open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Roi Mata

**Roi Mata** je bio moćni melanezijski poglavica iz 17. stoljeća, koji je vladao središnjim dijelom današnje otočne države Vanuatu, pokrajina Shefa. Njegova masovna grobnica u špilji otočića Artok (ili *[[Eretoka]]*, što znači „šešir”), te rezidencija i mjesto smrti Roija Mate na području otoka Efate, od Mangililuija i Mangaasa do otočića Lelepa, upisana su na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji 2008. godine. Naime, ovaj krajolik predstavlja izvanrednu interakciju lokalnog stanovništva s krajolikom kroz 400 godina dugu tradiciju štovanja duhovne i moralne ostavštine društvene reforme Roija Mate.

Uz posmrtne ostatke Roija Mate na otočiću Eretoka nalaze se i tijela više od 25 članova njegove pratnje. Masovnu grobnicu je otkrio francuski arheolog Jose Garranger 1967. godine analizom lokalnog folklora. Prema legendi, kada je Roi Mata osvojio zemlju, oko 1600. god., njegov prvi cilj bio je ujediniti plemena tako što je protjerao poglavice na Pastirske otoke (*Shepherd Islands*). Njegova vladavina bila je poznata kao miroljubljiva, a neki navode kako je uveo i neku socijalnu revoluciju. Nažalost, Roija Matu otrovao je njegov brat. Tijelo Roija Mate nije pokopano u njegovoj domovini, na otoku, jer su se praznovjerno bojali njegova duha nakon smrti pa je pokopan na otočiću nadomak obale glavnog otoka. Pretpostavlja se kako su se poslije njegove smrti nastavili sukobi između poglavica, a sljedbenici Roija Mate su se raspršili po manjim plemenima, ili su se preselili.

U vrijeme od 1840. do 1870. god., kada su na otoku niknule mnoge europske kolonije s misionarima, na otoku Lelepa su već živjeli potomci jednog manjeg poglavice. Od 1870-ih špilja Fele (ili *Fels*, otok Lelepa) je već postala turističkom atrakcijom (slika desno), a do 1898. god. većina se stanovništva pokrstilo. Uslijedile su epidemije koje su natjerale stanovništvo da živi u manjem broju većih naselja, pri čemu su Europljani zauzeli napuštena područja, koja su držala sve do osamostaljenja Vanuatua 1980. god. Od tada je 55% otoka iznajmljeno stranim ulagačima.

## Izvori

## Vanjske veze
* Cultural Landscape 
* Roymata - Ancient King of Vanuatu , Vanuatu Tourism Office 

### Ostali projekti
Nacionalni park Iguazú

**Nacionalni park Iguazú** (šp.: *Parque Nacional Iguaçu*) je nacionalni park u sjeverozapadnom dijelu argentinske Provincije Misiones, na tomeđi Argentine, Paragvaja i Brazila; 17&nbsp;km uzvodno od mjesta gdje se spajaju rijeke Paraná i Iguazú. Na jugu graniči s brazilskim nacionalnim parkom Iguaçu. Oba imena su izvedena iz jezika naroda Guaraní i njihove riječi za "veliku vodu".

Od 1984. godine upisan je na UNESCO-vu popisu mjesta svjetske baštine jer se u njemu nalazi jedan od najvećih i najipresivnijih vodopada na svijetu - Iguazú koji formiraju granicu s Brazilom. Njegovi do 80 m visoki brojni slapovi i kaskade koje se pružaju sa bazaltne stijene u polukrugu od 2700 metara su jedan od najspektakularnijih slapova na svijetu. Broj slapova varira od 150 do 300, što zavisi o vodostaju rijeke Iguazú. Također, u njegovoj raskošnoj vegetaciji, nastaloj zahvaljujući bogatim oblacima vode sa slapova, obitavaju i mnoge vrste biljaka i životinja, kao što su: tapiri, urlikavci, oceloti, jaguari i kajmani, ali i ugrožene divovske vidre i divovski mravojedi.

## Historija

Ovo područje su još prije 10.000 godina naselili lovci-sakupljači kulture Eldoradense koje su oko 1000. godine zamijenili poljoprivrednici, narod Guaraní. Njih su u 16. vijeku okupirali španjolski i portugalski konkvistadori. Prvi europljanin koji je istražio ovo područje bio je Álvar Núñez Cabeza de Vaca 1542. godine, a Jezuiti su ovdje osnovali misiju 1609. godine. Upravo su Jezuitske misije Guarana toj argentinskoj provinciji dale ime - Misiones.

Nacionalni park Iguazú je osnovan 1934. godine i pokriva površinu od 55,000 ha, što ga čini jednim od najvećih zaštićenih područja Južne Amerike.

## Bioraznolikost
Oko slapova Iguazú nalazi se atlantska šuma područja *Alto Paraná* (koja pokriva 90% parka) s više od 2000 biljnih vrsta, među kojima dominiraju paprati, lijane i epifitne biljke (u donjim dijelovima); te brazilski bor, assai palma, divlja kokosova palma i lovor imbuya *(Ocotea porosa)* na višim dijelovima. U Parku žive brojne divlje životinje kao što su: vidre, mravojedi, tapiri, jaguari, jaguarundi, pume, oceloti, pekariji i krokodili, dok se od ptica mogu pronaći ugrožene tinamuovke, harpija, *[[Aburria jacutinga]]*, tirkizna ara *(Anodorhynchus glaucus)* i papige amazonke.


file:Iguazu Falls NASA.jpg|Slap Iguazú iz svemira
file:CataratasdeIguazu.JPG|Nacionalni park Iguazú iz zraka
file:Iguazu falls argentina.jpg|Katarakti slapova
file:Iguazu-Wasserfaelle 02.JPG|Šetnica ispod slapova
file:Bird in Iguazú falls.jpg|Bijela čaplja *[[Ardea alba]]* isod slapa Iguazú


## Reference

## Vajske veze
* službene stranice
* World Heritage Site  
* Informacije i smještaj parka  
;Ostali projekti
Divovski mravojed

**Divovski mravojed** (lat. *Myrmecophaga tridactyla*) je najveći od četiri vrste mravojeda i jedini je pripadnik roda *Myrmecophaga* (od grčkog *murmekos* što znači mrav i *phagein*, jesti). Živi na području Srednje i Južne Amerike.

## Odlike

Divovski mravojedi mogu narasti i do 1,5 m, a težina varira između 29 i 65&nbsp;kg. Imaju tanko tijelo prekriveno dugim krznom oštrih dlaka koje na repu mogu doseći dužinu i do 40&nbsp;cm. Mladunčad posjeduje mekano krzno do spolnog sazrijevanja. Dominantna boja krzna je siva do smeđa, ali svi imaju dijagonalnu bijelu liniju na ramenima. Na prednjim nogama ima velike, srpasto svinute pandže kojima otvara mravinjake i termitnjake.

Glava im je mala, a nos i gornja usna su produljeni u dugo rilo. Zubi uoće nema, dok mu je jezik izrazito dug (i do 60&nbsp;cm), a širok je u prosjeku 1,25&nbsp;cm. Hrapavi jezik je prekriven bodljicama i ljepljivom slinom na koju se lijepe mravi. Prilikom hvatanja mrava, veliki mravojed uvlači i izvlači jezik i do 150 puta u minuti.

Prosječna tjelesna temperatura im je 32,7&nbsp;°C, što je jedna od najnižih temperatura kod svih živućih sisavaca.

Žive individualno, a mogu se naći na raznovrsnim područjima uključujući livade, šume i kišne šume. Hrane se mravima i termitima (nekad i do 30.000 insekata dnevno) koje pronalazi istančanim njuhom, dok su mu vid i sluh slabo razvijeni. Aktivni su i danju i noću, a spavaju u dupljama drveća ili u grmlju, pri čemu čupav rep obmotaju oko tijela. Hodaju polako i pritom gaze gornjom stranom prednjeg stopala kako se ne bi oštetile pandže, dok stražnjim nogama gaze cijelim stopalom. Pandžama se mogu i braniti od predatora (kao što je puma ili jaguar), ali najčešće bježe od opasnosti. Ženke kote po jedno mladunče koje dugo nose na leđima.

Prema ljestvici IUCN-a divovski mravojed je ugrožena vrsta (kojoj se populacija smanjila za 20% u posljednjih 10 godina), uglavnom zbog gubitka staništa. Pretpostavlja se da ih u divljini ima oko 5.000 jedinki, dok ih se nekoliko stotina nalazi u svjetskim zoološkim vrtovima.

## Izvori

## Vanjske veze
* Divovski mravojed na online anteater  

### Ostali projekti
Autosom

**Autosom** je svaki kromosom koji ne spada u spolne kromosome, tj. ne određuje spolne karakteristike organizma. U diploidnim stanicama autosomi se normalno nalaze u parovima, svaki od kojih naslijeđen je od jednog roditelja. Za razliku od autosoma, par spolnih kromosoma u diploidnoj stanici može biti različit (npr. par XY u muškarca).

Sve diploidne stanice čovjeka u svojoj jezgri sadrže 22 para autosoma i jedan par spolnih kromosoma; ukupno 46 kromosoma. Parovi autosoma kod čovjeka označeni su rednim brojevima od 1 do 22, poredani otprilike po dimenzijama i broju nukleotida, dok su spolni kromosomi označeni slovima X i Y.

## Literatura
Jerman

**Jerman** je 45. najčešće prezime u Sloveniji, koga je prema podacima Statističkog ureda Republike Slovenije na dan 1. januara 2010 koristilo 1807 osoba.

## Značajne osobe
* Andrej Jerman (*1978), alpski skijaš
* Bernard Jerman (1921—1978), anglist
* Borka Jerman Blažič (*1947), nastavnica
* Drago Jerman (1919—1998), generalmajor i narodni heroj Jugoslavije
* Frane Jerman (1933—2002), filozof i pedagog
* Igor Jerman (*1975), motociklist
* Igor Jerman, (*1957), biolog 
* Janez Jerman (1916—1989), glumac
* Janez (Ivan) Jerman (1900—1990), kazališni glumac
* Marjan Jerman (*1953), novinar 
* Marko Jerman (*1957), umjetnik
* Mirko Jerman (1912—1987), oficir i narodni heroj Jugoslavije
* Riko Jerman (1918—1982), bankar

## Povezano
* Jerman, potok u Karavankama
* Jerman Vrh, naselje u Općini Škocjan

## Vanjske veze
* Priimek Jerman v bazi rojstnih imen in priimkov SURS-a
Karađorđevo (Bačka Palanka)

**Karađorđevo** (ćirilica: *Карађорђево*, mađarski: *Bélamajor*) je naselje od 1 012 stanovnika u općini Bačka Palanka u Južnobačkom okrugu u Vojvodini.

To malo naselje bilo bi ostalo vjerojatno anonimno da se u njemu nije nalazilo lovno gospodarstvo sa Titovom vilom, u kojoj je ona rado boravio, i u kojoj su se zbili brojni značajni politički događaji, kao 21. sjednica Predsedništva Centralnog komiteta Saveza komunista Jugoslavije.
## Historija
Početak naselja vezan je uz 1885., kad je Austro-ugarska monarhija osnovala ergelu, u tom kraju pored Dunava. Ergela je proširena 1901. krčenjem hrastove šume, izgradnjom štala i nekoliko stambenih objekata, tad su se doselili i prvi stanovnici, a naselje je 1904. dobilo ime Csikós Telep (Ždrebarsko naselje).

Nakon sloma Austro-Ugarske, ergelu je nasljedila Kraljevina Jugoslavija, koja ju je 1924. ukazom kralja Aleksandra Karađorđevića pretvorila u Državno lovno-šumsko dobro.

Odmah po završetku Drugog svetskog rata, već 1945. godine, obnovljen je rad ovog dobra, ovaj put kao vlasništva vlade FNRJ, tako da je već 1948. organiziran prvi lov za diplomate. Prva značajna rekonstrukcija i dogradnja izvedena je 1957. kad je izgrađena takozvana Titova vila, odtad se kompleks počeo sistematski uređivati i dograđivati kao reprezentativni objekt za visoke uzvanike.

Lovno-šumsko poljoprivredno dobro je 21. juna 1973. predato na korištenje je na korištenje Jugoslovenskoj Narodnoj Armiji i odtad se zove **Vojna Ustanova Karađorđevo**. 
Rezidencijalni objekt Karađorđevo za Titova doba je zapravo bio veliki kompleks koji se sastojao od nekoliko jedinica; Donji majur, Gornji majur, Novi majur, Obrovac, Vranjak, Guvnište, Bukinski rit, Hagel ostrvo i Šarengradska ada, raštrkanih na 6000 hektara, koji se u dužini od 17 km, naslanja na Dunav.

Danas je taj kompleks razdvojen u tri cjeline; Rezidencijalni objekat Karađorđevo, Vojna ustanova Karađorđevo i Mjesna zajednica Karađorđevo.
## Reference

## Vanjske veze

* Vojna ustanova "Karađorđevo" na tenderu
Križar

**Križar** može značiti:
* Križar – ratnik u križarskim ratovima
* Križar, ili krstarica – ratni brod
** Bojni križar, ili bojna krstarica
** Oklopni križar, ili oklopna krstarica
** Zaštićeni križar, ili zaštićena krstarica
** Laki križar, ili laka krstarica
** Teški križar, ili teška krstarica

## Povezano
* Križari (razvrstavanje)
* Križ (razvrstavanje)
* Krstaš (razvrstavanje)
* Krstaši (razvrstavanje)
* Krst (razvrstavanje)
Acetil koenzim A

**Acetil Koenzim A** ili **Acetil CoA**, je jedna od najvažnijih molekula za metabolizam živih bića. Po kemijskom sastavu to je tioestar koji se formira kondenzacijom tiola Koenzima A s octenom kiselinom (acetatom). Empirijska formula je C23H38N7O17P3S; relativna molekulska masa je 809.57 g/mol. Osnovna funkcija Acetil Koenzima A u metabolizmu živih bića je prijenos ugljikovih atoma u obliku acetilne skupine kao supstrat za oksidaciju u Krebsovom ciklusu. Tioesterna je veza naime vrlo nestabilna, što uvelike olakšava prijenos acetilne skupine.

## Sinteza

Acetil Koenzim A se formira kemijskom reakcijom poznatom kao **[[oksidativna dekarboksilacija piruvata]]**. Proces je kataliziran od strane multienzimskog kompleksa Piruvat dehidrogenaze (*Pyruvate Dehydrogenase Complex *'PDC**'') koji se nalazi u matriksu [[mitohondrij]]a.

Zbirna kemijska jednadžba reakcije katalizirane od piruvat dehidrogenaze:
:<math>\mathrm{Piruvat + CoA + NAD^+ \longrightarrow  Acetil  CoA + NADH + H^++ CO_2}</math>

== Uloga u metabolizmu ==
Acetil Koenzim A je molekula koja zauzima ključnu poziciju u nekoliko metaboličkih procesa. Osnovna uloga koenzima je povezivanje procesa [[glikoliza|glikolize]] i [[Krebsov ciklus|Krebsovog ciklusa]]. [[Pirogrozđana kiselina]] (piruvat) je glavni proizvod [[glikoliza|glikolize]], koji može biti iskorišten kao [[Supstrat (biokemija)|supstrat]] Krebsovog ciklusa samo ako se transformira u Acetil CoA.

* **Sinteza i katabolizam masnih kiselina**

Sinteza [[masne kiseline|masnih kiselina]] je metabolički put koji generira lance masnih kiselina počevši od acetil CoA kao osnovnog [[Supstrat (biokemija)|supstrata]]. Taj se proces aktivira u slučaju prevelike proizvodnje Acetil CoA kao posljedica povećanog unosa [[ugljikohidrat]]a. Višak proizvedenog Acetil CoA biva preusmjeren prema sintezi masnih kiselina, u procesu kataliziranom od niza enzima od kojih su najvažniji [[acetil CoA karboksilaza]] i [[sintetaza masnih kiselina]].

U suprotnom slučaju manjka [[nutrijent|nutrijenata]], masne se kiseline razgrađuju u procesu [[Beta oksidacija|Beta oksidacije]], koja kao produkt daje Acetil Koenzim A. Acetil CoA potom ulazi u [[Krebsov ciklus]] kako bi organizam proizveo potrebne količine visokoenergetskih molekula kao [[ATP]].

* **Sinteza HMG CoA**

Dvije molekule Acetil CoA mogu biti spojene u [[Acetoacetil CoA]] koji je osnovni prekursor za sintezu [[3-hidroksi-3-metil-glutaril Koenzima A]] ([[HMG CoA]]). HMG CoA je jedan od ključnih metabolita u [[put mevalonata|putu mevalonata]], metaboličkom procesu u kojem dolazi do sinteze [[kolesterol]]a.

* **Acetilkolin'''

Acetil CoA je vrlo važan i za biosintezu neurotransmitera acetilkolina. Enzim kolin acetiltransferaza katalizira proces prijenosa acetilne skupine iz acetil CoA na kolin uz proizvodnju acetilkolina i oslobađanje Koenzima A.

Biljke koriste acetil CoA kao prekursor za sintezu, biljnih masti, flavonoida, biljnih voskova i za proizvodnju kutikule.

## Reference

## Vanjske veze

*
Bartolomeo Gradenigo

**Bartolomeo Gradenigo** (1263., Venecija - 1342., Venecija), bio je 53 mletački dužd koji je vladao svega 3 godine, od 1339. do svoje smrti.

## Biografija

Gradenigo je kao i većina ostalih duždeva prije izbora bio prokurator Bazilike sv. Marka, institucije iz koje su se birali najviši funkcioneri Mletačke Republike. Za dužda je izabran 7. novembra 1339. kao starac sa punih 76 godina. Njegovu kratkotrajnu vladavinu obilježio je rat sa Turcima, u kom se jako angažirao šaljući pomoć zajedno sa rivalskom Republikom Genovom već znatno oslabljenom Konstatinopolisu.

Bartolomeo Gradenigo je unatoč tome što je kratko vladao, podigao neke značajne venecijanske građevine, između ostalog i crkvu Santa Maria dei Servi, u Cannaregiu koja je 1812. srušena i dignuta kao potpuno nova.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Gradenigo, Bartolomeo'' na portalu Treccani
Francesco Dandolo

**Francesco Dandolo** (oko 1258., Venecija - 1339., Venecija), bio je 52. mletački dužd koji je vladao 10 godina, od 1329. do svoje smrti.

## Biografija
Francesco je bio iz poznate i uticajne aristokratske porodice Dandolo, direktni potomak poznatog dužda Enrica Dandola, treći po redu dužd iz te porodice.
Za dužda je izabran 1339. nakon uspješne ambasadorske karijere u službi Mletačke Republike.

Vladao je u jednom od najkritičnijih trenutaka u historiji Venecije, pritisnut s jedne strane potrebom za teritorijalnim širenjem po Apeninskom poluotoku, odnosno prema Veroni, koja je bila od vitalne važnosti zbog prometa sa prekoalpskim zemljama i težnji da održi pomorsku supremaciju Venecije na Mediteranu, koju je ugrožavala rivalska Republika Genova.

Dandolo je i sam aktivno sudjelovao u borbi protiv veronske dinastije Scala, na kraju je imao zadovoljstvo vidjeti njezinu propast, iako nije uspio ostvariti onakvu teritorijalnu ekspanziju kakvu je priželjkivao po veronskom kraju. Uspio je međutim da održi slobodnim cestovni pravac prema Flandriji, koji je bio od vitalne važnosti za ekonomski život Mletačke Republike.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Dàndolo, Francesco'' na portalu Treccani
Prokuratori Bazilike sv. Marka

**Prokuratori [[Bazilika sv. Marka|Bazilike sv. Marka]]** venecijanski: *Procuratori di San Marco*) bili su jedna od najprestižnijih društvenih pozicija u životu Mletačke Republike, po rangu gotovo do samog dužda. Formalno su se brinuli o venecijanskoj Bazilici sv. Marka i njenoj imovini koja je bila pod pokroviteljstvom dužda. Zbog tog ih je i on sam birao na tu funkciju, iz redova gradske aristokracije. Gotovo da je bilo nepisano pravilo da se dužda bira iz kruga Prokuratora Bazilike sv. Marka, to je bila odskočna daska za lidera Mletačke Republike.

## Historija i karakteristike
Ne zna se točno kad je ta institucija osnovana, jedino što se sa sigurnošću zna jest da je 1049. jedini prokurator Bazilike sv. Marka bio Bartolomeo Tiepolo, tako da se pretpostavlja da je na početku samo jedan čovjek obavljao tu dužnost. Zna se i da ih je 1231. već bilo dvoje, a kasnije šest, koji su na tu dužnost birani doživotno, a 1442. devet. Prokuratori Bazilike sv. Marka pored brige o samoj bazilici bavili su se i zaštitom siročadi i mentalno poremećih osoba. Oni su također bili zaduženi i za nadzor nad izvršenjem oporuka i brigu nad imovinom, u slučajevima kad su građani opuručno poklanjali svoju imovinu u dobrotvorne svrhe, a njih je u to vrijeme bilo puno.

Između sebe su se dijelili na **prokuratore de supra**, one koji su se brinuli o samoj Bazilici sv. Marka, zatim **prokuratore de ultra** koji su se brinuli o imovini na Kanalu Grande, te **prokuratore de citra** koji su se brinuli o darovanoj imovini preko Kanala Grande u sestijerima San Marco, Castello i Cannaregio. Od su od 1453. imali pravo da sudjeluju na sjednicama mletačkog senata, ali bez obaveze na godišnji reizbor, što su svi ostali članovi morali prolaziti. Imali su pravo i na vlastiti posebni sud zvan prokurator, ukoliko bi ušli zbog nečeg u spor sa strankama sa kojima su njihovi uredi radili.

Prokuratori su vjerojatno bili jedni od najomraženijih venecijanskih dostojanstvenika, već ih zbog činjenice da ih se moralo titulirati s *Missier*, dok se ostale plemiće oslovljavalo s običnim **Ser**, te svojom odjećom su odskakali od ostalih jer su nosili grimiznocrvene (carska boja) toge. Pored toga imali su i brojne druge povlastice, između ostalog i privilegiju na ured i stan u Novim Prokurativama na Trgu Svetog Marka.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Procuratori Di San Marco'' na portalu Treccani 
* Gli uffici con dignità di Sottopregadi na portalu Repubblica Serenissima
Istorija, fikcija, mit (eseji)

***Istorija, fikcija, mit*** je zbirka eseja o anglo-američkoj književnosti autora Zorana Paunovića u izdanju Geopoetike (2006).

Akademik Svetozar Koljević o knjizi *Istorija, fikcija, mit*:

Džordž Gordon Bajron, Robert Luis Stivenson, Džozef Konrad, Grejam Grin, Kristofer Houp, Martin Ejmis, Ronald Harvud, Džejms Džojs, Džim Morison, Vladimir Nabokov, Kurt Vonegat i Don DeLilo samo su neka od imena autora kojima se Zoran Paunović bavi u ovoj knjizi.

## Eseji

Eseji su objedinjeni u četiri celine: *Iscrtavanje mapa*, *Izdanci puste zemlje*, *Ovo nije zemlja za starce* i *On the road*.

#### ''Iscrtavanje mapa''

* *Džordž Gordon Bajron: Bolno odrastanje Čajlda Harolda* 
* *Robert Luis Stivenson: Romantični gusari i okrutni dečaci*
* *Džozef Konrad: Složena kardiologija tame*
* *Rani jadi Dejvida Herberta Lorensa*
* *Ivlin Vo: Povratak u pustu zemlju*

#### ''Izdanci puste zemlje''
	
* *Grejam Grin: Varljivi realizam Grinlenda*
* *Piter Akrojd: Dorijan Grej, sto godina kasnije*
* *Jedanaesto poglavlje Barnsove istorije*
* *Kristofer Houp: Engleska kao Srce tame*
* *Razaranje istorije po Martinu Ejmisu*
* *Grejam Svift: U košmaru istorije*
* *Estetika i etika Harvudovog pozorišta*
* *Drama Edvarda Bonda: Тragičnost apsurda i apsurdnost tragedije*
* *Sajmon Dej: Klin, ili svet bez boga*

#### ''Ovo nije zemlja za starce''
	
* *Оpora nostalgija Džejmsa Džojsa*
* *Каžu da je nora bila pekareva kći*
* *Jejts i Irska: Mit, ideologija, tradicija*
* *Trevor i Felisija, između Irske i Engleske*
* *Hjugo Hamilton: Snaga i nemoć pripovedanja*

#### ''On the road''
	
* *Mobi Dik: Ep o neuhvatljivom*
* *Pol Bouls: Na drugoj strani neba*
* *Paralelni svetovi Vladimira Nabokova*
* *Lolita: Tebi, moja Dolores*
* *Džim Morison: Gvozdena vrata percepcije*
* *Vonegatov testament, ili, urnebesna komika Hirošime i Vijetnama*
* *Don Delilo: Buka u glavi, duh u vremenu*

## Povezano
* Zoran Paunović

## Reference


## Vanjske veze
* Istorija, fikcija, mit 
* 86-7666-082-4 Prikaz knjige i intervju sa Zoranom Paunovićem
* Robert Luis Stivenson: Romantični gusari i okrutni dečaci
* Džozef Konrad: Složena kardiologija tame
* Grejam Svift: U košmaru istorije
* Kažu da je Nora bila pekareva kći
* Hjugo Hamilton: Snaga i nemoć pripovedanja
* Mobi Dik: Ep o neuhvatljivom
* Paralelni svetovi Vladimira Nabokova
* Lolita: Tebi, мојa Dolores
* Džim Morison: Gvozdena vrata percepcije
* Don Delilo: Buka u glavi, duh u vremenu
Giovanni Soranzo

**Giovanni Soranzo** (oko 1240., Burano - 1328., Venecija), bio je 51. mletački dužd koji je vladao 6 godina, od 1312. do svoje smrti.

## Biografija
Francesco je bio iz poznate i uticajne aristokratske porodice, svoju karijeru izgradio je kao general i admiral mletačke vojske u brojnim sukobima sa Republikom Genovom.

Za dužda je izabran 1312. za svoje vladavine morao je sanirati posljedice nedavnog rata sa Ferrarom, i obnoviti normalne diplomatske odnose sa Svetom stolicom. S druge strane morao je sanirati i posljedice urote Baiamonte Tiepola u samoj Veneciji, ali i ugušiti bunu u Dalmaciji i ratovati sa agresivnom rivalskom Republikom Genovom po Levantu.

U samom gradu proširio je Venecijanski arsenal i trajno riješio smještaj Prokuratora Bazilike sv. Marka organski ih rasporedivši pored Bazilike sv. Marka na Trgu Svetog Marka.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Soranzo, Giovanni'' na portalu Treccani
Marino Zorzi

**Marino Zorzi** (oko 1231., Venecija - 3. jun 1312., Venecija), bio je 50. mletački dužd koji je vladao vrlo kratko od augusta 1311. do svoje smrti u junu iduće godine.

## Biografija
Marino je bio iz poznate i uticajne aristokratske porodice Zorzi. Za dužda je izabran kao kompromisni kandidat, nakon što je prije izabrani Stefano Giustiniani odbio tu dužnost.

On se činio kao dobar izbor jer se Mletačka Republika njegovim izborom htjela umiliti papi Klementu V. koji se ljutio na Mlečane zbog zauzimanja Ferrare (1308. - 1309.). Sukobe s papom nije uspio rješiti, jer je bio prestar i prebrzo je umro, ali je u svojoj kratkoj vladavini ipak uspio podignuti crkvu San Domenico (danas srušenu) u sestieru Castello.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Zorzi'' na portalu Treccani
Bajamonte Tiepolo

**Bajamonte Tiepolo** (Venecija ? - negdje u Dalmaciji oko 1328.), kog su zvali i *Veliki vitez* (Gran Cavaliere) bio je poznat kao organizator urote protiv Mletačke Republike.

## Biografija
Bajamonte Tiepolo bio je nećak dužda Lorenza Tiepola vlasnik morejskih dvoraca Koroni i Metoni. Već je 1300. - 1301. došao na zao glas kad je pokušao neku pronevjeru, ali je slavu stekao u vrijeme dugog i skupog rata koji je Mletačka Republika vodila protiv susjedne Ferrare tad se zajedno sa svojim svekrom Marcom Querinijem stavio na čelo pobunjenika koji su trebali ubiti tadašnjeg dužda Pietra Gradeniga i srušiti aristokratsku republikansku vlast. Pomoć su im trebali pružiti i nezadovoljnici iz Velikog vijeća, kojih nije bilo malo, jer je i papa Klement V. bacio anatemu na Veneciju, a i susjedna Padova koja se tradicionalno suprostavljala Veneciji.

Njihov napad na dužda bio je slabo organiziran, jer je dužd preko svojih doušnika saznao za njega, pa su ga kad je to pokušao sa svojim pristašama 5. januara 1310. uspjeli odbiti kod Trga Svetog Marka. Prilikom njihova povlačenja djelomično je izgorio tadašnji drveni most Rialto.

Nakon neuspjele urote pobjegao je u Padovu, pa zatim u Treviso, a odtamo u Dalmaciju, gdje ga je uporno proganjala mletačka vlast, jer je i tamo kovao uzaludne planove o novom pokušaju rušanja vlasti i povratku svoje imovine koja mu je sva zapljenjena.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Tièpolo, Baiamonte'' na portalu Treccani
Njemačko-poljski pakt o nenapadanju

**Nemačko-poljski pakt o nenapadanju** () je bio dogovor između nacističke Nemačke i Poljske maršala Jozefa Pilsudskog sklopljen 26. januara 1934. koji je smirio tenzije između Poljske i Nemačke. Prema odredbama pakta, obe države su se obavezale da će rešiti svoje probleme pregovorima i izbegavanjem vojnih sukoba u periodu od deset godina. Sporazum je normalizovao odnose između Poljske i Nemačke, koji su prethodno bili zategnuti zbog pograničnih sporova usled teritorijalnih ustupaka po odredbama Versajskog mira. Kao posledica ovog sporazuma, Nemačka je de fakto priznala poljske granice i rešila da okonča ekonomski iscrpljujući carinski rat koji je postojao između dve tržave u tokom jedne decenije. Sporazum je bio simbol slabljenja francuskog sistema saveza u istočnoj Evropi stvorenih sa ciljem da se obuzda jačanje Nemačke.

Odnosi između poljske države nastale nakon Prvog svetskog rata i Nemačke su bili loši. Nemačka je zahtevala povratak teritorija predatih Poljskoj posle rata i od sredine 1920-ih vodila je carinski spor sa svojim susedom. Pogoršanje ekonomske situacije sa pojavom Velike depresije i političke krize u Nemačkoj produbili su tenzije između dve zemlje. U Nemačkoj su političke stranke sve češće koristile revizionističku propagandu na izborima, ali je Poljska odbila da vrati teritorije da bi ih umirila. Hitlerov dolazak na vlast je privremeno povećao tenzije, ali sa poljske tačke gledišta, to je bila promena koja bi omogućila sporazum sa Nemačkom o normalizaciji odnosa i izbegavanju sukoba, jer je za razliku od prethodnih vlada Hitler imao druge prioritete za rešavanje. Njegovo interesovanje da učvrsti vlast u Nemačkoj i pokušati da proširi svoju kontrolu nad Austrijom pogodovali su Pilsudskom, koji je zauzvrat želeo da poboljša odnose sa Nemačkom zbog unapređivanje bilateralne trgovine i izbegavanja ustupake koje je nametala Francuska, spremna da udovolji Nemačkoj na račun Poljske. Slabljenje francusko- poljskog saveza Pilsudski konačno odlučio da potraži sporazum sa Hitlerom kombinacijom javnih pretnji i tajnih pregovora koji su urodili plodom potpisivanjem Pakta o nenapadanju 1934 .

Pakt je doprineo poboljšnju odnosa između dve države sve do okončanja Minhenske krize u jesen 1938, posle čega je Hitler u zimu i proleće 1939. ponovo zatražio teritorijalne ustupke. Hitler je jednostrano odbacio pakt 28. aprila 1939.
Pietro Gradenigo

**Pietro Gradenigo** (oko 1251., Venecija - 13. august 1311., Venecija), bio je 49. mletački dužd koji je vladao od augusta 1289. do svoje smrti.

## Biografija
*Gradenigo* je prije nego što je izabran za dužda bio podesta Kopra. Nakon smrti starog dužda Giovannija Dandola u izaboru za novog, pobjedio je svog narodnjačkog konkurenta Jacopa Scopula Tiepola kao kandidat aristokracije.

Na unutrašnjem planu vladao je čvrstom rukom i 1297. uspio je progurati ustavnu reformu na sjednici poznatoj kao Veče velikog vijeća, na njoj je odlučeno da članovi tog tijela mogu biti samo oni koji su aristokrati i koji su u posljednjih pet godina vršili neku javnu službu za Mletačku Republiku, a svi ostali trebaju biti izbačeni. Uspio je i osujetiti urote Bocconia Marina (1300.) i Bajamonta Tiepola (1310.).

Na vanjskom planu njegov mandat prošao je u ratovanju sa Padovom (1304. - 1306.) zbog starih sukoba oko soli. Uspio je suzbiti kronične pobune u Kandiji i Zadru. Također je pokušao zauzeti Ferraru, ali je morao odustati zbog snažnog protivljenja pape Klementa V., koji ga je u ljutnji čak anatemizirao.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Gradenigo, Pietro'' na portalu Treccani
Heckler & Koch

**Heckler & Koch GmbH** (**H&K**, **HK**) (njemački izgovor: [ˈhɛklɐʔʊntˈkɔx]) je njemački vojno-industrijski proizvođač pištolja, jurišnih i borbenih pušaka, kratkih strojnica i bacača granata. 

Heckler & Koch Grupa obuhvaća Heckler & Koch GmbH (dioničko društvo), H&K Defense (vojna podružnica), NSAF Ltd. (privatno podijeljena tvrtka) i H&K France SAS.

Neke od njihovih proizvoda uključuju kratku strojnicu MP5 (i varijante), borbenu pušku G3, HK416/417, MP7, UMP, pištolje USP, te snajpersku pušku PSG1 koja se smatra kao najskupljom i najpreciznijom polautomatskom puškom. Sva oružja koja proizvodi H&K su većinom imenovana s prefiksima "HK" i službenom oznakom, dok se sufiksi koriste za inačice.

H&K ima povijest o inovaciji vatrenog oružja, kao što je uporaba polimera kod dizajna oružja i korištenje integralnih šina za baterijske lampe na pištoljima. HK je također razvio suvremeno poligonalno užljebljenje, prepoznatljivo po svojoj jakoj preciznosti, te povećanom brzinom napuštanja cijevi i vijeku trajanja cijevi. Nisu se svi tehnološko ambiciozni dizajni H&K-a uzdizali do komercijalno uspješnih proizvoda (npr. napredna, ali sada napuštena jurišna puška G11 koja je pucala veoma brzo streljivo bez čahura). H&K proizvodi malena vatrena oružja (*small arms*), od pištolja do strojnica i bacača granata. 

## Vanjske veze
* Heckler & Koch
;Ostali projekti
Gibelj sensaciji

***Gubitak osjeta*** (), također poznat kao ***Robot Jima Ripla*** () je sovjetski crno-bijeli science fiction film snimljen 1935. u režiji Aleksandra Andrejevskog. Predstavlja adaptaciju romana *Željezni bunt* Vladimira Vladka. Radnja je smještena u neimenovanu kapitalističku zemlju gdje je inženjer Jim Ripl (čiji lik tumači Sergej Večeslov) izumio divovske robote koji bi trebali zamijeniti ljudsku radnu snagu, ali se ubrzo suočava sa spoznajom da ih kapitalisti namjeravaju zloupotrijebiti kako bi radnike izbacili na ulice. Često se pogrešno navodi da se Gubitak osjeta temelji na znamenitoj Čapekovoj drami *[[R.U.R.]]*, ali osim toga što roboti u filmu nose iste inicijale, nema previše veze sa Čapekovim tekstom.

## Vanjske veze
* 
* Информация о фильме в базе данных сайта «Кино-Театр. РУ»
Ivan Mozžuhin

**Ivan Iljič Mozžuhin** (; 26. septembar 1889 - 18. januar 1939) bio je ruski kazališni i filmski glumac, poznat kao jedna od najvećih zvijezda ruske, a potom francuske kinematografije u nijemoj eri.

Glumom se počeo baviti za vrijeme studija prava u Moskvi, kojega je 1910. godine napustio kako bi se priključio trupi putujućih glumaca. Brzo se nametnuo kao jedan od popularnih glumaca, čija su specijalnost bile adaptacije ruskih književnih klasika. Za vrijeme Ruske revolucije se 1917. godine sklonio na Krim, odakle je poslije emigrirao u Francusku zajedno sa nizom najuglednijih ruskih sineasta. Tamo je stekao veliku popularnost nizom filmova gdje je tumačio neodoljive zavodnike, ali pokušaj da je unovči u Hollywoodu kao "ruski Valentino" nije uspio. Karijeru mu je ozbiljno načeo zvučni film, ali i tuberkuloza kojoj je na kraju podlegao.

Francuski književnik Romain Gary je tvrdio da je Mozžuhin njegov otac, te ga je koristio kao lik u autobiografskom romanu *[[La promesse de l'aube]]*. U njegovoj ekranizaciji istoimenoj filmskoj ekranizaciji ga je tumačio Jules Dassin.

## Izabrana filmografija
* *[[Obrana Sevastopolja (film)|Obrana Sevastopolja]]* (1911)
* *[[The Night Before Christmas (1913 film)|The Night Before Christmas]]* (1913)
* *[[Domik v Kolomne]]* (1913)
* *[[The Queen of Spades (1916 film)|The Queen of Spades]]* (1916)
* *[[Satan Triumphant]]* (1917)
* *[[Otac Sergije (film, 1918)|Otac Sergije]]* (1918) 
* *[[Le Brasier ardent]]* (1923)
* *[[La Maison du mystère]]* (1923)
* *[[Kean (film)|Kean]]* (1924)
* *[[Le Lion des Mogols]]* (1924)
* *[[Feu Mathias Pascal]]* (1926)
* *[[Michel Strogoff (film)|Michel Strogoff]]* (1926)
* *[[Casanova (1927 film)|Casanova]]* (1927)
* *[[Surrender (1927 film)|Surrender]] (1927)
* *The White Devil* (1930)
* *Casanova* (1934)
* *Nitchevo'' (1936)

## Veze

* Aleksandar Hanžonkov
* Ossip Runitsch
* Vitoljd Polonski

## Vanjske veze
* 
* Photographs of Ivan Mosjoukine
* Find A Grave
Owen Moore

**Owen Moore** (12. decembar 1886 &ndash; 9. jun 1939) bio je američki filmski glumac rodom iz Irske, poznat kao zvijezda nijemog filma, ali i po tome što ga je nedugo nakon početka karijere zasjednila njegova supruga Mary Pickford. Brak s Pickford, s kojom se upoznao radeći za Griffithov Biograph Studios, obilježilo je fizičko zlostavljanje i alkoholizam, te je završio razvodom 1916. godine. Od 1920-ih je Moore sveden na epizodnog glumca. Umro je od srčanog udara.

Braća Tom i Matt su također bili etablirani glumci

## Izabrana filmografija

* *The Guerilla* (1908)
* *[[The Lonely Villa]]* (1909)
* *[[The Hessian Renegades]]* (1909)
* *[[The Red Man's View]]* (1909)
* *[[Resurrection (1909 film)|Resurrection]]* (1909)
* *[[In Little Italy]]* (1909)
* *[[To Save Her Soul]]* (1909)
* *[[The Rocky Road]]* (1910)
* *[[What the Daisy Said]]* (1910)
* *[[In the Border States]]* (1910)
* *[[Love in Quarantine]]* (1910)
* *[[Their First Misunderstanding]]* (1911)
* *[[The Lesser Evil (1912 film)|The Lesser Evil]]* (1912)
* *[[So Runs the Way]]* (1913)
* *[[The Battle of the Sexes (1914 film)|The Battle of the Sexes]]* (1914)
* *[[Home, Sweet Home (1914 film)|Home, Sweet Home]]* (1914)
* *[[The Escape (1914 film)|The Escape]]* (1914)
* *[[Cinderella (1914 film)|Cinderella]]* (1914)
* *[[The Little Teacher]]* (1915)
* *Little Meena's Romance* (1916)
* *[[A Coney Island Princess]]* (1916)
* *[[Piccadilly Jim]]* (1919)
* *[[Sooner or Later (1920 film)|Sooner or Later]]* (1920)
* *The Desperate Hero* (1920)
* *The Poor Simp* (1920)
* *The Chicken in the Case* (1921)
* *A Divorce of Convenience* (1921)
* *Reported Missing* (1922)
* *[[Oh, Mabel Behave]]* (1922)
* *Love Is an Awful Thing* (1922)
* *Modern Matrimony* (1923)
* *[[Hollywood (1923 film)|Hollywood]]* (1923)
* *[[The Silent Partner (1923 film)|The Silent Partner]]* (1923)
* *[[The Blackbird]]* (1926)
* *[[The Skyrocket]]* (1926)
* *[[Money Talks (1926 film)|Money Talks]]* (1926)
* *[[The Road to Mandalay (film)|The Road to Mandalay]]* (1926)
* *[[Becky (film)|Becky]]* (1927)
* *[[The Red Mill (film)|The Red Mill]]* (1927)
* *[[The Taxi Dancer]]* (1927)
* *[[The Actress (1928 film)|The Actress]]* (1928)
* *[[High Voltage (1929 film)|High Voltage]]* (1929)
* *[[Side Street (1929 film)|Side Street]]* (1929)
* *[[Outside the Law (1930 film)|Outside the Law]]* (1930)
* *[[Stout Hearts and Willing Hands]]* (1931)
* *[[Hush Money]]* (1931)
* *[[As You Desire Me (film)|As You Desire Me]]* (1932)
* *[[She Done Him Wrong]]* (1933)
* *A Man of Sentiment* (1933)
* *[[A Star Is Born (1937 film)|A Star Is Born]]* (1937)

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* Menefee, David *[[Sweet Memories]]* (Menefee Publishing Inc., 2012)
Sidney Howard

*Sidney Coe Howard*' (26. jun 1891 – 23. august 1939) bio je američki književnik, najpoznatiji po drami *[[They Knew What They Wanted (drama)|They Knew What They Wanted]]* za koju je osvojio Pulitzerovu nagradu, odnosno scenariju za film *[[Gone with the Wind (film)|Gone with the Wind]]* nagrađen Oscarom. Howard je poginuo nesretnim slučajem na vlastitoj farmi nekoliko mjeseci prije premijere filma, te je Oscar osvojio posthumno, a što je bio prvi takav slučaj u historiji te nagrade.

## Izabrana djela
* *Swords* (1921)
* *They Knew What They Wanted* (1924)
* *Lucky Sam Carver* (1925)
* *Ned McCobb's Daughter* (1926)
* *The Silver Cord* (1926)
* *Half Gods* (1929)
* *S.S. Tenacity* (1929): adaptacija
* *Marseilles* (1930)
* *Michel Auclair* (1932): adaptacija
* *Yellow Jack* (1934)
* *[[Dodsworth (drama)|Dodsworth]]* (1934)
* *Ode to Liberty* (1934)
* *Paths of Glory* (1935): adaptacija
* *The Ghost of Yankee Doodle* (1937)

## Izvori


## Sources
* Atkinson, Brooks. *Broadway.* New York: Atheneum, 1970.
* Berg, A. Scott. *Goldwyn: A Biography.* New York: Riverhead, 1998.
* Gewirtz, Arthur. *Sidney Howard and Clare Eames: American Theater's Perfect Couple of the 1920s.* Jefferson, MO: McFarland Publishers, 2004. 

## Vanjske veze
* Guide to the Sidney Coe Howard Papers at The Bancroft Library
* 
* 
* 
*
Herbert Mundin

**Herbert Mundin** (21. august 1898 - 5. mart 1939) bio je britanski kazališni i filmski glumac, najpoznatiji po karakternim ulogama veseljaka u hollywoodskim filmovima 1930-ih. Među njima je najpoznatija mlinarev sin Much u filmu *[[Avanture Robina Hooda (film, 1938)|Avanture Robina Hooda]]* iz 1938. godine. Mundinovu karijeru je prekinula smrt u prometnoj nesreći.

## Izabrana filmografija

* *[[East Lynne on the Western Front]]* (1931)
* *[[Chandu the Magician (film)|Chandu the Magician]]* (1932)
* *[[Sherlock Holmes (1932 film)|Sherlock Holmes]]* (1932)
* *[[Cavalcade (1933 film)|Cavalcade]]* (1933)
* *[[Adorable (1933 film)|Adorable]]* (1933)
* *[[It's Great to Be Alive (film)]]* (1933)
* *[[Shanghai Madness]]* (1933)
* *[[Hoop-La]]* (1933)
* *[[Bottoms Up (1934 film)|Bottoms Up]]* (1934)
* *[[Springtime for Henry]]* (1934)
* *[[David Copperfield (1935 film)|David Copperfield]]* (1935)
* *[[The Imperfect Lady (1935 film)|The Imperfect Lady]]* (1935)
* *[[Mutiny on the Bounty (1935 film)|Mutiny on the Bounty]]* (1935)
* *[[The Widow from Monte Carlo]]* (1935)
* *[[Charlie Chan's Secret]]* (1935)
* *[[A Message to Garcia (1936 film)|A Message to Garcia]]* (1936)
* *[[Under Two Flags (1936 film)|Under Two Flags]]* (1936)
* *[[Tarzan Escapes]]* (1936)
* *[[King of Burlesque]]* (1936)
* *[[Another Dawn (film)]]* (1937)
* *[[Angel (1937 film)|Angel]]* (1937)
* *[[The Adventures of Robin Hood (film)|The Adventures of Robin Hood]]* (1938)
* *[[Lord Jeff]]* (1938)
* *[[Society Lawyer]]* (1939)

## Vanjske veze

* 
* 
* Herbert Mundin the Hollywood Scene Stealer  - Herbert Mundin Website
*
Lorenzo Tiepolo

**Lorenzo Tiepolo** (Venecija, ? – Venecija, 1274), bio je 46. mletački dužd koji je vladao od 1268. do svoje smrti.

## Biografija
Lorenzo je bio sin prijašnjeg dužda Jacopa Tiepola, predisponiran za velike položaje. Proslavio se 1256. kad je kao krčki knez, vodio mletačku flotu protiv Genovežana, koja je nakraju uspjela zauzeti grad Aku u Palestini. Prije nego što je 1268. izabran za dužda, bio je podesta Padove (1264), Ferma (1264) i Fana (1268).

Za svoje vladavine uspio je razbiti savez romanjolsko-markezanskih komuna, koji je bio kočnica venecijanskoj hegemoniji na Jadranu, a 1273. kupio je grad Cerviu. Za njegove vladavine je Marko Polo krenuo 1271. na svoje slavno putovanje u Kinu iz koje se vratio tek 1295. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Tièpolo, Lorenzo'' na portalu Treccani
Glupost

**Glupost**  je nedostakak inteligencije, razumevanja, razuma, humora ili zdravog razuma.

Glupost može biti urođena, stečena ili reaktivna, tj. delovati kao odbrambeni mehanizam protiv bola ili traume. 

## Reference
Renier Zen

**Renier Zen** (Venecija, ? – Venecija, 7. jul 1268), bio je 45. mletački dužd koji je vladao od 1253. do svoje smrti.

## Biografija
Prije nego što je 25. januara 1253. izabran za dužda, bio je podesta Trevisa (1233), zatim mletački komesar u rješavanju graničnih sporova s Padovom, pa onda podesta Piacenze i Bologne 1239. godine. Kasnije se proslavio 1249. kad je kao komandant mletačke flote ugušio pobunu Zadrana.

Nakon tog mu je povjereno da bude ambasador na koncil u Lyonu 1245. koji je sazvao papa Inocent IV, a potom je ponovno bio podesta grada Ferma. Čitavo vrijeme svoje vladavine proveo je u ratovanju protiv Republike Genove, koje su se rasplamsale nakon propasti Latinskog Carstva 1261. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Zèno, Ranieri'' na portalu Treccani
Arslanagića most

**Arslanagića most** na rijeci Trebišnjici dao je izgraditi Veliki vezir Mehmed-paša Sokolović, a otvoren je 1574.

Podignut je da poveže Bosnu sa Jadranom, prvenstveno sa Novim (današnji Herceg Novi, koji je tada bio u sastavu Bosanskog vilajeta) i Dubrovnikom.

Most je dobio ime po nekom **Arslan-agi**, koji je pobjegao iz Herceg Novog, nakon što su ga - 1687 zauzeli Venecijanci. On je od osmanskih vlasti dobio koncesiju da naplaćuje mostarinu, pa je i izgradio kuću pored mosta, uz nju je kasnije izraslo čitavo naselje nazvano Arslanagići, koje je danas potopljeno.

Krajem Drugog svjetskog rata, tačnije 1944. godine, četnici su pokušali srušiti most. Tokom eksplozije uništeno je samo lijevo krilo mosta dužine oko 8 metara, koje je nakon rata nadomješteno uskom betonskom trakom.

Prvobitna lokacija Arslanagića mosta bila je 5&nbsp;km uzvodno od Trebinja, u neposrednoj blizini srednjovjekovnog grada Mičevca. Nalazio se na staroj prometnici koja je povezivala Dubrovnik i Herceg Novi sa *Carigradskim drumom ili Stambolskom džadom*. Nakon izgradnje hidrocentrale i akumulacionog jezera - 1965. most je potopljen, ali je slijedeće godine, spušten nivo vode kako bi se mogao rastaviti, kamen po kamen. Dugo je tako rastavljen ležao na obližnjem polju, pa je onda od 1970. do 1972. ponovno podignut, ovaj put 10&nbsp;km nizvodno gotovo u centru Trebinja. Od tada je jedna od njegovih najvećih atrakcija.

Tokom rata u Bosni i Hercegovini - 1993., odlukom tadašnjeg gradonačelnika Trebinja - Božidara Vučurevića, promijenjen je naziv mosta u **Perovića most**. To je obrazloženo nekim navodima da su potomci Arslan-age bili zapravo Perovići prije prelaska na islam. Formalno se i danas tako zove, iako ga većina znalaca i dalje zove starim imenom.

## Karakteristike
Most je dug 92,25 metra, širine kolovoza od 3,60 do 4 m. Ima sedam lukova, dva velika i pet manjih, te tri riječna stuba. Na najvišim dijelovima uzdiže se 15 m iznad razine vode.
## Reference

## Literatura
* 
* 

## Vanjske veze

* ''Arslanagić Bridge'' na portalu Bhtourism
Zvjezdan Linić

**Zvjezdan Linić** (Svilno, 1. ožujka 1941. - Samobor, 7. prosinca 2013.), hrvatski katolički svećenik, franjevac

## Biografija
Zaređen je za svećenika 29. lipnja 1967. na blagdan sv. Petra i Pavla u crkvi sv. Franje na zagrebačkom Kaptolu. Zaredio ga je tadašnji nadbiskup kardinal Franjo Kuharić . Dugi niz godina službuje u Franjevačkom samostanu u Samoboru. U sklopu samostana nalazi se Kuća susreta Tabor, gdje je organizirao tečajeve i seminare duhovne obnove. Često je održavao seminare duhovne obnove i u župama diljem Hrvatske. Najpoznatiji su bili u Domu sportova u Zagrebu. Mnogo puta je gostovao u televizijskim i radijskim emisijama te dao velik broj intervjua za novine i časopise. Napisao je velik broj knjiga katoličke tematike. Proslavio je 40. godina misništva 2007. godine u svojoj rodnoj župi u Grobniku.

U ožujku 2013. godine objavljena je vijest da je fra Linić obolio od tumora na mozgu, koji nije bio operabilan. Umro je 7. prosinca 2013. u Samoboru.

## Knjige
* Na dlanu ruke Očeve - razmišljanja o Bogu Ocu (1995.)
* Učitelju gdje stanuješ - biblijska razmatranja za duhovnu obnovu i kršćansko iskustvo (1996.)
* Neka mi bude po riječi tvojoj - duhovne misli i meditacije uz nedjelje i blagdane kroz liturgijsku godinu "B" (1996.)
* Križni put (1997.)
* Radosno u novi dan (1997.)
* Pripravi srce za susret (1997.)
* Riječ za dobar dan (1997.)
* Iz dana u dan (1997.)
* I riječ tijelom postala - duhovne misli i meditacije uz nedjelje i blagdane kroz liturgijsku godinu "C" (1997.)
* U početku bijaše riječ - duhovne misli i meditacije uz nedjelje i blagdane kroz liturgijsku godinu "A" (1998.)
* Očenaš, razmatranje o molitvi Očenaša (2000.)
* Gospodine, samo reci riječ - evanđeoske meditacije (2003.)
* Pashalni misterij Isusove muke, smrti i uskrsnuća (2006.)
* Dobra strana života (2007.)
* Bog - svakodnevna tajna i objava (2007.)

## Izvori

## Vanjske veze
* Zaziv Duha znanja, mudrosti, razuma…
Jacopo Contarini

**Jacopo Contarini** (oko 1193., Venecija - 6. april 1280., Venecija), bio je 47. mletački dužd koji je vladao od septembra 1275. do svoje smrti.

## Biografija
Contarini je izabran za dužda kao starac od 82 godine 5. septembra 1275, i to u vrlo teška vremena za Mletačku Republiku koja je tad s jedne strane vodila dugu i neizvjesnu borbu sa Anconom, uz istovremenu pobunu istarskih gradova koju je poticao patrijarh Akvileje.

S druge strane, mučila ga je i pobuna u Kandiji koja se digla na ustanak protiv Venecijanaca nakon propasti Latinskog Carstva. Ni prilike po Apeninskom poluotoku nisu mu išle na ruku, jer se zbog mira i dobrih odnosa sa Republikom Genovom morao odreći strateškog savezništva sa Republikom Pisom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Contarini, Iacopo'' na portalu Treccani
Lois Weber

**Lois Weber** (13. jun 1879 – 13. novembar 1939) je bila američka kazališna i filmska glumica, režiserka, scenaristica i producentica, koja se smatra jednom od najznačajnih žena-sineasta iz doba američkog nijemog filma. Filmovi su joj se isticali eksplicitnim socijalnim angažmanom i kontroverznim temama, kao što je kontrola rađanja. Vrhunac karijere joj je koincidirao s prvim brakom sa glumcem i režiserom Phillipsom Smalleyem, čiji je doprinos njenoj filmografiji predmet spora među historičarima. 1920-ih je bila odbačena od Hollywooda i nakon toga dugo vremena zaboravljena, da bi je tek decenijama kasnije bila priznata kao jedna od značajnih filmskih pionira.

## Vanjske veze

* 
* Literature on Lois Weber
* The Films of Lois Weber
Phillips Smalley

**Wendell Phillips Smalley** (7. august 1865 – 2. maj 1939) bio je američki kazališni i filmski glumac i režiser, najpoznatiji po filmovima koje je snimao u nijemoj eri. Karijeru je započeo u vodviljima i nastavio u kazalištu, gdje je 1904. upoznao i oženio se za glumicu Lois Weber, s kojom će 1908. otpočeti raditi na filmu. Njih dvoje su do razvoda 1922. godine predstavljali uspješni producentsko-režiserski tandem.

## Izabrana filmografija
* *[[The Dice Woman]]* (1928)
* *[[Romance of the Underworld]]* (1928)
* *[[A Day at the Races (film)|A Day at the Races]]* (1937)
* *[[Bulldog Drummond's Revenge]]* (1937)
* *The Lady Objects* (1938)

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Phillips Smalley ; IBDb.com
*
Hermann Häfker

**Hermann Häfker** (Bremen, 3. jun 1873 - Koncentracioni logor Mauthausen, 27. decembar 1939) bio je njemački publicist, najpoznatiji kao jedan od prvih teoretičara filma. U svojim djelima je prihvatio Ejzenštejnove ideje i film je shvaćao kao umjetnost, boreći se protiv njegove komercijalizacije i "trivijalizacije". Kao esperantist je došao pod udar nacističkog režima te bio prisiljen emigrirati u Čehoslovačku. Nakon njemačke okupacije je uhapšen, odveden u Dachau, a potom u Mauthausen gdje je i umro.

## Bibliografija
* Was sagt Shake-speare? Die Selbstbekenntnisse des Dichters in seinen Sonetten. Ein Beitrag zur Shakespeare-Bacon-Frage. 1896
* Kino und Kunst. 1913
* Fahrradreisen und Freiluftbildung. 1914
* Kino und Erdkunde. 1914
* Die Aufgaben der Kinematographie in diesem Kriege. 1914
* Der Kino und die Gebildeten. 1915
* Gilgamesch. Eine Dichtung aus Babylon. 1924
* Geschlechtlichkeit, Liebe und Güte. Eine Auskunft an meine erwachsenden Kinder. 1925
* Biblische Geschichten aus dem Alten Testament. 1925-26 (3 Bde).
* Das Sternbilderbuch. Ein Buch von Himmel und Weltanschauung. 1926
* Weltgeschichte in einem Band. 1928
* Erziehung zur Liebe. 1929. - 2., neubearb. Aufl. 1930
* Jarmiloj pasas. Universala historio. (Eine Weltgeschichte in Esperanto). 1930/31
 
## Vanjske veze
* 
* Helmut H. Diederichs, bibliography of Hermann Häfker 1907 to 1919 
* Häfker in Dresden
* Adrian Daub: German Cinema
* Article in: Encyclopedia of early cinema