjar. Uz to, radi i kao DJ pod imenom  te je MC za hip-hop grupu  pod imenom . Zastupa ga agencija .

## Biografija

Nakano je rođen 1980. godine u Koshigayi. Kada je tijekom druge godine više osnovne škole osnovao bend, izvorno je svirao gitaru, međutim kada su ga prijatelji pohvalili da sjajno svira bubnjeve dok ih je isprobavao na mjestu na kojemu su vježbali, odlučio je promijeniti instrument. Sljedeće je godine gledao snimku trodnevnog koncerta  rock benda X JAPAN te je bio toliko impresioniran YOSHIKI-jevim bubnjanjem da je odlučio postati bubnjar. 

Nakon mature upisuje glazbeni koledž Shōbi, gdje mu je mentor bio Makito Yamamura; diplomirao je 2012. godine. Godine 2003. sudjeluje u osnivanju benda he, međutim već 2004. godine prelazi u relativno novi bend Ling tosite sigure, koji je tražio bubnjara nakon što je njihov originalni bubnjar napustio bend. 

Godine 2014., Sony Music izdao mu je solo album *Chaotic Vibes Orchestra*, na kojem se nalazi i kompozicija "Animus", orkestralno djelo za čak 20 bubnjeva. Iste godine vjenčao se s glazbenicom Seiko Ōmori, za čiji je bend često nastupao kao gostujući bubnjar. Par je u listopadu 2015. godine dobio svoje prvo dijete. Međutim, iako je Ōmori potvrdila da se vjenčala tek je 2020. godine potvrdila da je njezin suprug Pierre Nakano. Par se razveo 2024. godine.

## Diskografija

### CD
* *Chaotic Vibes Orchestra* (13. kolovoza 2014., Sony Music AR)

### DVD
* Chaotic Vibes Drumming 入門編 (14. rujna 2011., Pierre Rocks/moving on)
* Chaotic Vibes Drumming 実践編 (14. rujna 2011., Sony Music AR)

### Suradnje

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
* 
*
Miyoko Nakamura

, poznata i kao , japanska je basistica, najpoznatija kao basistica i vokalistica benda Ling tosite sigure. Uz to, članica je rock benda geek sleep sheep te akutsičnog projekta ti-ti.uu, a surađivala je i s drugim japanskim glazbenicima. Zastupa ju agencija .

## Biografija

Miyoko Nakamura rođena je 1983. godine, a glazbom se bavi od djetinjstva. Započela je s klavirom, koji je svirala do druge godine više osnovne škole, kada se prebacila na saksofon i svirala u školskom limenom orkestru. U srednjoj školi nastavila je sa saksofonom te se čak učlanila u jazz klub, ali odustala je jer joj je postalo dosadno. Tijekom prve godine srednje škole kupila je svoju prvu gitaru te je započela sa sviranjem tog instrumenta. Pred kraj srednje škole upoznala je Tōruoa Kitajimu (TK), a na početku studija je s njim i njegovim srednjoškolskim prijateljima osnovala *cover* bend benda GO!GO!7188 u kojem je nastupala kao gitaristica i vokalistica. Bend je raspušten nakon gotovo dvije godine jer su ostali članovi našli druge poslove. 

Želeći se i dalje baviti glazbom, Nakamura je 2002. godine s TK-jem osnovala bend Ling tosite sigure. Izvorno su imali velikih problema pri pronalasku dodatnih članova, tako da joj je TK predložio da preuzme ulogu bas vokala u bendu, što nikada ranije nije radila. Ubrzo se bendu pridružio bubnjar Noda MEN, kojeg će kasnije zamijeniti Pierre, tako da su započeli rad na vlastitoj glazbi. Osim što od 2002. godine djeluje u bendu Ling tosite sigure, Nakamura je, pod umjetničkim imenom 345, godine 2012. suosnovala bend geek sleep sheep zajedno s Kazuhirom Momom, vokalistom rock benda MO'SOME TONEBENDER, a dvije godine kasnije Naruke Shingo, član benda Moran, pozvao ju je da se pridruži akutsičnom projektu ti-ti.uu.

## Diskografija

### Suradnje

## Napomene

## Reference

## Vanjske veze
*
Basist

**Basist** (također poznat kao bas gitarist) jest muzičar koji svira bas instrument kao što je kontrabas (uspravni bas, kontrabas, drveni bas), bas gitaru (električni bas, akustični bas), sintibas, bas klavijature ili niski limeni instrument kao što je tuba ili trombon. Različiti muzički žanrovi obično se povezuju sa jednim ili više ovih instrumenata. Od 1960-ih, električni bas je standardni bas instrument za funk, R&B, soul, rock, reggae, jazz fusion, heavy metal, country i pop. Kontrabas je standardni bas instrument za klasičnu muziku, bluegrass, rockabilly i većinu žanrova jazza. Niski puhački instrumenti kao što su tuba ili susafon standardni su bas instrument u jazz bendovima u stilu Dixielanda i New Orleansa.

Uprkos asocijacijama različitih bas instrumenata sa određenim žanrovima, postoje izuzeci. Neki novi rock bendovi i basisti koristili su kontrabas, kao što su Lee Rocker iz Stray Catsa, Barenaked Ladiesa i Tiger Armyja. Larry Graham, Bernard Edwards, Mick Hogan, Andy Fraser i Mel Schacher koristili su električnu bas gitaru. Neke funk, R&B i jazz fusion grupe koriste synth bas ili klavijaturni bas umjesto električnog basa. Bootsy Collins, Stevie Wonder, Kashif i Kevin McCord (One Way) koristili su sintisajzerski bas. Neki Dixieland bendovi koriste kontrabas ili električni bas umjesto tube. U nekim jazz grupama i *jam* bendovima, bas linije svirajz Hammondove orgulje, koje se koriste tipkama za bas pedalu ili donjim priručnikom za niske tonove. Bas vođen klavijaturom se povremeno pojavljuje i u rock bendovima, kao što su Doors i Atomic Rooster.

## Reference
Cairnholy

**Cairnholy** (ili Cairn Holy) je naziv za dvije neolitske megalitske grobnice s komorama, 4 kilometra istočno od sela Carsluith u Dumfries i Galloway, Škotska. Grobnice su zaštićeni istorijski spomenici.

Oko 3.000. godine p.n.e klima na Zapadnim ostrvima Škotske bila je toplija nego danas, a nivo mora niži. Lososi su živjeli u rijekama, jeleni, ovce i goveda pasli su okolna brda, a ječam je rastao na širokim poljima. Smatra se da je tada kult ili religija zahvatila Britanska ostrva, uključujući izgradnju velikih kamenih struktura.

Jugozapadna Škotska (uključujući Dumfries i Galloway te južni Ayrshire) ima ukupno 29 neolitskih grobnica s komorama ili dugih što se smatra niskom gustoćom spomenika za tako veliko područje, posebno u poređenju s područjima kao što su Arran ili Orkney. Koncentracija grobnica postoji na jugozapadu Gallowaya, dok je veći dio ostatka okruga bez spomenika. U tom području postoje i drugi megalitski spomenici, uključujući 8 kamenih krugova, kao i nekoliko „četiri postera“. Nadalje, postoji pet spomenika u obliku kursusa, svi grupirani oko Dumfriesa, a nedavno i niz palisadnih ograđenih prostora.

Obje grobnice su otvorene prema nebu jer je većina njihovog originalnog pokrovnog kamenja u prošlosti uzeta za izgradnju poljskih zidova. Istraživali su ih Stuart Piggott i Terence Powell 1949. godine. Nalazi s iskopavanja nalaze se u Nacionalnom muzeju Škotske. Cairnholy I je složenija struktura od njih dvije, dok se za Cairnholy II kaže da je grobnica mitskog škotskog kralja Galdusa.

## Cairnholy I
Dimenzije grobnice su 50 x 15 m, sa velikom zakrivljenom fasadom koja je formirala pozadinu predvorja ispred grobnice na kojem su nađeni i tragovi vatre.

Sama grobnica ima dvije komore. Vanjska komora, u koju se ulazilo kroz fasadu, sadržavala je fragment ceremonijalne sjekire od žada, zajedno s krhotinama neolitske keramike i vrhom strijele u obliku lista. Kasni grobni prilozi sastojali su se od krhotina keramike Peterborough i Kulture pokala te kremenog noža. Unutrašnja komora je izgrađena kao zatvorena kutija i nije bila dostupna iz vanjske. Vjerovatno je prvobitno bila pokrivena velikom kamenom pločom koja je ležala na dvije više krajnje ploče. Unutrašnja komora sadržavala je sekundarnu cistu s krhotinama posuda za hranu i kamenom isklesanim u obliku čaše i prstena.

## Cairnholy II
Na udaljenosti od 150 m, je Cairnholy II, druga neolitska grobnica s komorama, dimenzija 20x12 m. i visine manje od 60 cm. Sadržavala je dvije komore. Zadnja komora je prethodno opljačkana, a druga poremećena, ali su u njoj pronađeni vrh strijele i kremeni nož, zajedno sa sekundarnim ulomcima keramike Kulture pokala.

## Izvori
Kamena grobnica Malo brdo

**Kamena grobnica Malo brdo** (francuski - *Cairn de Petit Mont*) je megalitska struktura južno od naseljenog mjesta Arzona u departmanu Morbihanu, regija Bretanja, Francuska.

Iskopavanja su vršena 1864. godine, a prvi put obnovljena početkom 1906, nakon što je zaštićen dvije godine ranije. Tokom Drugog svjetskog rata, brdo je teško oštećeno 1943. godine postavljanjem njemačkog bunkera, u kojem se danas nalazi dokumentacijski centar (jedan dolmen je potpuno uništen, drugi oštećen). Nakon obnove između 1979. i 1988, Malo brdo – osim ulaza u bunker – uglavnom predstavlja vjernu sliku svoje izvorne arhitekture.

Megalitski kompleks ima dužinu od 60 m, širinu od 46 m. i visok je 6-7 m. Sadržavao je najmanje tri dolmena, od kojih su 2 sačuvana. Izgrađen je u tri faze, od kojih najstarija datira iz 4.600. p.n.e. Dolmeni sadrže gravure na brojnim bočnim pločama hodnika i potpornim pločama komore koje prikazuju sjekire u krugu, valovite znakove i ose drške. Sitni bijeli kvarcni kamenčići pronađeni su nepravilno razasuti između granitnih blokova. Njihovo prisustvo moglo bi ukazivati ​​na ritualna darivanja.  

Dolmen br. 2 također ima gravuru na podnoj ploči, izrađenu od uništenog pločastog menhira, korištenog naknadno, te na stropnoj ploči hodnika. Osim sjekira i keramike, grobni predmeti uključuju i statuete Venere iz rimskog doba, što dokazuje transformaciju mjesta u hram Venere. I u hrišćanskom periodu Malo brdo bilo je mjesto bogosluženja, što se zaključuje po nekim natpisima, ugraviranim stopalama i krstu. 

## Svjetska baština
Megalitske strukture (menhiri, dolmeni i tumuli) u Kornaku i na obali Morbihana  uvrštene su na listu UNESCO-ove Svjetske baštine. Odluka je donešena na 47-om zasedanju Komiteta za svetsku baštinu od 6-16 jula 2025. god. u UNESCO-om sjedištu u Parizu. 

## Izvori
Veliki Manio

**Veliki Manio** (francuski - *Géant du Manio*) je menhir na brežuljku blizu Kerlescana, sjeveroistočno od Karnaka, u departmanu Morbihanu, Bretanja, Francuska. To je najveći menhir u Karnaku, visine 6,5 m. i potječe iz neolita. Menhir je 1900. godine proglašen istorijskim spomenikom Francuske. 

Menhiri su počeli izazivati ​​svojevrsni ezoterični žar u 18. stoljeću. Druidski red je čak osnovan 1781. godine. Ovom redu, koji se smatrao sektom, 1836. godine suprotstavio književnik i generalni inspektor spomenika, Prosper Mérimée (1803–1870).

## Opis
Istraživao ga je arheolog Zacharie Le Rouzic početkom dvadesetog stoljeća. Smješten je 300 metara zapadno od Kerleskanskog ograđenog prostora, praktično u liniji s glavnim linijama. Menhir i susjedne humke povezane su s istočnim krajem Kermario niza. 

Osim visinom ističe se reljefnim prikazom ljudskog lica na gornjem dijelu i gravurom na njegovoj bazi, zakopanom dijelu, sa pet valovitih, serpentinskih linija. Zbog toga se naziva i Zmijski menhir.

Ispred menhira, iskopavanjima provedenim 1922. godine pronađeno je i pet poliranih kamenih sjekira, zakopanih s oštricama okrenutim prema gore. Otvor u podnožju menhira omogućava posmatranje serpentinskog prikaze in situ, ulazeći u neku vrstu jame okružene velikim kamenim pločama. Ne postoji stručno objašnjenje prikaza ovih linija i prikaza glave na vrhu kamena.

## Svjetska baština
Menhir Veliki Manio u Kornaku, zajedno sa ostalim megalitskim strukturama (menhiri, dolmeni i tumuli), uvršteni su na listu UNESCO-ove svjetske baštine. Odluka je donešena na 47-om zasedanju Komiteta za svetsku baštinu od 6-16 jula 2025. god. u UNESCO-om sjedištu u Parizu. 

## Izvori
Spomenici Starog Khuttala

**Kulturna baština drevnog Khuttala** je skupina raznih arheoloških ostataka (budistički hramovi, palače, naselja, proizvodni centri i karavan-saraji) koji ilustruju stratešku važnost i živahnu interakciju nekadašnje kneževine (srednjovjekovna kraljevina) sa susjednim carstvima. Nalazi se na sjevernoj obali rijeke Oxus (Oks, moderna Amu Darja), između njezinih pritoka Vahša i Panja i podnožja Pamira. Otprilike odgovara modernoj regiji Hatlon u Tadžikistanu.

Khuttal je imao vrlo važnu ulogu od 7. do 16. stoljeća u trgovini na Putu svile. U njemu se trgovalo vrijednom robom, poput soli, zlata, srebra i konja. Bio je i središte kulturne, vjerske i tehnološke razmjene. Raznolike arheološke ostatke čine: budistički samostan Ajinatepa, Qalai Hulbuk, Shahristoni Hulbuk, Manzaratepa, Qalai Zoli Zard, mauzolej Mavlono Tojiddina, Halevard (Kofirkala), Shahristoni Zoli Zar, Tohir Caravanserai, Shahrtepa i budistički hram Khishttepa. 

Religija naroda Huttala u davna vremena bio je zoroastrizam, a kasnije su se okrenuli budizmu, monizmu i hrišćanstvu. U 8. i 9. stoljeću u Huttalu je uveden islam.
 
## Svjetska baština
Kulturna baština drevnog Khuttala uvrštena je na listu UNESCO-ove svjetske baštine. Odluka je donešena na 47-om zasjedanju Komiteta za svjetsku baštinu od 6-16 jula 2025. god. u UNESCO-om sjedištu u Parizu. Među njima, poseban značaj pripisuje se arheološkom kompleksu Qalai Hulbuk – ostacima palače glavnog grada drevnog Khuttala, čije je nasljeđe oživljeno zahvaljujući sveobuhvatnim naporima Vlade Republike Tadžikistan.

## Izvori
Deux ans de vacances

***Dvogodišnji odmor*** (fr. ***Deux ans de vacances***) je avanturistički roman Julesa Vernea, objavljen 1888. godine. Priča govori o sudbini grupe školaraca nasukanih na pustom ostrvu u Južnom Pacifiku i o njihovoj borbi da savladaju nedaće. U predgovoru knjige, Verne objašnjava da su mu ciljevi bili stvoriti okruženje slično Robinsonu Crusoeu za djecu i pokazati svijetu za šta su inteligencija i hrabrost djeteta sposobne kada se stave na kušnju.

## Sažetak radnje

Priča počinje u martu 1860. godine s grupom školaraca starosti između osam i četrnaest godina na škuneru od 100 tona zvanom *Sleuth*, usidrenom kod Aucklanda na Novom Zelandu, koji se spremaju za polazak na šestosedmični odmor. Izuzev najstarijeg dječaka Gordona, Amerikanca, i Brianta i Jacka, dvojice braće Francuza, svi dječaci su Britanci.

Dok je posada škunera na obali, vezovi se odvajaju pod nepoznatim okolnostima i brod pluta prema moru, gdje ga zahvata oluja. Dvadeset dva dana kasnije, dječaci se nađu na obali nepoznatog ostrva, koje nazivaju "Ostrvo Predsjedavajućeg". Kreću na mnoge avanture, pa čak i hvataju divlje životinje pokušavajući preživjeti. Ostaju tamo sljedeće dvije godine dok brod koji prolazi ne potone u neposrednoj blizini ostrva. Brod su preuzeli pobunjenici s namjerom da trguju robljem. Uz pomoć dvojice preživjelih članova prvobitne posade, dječaci uspijevaju poraziti pobunjenike i pobjeći s ostrva, za koje otkrivaju da se nalazi blizu čileanske obale (ostrvo Hanover, koje se nalazi na 50°56’ J, 74°47’ Z).

## Objavljivanje
Kao i većina Vernovih djela, objavljeno je u serijama (u dvadeset četiri dijela između januara i decembra 1888.) u odjeljku "Izvanredna putovanja" francuskog časopisa *Magasin d’Éducation et de Récréation* od strane pariškog izdavača Hetzel. Također je objavljeno u obliku knjige u dva toma u junu i početkom novembra te godine. Ilustrovani dvostruki tom s kartom u boji i Verneovim predgovorom objavljen je krajem novembra.

## Povezano
* *[[Lord of the Flies]]* – roman koji odražava borbu za opstanak i dominaciju među mladim dječacima nasukanim na ostrvu

## Reference
* 

## Vanjske poveznice
* 
* 
*
Petroglifi Bangucheon

**Petroglifi duž potoka Bangucheon** protežu se oko tri kilometra kroz predio slojevitih litica na jugoistočnoj obali potoka Bangucheon, područje grada Ulsana (1.100.000 stanovnika), Južna Koreja. Kulturno dobro sastoji se od tri km. dugog pojasa duž vijugavog vodenog puta Bangucheon. Dvije kamene ploče s koncentracijom kamenih naslaga, okružene zastorima od strmih kamenih litica, nalaze se na njegovom sjevernom i južnom kraju. Poznate su kao Petroglifi terase Bangudae u Daegok-riju i Petroglifi Cheonjeon-rija.

Gravure su nastale od 5.000. p.n.e. (doba neolita) do 9. stoljeća nove ere. Isklesani kamenim i metalnim alatima, petroglifi prikazuju širok spektar slika i odražavaju praistorijske i istorijske kulturne izraze.

## Opis
Stijena na kojoj je pronađena većina crteža ima širinu od 8 m. i visinu od 5 m, a uz nju je još nekoliko kamenih površina na kojima se mogu pronaći crteži. Petroglifi prikazuju oko 20 vrsta životinja, uključujući morske životinje poput kitova, kornjača, tuljana, vodenih ptica, morskih pasa i riba, te kopnene životinje poput tigrova, pantera, divljih svinja, jelena, vukova, lisica i rakuna. Postoji i oko 300 crteža lovačkih i ribarskih alata, uključujući čamce, harpune, plovke, brane i mreže, kao i crteži ljudi i lica u punoj veličini. 

Stijena Cheonjeon-ri, smještena je 2 km. od Bangudaea i otkrivena je 1970. godine. Karakteristična je po slojevitosti prikaza urezanih kroz različite vremenske periode: životinjski i ljudski likovi iz kasnog neolita, apstraktni geometrijski uzorci iz bronzanog doba, sitne gravure iz željeznog doba i natpisi iz perioda *Tri kraljevstva* (počevši od prvog stoljeća p.n.e.) do perioda Ujedinjene Sille (676.-935.). Zajedno čine rijetku vizualnu genealogiju korejske prapovijesne kulture.

## Svjetska baština
Petroglifi predstavljaju mjesto koje odražava jedinstvenu pomorsku ribarsku kulturu sjevernih pacifičkih obala i prve prikaze lova na kitove. 

Godine 1965. dovršena je brana akumulacije Sayeon, koja je pregradila rijeku Daegokcheon na dužini od 5,5 km, a jezero je pušteno u rad. Od tada su neke od stijenskih slika bile ispod nivoa vode, otprilike osam mjeseci godišnje, od proljeća do jeseni. Godine 1995. slike na stijenama registrirane su kao nacionalno kulturno dobro pod brojem 285 u Južnoj Koreji. Nakon toga su izrađene replike stijena s crtežima, a u maju 2008. otvoren je Muzej petroglifa Ulsan sa replikama.

Muzej petroglifa Ulsan jedini je muzej u Južnoj Koreji posvećen isključivo petroglifima. Zgrada muzeja zgrađena je u obliku kita. Nalazi se uzvodno, oko 1,2 km sjeverozapadno od prapovijesnog nalazišta Bangudae.

Lokaliteti su uvršteni na listu UNESCO-ove svjetske baštine. Odluka je donešena na 47-om zasjedanju Komiteta za svjetsku baštinu od 6-16 jula 2025. god. u UNESCO-om sjedištu u Parizu.

## Izvori
Kumgang

**Kumgang** (Kumgansan ili Dijamantna planina) je planina, s vrhom visokim 1.638 metara, u pokrajini Kangwon, na istočnoj obali Sjeverne Koreje. Dio je planinskog lanca Taebaek.

Geomorfologiju planine čine izbočene stijenske formacije, strme litice, slapovi, duboke doline i prirodni bazeni, vode koje teku iz stotina klanaca, što je čini privlačnom za ljubitelje prirodnog krajolika i planinarenje. Sliku upotpunjuje morski krajolik koji se proteže duž obale. Neprestano je izložena promjenjivim vremenskim uslovima, poput magle, kiše, sunca i oblaka.

## Svjetska baština
Planina je mjesto planinskog budizma, s tradicijama koje datiraju još iz 5. stoljeća sa drevnim pustinjačkim kućama, hramovima, stupama i kamenim rezbarijama, od kojih se mnoge nalaze u vanjskom i unutarnjem području Kumganga. Tri hrama i danas su aktivna i svjedoče o stoljećima budističke prakse, isprepletenom s krajolikom. Na nominovanom području sačuvano je 8 kamenih Budinih slika, 5 pagoda, 2 kamena lampiona, 14 stela, 14 stupa i drugi kameni mostovi i zidovi, među kojima su i najveći i najbolji kameni reljefi, stare pagode, vrhunske stele i stupe Koreje.

Planina Kumgang je uvrštena na listu UNESCO-ove svjetske baštine. Odluka je donešena na 47-om zasjedanju Komiteta za svjetsku baštinu od 6-16 jula 2025. god. u UNESCO-om sjedištu u Parizu.

Nominirano dobro je jedinstveno, ali prema prirodnom krajoliku i geografskim karakteristikama podijeljeno je u četiri sastavna dijela: 
* područje Vanjskog Kumganga-Unutrašnjeg Kumganga, 
* područje Lagune Samil u Sea Kumgangu, 
* područje Haemanmulsang u Sea Kumgangu i 
* područje Chongsokjong u Sea Kumgangu.

Korejski budistički red Jogye u Seulu pozdravio je proglašenje planine Kumgang Svjetskom baštinom, nazivajući ga "simbolom korejskog budizma". Hram Shingye na planini obnovljen je 2007. godine nakon što je uništen tokom Korejskog rata 1950-53. godine. U njemu se održavaju zajedničke budističke službe za monahe s obje strane granice.


File:Myogil Statue - North Korea 내금강산 (10390834216).jpg|Statua Bude
Jangansa Temple 1932.jpg|Hram Jangansa
금강산 장안사 사성지전 내부 모습.jpg|Unutrašnjost hrama Jangansa
File:Seiyo-ji Temple (Inner Kumgang).jpg|Hram Seiyo-ji - Unutrašnji Kumgang
File:Kumgangsan National Park (14906672935).jpg
File:PH014 b067 021 Gertrude Bass Warner photographs - DPLA - 058205ac21c7e8d8393e5175fcc55a78.jpg
File:0337 - Nordkorea 2015 - Kumgang Gebirge (22570887419).jpg|
File:Kongosandenkitetudo-tekkyoato1.JPG
File:Kumgangsan Hotel at Mt Kumgang (14722045077).jpg

## Izvori
Jovana Jovović

**Jovana Jovović** (Vrbas, 4. decembar 2001) srpska je rukometašica koja igra na poziciji levog beka. Trenutno nastupa za Debrecin i za reprezentaciju Srbije.

U početku je trenirala odbojku, ali se sa 11 godina prebacila na rukomet. Za reprezentaciju Srbije debitovala je na Svetskom prvenstvu 2019. i tada je postala najmlađa igračica u istoriji reprezentacije koja je učestvovala na velikom turniru.

U januaru 2019. godine dobila je mađarsko državljanstvo.

## Reference

## Spoljašnje veze
* EHF profil