open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Igor Karaman

**Igor Karaman** (Split, 1927. - Zagreb, 1995.), hrvatski povjesničar, akademik.

## Biografija
Rođen je u Splitu, gdje je pohađao osnovnu školu i gimnaziju, obitelj mu se 1941. seli u Zagreb gdje dovršava gimnaziju. Zaposlenik je Hrvatskog povijesnog muzeja od 1946. do 1949., potom od 1949. do 1959. radi u Hrvatskom državnom arhivu. Diplomirao je povijest 1952. na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, te 1960. doktorirao s disertacijom naslova "Valpovačko vlastelinstvo: ekonomsko-historijska analiza".

Monografija "Tisućljetni Zagreb" koju je napisao s prof. Ivanom Kampušem najbolji je rad te vrste o Zagrebu, doživjela je 6 izdanja i prevedena je na više stranih jezika.

Jedan je od utemeljitelja Instituta za hrvatsku povijest Zagrebačkog sveučilišta, bio je njegov predstojnik od 1974. do 1978. g. Kao član suradnik HAZU, od 1978. do 1982., postaje voditelj Akademijina Zavoda za povijesne znanosti u Zagrebu. Kad je "Enciklopedija hrvatske povijesti i kulture" kojoj je bio urednik zabranjena zbog članka o Jasenovcu, odriče se članstva u HAZU.

## Nepotpun popis djela

* "Hrvatska na pragu modernizacije : (1750 - 1918.)" Naklada Ljevak, Zagreb 2000. 
* "Vukovar : vjekovni hrvatski grad na Dunavu" Nakladna kuća Dr. Feletar, Koprivnica 1994. 
* "Enciklopedija hrvatske povijesti i kulture" Školska knjiga, Zagreb 1980.
* "Tisućljetni Zagreb: od davnih naselja do suvremenog velegrada" (suautor Ivan Kampuš) Školska knjiga, Zagreb 1-1975., 2-1979., 3-1987., 4-1988., 5-1989., 6-1994.
* "Spomenica Josipa Matasovića: (1892 - 1962)" Povijesno društvo Hrvatske, Zagreb 1972.

## Izvori
Artur Gavazzi

**Artur** (**Franović**) **Gavazzi** (Split, 14. listopada 1861. - Zagreb, 12. ožujka 1944), hrvatski geograf talijanskog porijekla.

Gavazzi je rođen u Splitu (onda u Austro-Ugarskoj), a studirao je u Zagrebu i Beču, gdje je i postigao doktorat znanosti. Bio je dugogodišnji gimnazijski profesor, a od 1911. godine postaje profesor na Sveučilištu u Zagrebu. Godine 1920. odlazi na Sveučilište u Ljubljani gdje je radio kao prvi profesor geografije. Ondje je osnovao *Zavod za geografiju* i *Zavod za [[meteorologija|meteorologiju]] i [[geodinamika|geodinamiku]]* sa seizmološkom postajom. Godine 1927. vraća se u Zagreb, gdje pri Filozofskom fakultetu osniva *Zavod za fizičku geografiju* na kojem će do 1944. godine obnašati dužnost predstojnika. Godine 1929. izdaje prvi hrvatski geografski časopis *[[Hrvatski geografski glasnik]]* te uređuje prvih 7 brojeva u razdoblju od 1929. do 1939. godine.

Gavazzi se bavio fizičkom geografijom, napose hidro(geo)grafijom, limnologijom i oceanografijom, zatim meteorologijom i klimatologijom te geomorfologijom i morfometrijom. Prvi je započeo sustavno istraživanje sile teže u Hrvatskoj. Jedan je od začetnika Oceanografskog instituta u Splitu.

Za povijest kartografskih projekcija važna je njegova knjižica od 66 stranica pod naslovom *Kartografijske projekcije*, koju je uz druge rukopise svojih predavanja na Sveučilištu umnožio i izdao tridesetih godina Akademski geografski klub u Zagrebu.

## Djela
* *Rijeke Hrvatske*, 1905.
* *Zemljopis Hrvatske*, 1909.
* *Geografija Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca*, 1922.
* *Geografijska osnovica hrvatskoga naroda*, 1925.
* *Astronomska geografija*, 1929.
* *Nekoliko riječi o cilju i podjeli geografije*, 1930.
* *O dubinama Jadranskog mora*, 1936.
* *Otkrivanje zemalja*, 1939.
* *Zemljopisni i geopolitički položaj Hrvatske*, 1942. (u ediciji *Zemljopis Hrvatske*)

## Izvori

## Vanjske veze
* Hrvatski kartografi 
* Portal Hrvatskog geografskog društva
Mihovil Karuza

**Mihovil Karuza** (Split, 29. siječnja 1975.), hrvatski violončelist.

Mihovil Karuza niže i srednje glazbeno obrazovanje stekao je u Splitu na glazbenoj školi Josip Hatze u klasi prof. Vladimira Lukasa. Nakon završene srednje škole, 1992. godine se upisuje na Muzičku akademiju u Zagrebu, u klasu prof. Valtera Dešpalja, gdje s odličnim uspjehom diplomira 1996. godine. Tijekom školovanja i studija dobitnik je brojnih nagrada.

Od 1997. do 2000. godine djelovao je kao stalni član orkestra Zagrebačke filharmonije, od 2000. do 2002. godine djeluje kao solo-violončelist orkestra HNK u Splitu, prvi violončelist Splitskog komornog orkestra i član Splitskog klavirskog tria.

Od 2002. godine boravio je u SAD na postdiplomskom studiju na **Pennsylvania State University**, u klasi prof. Kim Cook, gdje je i magistrirao 2004. godine. Usavršavao se kod svjetski poznatih glazbenika i pedagoga (K. Botvay, L. Claret, M. Hayashi, A. Parisot, S. Sondeckiene, M. Steinkühler).

Od 2002. do 2004. godine djeluje kao solo-violončelist **Altoona Symphony Orchestra** i **Pennsylvania Centre Orchestra**. Po povratku u Hrvatsku ponovno preuzima mjesto solo-violončelista orkestra HNK u Splitu.

Snimao je za HRT i **RTV Slovenije**, a bavi se i pedagoškim radom kao asistent na Pennsylvania State University, Umjetničkoj akademiji u Splitu, kao profesor na osnovnoj glazbenoj školi "Lovro pl. Matačić" u Omišu, te održavajući majstorske tečajeve u inozemstvu.

Njeguje koncertantnu karijeru nastupajući uz *Hrvatski komorni orkestar*, *Splitski komorni orkestar*, *Simfonijski puhački orkestar HV-a*, *Komorni orkestar HNK Split*, *The Penn State Philharmonic Orchestra* i *Penn State Chamber Orchestra* (uz dirigente P. Dešpalja, M. Tarbuka, D. Sremeca, T. Ninića, S. Zaninoviha, G. Edelsteina i L. Lebasa) te održavajući recitale u Hrvatskoj i inozemstvu (Slovenija, Italija, Austrija, Francuska, SAD).

## Vanjske veze
* Mihovil Karuza
Tomislav Karlo

**Tomislav Karlo** (Split, 21. prosinca 1970.) bivši je hrvatski reprezentativac i rekorder u leđnom plivanju. 

1996. godine natjecao se na Ljetnim Olimpijskim igrama u Atlanti. U drugoj polovici 1990.-tih osvojio je četiri medalje na LEN europskim prvenstvima u kratkim bazenima (25 m). Na svjetskom kupu  FINA 1997. godine u Parizu postavio je  europski rekord u plivanju u disciplini 50 metara leđno s vremenom 24.52. Pobjednik FINA Svjetskog kupa postao je 2000. godine. Naslov najboljeg u ukupnom poretku FINA Svjetskog Kupa ostvario je u disciplini 50 metara leđno sa osvojenih 114 bodova, 1 bod ispred drugoplasiranog Lennyja Kreyzelburga (SAD). Treće mjesto osvojio je Josh Watson (AUS).

1997. godine dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

Od 1997 . godine  Glavni tajnik Hrvatskog plivačkog saveza. 2007 godine preuzima i dužnost direktora reprezentacija Hrvatskog plivačkog saveza.

Na Skupštini Zagrebačkog športskog saveza održanoj 12. lipnja 2012. godine izabran je za potpredsjednika.
Ida Gamulin

**Ida Gamulin** (Split, 1957.) hrvatska je pijanistica i dobitnica više prestižnih nagrada.

## Biografija
Završivši studij na Muzičkoj akademiji u Zagrebu u klasi Jurice Muraia, usavršava se u inozemstvu s Rudolfom Kererom u Wiemaru, te Stephenom Kovacevichem, Johnom Lillom i Annie Fischer u Londonu. Godine 1983. osvaja nagradu Myra Hess te debitira u Londonu s velikim uspjehom nakon čega slijede pozivi za nastupe u Queen Elizabeth Hallu 1985. i 1987. Od tada započinje zapažena međunarodna karijera; "*Izvanredno nadarena pijanistica dokazala se kao vrhunski interpret Bacha i Beethovena...njezin kristalan jasan ton odiše neobičnom toplinom i gracioznošću...*" (Daily Telegraph); "*Ona je zaista majstor legata i raskošne sonornosti*" (The Times).
	  	
Nastupala je solistički i uz orkestre u gotovo svim europskim zemljama, Rusiji i SAD-u surađujući s uglednim dirigentima Carlom Richterom, Hartmutom Haenchenom, Nikolajem Aleksejevim, Urošem Lajovicom, kao i s vodećim hrvatskim orkestrima i dirigentima. Također je gošća međunarodnih festivala u Spolettu, Freiburgu, Varni, Dubrovniku, Stratfordu, Janacek festivalu i dr. Snimala je za BBC, CBS, France Musique, S.A. Radio, Bayerische Rundfunk te druge radio i TV stanice. Prvu ploču snima u Londonu (EMI-Mava), te snima za Jugoton i Croatia Records. Njena snimka Brahmsove sonate u fis molu uvrštena je među najbolje izvedbe Brahmsa na američkom *Classical music directory*.

Za tisak je priredila cjelokupan opus glasovirskih minijatura Dore Pejačević čije stvaralaštvo godinama sustavno promovira. Ugledna hrvatska skladateljska imena (Boris Papandopulo, Milko Kelemen, Anđelko Klobučar, Igor Kuljerić, Ivo Josipović, Berislav Šipuš) na njen poticaj napisali su skladbe koje je s uspjehom praizvela.

Nakon koncerta u Londonu gdje je nastupila uz Marthu Argerich i Stephena Kovacevicha, Ida Gamulin sve češće surađuje u projektima komorne glazbe s poznatim europskim glazbenicima.

Članica je žirija međunarodnih pijanističkih natjecanja i predsjednica hrvatske EPTE (Europske udruge klavirskih pedagoga). Redovni je profesor klavirskog odjela Muzičke akademije u Zagrebu.

## Nagrade i priznanja

* Nagrada “Svetislav Stančić”, 
* Specijalna nagrada Freiburg festivala, 
* Nagrada Milka Trnina

## Diskografija
* J. Brahms | Dora Pejacsevich, Croatia Records, 1993. 
* J. S. Bach | J. Brahms, Croatia Records, 1996. 
* Franz Schubert, Hrvatski Katolički radio, 1997.. 
* Dora Pejacsevich, Zg Zoe Music, 1998
* P. I. Tchaikowsky, Croatia Records, 1999. 
* Dora Pejacsevich, Croatia Records, 2001.
* Talijanski capriccio / Italian Capriccio, Croatia Records, 2005.

## Izvor
* Službeni životopis Ide Gamulin 

## Vanjske veze
* Službene stranice Ide Gamulin
Iris C. de Corbavia

**Iris C. de Corbavia** (Split, 21. srpnja 1954.), hrvatska književnica.

## Biografija

U rodnome je gradu završila klasičnu gimnaziju i glazbenu školu. Studirala je romanistiku i slavistiku na Filozofskom fakultetu, te muzikologiju na Muzičkoj akademiji u Zagrebu. Kraće je vrijeme studirala na sveučilištu za strane studente u Perugi u Italiji. Na Visokoj školi za primijenjene umjetnosti u Zürichu završila je studij likovne umjetnosti i povijesti umjetnosti. Sudjeluje na skupnim izložbama u Njemačkoj, a izlaže i samostalno. Do sada je objavila veći broj kraćih literarnih radova, a roman Torquata nastao je poslije višegodišnjeg istraživanja obiteljske pismohrane i različitih povijesnih arhiva. Godine 1985. s obitelji seli iz Zagreba u Njemačku. Najprije u Hamburg, a zatim u Düsseldorf. Živi na relaciji Düsseldorf - Opatija.

## Rad
Iris Cecilia de Corbavia je romanospisateljica i pjesnikinja istančana senzibiliteta i bujne imaginacije. Kao istinski humanist nastoji u kozmopolitskom izričaju jezikom fantastike i čarolije oplemeniti ljudske odnose. Njenu prapokretačku snagu pripovijedanja čine istinite povijesne crtice koje do naših srca stižu ležerno, frekvencijama bajkovitog svijeta usprkos. Svijeta fantastike koji se odlikuje maštom i sugestivnim jezikom.

## Djela

* "Torquata", Naklada TVSCVLVM, Zagreb, 2009.,
Žarko Dadić

**Žarko Dadić** (Split, 11. srpnja 1930.) hrvatski matematičar i povjesničar znanosti, akademik

## Djela

* "Spomenica Hrvatskoga prirodoslovnog društva: 1885.-1985.: u povodu stote obljetnice postojanja", Hrvatsko prirodoslovno društvo, Zagreb, 1985.
* "Egzaktne znanosti hrvatskog srednjovjekovlja", Globus, Zagreb, 1991.
* "Egzaktne znanosti u Hrvata u doba prosvjetiteljstva", Matica hrvatska, Zagreb, 2004., 

## Izvori
Aleksandar Komulović

**Aleksandar Komulović** (lat. *Comuleo*) (Split, 1548. - Dubrovnik, 11. lipnja 1608.), hrvatski svećenik, diplomat i vjerski pisac.

Potomoak je splitske plemićke obitelji. Isprva splitski kanonik, djelovao je u papinskom hrvatskom Zavodu sv. Jeronima u Rimu te obavljao razne diplomatske službe za Rimsku kuriju. Predavao je na Ilirskoj akademiji u Rimu.

Godine 1582. tiskao je u Rimu svoje djelo *Nauk krstjanski za slovinjski narod*. Kasnje je prešao u isusovački red i napisao *Zrcalo od ispovijesti*, tiskano u Rimu 1606. i 1611. godine.

## Reference

## Literatura

* *Novak, Grga, Povijest Splita I, Čakavski sabor, Split, 1978.*
Giuliano

**Giuliano Đanić** (Split, 14. svibnja 1973.) je pjevač rock i pop glazbe iz Splita.

## Karijera
Prvotno je pjevao u nekoliko splitskih sastava, kao što su *Kleopatra*, *Zippo*, *Apokalipsa* i *[[Feeling]]*, a nakon toga je nastavio sa samostalnom karijerom. Od tada nastupa pod imenom **Giuliano**.

Izdao je nekoliko albuma. Pjevao je u duetu s Marijanom Banom (u pjesmi *Jugo*...), za koju je dobio nagradu *[[Porin]]a*, te s Goranom Višnjićem (*Sa tvojih usana...*). U pratnji simfonijskog orkestra HRT-a je snimio album uživo u dvorani Vatroslav Lisinski.

Sudjelovao je na nekoliko Splitskih festivala.

Glumio je u rock-operi *[[Jesus Christ Superstar]]* i rock-operi *[[Gubec-beg]]*.

## Politički angažman
Giulinano je u više navrata pjevao na predizbornim skupovima HSP-a. Na predsjedničkim izborima 2005. pjevao je u kampanji Jadranke Kosor.
Na parlamentarnim izborima 2011. kandidat je i nositelj liste HSP-a u III. izbornoj jedinici.

## Diskografija

### Apokalipsa
* *Ljubav za ljubav, bol za bol*

### Feeling

### Samostalni albumi
* *Giuliano* (1995.)
* *Boje ljubavi* (1998.)
* *Giuliano u Lisinskom* (1999.)
* *Svijet tvoje čarolije* (2001.)
* *Best of …* (2001.)
* *Ugasi žeđ* (2003.)
* *Moje 80e * (2007.)
* *Sada imam sve * (2012.)
## Izvori

* Giuliano
Matko Jelavić

**Matko Jelavić** (Split, 29. ožujka 1958.) - hrvatski pjevač, tekstopisac, skladatelj i bubnjar. 

Rođen je u Splitu, 29. ožujka 1958. godine. Započeo je glazbenu karijeru nastupajući u splitskom rock bendu Metak od 1978. Svirao je kao bubnjar do 1981. godine, kada se band raspao. Imali su hit „Da mi je biti morski pas“. 

Kasnije je počeo skladati i pisati pjesme za druge pjevače, dok nije započeo samostalnu glazbenu karijeru nastupom na Splitskom festivalu 1988., kada je pjevao jednu od svojih najpoznatijih pjesmama "Majko stara". Pjesma je izvedena i u filmu „Kako je počeo rat na mom otoku“ redatelja Vinka Brešana.

Nastupio je na brojnim glazbenim festivalima i izdao nekoliko albuma. Među poznatijim pjesmama su mu: „Rodija se sin“, „Ti, samo ti“, „Vitar šumi“, „Ti si samo za mene rođena“, „Ljuta“, „Pianino“ i dr.

Živi u Splitu sa suprugom i dvoje djece.

## Diskografija
*1988. - „Dobra večer prijatelji“
*1989. – „Ljube, ljubavi“
*1991. – „Sretno ti bilo anđele“
*1992. – „25 uspjeha mix“
*1993. – „Moja ljubavi“
*1993. – „Svi moji uspjesi“
*1995. – „Pianino“
*1996. – „Od jubavi bolujen“
*1997. – „Dueti“
*1999. – „Čovjek tvoj“
*2000. – „Pismo moja uzorita“
*2001. – „Tajna“
*2004. - „Duša čista, obična...“
*2005. – „Instrumentali“
*2005. – „O lipi Splite moj“
*2007. – „Zlatni mix“
*2009. - „Prvoj ruži Hrvatske“
*2009. - „Zlatna kolekcija“
Paško Kaliterna

**Paško Kaliterna** (Split, 8. siječnja 1890. – Split, 18. veljače 1944.), bio je hrvatski političar i novinar. Slovio je kao hrvatski domoljub i samoprijegorni idealist.

Osnovnu je školu završio u Splitu. Potom je odradio trgovačku praksu, nakon čega je otvorio svoju trgovačku radnju koja se nalazila u ondašnjoj Križevoj ulici.

Politički se rano aktivirao. Upoznao se s radom braće Radić, a sa Stjepanom Radićem je bio i u izravnom osobnom kontaktu. Nakon što mu se Radić potužio na slab rad intelektualaca s hrvatskoga juga, Kaliterna je s velikim entuzijazmom krenuo u rad na propagiranju HSS-a.

HSS je nakon prvoga svjetskog rata bio vrlo slab; splitski ogranak je bio utemeljen tek 1925.. U ondašnje malobrojne HSS-ove pristaše u Splitu je pripadao i Paško Kaliterna. Uskoro je postao članom i odbornikom splitskoga ogranka HSS-a, a nakon toga je bio kandidatom na općinskim izborima. Uskoro je postao i vijećnikom, a u HSS-u i predsjednikom sve do uvođenja šestosiječanjske diktature. Popuštanjem diktature, aktivan je na kotarskoj razini te je uskoro postao zastupnikom za splitski kotar.

Zbog tvrdosti svojih uvjerenja i nepopustljivosti prema vlastima karađorđevićevske balkanskofašističke diktature, često puta je imao problema sa žandarmerijom Kraljevine Jugoslavije, bilo da je bio zatvaran, vrijeđan ili da mu se vršilo premetačine.

Godine 1938. je pokrenuo zajedno s kolegom dr-om Josipom Berkovićem splitski dnevni list Hrvatski glasnik. Iako su bili dugo vremena suradnici, njih dvoje su vremenom imali sve više neslaganja, što je odražavalo sukob dviju struja u HSS-u, umjerene HSS-ovske kojoj je pripadao Kaliterna, i frankovačke, kojoj je pripadao Berković.

Unatoč tome što je HSS-u talijanskom okupacijom Splita zabranjen rad, nastavio je djelovati u HSS-ovačkom duhu i kontaktirati, kako sa stranačkim kolegama, tako i s pripadnicima splitskog ogranka KPJ. Zabilježen je njegov susret s Vickom Krstulovićem, čiji je zahtjev da HSS-ovci pruže oružani otpor odbacio.
Tijekom talijanske okupacije, pokrenuo je tjednik Spalato rurale.

Višegodišnji požrtvovni rad ga je istrošio, zbog čega je mlad umro, 18. veljače 1944. godine.

## Izvori
*Slobodna Dalmacija Željko Čulić (3): HSS u Splitu između dvaju svjetskih ratova - Afirmacija hrvatskih kadrova, 12. siječnja 2001.
*Slobodna Dalmacija Željko Čulić: HSS u Splitu između dvaju svjetskih ratova (5): Gorljivi domoljub Paško Kaliterna, 14. siječnja 2001.
Ratko Glavina

**Ratko Glavina** (Split, 1. prosinca 1941.) je hrvatski glumac.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Ruža vjetrova" kao Jure Jelavić (2011.-2012.)
* "Novo doba" kao direktor kluba (2002.)
* "Nepokoreni grad" kao Špiro (1982.)
* "Velo misto" (1981.)
* "Naše malo misto" (1970.)

### Filmske uloge
* "Posljednja volja" kao Bepo Štambuk *(restoran)* (2001.)
* "Katarina Druga" (1987.)
* "Servantes iz Malog Mista" kao hotelski djelatnik (1982.)
* "Povratak" kao mucavac (1979.)
* "Đovani" kao Giovanni (1976.)
* "Djevojka i hrast" (1955.)

## Vanjske veze
*
Dinko Kovačić

**Dinko Kovačić** (Split, 1938.), hrvatski akademik.

Redoviti je član Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti.

## Reference

## Vanjske veze

* Intervju arh. Gorana Anđelkovića sa arhitektom Dinkom Kovačićem, Čovjek i prostor
Juraj Kapić

**Juraj Kapić**, (Jesenice, 24. prosinca 1861. — Jesenice, 15. srpnja 1925.), hrvatski pučki pisac, *[[Prosvjetiteljstvo u hrvatskoj književnosti|prosvjetitelj]]* i *[[Hrvatski narodni preporod|preporoditelj]]*.

## Biografija
Osnovnu je školu završio u rodnome mjestu, a niže razrede gimnazije u Splitu. Učiteljsku školu polazio je od 1880. do 1882. u Arbanasima pokraj Zadra. Kasnije je radio kao učitelj u Splitu i Bristu. Bio je urednikom »Pučkoga lista«, putopisac. Osobito se odlikovao čistim i pučkim načinom pisanja.

## Književnost
Sličan mu je po čistoći jezika i nedostatku fantazije i don Ilija Ujević (1858. – 1921.), folkloristički pripovjedač čija su se djela (*Dokonice : slike i priče iz Dalmatinskog zagorja*, 1906.) nekad prilično cijenila.

Nedjeljko Mihanović rekao je o Kapiću:

## Djela
*<tt>(popis nepotpun)</tt>*
* *Mile Gojsolića : poljička junakinja godine 1649.*, 1888.
* *Pučke pisme*, 1895.
* *Pjesma o Antunu Starčeviću* / skitio Pučki guslar, 1896.
* *Pjesma o udaji [[Jelena Crnogorska|Jelene]] kćeri crnogorskoga kneza Nikole za Viktora Emanuela sina talijanskoga kralja : mjeseca listopada god. MDCCCXCVI*, Split : Tisk. A. Zannonija (S. Bulat), 1897.
* *Sa putovanja. Od Senjske Rijeke do Beča, Budimpešte i Zagreba. Od Splita do Trsta te preko sve Italije. Po Hercegovini i Bosni.*, Split, 1900.
* *Po Hercegovini i Bosni*, (Putni utisci), Nar. kol., XXXVIII/1900., str. 78. – 102.
* *Spomenica Vinarske udružbe za Dalmaciju : (uručena namjestniku barunu Handelu dne 24 svibnja ove godine u Splitu)*, 1902.
* *Petar Svačić : posljednji kralj hrvatske krvi*, 1902.
* *Pjesma o ratu na Balkanu*, 1912.
* *Rukovet ratnih i narodnih pjesama*, 1918.
* *Petar Zrinović i Krsto Frankopan*, 1919.
* *Narodna zadruga za sitnu štednju „Providnost” : Omiš – Dalmacija – Jugoslavija : osnovana 1909.*, 2. dopunj. izd., 1920.
* *Smrt Petra Velikoga Karađorđevića*, 1921.

## Izvori
Luca Ivanković

**Luca Ivanković** (Split, 26. rujna 1987.) hrvatska košarkašica članica Hrvatske košarkaške reprezentacije i ŽKK Jolly Šibenik, igra na poziciji centra.

## Karijera
Luca je profesionalnu karijeru započela 2005. godine u košarkaškom klubu Montmontaža, 2006. prelazi u ŽKK Jolly Šibenik za koji i sada igra.

Sudjelovala je na završnom turniru europskog prvenstva 2007. godine.

2008. je bila u skupini igračica koje je pozvao izbornik Nenad Amanović na pripreme za EP 2009..

## Izvor
Maja Kalauz

**Maja Kalauz** (Split, 10. svibnja 1992.) je hrvatska vaterpolistica i hrvatska reprezentativka. Igra na mjestu napadačice i u obrani. Visine je 178 cm. Igra desnom rukom.
Vaterpolo igra od 2006. godine. 
Sudjelovala je na EP 2010. kad su hrvatske vaterpolistice nastupile prvi put u povijesti. Te je sezone igrala za ŽVK Primorje.

## Izvori
*EP 2010.
Jadranka Garin

**Jadranka Garin Borović** (Antofagasta, 19. kolovoza 1963.) je čileansko-hrvatska pijanistica i muzička pedagoginja. 

Rodila se u Čileu u obitelji hrvatskih iseljenika. U tadašnju SFR Jugoslaviju preselila se 1974. godine. U Splitu je završila srednju glazbenu školu. Studirala je u na zagrebačkoj Muzičkoj akademiji, diplomirala 1986. (u klasi prof. Harryja Guseka) i magistrirala (1990., klasa prof. Vladimira Krpana). U njenom glazbenom formiranju interes za komornu glazbu pobudili su seminari kod Tonka Ninića.

Svirala je na samostalnim koncertima u Hrvatskoj, susjednim zemljama te Njemačkoj, Grčkoj i Siriji. Nastupala je sa Splitskim komornim orkestrom kojim su ravnali Pavle Dešpalj i Ivo Lipanović, sudjelovala je na Glazbenim večerima u sv. Donatu i dr. 

Predaje na splitskoj Umjetničkoj akademiji kolegije glasovir i komornu glazbu. Vanjska je suradnica Glazbene škole fra. Ivana Glibotića u Imotskom.

## Izvori
*Umjetnička akademija u Splitu 
*Glazbene večeri u sv. Donatu
*Braco Ćosić: U Imotskom održan solistički koncert Jadranke Garin, Slobodna Dalmacija, 20. rujna 2012.
Tonči Kerum

**Tonči Kerum** (1953. - Split, 31. svibnja 2002.) je bio poznati hrvatski karikaturist iz Splita, rodom iz Ogorja. Bio je "posljednji boem" grada Splita.

Karikature je objavljivao u Slobodnoj Dalmaciji, zatim u glasilu nogometnog kluba Hajduk iz Splita i drugim listovima. U Slobodnoj je crtao karikature i često ilustrirao Hajdukove golove. Crtao je lik Paška u humorističnom prilogu Pometu, a tekst je pisao Ćićo Senjanović.
Uređivao je humoristično-satirični list Berekin, prvi moderni satirični list u Hrvata. Ostatak prve momčadi Berekina činili su Bože Žigo, Ćićo Senjanović, Momčilo Popadić, Tonči Kerum i Anatolij Kudrjavcev.
Bio je predsjendik Društva humorista, satiričara i karikaturista u Splitu.

Zbog satire bio je u komunizmu zatvoren 73 puta, mnogo je puta bio pretučen. Jednom je zabranu njegovog lista Berekina tražio sami Miljenko Smoje. To je bilo prigodom izdanja za ondašnji Dan Republike 1987. i karikature koja prikazuje Srbina koji kaže “najbolji su Albanci u Peći“. Splitska i beogradska Partija/Udba potom su organizirali njegov progon.  

Do 1990-ih bio je poznata splitska osoba, a prezime Kerum vezivalo se uz njega. Usponom njegova zemljaka Željka Keruma, kao i Tončevom preranom smrću, taj se odnos promijenio.

Ni za HDZ-ovu vlast nije bio omiljen, koja ga je doživljavala kao previše "lijevog", novine Berekin proglašavali komunističkim i partizanskim, a to su ga proglašavali upravo oni koji su ga pritvarali u starom sustavu.

Dobitnik je nagrade Zlatna drača (za karikaturiste s mora) na 2. susretu karikaturista Republike Hrvatske održanom u Blatu na Korčuli 2001. godine (Dani smiha).

Karikaturama je ilustrirao knjigu aforizama Roberta Marića *Ateist sam, Bog mi je svjedok* i *Malu antologiju bračkog humora* priređivača Josipa Vranjičića i Frane Senjkovića. Autor je knjige *Naprid bili*. Osmislio je lik pčele s naslovnice edukativne bojanke i slikovnice sa slagalicama Pčela Mediljka autora Radoslava Raiča.

Umro je nesretnim slučajem 2002. godine. Nekrolog u Nedjeljnoj Dalmaciji napisao mu je Robert Marić.

## Izvori
*Lupiga (postavio Ivor Car) Robert Marić: U sjećanje na Tonča
Neven Kovačević

**Neven Kovačević** je hrvatski vaterpolski trener iz Splita. 

1980-ih je vodio splitski POŠK nakon trenera Vlahe Asića i Momčila Ćurkovića, u sezonama nakon odlaska ponajboljeg svjetskog vaterpolista Milivoja Bebića i još nekih igrača. Usprkos tome što je klub bio tako oslabljen, klub je zauzeo 4. mjesto u prvenstvu.

1991./92. vodio je VK Jadran iz Splita s kojim je osvojio Kup europskih prvaka.

Bio je izbornik hrvatske reprezentacije od 1998. do 2001. godine (EP u Firenci 1999., OI 2000. u Sydneyu, MI u Tunisu 2001.)

Vodio je i vaterpolski klub Jug iz Dubrovnika i Iran.

## Nagrade
*1999. Državna nagrada za šport "Franjo Bučar"
Dragan Grbić

Dragan Grbić, (Split, 9. studenog 1979.) je poznati hrvatski majstor kuhinje i publicist. Piše gastronomske putopise, povijest gastronomije i kulinarske knjige. Ugostiteljsku školu završio je u Trogiru, a majstorom kuharom postaje 2007. godine. Charterwave ga je uvrstio 2013. u 10 najboljih kuhara za charter jahte na svijetu.
Napisao je ove knjige:	
*Teatar u pjatu, 
*Dragan Grbić, Poznati hrvatski kuhari

## Literatura
Dujam II. de Judicibus

**Dujam II. de Judicibus** (lat. *Domnius Lucari* ili *Doimo Lucaris*), (Split, druga pol. 14. st. - Ugarska, nakon 1435.), splitski nadbiskup i metropolit. Posljednji je splitski nadbiskup iz predmletačkog razdoblja i zadnji Splićanin na nadbiskupskoj stolici.

## Biografija

Podrijetlom je iz stare splitske plemićke obitelji Lukarić (Luccari). Godine 1409., kada je umro nadbiskup Peregrin Aragonac, bio je na funkciji arhiđakona. Tada mu je splitski Kaptol povjerio službu kaptolskog vikara, a potom ga gotovo jednoglasno izabrao za novog nadbiskupa. Izbor je potvrdio papa Ivan XXIII. 1410. godine, ali ja nastojao vratiti u Split izbjeglog nadbiskupa Andriju Benzija, pa je već danu potvrdu povukao i 1411. na splitsku nadbiskupsku stolicu ustoličio Petra X. Diškovića s Paga, dotadašnjeg biskupa Faenza, s čime se nisu slagali ni Splićani ni kralj Sigismund Luksemburški. Zbog toga je Dujam II. šest godina upravljao Splitskom nadbiskupijom kao kaptolski vikar i samo izabrani nadbiskup. U međuvremenu sprijateljio se s kraljem Sigismundom, na čijem je dvoru boravio nekoliko mjeseci tokom 1413. godine, kao voditelj izaslanstva Splićana u vezi sa zbacivanjem Hrvoja Vukčića Hrvatinića s položaja splitskog hercega.

Nakon što je nekadašnji splitski nadbiskup Andrija Benzi postao kaločko-bačkim nadbiskupom, Dujam II. je bez poteškoće dobio pristanak kralja Sigismunda, a onda i pape Ivana XXIII., pa je 1415. zaređen za splitskog nadbuskupa.

Nadbiskup Dujam dao je učvrstiti prvi kat zvonika sv. Duje i radove je povjerio splitskom majstoru Nikoli Tvrdoju, kojeg je proglasio "operarijem i nadzornikom zvonka crkve sv. Dujma i njegove gradnje".

Kada je Split 1420. godine priznao mletačku vlast, Dujam je, nezadovoljan ishodom događaja i vjeran kralju Sigismundu, zauvijek napustio Split te ostatak života proveo u Ugarskoj, noseći i dalje naslov splitskog nadbuskupa. God. 1435. ime mu je navedeno medu imenima biskupa koji su bili u državnom saboru u Požunu. Njegov grb uklesan je na donjem dijelu zvonika splitske katedrale i na sarkofagu njegove majke u peripteru katedrale.

## Napomene

## Literatura

* *Novak, Grga, Povijest Splita I., Čakavski sabor, Split, 1978.*
Ivo Parać

**Ivo Parać** (Split, 24. lipnja 1890. - Split, 4. prosinca 1954.), hrvatski skladatelj i zborovođa.

Počeo je studirati prirodne znanosti u Grazu, potom romanistiku u Firenzi i privatno učio glazbu. Isprva se bavio pjesništvom i filozofijom, a  1919. godine definitivno se opredjeljuje za glazbu kao profesiju te u Italiji (u Rimu i Pesaru) uči kompoziciju i sklada. Nakon povratka u domovinu do smrti je živio u Splitu, gdje je vodio pjevačke zborove *Zvonimir*, *Tomislav* i *Zora*, izvodeći vlastita djela, a usto je i privatno podučavao. Kasni je romantičar s iznimnim smislom za kolorističku komponenetu i ekspresiju. Povremeno je u svoja djela unosio i obilježja hrvatskog folklora. 

Svojim je opusom priodnio kontinuitetu hrvatske glazbene moderne i obogatio je unoseći među prvima u hrvatsku glazbu duh i zvukovnost impresionizma. Pisao je i stihove na hrvatskom i talijanskom jeziku (opsežna zbirka "Ludi e canti").
Damir Mihanović

**Damir Mihanović**, poznat pod umjetničkim imenom **Ćubi** (Split, 1961. - Split, 1. siječnja 2020.) bio je hrvatski muzičar, kantautor, zabavljač i glumac.

## Biografija

Karijeru je započeo krajem 1980-ih kao bubnjar zadarske grupe *Forum*. Glumio je u *Jel' me netko tražio?* (1991–95) i *[[Nad lipom 35]]* (od 2006). U pjevačkoj karijeri stekao je popularnost pjesmom *Pumpaj* s albuma *Rješenje za dobro raspoloženje* (1998).

Umro je u rodnom Splitu 1. siječnja 2020. godine, u 59. godini života, od raka pluća.

## Albumi

* *Moj ce-de* (1995)
* *One4Fun By Ćubi* (1998)
* *Rješenje za dobro raspoloženje* (1998)
Edita Majić

**Edita Majić** (Split, 24. siječnja 1970.), hrvatska časna sestra karmelićanka, bivša hrvatska kazališna i filmska glumica. Njeno redovničko ime je Edita Marija od Križa.

## Biografija
### Karijera
Započela je studij slikarstva na Pedagoškoj akademiji u Splitu kojeg je prekinula i upisala studij glume na zagrebačkoj Akademiji dramske umjetnosti. Prvu veliku ulogu, imala je u kazališnoj predstavi "Salome", splitske redateljice Nenni Delmestre. Matično kazalište bilo joj je dramsko kazalište "Gavella" u Zagrebu. Dobivala je mnoge nagrade.

Na Pulskom filmskom festivalu nagrađena je 1999. Zlatnom arenom za sporednu ulogu darkerice Lili, u filmu "Da mi je biti morski pas", redatelja Ognjena Sviličića. Prestižnu nagradu Hrvatskog glumišta za najbolju mladu glumicu, dobila je za ulogu Rebecce u hit predstavi "Gorki, gorki mjesec" Teatra &TD. Za ulogu Susie Schwartz u kabareu "Črni maček" nagrađena je na Festivalu malih scena u Rijeci, te na Danima satire u zagrebačkom "Kerempuhu", dok je za pet uloga u predstavi "Odiseja 2001." dobila nagradu "Fabijan Šovagović" na Festivalu glumca u Vinkovcima 2002.

Posljednji glumački zadatak imala je sinkronizirajući francuski ekološki crtić "Moj mali dragi planet".

### Odlazak u samostan
Potkraj travnja 2004. povukla se iz svjetovnog života i otišla u samostan Sv. Josipa u španjolskom gradu Ávili, gdje je postala časna sestra karmelićanka. Samostan iz 16. stoljeća je utemeljila sv. Tereza Avilska, španjolska karmelićanka i mističarka, reformatorica reda i crkvena naučiteljica. Sestra Edita (zadržala je svoje ime) prošla je šest mjeseci postulature, a potom obukla smeđi redovnički habit i polagala privremene zavjete za tri godine. Potom polaže vječne zavjete "odnosno brak duše i Boga" i dobija crni redovnički veo.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Veliki odmor" kao Heni Krstulović (2000.)

### Filmske uloge
* "Da mi je biti morski pas" kao Lili (1999.)
* "The Makers" kao Jessica (1997.)
* "Putovanje tamnom polutkom" kao Tina (1995.)
* "Nice Party" (1993.)

## Izvori

## Vanjske veze
*
Velimir Perasović

**Velimir Perasović** (Stobreč, 9. veljače 1965.), jugoslavenski i hrvatski košarkaš i košarkaški trener.

## Biografija
Bio je član KK Jugoplastike iz Splita. S Tonijem Kukočem i Dinom Rađom, uz trenera Božidara Maljkovića i ostale suigrače, osvojio je naslove Kupa europskih prvaka u sezonama 1988/89., 1989/90., 1990/91. te prvenstva države u iste tri sezone.

S hrvatskom košarkaškom reprezentacijom, osvojio je srebrnu medalju na Olimpijskim igrama u Barceloni 1992.

S 27 godina otišao je u Španjolsku i tamo odigrao 11 košarkaških sezona. Igrao je jednu godinu za Breoganu, četiri za Taugres, pet za Fuenlabradu i posljednju u Alicanteu. Pet puta bio je najbolji strijelac španjolske lige.
Nakon završetka igračke karijere, prvo je bio sportski direktor KK Split. Zatim je započeo trenersku karijeru u španjolskom košarkaškom klubu Caja San Fernando, no nije se dugo zadržao. Kao trener kluba Tau Cerámica, osvojio je španjolski Kup Kralja 2006. U veljači 2007. završio je u bolnici zbog prevelikog stresa. Od 2008. trener je Cibone iz Zagreba, s kojom je u sezoni 2008./2009. osvojio Prvenstvo Hrvatske i Kup Krešimira Ćosića.

Kao član reprezentacije 1992. godine dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar". U glasovanju čitatelja i suradnika portala Kosarka.hr, Perasović je dobio nagradu za najboljeg trenera sezone 2008./09..

Nakon što je s Cibonom osvojio Prvenstvo Hrvatske 2010. godine, preuzeo je vodstvo turskog Efes Pilsena u kojem je ostao do pred kraj 2011. godine. Krajem siječnja 2012. godine, Velimir Perasović se vraća u Španjolsku i preuzima trenersku klupu Valencije.

## Reference

## Vanjske veze
*Profil  na NLB.com
Ante Kuzmanić

**Ante Kuzmanić** (Split, 12. lipnja 1807. - Zadar, 10. prosinca 1879.), hrvatski novinar i liječnik.

Studirao je medicinu u Beču, a nakon studija radio je kao liječnik u Imotskom. Od 1832. godine radi kao predavač u školi za primalje u Zadru.

Bio je velikim zanesenikom ilirstva, te je bio na čelu Zadarske filološke škole. Kuzmanić je želio da se u budućem hrvatskom standardiziranom jeziku sačuva ikavski izgovor u štokavskom jeziku (mliko) i pismo koje ima tradiciju u Dalmaciji i Slavoniji.

Od njegove novinarske karijere, valja istaknuti razdoblja kada je bio urednikom ovih novina:
* "Zora dalmatinska", (1844., 1846.-1849.)
* "Glasnik dalmatinski" (1849.)
* "Pravdonoša" (1851.) i ostale novine.
Josip Pavić

**Josip Pavić** (Split, 15. siječnja 1982.), hrvatski vaterpolist.

Igra za HAVK Mladost iz Zagreba, na poziciji vratara. Nastupio je 76 puta za hrvatsku vaterpolsku reprezentaciju. Na Svjetskom prvenstvu u Montrealu 2005., bio je ponajbolji vratar prvenstva. Osvojio je zlatnu medalju na Svjetskom prvenstvu u Melbourneu 2007. Bio je drugi vratar reprezentacije i branio je na nekoliko početnih utakmica.
Osvojio je zlatnu medalju na Ljetnim olimpijskim igrama u Londonu 2012. Iste godine proglašen je najboljim vaterpolistom svijeta. Dok je kao najbolji svjetski vratar igrao za Mladost 18 mjeseci nije dobio plaću.

## Izvori
Aljoša Kunac

**Aljoša Kunac** (Split, 18. kolovoza 1980.), hrvatski vaterpolist.

Igra za Ferencvaros iz Mađarske, na poziciji braniča.  Osvojio je Euroligu u sezoni 1998/1999 igrajući za "Splitsku banku" (POŠK Split, Hrvatska), LEN kup 2009/2010 sa Cattarom, (Kotor, Crna Gora), zlatnu medalju na Svjetskom prvenstvu u Melbourneu 2007. Istaknuo se u polufinalnoj utakmici.
Igrao na Sredozemnim igrama 2001..

## Izvori
*Slobodna Dalmacija Kova najavljuje pikanterije, 14. rujna 2001. 
*Hrvatski vaterpolski klubovi, Vitomir Padovan
Anatolij Kudrjavcev

** Anatolij Kudrjavcev** (Split, 26. listopada 1930. - Split, 23. ožujka 2008.), teatrolog, sveučilišni profesor, književnik i dugogodišnji kazališni kritičar. Sin Rusa i Splićanke.

Osnovnu školu i Gimnaziju je završio u Splitu. Studij Kroatistike završio je na Filozofskom fakultetu u Zadru, te zatim magistrirao i doktorirao u području komparativne književnosti na Filozofskom fakultetu u Zagrebu.

Godine 1980. godine nagrađen je Sterijinom nagradom za kazališnu kritiku. Sudjelovao je na znanstvenim simpozijima iz područja književnosti i teatrologije, a bio je i član Društva hrvatskih književnika.

Objavljivao je eseje, feljtone i putopise u književnim časopisima i u novinama, npr. u "Mogućnostima", "Zadarskoj reviji", "Oku", "Kulturnoj baštini", "Vidiku", "Prologu" itd. Petnaest godina radi kao dramski kritičar u "Slobodnoj Dalmaciji". Prevodio je s ruskoga, talijanskog i engleskog jezika. Često je bio članom stručnih žirija i selektorom za kazališne festivale.

Bio je strastveni ljubitelj splitskog športa picigina, o kojem je za novine "Slobodna Dalmacija" napisao .

Njegov otac Aleksander došao je iz rodne Moskve. Imao je kuću na Crvenom trgu, koja je kasnije srušena, zbog urbanisitičkih potreba grada. Groblje u Moskvi na kojem su bili njihovi preci, potopljeno je, zbog potreba hidroregulacije.

## Publikacije

* Gledalac sa zadatkom (1983.) - zbirka kazališnih kritika
* Sitnice (1987.)
* Vječni Split (1985.)
* Splite moj - poezija o Splitu (1999.)
* Ča je pusta Londra (2002.)
* U potrazi za izgubljenim Mediteranom (2001.)
* Povist Splita šćeto neto i Splitske face(2006.)

## Izvori
Petar Pereža

**Petar Pereža** (Split, 24. prosinca 1979.), , hrvatski televizijski voditelj, urednik i novinar.

## Biografija
Novinarstvom se počeo baviti sa 16 godina, kao honorarni suradnik na Radio Dalmaciji u Splitu. S nepunih 18 godina postao je samostalni urednik i voditelj vijesti. Na Radio Dalmaciji bez prekida provodi punih 9 godina, od 1996. do 2005. Pereža je magistrirao poslovnu ekonomiju na Ekonomskom fakultetu u Splitu – smjer financije. Tijekom studija s grupom studenata i profesora pokrenuo je studentski list „Feniks“ čiji je glavni urednik bio pune tri godine. 2004. godine počinje raditi kao reporter Nove TV u Splitu i Zagrebu.

Potpunim preseljenjem u Zagreb 2005. godine, napušta radijski i reporterski posao, te počinje raditi kao voditelj središnje informativne emisije 'Dnevnik Nove TV'. Od 2006. postaje urednikom Vijesti na Novoj TV. Godine 2006. u Zagrebu upisuje i Fakultet političkih znanosti – smjer novinarstvo.

## Voditeljske uloge
* "Dnevnik Nove TV" kao voditelj (2005.*-danas*)

## Privatni život
Od 2006. godine je u braku sa suprugom Moranom s kojom ima dva sina Tomu i Šimuna.

## Vanjske veze
*Stranica informativnog programa Nove TV

## Izvori
Zvonko Madunić

**Zvonko Madunić** (Split, 4. ožujka 1959.) je hrvatski pisac i profesor povijesti umjetnosti.

Rođen u Splitu, djetinjstvo je proveo u Cisti Provo. Osnovnu školu završava u Lovreću, gimnaziju u Imotskom i filozofski fakultet u Zagrebu.

Od 1989. živi u Šibeniku.

## Djela
*Olujna razmišljanja
*Glu
*Pucanj u veličinu
*Na crti života
*Elektronička pošta
*Feniks

## Izvor
*Matica hrvatska - Ideali i tradicija
Miha Madijev

**Miha Madijev de Barbezanis** (Split, oko 1280. – Split, oko 1338.), splitski povjesničar i kroničar.

## Biografija

O životu Mihe Madijeva malo se toga pouzdano zna. S majčine strane ga je povezivalo sordstvo sa srpskom dinastijom Nemanjića.

Iza njega je ostalo djelo pod nazivom *De gestis Romanorum imperatorum et summorum pontificatum* (O podvizima rimskih careva i papa). Iako zamišljeno kao pregled svjetske povijesti od stvaranja svijeta do autorovih dana, djelo je pretežno pregled lokalnih splitskih zbivanja. Iako predstavlja iznimno važno povijesno vrelo, književna kvaliteta teksta okarakterizirana je kao "suhoparna i siromašnija" u usporedbi s Mihinim prethodnikom Tomom Arhiđakonom. Sačuvan je samo drugi dio spisa koji je 1666. prvi objavio Ivan Lučić.

## Napomene

## Literatura
* Antoljak, Stjepan. *Hrvatska historiografija*. Zagreb: Matica Hrvatska, 2004.
* Raukar, Tomislav. *Hrvatsko srednjovjekovlje*. Zagreb: Školska knjiga, 1997.
Veljko Mršić

**Veljko Mršić** (Split, 13. travnja 1971.), bivši hrvatski košarkaš i reprezentativac, danas trener. Igrao je za jugoslavensku i hrvatsku reprezentaciju.

Karijeru je započeo u Čapljini. Nastavio je u KK Ciboni zaigravši za seniorsku momčad u sezoni 1989./90. Igrao je pet sezona za Cibonu, a potom je potpisao za turski klub *Nesas*. Iste sezone zaigrao je za litavski *[[BC Žalgiris|Žalgiris]]*.

U sezoni 1997./98. nakratko se vratio u Zagreb, da bi slijedeće sezone nastupao za talijanski *[[Pallacanestro Varese|Varese]]*. Igrao je i tri sezone za *[[CB Málaga|Unicaju]]* iz Malage, gdje je bio jedan od ponajboljih igrača u ACB ligi.

U sezoni 2002./03. potpisao je za grčki *[[Olympiacos B.C.|Olympiacos]]*, ali se već nakon nekoliko mjeseci preselio u Španjolsku gdje je potpisao za *Gironu*. Iste sezone potpisao je za *[[Olimpia Milano|Milano]]*. Slijedeće sezone promijenio je tri kluba: španjolsku *Grenadu*, *[[KK Split]]* i turski *[[Fenerbahçe Ülker|Ulker]]*.

Po završetku igračke karijeri, trenersku je započeo 2006. kao trener *Split CO*.

## Trofeji

* Prva hrvatska košarkaška liga (Cibona): 1991./92., 1992./93., 1993./94., 1994./95., 1997./98.
* Talijansko prvenstvo (Varese): 1998./99.
* Kup Radivoja Koraća (Unicaja): 2000./01.
* Kup Krešimira Ćosića (Split): 2003./04.

## Napomene

## Vanjske veze

* basket-stats.info 
* košarka.org 
* košarka.org - Veljko Mršić
Nikola Marčetić

**Nikola Marčetić** (Split, 1935.), hrvatski književnik, prevoditelj i istraživač. Živi u Zagrebu.

Nakon pravnoga studija i višegodišnjega djelovanja u trgovinskim poslovima s inozemstvom, posvetio se svekolikoj problematici nesvrstanih zemalja. Marčetić pristupa području svog interesa s kulturološkoga i kulturnopolitičkog gledišta, osobito proučavajući područja Južne Amerike i Afrike.

Kao vrstan poznavatelj povijesti i kulture prevodio je iz latinskoameričkih i afričkih književnosti, s portugalskoga, francuskoga i španjolskoga.

Surađivao je s Radio-televizijom Zagreb i Radio-televizijom Sarajevo, te brojnim časopisima i listovima.

Za Zagrebačku radioteleviziju je izradio cjelokupan prikaz gospodarske, kulturne i političke situacije zemalja članica Pokreta nesvrstanih.

Darovao je Gradu Zagrebu svoju Funkcionalnu kulturološku zbirku 22. srpnja 1991., koja se sastoji od 130 umjetničkih predmeta i stručne knjižnice s oko 1500 svezaka, te arhivskoga gradiva.

***Djela:***
**Ruke prijateljstva : izbor iz književnog stvaralaštva nesvrstanih zemalja Afrike i naroda koji se bore za oslobođenje*, 1979.
**Vijesti iz tvrđave*, 1980.
**Voljena Afrika : stvaralaštvo i život Afrike*, 1981.

## Izvori
Jerolim Miše

**Jerolim Miše** (Split, 25. rujna 1890. – Split, 14. rujna 1970.), bio je hrvatski  slikar, poznat po svom opusu slika razuzdanih tema i mrtvih priroda.

## Biografija

Jerolim Miše je nakon školovanja u rodnom Splitu,  započeo je studij na tadašnjoj  Privremenoj višoj školi za umjetnost i obrt u Zagrebu 1910/11. Vrlo je brzo izbačen sa Akademije zbog kritike objavljene u listu Zvono, u kojoj je napao svog profesora Mencija Klementa Crnčića. Studij je nastavio u Rimu na Instituto di Belle Arti, potom odlazi na Akademiju u Firencu i nastavlja studij 1913.-14.

Nakon toga 1922. provodi na studijskom putovanju po Münchenu, Berlinu i Dresdenu, gdje se upoznaje sa starim majstorima ali i Cézanneovim slikarstvom. Potom u dva navrata (1925. i 1929.) ide u Pariz, koji na njega presudno djeluje, i tu likovno sazrijeva.

Od 1917.-1937. radi kao srednjoškolski profesor u Krapini, Slavonskom brodu i Zagrebu. Od 1937. predaje na Umjetničkoj akademiji u Beogradu, da bi se 1941. vratio u Zagreb, gdje od 1943. predaje na Akademiji likovnih umjetnosti, na kojoj će raditi do umirovljenja 1961. godine

Prvu samostalnu izložbu priredio je u Splitu 1914., potom je izlagao  s Grupom nezavisnih (Ljubo Babić, Vladimir Becić, Jozo Kljaković, Frano Kršinić, Ivan Meštrović, Jerolim Miše, Marin Studin, Zlatko Šulentić, Vladimir Varlaj),  zatim sa Grupom četvorice (Babić -Becić  Miše, Vanka) odnosno s Grupom Trojice (Babić -Becić - Miše). Izlagao je na kolektivnim jugoslavenskim izložbama u Parizu (1919.) i Londonu (1930.). 
Samostalne izložbe priredio je u Splitu, Slavonskom Brodu, Rijeci, Zadru, Zagrebu i Beogradu.

Trajno će ostati upamćen po svojim ekspresionističkim portretima, slikama pijanki i razuzdana veselja, autoportretima i brojnim mrtvim prirodama. Osobito su mu ležali mali pejzaži Brača, Šolte, Krka, Korčule i dubrovačkog kraja.

Jerolim Miše umro je 14. rujna 1970. godine u Splitu.

## Izvori

## Vanjske veze

* Galerija Divila, Jerolim Miše 
* Jerolim Miše u galeriji Adris, Adris grupa d.d.
Antica Menac

**Antica Menac** (Split, 1922. – Zagreb, 24. travnja 2020.) je hrvatska slavistica, akademkinja HAZU i prevoditeljica.

U Splitu je pohađala osnovnu školu i gimnaziju. Potom odlazi studirati u Zagreb na Filozofski fakultet, na kojem je diplomirala slavistiku: ruski jezik i književnost, hrvatski jezik sa staroslavenskim, poredbenu slavensku gramatiku, jugoslavenske književnosti i talijanski jezik. Doktorirala je na temi koja je iz područja poredbene hrvatske i ruske sintakse.

Zaposlila se na zagrebačkom Filozofskom fakultetu na kojem je cijeli radni staž predavala ruski jezik. Na fakultetu je prošla sva zvanja, od asistentice do redovne profesorice. Četvrt stoljeća je bila predstojnicom katedre za ruski jezik.

Godine 1975. su ju u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti izabrali za članicu suradnicu. 6 godina poslije je postala izvanrednom članicom, a 1988. je postala redovnom članicom HAZU.

Bavi se hrvatskim i ruskim jezikom.

## Djela
(izbor)
*brojni udžbenici iz ruskog
*Engleski element u hrvatskome i ruskom jeziku (s Rudolfom Filipovićem)
*hrvatsko-ukrajinski i ukrajinsko-hrvatski rječnik u suautorstvu s A. P. Koval), izdanje Zagrebačkog sveučilišta, 1979., 687 str., (nagrada Grada Zagreba 1981.)

## Izvori
*HAZU Antica Menac
Mihail Ostrovidov

**Mihail Ostrovidov**  (Zagreb, 5. veljače 1930. – Zagreb, 30. studenoga 2016.), jugoslavenski i hrvatski novinar i snimatelj..

## Biografija

### Počeci
Maturirao 1949. u srednjoj Kinematografskoj školi u Zagrebu  na snimateljskom odjelu. Studirao povijest umjetnosti na Filozofskom fakultetu u Zagrebu (povijest umjetnosti), a kameru na Akademiji za kazališnu i filmsku umjetnost u Zagrebu.

### Novinarski i snimateljski rad
U novinarstvu od 1949. Počeo kao asistent snimatelja u uredništvu hrvatskoga filmskog žurnala Filmskog pregleda u *[[Jadran film]]u*. Kao fotoreporter i novinar surađivao u *[[Vjesnik]]u*, *[[Vjesnik u srijedu|Vjesniku u srijedu]]*, *[[Narodni list|Narodnom listu]]*, *[[Glas rada|Glasu rada]]*, te sarajevskom *[[Oslobođenje|Oslobođenju]]*.

Uključio se 1956. u skupinu entuzijasta osnivača Televizije Zagreb, gdje je kao snimatelj, odnosno majstor reporter radio do umirovljenja 1991. Snimio je oko 20.000 priloga za Informativni program. Sa športskim reporterom Mladenom Delićem ostvario 1957. prvi izravni televizijski prijenos Televizije Zagreb sa stadiona u Maksimiru. Kamerom je izvještavao iz mnogih svjetskih zemalja: zabilježio je sastanke na vrhu SAD-SSSR, predsjedničke odnosno parlamentarne izbore u Sjedinjenim Američkim Državama, Francuskoj, Zapadnoj Njemačkoj itd. Izvještavao je o poljskoj krizi i padu tamošnjega prosovjetskog režima, o rušenju Berlinskog zida, o padu diktature u Nikaragvi, o stanju u Bagdadu uoči ratne operacije *[[Zaljevski rat|Pustinjske oluje]]* itd.

Nakon umirovljenja nastavio je raditi kao ratni reporter u domovinskom ratu za CNN. Kao filmskog snimatelja birali su ga neki od najboljih hrvatskih redatelja. Filmovi koje je snimao dobili su petnaestak prvih nagrada na filmskim festivalima u svijetu i jednu nominaciju za *[[Oscar]]*

### Obitelj
Otac mu je prvi splitski neuropsihijatar Viktor Ostrovidov, izbjeglica iz Rusije.

## Filmografija (djelomična)
* *1001 crtež* (1960., r. Dušan Vukotić)
* *Igra* (1962., r. Dušan Vukotić), nominacija za *Oscar*
* *Žiri* (1962., r. Ante Babaja)

## Nagrade i priznanja
* *Grand Prix* na Filmskom festivalu u Mannheimu za *Igru* (1962.)
* *Zlatno pero* Društva novinara Hrvatske (1980.)
* Nagrada za životno djelo »Otokar Keršovani« (2002.)

## Izvori
Jelena Pandžić

**Jelena Pandžić** (Split, 17. ožujka 1983.) hrvatska tenisačica. 

Tenisom se bavi od 7 godine, i trenirala je na teniskoj akademiji Nicka Bollettieria.

Najviši doseg na ljestvici WTA joj je 139. mjesto iz lipnja 2008..  Visoka je 170 centimetara i igra desnoručni backhand. Osvojilla je u karijeri 10 ITF-ova turnira. U karijeri je ukupno zaradila 74.933 američkih dolara.

Živi u Leverkusenu.
Branko Perković

**Branimir Perković** je hrvatski slikar.

Teme njegovih slika nalazi u Splitu i na Braču. Osobito voli slikari krajobraze kao što su crkve velike i male, brodice, masline, brodice, stare građevinice u splitskom Varošu te općenito po Dalmaciji. Drugi njegov omiljeni motiv su portreti. Portretirao je poznate osobe iz splitskog vjerskog i društvenog života. Crtež mu je čist i točan. Od poznatijih osoba koje je portretirao valja spomenuti bl. Ivana Pavla II., papu Benedikta XVI. te nekolicinu biskupa Splitsko-makarske nadbiskupije.
Od izložaba njegovih radova valja navesti samostalnu izložbu u galeriji dominikanskog samostana sv. Katarine Aleksandrijske Vinko Draganja OP u Splitu .

## Izvori
*Ivica Luetić: Mora i potonuća, Hrvatsko slovo, petak, 28. listopada 2011., str. 18. 
*Glas Koncila  I.L.: Čovjek i priroda, 31. listopada 2011.