open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ranokršćanska bazilika u Mogorjelu kod Čapljine

**Ranokršćanska bazilika u Mogorjelu** nalazi se na arheološkom lokalitetu Mogorjelo opštini Čapljini u Bosni i Hercegovini.

## Historija
Na lokalitetu Mogorjela sredinom I vijeka n.e. doseljenici sa Apeninskog poluostrva izgradili su kompleks privatnog poljoprivrednog imanja. Zgradu za preradu poljoprivrednih proizvoda (*villa rustica fructuaria*) je smjestio na istaknutom dijelu brežuljka (u oviru kasnijih zidova tlocrt vile se nalazi kod sjevernog-glavnog ulaza), a stambenu zgradu (*villa rustica habitatoria*) na njegovoj prisojnoj padini. Ovaj objekat je izgorio u III vijeku.

Početkom IV vijeka preko njegovih ruševina izgrađeno je državno imanje sa vilom koja je najveći dio današnjeg arheološkog lokaliteta. Vila na Mogorjelo je služila za snabdjevanje grada Narone, čije se ruševine nalaze u selu Vidu kod Metkovića u Hrvatskoj. I ovo imanje je propalo u velikom požaru koji su izazvali Vizigoti između 401. i 403. godine, prodirući prema Rimu.

Oko polovine V vijeka izgrađene su u sjeveroistočnom uglu nalazišta dvije bazilike (*basilica gemina*), prvo sjeverna, a odmah zatim i južna. Prema raznim pregradnjama objekata očito je da se vršila neka adaptacija prostora za obitavanje.

## Opis
Crkve su ukopane u temelje dijela rimske stambene zgrade iz I vijeka. Postavljene su paralelno, razdvojene prostorom širine 1.6 m. Njihova ukupna dužina je 21.4 m. Sjeverna crkva je kompleksnija i nešto šira dim. 21,4x14m. Imala je portikus na zapadnoj fasadi sa 5 stubova, narteks, naos i presbiterij, prostoriju sa otvorenim portikusom, krstionicu za odrasle sa piscinom u obliku krsta, te dvije prostorije kojima je namjena nepoznata. Uz njen istočni zid su bile  prizidane tri grobnice na svod i zgleda da se ovdje nalazio sarkofag koji se danas nalazi u slobodnom prostoru. U drugoj polovini VI vijeka zatrpana je duboka piscina i sagrađena je nadzemna krstionica. Južna crkva ima samo narteks i naos sa presbiterijem. Izgleda da su krajem VIII i početkom IX vijeka vršene neke pregradnje u juogoistočnoj-okrugloj kuli. Na tom mjestu su i nađeni predmeti karolinške provenijencije. Nakon toga crkve su propale.

## Reference

## Literatura
* Enver Imamović, Ranohrišćanske bazilike u Bosni i Hercegovini
Beňadikovce

**Beňadikovce** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Krosno Odrzańskie

**Krosno Odrzańskie** (njemački: *Crossen an der Oder*) je grad od 11,238 stanovnika na zapadu Poljske u Lubuskom vojvodstvu.

## Geografija

Krosno Odrzańskie leži na ušću rijeke Bobr u Odru, pored njemačke granice.

## Historija

Najstariji pisani zapis o Krosnu je iz 1005. iz kronike Thietmara od Merseburga u kojoj on govori o neuspjelom pokušaju svetorimskog cara Heinricha II Svetog da zauzme utvrdu poljskog vojvode 
Bolesława Hrabrog na Odri.

Još od vremena vladavine prvih Pjastovića Krosno se moralo braniti od njemačke invazije. Svjestan strateškog značenja mjesta tadašnji Seniorski vojvoda Poljske Henrik I. Bradati je u prvoj polovici 13. vijeka, odabrao Krosno kao jednu od svojih najvažnijih rezidencija i dodadatno utvrdio 
njegov zamak. On je Krosnom i dao gradska prava negdje između 1217.-1232.

Od kraja 15. vijeka kad je umro posljednji pjastovski vojvoda od Głogówa Henryk XI, Krosnom vladaju brandenburški markgrofovi. Takvo stanje vladalo je do 20. februara 1945. kad je ponovno Poljski.

## Pobratimski gradovi
Krosno Odrzańskie ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

*  Eemsmond, Nizozemska (2000.)
*  Schwarzheide, Njemačka (2001)
*  Bremervörde, Njemačka (2005)
*  Karcag, Mađarska (2005.)
*  Dragsholm, Danska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Krosno Odrzańskie'' (službene stranice)
Geographus Bavarus

**Geographus Bavarus** (, njemački: *Bayerischer Geograph*, poljski: *Geograf Bawarski*) je latinsko ime za anonimnog autora srednjovjekovnog manuskripta *Descriptio civitatum et regionum ad septentrionalem plagam Danubii* (Opis gradova i krajeva sjeverno od Dunava).

To ime nadjenuo mu je 1796. - Jan Potocki.

## Historija i karakteristike

Taj neveliki spis otkrio je 1772. ambasador Louisa XV na saksonskom dvoru grof Louis-Gabriel Du Buat-Nançay u Bavarskoj državnoj biblioteci u Münchenu. Manuskript su bavarski Wittelsbachi nabavili 1571.  

O tom djelu se puno raspravljalo među historiografima od početka 19. vijeka, u tim diskusijama su prednjačili Nikolaj Karamzin i Joachim Lelewel.

Dokument sadrži popis plemena (manje više slavenskih) po Centralnoj i Istočnoj Evropi, istočno od Labe i sjeverno od Dunava do rijeke Volge pa sve do Crnog i Kaspijskog mora.

U djelu su navedeni Rujini, Volgari i brojni drugi, ali nema Poljana, Pomorana i Mazovšana, za koje se pretpostavlja da su plemena koja su se prva naselila duž obala rijeke Warte tokom 9. vijeka. 

Postoje i neke informacije o broju utvrda koja su posjedovala neka od plemena. Zbog tog je poljski historičar Henryk Łowmiański smatrao da je to djelo rad dva  autora iz različitih perioda. 

I samo porijeklo dokumenta je predmet polemika, stariji stručnjaci smatrali su da je možda sastavljen u Regensburgu, a neki da je popis preuzet iz Reginbertova kodeksa, iz 9. vijeka iz biblioteke opatije na otoku Reichenau, koji je tako nazvan po bibliotekaru. Zbog tog neki misle da je to djelo nekog redovnika koji je djelovao u opatiji od 830-e do 850-e. 

Za razliku od njih ruski historičar Aleksandar Nazarenko je iznio tezu da je popis sastavljen 870-ih, kad je najvjerojatnije Metodij Solunski boravio u opatiji, i da je samo djelo bilo na neki način povezano sa njegovim misijama po slavenskim zemljama.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Rukopis u Bayerischen Staatsbibliothek'' 
* ''Descriptio civitatum ad septentrionalem plagam Danubii''
Amine Bannour

**Amine Bannour** (arapski: أمين بنور; Mahdia, 21. veljače 1990.), tuniski rukometaš i reprezentativac koji igra na poziciji desnog vanjskog. Trenutno je član Dinamo Bukurešta. 

Bannour je profesionalnu karijeru započeo 2010. godine u Club africainu u Tunisu, gdje je igrao sve do 2017. godine, s tim da je u čak tri navrata bio na posudbama. Godine 2017. potpisao je za Chambéry Savoie, kojeg je napustio nakon samo jedne sezone i otišao u Rumunjsku. S Dinamo Bukureštom je bio nacionalni prvak, a osvojio je i nacionalni kup te superkup; godine 2019. je proglašen za najboljeg stranog igrača rumunjske lige. 

Za reprezentaciju Tunisa debitirao je 2010. godine, a dosad je u dva navrata bio afrički prvak s reprezentacijom (2012., 2018.). Sudjelovao je i na nekoliko Olimpijskih igara te Svjetskih prvenstava; na Svjetskom prvenstvu 2017. godine bio je treći najbolji strijelac s 45 golova.
Mihail Jakimovič

**Mihail Ivanovič Jakimovič** (bjeloruski: Міхаіл Іванавіч Якімовіч; Sluck, 12. prosinca 1967.), umirovljeni sovjetski i bjeloruski rukometaš i reprezentativac koji je igrao kao lijevi vanjski. 

Profesionalnu karijeru započeo je 1984. godine u SKA Minsku, gdje je igrao sve do 1992. godine. Nakon SKA-a prelazi u Španjolsku, gdje prvo igra za Teku od 1992. do 1999. godine, a onda od 1999. do 2004. godine, kada se i umirovio, za Portland San Antonio. Uz brojna nacionalna prvenstva i kupove, Jakimovič je čak pet puta osvajao i Ligu prvaka, od čega tri puta sa SKA Minskom te po jednom s Tekom i Portlandom. 

Reprezentativnu karijeru započeo je 1987. godine kao reprezentativac Sovjetskog Saveza, s kojim je 1990. godine osvojio drugo mjesto na Svjetskom prvenstvu u Čehoslovačkoj. Tokom 1992. godine nastupao je za ondašnji ZND, koji je kao Ujedinjena reprezentacija nastupio na Olimpijskim igrama u Barceloni i osvojio zlatnu medalju. Od 1992. do reprezentativnog umirovljenja 1995. godine nastupao je za Bjelorusiju. Na svom oproštajnom Svjetskom prvenstvu, onom 1995. godine, bio je treći najbolji strijelac turnira s 57 golova.
Muzej Hercegovine u Trebinju

**Muzej Hercegovine u Trebinju** je centralna regionalna muzejska institucija Istočne Hercegovine. Osnovan je 1952. godine po ideji Jovana Dučića, sa namjerom da pronalazi, prikuplja, čuva i javnosti prezentuje bogatu kulturno-istorijsku baštinu Hercegovine. Od 1988. godine muzej se nalazi u starom dijelu Trebinja u zgradi bivše kasarne. Pored zgrade muzeja se nalazi stalna postavka „Kemeni svijet“, koja sadrži kolekciju poludragog kamenja iz zbirke Radovana Ždrala. 

Prvo arheološko iskopavanje muzej je obavio 1957. godine na crkvi svetog Petra u Zavali. Prvu publikaciju, pod nazivom Trebinje I, Vasilija Koraća, muzej je izdao 1966. godine. Godine 1975. pokreće časopis Tribunija. Raspolaže sa oko 1.500 m² korisnog prostora, od čega je oko 800 m² izložbeni prostor.
 
## Stalne postavke i legati
* Dučićeva zbirka sa vrijednim umjetničkim eksponatima (72 eksponata kamene plastike iz perioda antičke i stare Grčke i Rima, 14 umjetničkih slika domaćih i inostranih slikara slike poznatih slikara (Uzelac, Aralica), tapiserija, mozaik, japanski vez, odlikovanja Jovana Dučića, njegova ambasadorska odora i njegovi rukopisi)
* Stalna etnološka postavka Narodni život i kultura Srba u istočnoj Hercegovini u drugoj polovini XIX i prvoj polovini XX vijeka
* Stalna arheološka postavka sa eksponatima od kamenog doba do srednjeg vijeka
* Memorijalna izložba slika Atanasije Popović – 43 umjetničke slike, dar gradu Trebinju slikarevog brata Uroša Popovića
* Legat slikarke Milene Šotre – 24 umjetničke slike sa motivima Hercegovine i Putopis po Rusiji i 15 grafika slikarkinog brata, poznatog grafičara Branka Šotre
* Legat akademskog slikara Milorada Ćorovića – 57 umjetničkih slika
* Legat književnika i vajara Radovana Ždrala, književnika i vajara iz Novog Sada  – 122 skulpture izrađene od poludragog kamena, pod imenom *Kamenov svet*.

Pored ovih stalnih postavki i legata, u fundusu Muzeja Hercegovine nalazi se oko 400 umjetničkih slika, grafika, skulptura i drugih predmeta. U sklopu Muzeja Hercegovine djeluje i depadans na Ušću (Lastva), legat Dubravke Kujačić, u kome se priređuju povremene izložbe, promocije, koncerti. Muzej posjeduje i značajnu zbirku bibliotečke građe (biblioteka sa stručnim knjigama iz različitih oblasti nauke, kulture i umjetnosti).

U prostorima Muzeja Hercegovine održavaju se povremene izložbe, poetski recitali, promocije knjiga i muzički koncerti.

Stručnjaci iz ove ustanove planiraju da kompletiraju i opreme prirodnjačku zbirku, ili da se postavi bar jedan njen dio. Ova zbirka posjeduje stotinjak fosila, primjerke čovječije ribice, endem koji ima svoja staništa na području istočne Hercegovine. 

## Reference
Philippe Debureau

**Philippe Debureau** (Hinges, 25. travnja 1960.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji desnog vanjskog. Cijelu igračku karijeru proveo je u Francuskoj, igrajući u nekoliko različitih klubova; najveći uspjeh bilo mu je igranje finala nacionalnog kupa s US Dunkerqueom 1991. godine, gdje je Dunkerque izgubio od Vénissieuxa. 

Za reprezentaciju je igrao od 1985. do 1992. godine te je osvojio nekoliko međunarodnih odličja, od kojih je svakako najvažnija brončana medalja s Olimpijskih igara 1992. godine u Barceloni. Uz to, ima i srebrnu medalju s Mediteranskih igara. Na Svjetskom prvenstvu 1990. godine u Čehoslovačkoj, Debureau je bio treći najbolji strijelac turnira s 39 postignutih golova.
Wleń

**Wleń** (njemački: *Lähn*) je gradić od 1,751 stanovnika na zapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija

Wleń leži na lijevoj obali rijeke Bobr na mjestu gdje ona pravi veliki meandar, udaljen četrdesetak kilometara od njemačke granice.

## Historija

Wleń je gradska prava dobio od poljskog vojvode Henrika I. Bradatog 1214.

Zlatne godine Wleńa bile su između 1278. - 1368. kad je dobio brojne trgovačke privilegije, pa čak i da kuje kovanice. Tad su podignute javne zgrade; 
gradska vijećnica, kupalište i rezidencije bogatijih građana.

Naredni vijekovi bili su vrijeme polakog opadanja važnosti grada, jer su se susjedni gradovi kao Jelenia Góra brže razvijali i preuzeli trgovinu.
Poprilično je nastradao za napoleonskih ratova kad je gotovo u potpunosti izgorio.

Danas je mirni gradić sa sanatorijem za rehabilitaciju.

## Pobratimski gradovi
Wleń ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Eemsmond, Nizozemska (2000.)
*  Schwarzheide, Njemačka (2001)
*  Bremervörde, Njemačka (2005)
*  Karcag, Mađarska (2005.)
*  Dragsholm, Danska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Wleń'' (službene stranice)
Henryk I Bradati

**Henrik I. Bradati** (poljski: *Henryk Brodaty*) (Legnica, između 1165. / 1170.. - Krosno Odrzańskie, 19. mart 1238.) bio je prvi predstavnik šleske grane 
Dinastije Pjastovića na krakovskom tronu koji je vladao Poljskom kao Seniorski vojvoda Poljske od 1234. do svoje smrti 1238.

Za svoje vladavine nastojao je ekonomski unaprijediti zemlju, pa je osnovao puno novih gradova i sela, poticao rudarstvo i proveo monetarnu reformu.

Svoj nadimak - **bradati** dobio je zbog brade, koju je prestao brijati, odkad je na poticaj svoje žene velike vjernice Hedvige odlučio da žive u celibatu.

## Biografija

Svoju vladarsku karijeru započeo je kao vojvoda od Wroclawa (1228.-29. - 1234.), jer je nakon Testamenta Bolesława Krivoustog to postao model vladanja zemljom, ali i uzrok na koji je razjedinjena.

Zbog tog je Henrik radio na ponovnom ujedinjenju Poljske, što ga je dovelo do sukoba sa agresivnim Konradom Mazovskim, koji je nešto ranije svrgnuo sa krakovskog trona Vladislava III. Tankonogog iako je on 1228. odredio Henrika Bradatog za svog nasljednika.

Konrad Mazovski mu je zbog tog 1229. oteo sina Henrika i zatočio u Płocku.  Sin mu je oslobođen na molbu majke Hedvige, uz obećanje da odustane od krakovskog trona.
Zbog tog je Henrik Bradati zatražio od pape Grgura IX. odrješenje od obećanja danih pod prisilom.

Uz pomoć svrgnutog Vladislava Tankonogog uspio je zauzeti i preuzeti kontrolu nad većim dijelom zemlje, ali nikada nije postigao svoj glavni cilj ujedinjenje Poljske.

Njegov sin nasljednik Henrik II. Pobožni, poginuo je 1241. u Bitci kod Legnice u vrijeme prve mongolske invazije na Zapad.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Poczet''
Płock

**Płock** (njemački: *Schröttersburg*, od 1941- 45) je grad od 119,425 stanovnika u sredini Poljske u Mazovjeckom vojvodstvu.

## Geografija

Płock se danas prostire duž obje obale rijeke Visle, udaljen 110 km sjeverozapadno od Varšave.
Historijski centar grada nalazi se na strmoj i 52 metra visokoj desnoj (istočnoj) obali rijeke, koja je tu široka 1,5 km. Izrastao je na tom mjestu jer je pružalo dobre uvjete za odbranu.

## Historija

Płock je prvi put dokumentiran u 10. vijeku, kao najstariji grad u Mazoviji.
Gradska prava je dobio 1237., 20 godina prije Krakova.

Za srednjeg vijeka je bio jedan od najvažnijih administrativnih i kulturnih centara Kraljevine Poljske.
A  između 1079. - 1138. i prijestolnica zemlje.

U kraljevskoj kapeli katedrale nalaze se sarkofazi poljskih vojvoda Władysława Hermana i Bolesłava Krivoustog. 
Njegov zamak je za ranog srednjeg vijeka bio rezidencija mazovskih vojvoda, a od 1075. do danas je rezidencija njegovih biskupa.

Tokom 17. vijeka prosperirao je kao trgovište.
Od 1783. je u sastavu Pruskog Kraljevstva, a tek nakon Prvog svjetskog rata od 1918. je ponovno Poljski.

Teško je razoran pri samom kraju Drugog svjetskog rata za vrijeme borbi između Crvene armije i Wehrmachta.

## Znamenitosti
Pored vrlo stare katedrale, atrakcija grada je njegov zoološki vrt i dva prirodna rezervata u okolici jedan na sjeverozapadu (Brudzeński) i jedan na jugozapadu (Gostynińsko-Włocławski). U samom gradu uz Vislu nalazi se jezero Sobótka, koje se ljeti pretvara u veliko kupalište.

## Obrazovanje, kultura i sport
Plock je fakultetski grad u kom djeluje filijala Varšavskog univerziteta i tri više škole (jedna od njih je teološka).
Poznat je po Muzeju Mazovije koji se specijalizirao za secesijska djela i namještaj.

Ponos grada su rukometaši kluba *Orlen Wisła Płock*, koji je višestruki poljski prvak. Popularni su i nogometaši kluba *Wisła Płock*, koji se natječu u ekstraklasi na svom stadionu Kazimierz Górski.    
## Privreda

Današnji Płock je prije svega grad naftne industrije i petrokemije (u njemu ima sjedište kompanija ORLEN S.A.), ali i grad mašinske, prehrambene i tekstilne industrije (Levi's).

Plock je i velika riječna luka sa velikim brodogradilištem (Centromost Stocznia Rzeczna).

## Pobratimski gradovi
Płock ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Reference

## Vanjske veze

* ''Urząd Miasta Płock'' (službene stranice)
Bodružal

**Bodružal** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Rogoźnica (Donjašleska)

**Rogoźnica** (njemački: *Groß Rosen*) je selo od 724 stanovnika na zapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija
Rogoźnica leži 7 kilometara sjeverozapadno od grada Strzegoma. Selo je poznato po kamenolomu granita i 
Koncentracionom logoru Gross-Rosen koji su Nacisti podigli u augustu 1940.

## Historija

Logor je radio do februara 1945. kad su logoraši evakuirani. Jedinice Crvene armije ušle su napušteni logor početkom maja 1945.

Logor je u februaru 1947. službeno je predan poljskim vlastima, koje su počele sređivati lokalitet. 
U septembru iste godine osnovan je odbor za zaštitu i raspisan natječaj za projekt spomenika posvećen žrtvama logora. 
Spomenik je otkriven u jesen 1953.

Između 1978.-1982. na temeljima nekadašnjeg SS restorana izgrađen je paviljon u kojom se danas nalazi muzej.
Dekret]]om ministra kulture i umjetnosti 21. aprila 1983. osnovan je Državni muzej Gross-Rosen.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Rogoźnica'' 
* ''Muzeum''
Lwówek Śląski

**Lwówek Śląski** (njemački: *Löwenberg in Schlesien*) je grad od 8,822 stanovnika na zapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija

Lwówek Śląski leži duž obale rijeke Bobr, udaljen tridesetak kilometara sjeverozapadno od Jelene Góre.

## Historija

Otkriće zlata kod sela Płakowice (danas dio grada), Pieszkówa i Dworeka pridonijeli su brzom razvoju mjesta, tako da mu je poljski vojvoda Henrik I. Bradati 1217. dodijelio gradska prava po uzoru na Magdeburško pravo.

Tako je tadašnji **Lavlji grad** (Lwi Gród) postao jedan od prvih gradova u Poljskoj, koji je organiziran po 
njemačkom modelu, koji su kasnije kopirali brojni šleski gradovi. Brzo je izrastao u važno trgovište pa je 1329. imao je preko 11 000 stanovnika i bio je jedan od najvećih urbanih centara u Šleskoj.

Krajem 14. vijeka potpao je pod vlast čeških vladara, u to vrijeme iscrpila su se nalazišta zlata, pa je Lwówek počeo stagnirati i propadati. Tokom 15 - 16. vijeka broj njegovih stanovnika kretao se između 4.000 - 6.500.

Daljnjem propadanju pridonio je Tridesetogodišnji rat, nakon kog je spao na 960 stanovnika. Krajem 18. vijeka potpao je pod vlast Kraljevine Pruske, polako se počeo oporavljati od kraja 19. vijeka dolaskom željeznice i izgradnjom pivovare.

## Pobratimski gradovi
Lwówek Śląski ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Lwówek Śląski'' (službene stranice)
Koncentracijski logor Gross-Rosen

**Koncentracioni logor Gross-Rosen** (njemački: *Konzentrationslager Groß-Rosen*) bio je nacistički logor pored tadašnjeg sela *Gross-Rosen* (današnja Rogoźnica).

## Historija i karakteristike

Koncentracijski logor Gross-Rosen osnovan je u augustu 1940. kao filijala Koncentracijskog logora Sachsenhausen. Njegovi logoraši bili su predodređeni za naporan rad u kamenolomu granita. Prvi kontigent logoraša stigao je u logor 2. augusta 1940.

Gross-Rosen je 1. maja 1941. stekao je status samostalnog koncentracijskog logora. U prve dvije godine svog postojanja bio je mali, i uglavnom je davao radnike za kamenolom. Ali je i kao takav bio jedan od najgorih, jer je iscrpljujući dvanaest satni rad, uz permanentnu izgladnjelost i maltretiranje uzrokovao visoku smrtnost.

Značajno proširenje logora dogodilo se 1944. kad je promijenjen i njegov karakter. Pored glavnog logora u Gross-Rosenu, formirani su i brojni pomoćni logori
(približno oko 100).  
Uglavnom su se nalazili na teritoriju Donje Šleske, Sudeta i po Okrugu Odra-Spre. Najveće filijale bile su: Breslau (Wrocław), Fünfteichen (Miłoszyce), Dyhernfurth (Brzeg Dolny), Landeshut (Kamienna Góra) i kompleks logora smještenih u brdima pored Dvorca Książ namjenjenih za Projekt Riese.

Kroz Glavni logor Gross-Rosen  i njegove filijale, prošlo je oko 125 000 logoraša, uključujući one koji nisu bili registrirani i one koji su dovezeni u logor na egzekuciju, poput 2 500 sovjetskih ratnih zarobljenika.
Iz Logora Gross-Rosen su brojni logoraši upućeni na eutanaziju - Akcija T4.

Najbrojnija Etnička grupa među logorašima Gross-Rosena bili su Židovi (državljani različitih evropskih zemalja), Poljaci i državljani Sovjetskog Saveza
Procijenjeni broj žrtava logora Gross-Rosen je 40 000 ljudi.

Od jeseni 1943. do februara 1945. Gross-Rosen je djelovao kao popravni radni logor (Arbeitserziehungslager AEL), wrocławskog Gestapa, kroz koji je prošlo oko 4 200 logoraša.

Jedan od najtragičnijih događaja u historiji logora bila je evakuacija, prilikom transporta od kojih su neki trajali i po nekoliko sedmica, pomrlo je preko hiljadu logoraša.

Jedinice Crvene armije ušle su napušteni logor početkom maja 1945.

## Reference

## Vanjske veze

* [www.britannica.com/place/Gross-Rosen*Gross-Rosen concentration camp, Germany*]
Lubawka

**Lubawka** (njemački: *Liebau*) je grad od 5,989 stanovnika na jugozapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija

Lubawka leži na granici Zapadnih i Srednjih Sudeta na nadmorskoj visini od 497 metara, pored graničnog prelaza prema Češkoj.
Grad se prostire na ušću Czarnuszke u rijeku Bobr, udaljen desetak km južno od Kamienne Góre.

## Historija

Staro ime mjesta bilo je - *Lubavia* (lijepa, ubava), njemački: *Liebau in Schlesien*, a odnosilo se na njenu lijepu kotlinu.

Iako je Lubawka imala gradska prava još od 1292. ostala je mala, jer je sve do 1810. bila feud cistercitske opatije iz Krzeszówa, pa se nije razvila u neko značajnije  trgovište.

Čak je jedan period nakon Tridesetogodišnjeg rata, kad su Šveđani, opljačkali i zapalili - bila napuštena.

Oporavila se u drugoj polovici 19. vijeka, dolaskom željeznice i otvaranjem tvornica celuloze i stakla.
Nakon Drugog svjetskog rata dotad većinsko njemačko stanovništvo je protjerano.

## Pobratimski gradovi
Lubawka ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

*  Adršpach, Češka
*  Žacléř, Češka

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gmina Lubawka'' (službene stranice)
Desanka Kovačević-Kojić

**Desanka Kovačević-Kojić** (Sarajevo, 3. oktobar 1925), historičar,  akademik ANUBiH i SANU. Član je ANURS-a izvan radnog sastava od 1996. godine.

Desanka Kovačević-Kojić rođena je u Sarajevu 3. oktobra 1925. godine. Završila je studij historije na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Beogradu. Diplomirala je 1950, a 1956 odbranila je doktorsku disertaciju *Trgovina u srednjovjekvnoj Bosni*. Školsku 1957/58. godinu provela je na stručnom usavršavanju u Parizu. Zaposlila se na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Sarajevu na Odsjeku za historiju gdje je prošla sva zvanja. Od 1993. živi u Beogradu.

Predmet proučavanja je historija srednjovjekovne Bosne i Srbije. Naročito se posvetila proučavanju istorije gradova, oblicima privređivanja, dubrovačkim naseobinama, trgovini, uređenju i društvenoj strukturi, načinu života, kao i odnosima između sela i grada. Objavila je pet knjiga i preko 100 naučnih i stručnih radova, prikaza i osvrta. Učestvovala je na većem broju naučnih skupova organiziranih širom Evrope.

## Radovi
*Trgovina u srednjovjekovnoj Bosni, Naučno društvo Bosne i Hercegovine, Djela 18, Odjeljenje istorijsko-filoloških nauka 13, Sarajevo 1961
*Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države, Veselin Masleša, Biblioteka Kulturno nasljeđe Bosne i Hercegovine, Sarajevo 1978 
*Trgovačke knjige braće Kabužić (Caboga) 1426-1433, Odeljenje istorijskih nauka 11, Beograd 1999
*Gradski život u Srbiji i Bosni (XIV-XV vijek), Istorijski institut, Studia Historica Collecta, Knjiga 2, Beograd 2007
* Srednjovjekovna Srebrenica, XIV-XV vijek - SANU, 2010
## Priznanja
* Nagrada Veselin Masleša
* 27-julska nagrada grada Sarajeva za nauku
* Nagrada Vladimir Ćorović za životno delo (2002)

## Reference
BluVinil

**BluVinil** je rock bend iz Šibenika. Sastav je osnovan 2017. godine.

## Historija
Sastav BluVinil osnovan je 2017. godine. Iste godine potpisuju ugovor s izdavačkom kućom Dallas Records i objavljuju prvi samostalni singl "Mili brat". Tijekom 2018. i 2019. godine bend objavljuje dodatna četiri singla, "Julija", "Helena", "Moderna" i "Sigurna u nas". Njihov proboj započinje krajem 2020. godine objavljivanjem singla "Apaši". "Apaši" postaje njihovim prvim singlom koji se popeo unutar najemitiranijih 40 na hrvatskoj radijskoj ljestvici. 3. listopada 2020. godine BluVinil objavljuje debitantski studijski album pod nazivom *Apaši*. 23. prosinca 2020. godine bend osvaja dvije nominacije na trećem izdanju Rock&Off nagrada u kategorijama za najboljeg debitanta i pjesmu godine.

## Diskografija
### Albumi

### Singlovi

## Nagrade i nominacije

## Izvori
Żagań

**Żagań** (njemački: *Sagan*, latinski: *Saganum*) je grad od 25,668 stanovnika na zapadu Poljske u Lubuskom vojvodstvu.

## Geografija

Żagań leži duž rijeke Bobr, udaljen četrdesetak km istočno od njemačke granice.

## Historija

Żagań je prvi put dokumentiran 1202. kao naselje sa zamkom. Taj stari Żagań se vjerojatno nalazio nešto sjevernije nizvodno uz Bobr, kako ta lokacija nije bila dobra 1230. je preseljen na današnju lokaciju kod riječnog gaza.

Negdje polovicom 13. vijeka tadašnji Seniorski vojvoda Poljske Konrad Mazovski dodjelio mu je gradska prava, po uzoru na magdeburško.

Od kraja 13. vijeka  pa sve do 1472. Żagań je bio prijestolnica vlastitog vojvodstva, kojim su vladali šleski Pjastovići iz Głogówa. Posljednji pjastovski vojvoda Jan II prodao je svoju domenu saksonskim vojvodama, a oni 1549. Habsburgovcima. 
Nakon tog je često mjenjao vlasnike.

Grad se počeo intenzivno širiti krajem 18. vijeka, a od polovice 19. vijeka kad je izgrađena željeznička stanica niknula je i industrijska zona.

## Pobratimski gradovi

Żagań ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima; 
*  Duns, Ujedinjeno Kraljevstvo (1994)
*  Netphen, Njemačka (1995)
*  Ortrand, Njemačka (2006)
*  Teltow, Njemačka (2006)
*  Saint-Omer, Francuska (2015)

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Miasta Żagań'' (službene stranice)
Władysław III Tankonogi

**Vladislav III. Tankonogi** (poljski: *Władysław Laskonogi*) (oko 1165. - 1231.) bio je član Dinastije Pjastovića koji je vladao Poljskom kao Seniorski vojvoda Poljske kratko u dva navrata od 1202. do 1206. i ponovno od 1227. do 1229.

## Biografija

Rođen je kao sin Mješka III, vojvode od Gniezna i Poznana, pa je nakon očeve smrti 1202. stupio na poljski tron.

Kako je većina plemstva podržavala vojvodu od Sandomierza - Lešeka Bijelog, sina Kazimira Pravednog, Vladislav je istjeran sa krakovskog trona, a Lešek je preuzeo vlast u Krakovu i zemlji kao Seniorski vojvoda Poljske.

Ali se Vladislav nije predavao, već je tražio način i saveznike da se vrati na tron, saveznike je pronašao u Velikopoljskoj, ali je cilj postigao tek kad je Lešek umro. 
Ovaj put se na tronu zadržao još kraće, jer ga je ovaj put svrgnuo vojvoda Konrad Mazovski, koji je zahtjevao da
tron pripadne njemu, kao bratu Lešeka Bijelog.

Nakon tog poraza Vladislav je izgubio i vlastitu domenu - Velikopoljsku, pa je utočište potražio u Šleskoj. Tamo je sastavio oporuku i svoje domene i pravo na poljski tron ostavio svom domaćinu, vojvodi Henriku I. Bradatom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ladislaus Spindleshanks''
Dlhoňa

**Dlhoňa** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Christian Schwarzer

**Christian "Blacky" Schwarzer** (Braunschweig, 23. listopada 1969.), umirovljeni njemački rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji pivota; danas radi kao trener. Schwarzer je svojedobno slovio za jednog od najboljih aktivnih pivota u svjetskom rukometu. 

Rođen u Braunschweigu, Schwarzer je svoju profesionalnu karijeru započeo 1987. godine u VfL Fredenbecku, gdje je igrao do 1991. godine. U tom je periodu (21. studenog 1989.) debitirao i za reprezentaciju tadašnje Zapadne Njemačke u utakmici protiv Istočne Njemačke u Wilhelmshavenu. Od 1991. do 1999. godine igrao je za TV Niederwürzbach, nakon kojeg prelazi u Barcelonu, s kojom osvaja nacionalno prvenstvo, nacionalni kup i Ligu prvaka. Barcelonu napušta nakon dvije sezone te 2001. godine potpisuje za TBV Lemgo, gdje igra sve do 2007. godine. Umirovio se 2009. godine kao igrač Rhein-Neckar Löwena.

U gotovo dvadesetogodišnjoj reprezentativnoj karijeri, Schwarzer je nastupio na čak šest Svjetskih prvenstava, pet Europskih prvenstava i na čak tri Olimpijade. U karijeri je bio svjetski (2007.) i europski (2004.) prvak, a s Olimpijade 2004. ima i srebrnu medalju; uz to, godine 2003. je bio najbolji pivot i najkorisniji igrač Svjetskog prvenstva u Portugalu, gdje je Njemačka osvojila srebrnu medalju. Schwarzer se inicijalno umirovio 2004. godine, međutim je 2007. godine rekao kako je spreman igrati na Svjetskom prvenstvu ukoliko bude potrebe; našao se na širem popisu, ali u konačnici nije uvršten u momčad. Ipak, nakon ozljede Andreja Klimovetsa, Schwarzer je usred turnira pozvan u reprezentaciju, s kojom je postao i svjetski prvak. Naredne godine nastupio je i na Olimpijadi u Pekingu, nakon koje je otišao u konačno reprezentativno umirovljenje. 

Nakon prekida igračke karijere, Schwarzer se posvetio trenerskoj karijeru.
Astronomica

***Astronomica*** je naslov dva različita antička dela koja su nastala u 1. veku nove ere:

* *[[Astronomija (Manilije)|Astronomica]]*, koje je napisao Marko Manilije
* *[[Astronomija (Higin)|De astronomica]]*, koje je napisao Gaj Julije Higin
* ''Astronomica'' (album), album iz 1999. američkog metal sastava Crimson Glory
* *[[Astronomica: The Quest for the Edge of the Universe]]*, edukativna igrica iz 1994. koju je napravila kompanija Hyper-Quest, Inc.

## Povezano
* Astronomija (Hesiod)
Africitas

***Africitas***, odnosno **afrički latinitet**, pretpostavljeni je afrički dijalekt latinskog jezika. U 20. veku naučnici su raspravljali o koneptu afričkog latiniteta na temelju analize dela koja su napisali pisci kao što su crkveni otac Avgustin i gramatičar Marko Kornelije Fronton. Nakon 1945. godine ova je naučna rasprava zamrla, a zatim je oživela početkom 21. veka, kada je objavljena knjiga *Apulej i Afrika: [[Routledge]]ove monografije o klasičnim naukama* (*Apuleius and Africa: Routledge Monographs in Classical Studies*, 2014), u kojoj je ponovo analiziran koncept pretpostavljenog afričkog dijalekta latinskog jezika, ovog puta velikim delom na temelju proznog pisca Apuleja.

Zastupnici teze o postojanju afričkog latiniteta tvrde da je ovaj dijalekt definisan "osobitostima u rečniku, sintaksi, strukturi rečenice i stilu". S druge strane, Catherine Conybeare sa Koledža Bryn Mawr misli da se takvo gledište može smatrati rasisitičkim. U vezi s tim, Vincent Hunink sa Univerziteta u Nijmegenu primećuje da, premda se ne može poreći da su postojale regionalne varijante latinskog jezika, "nikada nije postojala slična naučna debata" o rečniku, sintaksi, strukturi rečenice i stilu nekog "germanskog latiniteta" (*Germanitas*) ili "britanskog latiniteta" (*Britannitas*), sugerišući da je svojevrsna fiksacija na postojanje nekog "afričkog latiniteta" problematična.

## Povezano
* Afrički romanski jezik, koji se u poznoj antici i ranom vizantijskom periodu razvio iz latinskog jezika u severnoj Africi.

## Reference
Nacionalni spomenici u Živinicama

Na listi nacionalnih spomenika kulture Bosne i Hercegovine za grad Živinice se nalaze slijedeći spomenici:
* Drvena džamija u selu Priluk (prirodno-graditeljska cjelina),
* Nekropola sa stećcima na lokalitetu Jasik u Gračanici (historijsko područje).
## Reference
Leszek I Bijeli

**Lešek I Bijeli** (poljski: *Leszek Biały*) (?, oko 1186. - Gąsawa, 24. novembar 1227.) bio je član Dinastije Pjastovića na krakovskom tronu koji je vladao Poljskom kao Seniorski vojvoda Poljske u četiri dva navrata 1194.-1198., 1199., 1206.-1210. i 1211.-1227.

## Biografija

Rođen je kao vojvoda od Sandomierza i kao sin Kazimira II Pravednog, kad mu je otac umro 1194. bio je premlad da preuzme tron pa je umjesto njega vladala njegova majka kao regent.

Od samog početka njegovu vlast je osporavao svrgnuti vojvoda Mješko III. Stari (njegov stric) koji se silom htio vratiti u Krakov. 
Lešekovi saveznici uspjeli su ga u prvom pokušaju pobjediti i natjerati u bijeg, ali mu je to u drugom pokušaju 1202. uspjelo, ali je ubrzo umro pa se Lešek vratio u Krakov.

Lešek je za svoje vladavine poduzeo nekoliko kampanja na Kijevsku Rusiju, želivši proširi svoju vlast na Galiciju. 
Zbog tog je ušao u sukob sa Ugarskom, pa nakraju nije postigao gotovo ništa.

Poginuo je u tragičnim okolnostima u Gąsawi u Pomeraniji, gdje je otišao na sastanak sa Vladislavom III. Tankonogim i Henrikom I. Bradatim, gdje ih je neočekivano napao gdansko-pomeranski vojvoda Svjetopelk i pritom ubio Lešeka, a Henrika teško ranio.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Leszek the White''
Mješko III. Stari

**Mješko III. Stari** (poljski: *Mieszko III Stary- wielkopolsk*) (oko 1126. - 1202.) bio je jedan od vojvoda iz Dinastije Pjastovića  koji je vladao Poljskom u četiri navrata, kao Seniorski vojvoda Poljske od 1173. do 1177., zatim vrlo kratko 1191., ponovno
od 1198. do 1199. i nakon tog 1202.

## Biografija

Rođen je kao četvrti sin (drugi preživjeli) Boleslava III Krivoustog i njegove druge žene Salomeje od Berga.

Mješko je očevom voljom postao je Seniorski vojvoda Poljske i stupio na krakovski tron - 1173., nakon smrti svog brata Boleslava IV Kovrčavog.

Njegovi pokušaji da ojača centralnu vlast]] izazvali su nezadovoljstvo ostalih vojvoda, a zatim i otvorenu pobunu, koja je završila tako da je 1177. svrgnut, a na njegovo mjesto stupio je Kazimir II Pravedni. 
Mješko se nije lako odrekao svog položaja i trudio se na sve načine da se vrati na tron.
To mu je čak i uspjelo pa je u par navrata dozvoljeno vladati umjesto maloljetnog sina Kazimira II Pravednog - Lešeka I Bijelog.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Mieszko the Old'' 

Mieszko III the Old
József Éles

**József Éles** (Budimpešta, 16. veljače 1969.), umirovljeni mađarski rukometaš i reprezentativac koji je igrao kao vanjski igrač. Nakon umirovljenja, Éles se bavio trenerskim poslom. 

Nakon početnih godina u Mađarskoj, Éles je 1991. godine potpisao za KC Veszprém, s kojim je osvojio čak deset titula prvaka Mađarske i isto toliko Mađarskih kupova; igrao je i finale Lige prvaka te je osvojio Kup pobjednika kupova 1992. godine. Dana 1. srpnja 2000. godine, Éles je imao tešku saobraćajnu nesreću kada je sa svojim automobilom sletio u jarak nedaleko od Kiskunmajse. Hitno je prevezen u bolnicu s teškim, ali ne i po život opasnim ozljedama; imao je potres mozga, prijelom ključne kosti i pokidane ligamente koljena. Nakon niza operacija, dana 18. srpnja 2000. godine pušten je iz bolnice i započeo je rehabilitaciju. Iako se nije znalo hoće li moći nastaviti karijeru, Éles se 2001. godine vratio na terene te nastavio rukometnu karijeru .

Veszprém je napustio 2003. godine, otišavši u grčki AS Filipos Verija, gdje mu je jednu sezonu suigrač bio Aleksandar Tučkin. Godine 2005. potpisao je za GC Amicitiju Zürich, gdje je odigrao svoju posljednju sezonu prije umirovljenja 2006. godine. Odmah nakon umirovljenja, Éles je preuzeo Amicitiju, što mu je postao prvi trenerski angažman u karijeri. Nakon jedne sezone prelazi u TV Endingen, gdje također provodi jednu sezonu. Kratko je vodio rumunjski klub HCM Politehnica Timișoara prije nego je preuzeo Gyöngyösi FKK, s kojim je bio treći u Mađarskom kupu. Jednu je sezonu vodio i Kiskunhalas NKSE, a posljednji angažman bilo mu je vođenje ženske reprezentacije Dominikanske Republike. 

Uz klupsku, Éles je imao i uspješnu reprezentativnu karijeru, koja je trajala od 1989. do 2000. godine. Iako je sudjelovao na nekoliko natjecanja, među kojima su bile i Olimpijske igre, Éles nikada nije osvojio odličje s reprezentacijom Mađarske, mada je na Svjetskom prvenstvu 1993. godine bio najbolji strijelac s 41 golom, podijelivši nagradu s Marcom Baumgartnerom i Yunom Gyeong-shinom. Četiri godine kasnije postigao je 59 golova na Svjetskom prvenstvu u Japanu, što je bilo dovoljno za titulu drugog najboljeg strijelca turnira, iza Yuna.
Black Lives Matter

**Black Lives Matter** (BLM; "Crnački životi su bitni") je decentralizirani politički i društveni pokret koji protestira protiv incidenata policijske brutalnosti i svih rasno motiviranih akata nasilja nad crncima. Obuhvaća širok spektar organizacija i ličnosti koje se zalažu protiv policijskog nasilja prema crncima, kao i za brojne druge promjene politika i praksi koje su povezane sa aktuelnim crnačkim pitanjem. Pokret obuhvata mnoge stavove i široki spektar zahtjeva, ali usredsređen je na reformu krivičnog pravosuđa.

U srpnju 2013. godine, pokret je počeo sa upotrebom hashtaga #BlackLivesMatter na društvenim medijima, nakon oslobađajuće presude za Georgea Zimmermana, koji je lišio života crnog mladića Trayvona Martina, 2012. godine. Pokret je postao poznat po uličnim demonstracijama nakon smrti dvojice crnaca 2014. godine, Michaela Browna - što je rezultiralo neredima u Fergusonu, i Erica Garnera u New Yorku. Nakon ovoga, sudionici pokreta demonstrirali su protiv smrti brojnih drugih crnaca koji su stradali zbog postupaka policije, ili u pritvoru. U ljeto 2015. aktivisti BLM-a uključili su se u predsjedničke izbore u SAD 2016. godine. Idejne začetnice hashtaga i poziva na akciju, Alicia Garza, Patrisse Cullors i Opal Tometi, proširile su projekt u nacionalnu mrežu od preko 30 lokalnih podružnica, u periodu između 2014. i 2016.

Pokret se vratio u središte pažnje i nastavio dobivati međunarodnu pažnju tokom globalnih protesta 2020. godine, nakon što je George Floyd (osuđeni kriminalac) lišen života od strane Dereka Chauvina. Procjenjuje se da je 15&nbsp;miliona do 26&nbsp;milion ljudi sudjelovalo je u protestima BLM 2020. godine u Sjedinjenim Državama, što ga čini jednim od najmasovnijih pokreta u istoriji te zemlje.

## Reference

## Povezano
*Rasizam
*Ljudska prava
Enric Masip

**Enric Masip Borrás** (Barcelona, 1. rujna 1969.), umirovljeni španjolski rukometaš i reprezentativac koji je igrao srednji vanjski. Mansipova igračka karijera trajala je od 1987. do 2004. godine. 

Enric Masip karijeru je započeo u BM Granollersu, gdje je igrao od 1987. do 1990. godine, kada prelazi u FC Barcelonu. U 14 sezona u katalonskom klubu, Masip je postao klupska legenda. Osvojio je čak sedam titula nacionalnog prvaka, pet Kupova kralja, pet liga kupova i pet španjolskih superkupova, dok je na europskoj sceni osvojio čak šest Liga prvaka, a uz to još i četiri Europska superkupa te dva Kupa pobjednika kupova. Nakon što se 2004. godine umirovio, Barcelona je trajno umirovila njegov dres s brojem 5. 

Iako nikada nije osvojio zlatnu medalju, Masip je imao i uspješnu reprezentativnu karijeru, osvojivši olimpijsku broncu (2000.) te po jednu broncu i srebro s Europskih prvenstava. Na Svjetskom prvenstvu 2003. godine bio je izabran za najboljeg srednjeg vanjskog na turniru.
Dobroslava (Svidnjik)

**Dobroslava** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Jevrejsko groblje u Tuzli

**Jevrejsko groblje u Tuzli**, nalazi se na lokalitetu  Borić, Tuzla, Bosna i Hercegovina. Na sjednici Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj od 31. jula 2018. godine, groblje je proglašeno za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević i Radoje Vidović.

## Historija
Jevrejsko groblje u Tuzli svjedoči o prisutnosti Jevreja i njihovom životu u tom mjestu od XIX stoljeća.  Jevreji (mahom Aškenazi) se u Tuzlu u velikom broju počinju naseljavati sa dolaskom austrougarske uprave, a dotada je postojanje Jevreja u Tuzli bilo sporadično. U Tuzli su postojale dvije jevrejske općine i dva hrama. Aškenaska jevrejska općina osnovana je između 1885. i 1890. godine, a sinagoga, koja se nalazila u Klosterskoj ulici u Tuzli, izgrađena je 1902. godine. Sefardi su bili brojčano manji. Sinagogu su podigli u današnjoj Jevrejskoj ulici i to je bila prva sinagoga u Tuzli.

Popisom iz 1940. godine, evidentirano je da tuzlanska jevrejska općina broji 373 ljudi. O stradanju Jevreja u Drugom svjetskom ratu govori podatak da ih je iz Tuzle u periodu 1941–1943. u koncentracione logore odvedeno oko 300, dok ih se poslije rata vratilo svega dvadesetak.

Zajedničko groblje i za Sefarde i za Aškenaze zvanično oformljeno je 1900. godine, iako su ukopi vršeni i ranije, a o tome svjedoče natpisi na nadgrobnicima.
## Opis
Forme i oblici nadgrobnika raznovrsni su. Stariji, koji pripadaju Sefardima, su u obliku položenih kamenih sanduka.  Dolaskom Aškenaza u drugoj polovini 19. stoljeća, na groblju se pojavljuju i moderniji oblici nadgrobnika po uzoru na one nastale u Zapadnoj Evropi. Dvije forme nadgrobnika dominiraju grobljem, a to su nadgrobnici u formi stele i obeliska koji se javljaju kao samostojeći, na postolju ili u kombinaciji sa horizontalnom pločom. Veliki broj natpisa je ostao očuvan, što je važan dokument o porodicama koje su živjele u Tuzli u tom periodu. Natpisi su dvojezični, isklesani hebrejskim kvadratnim pismom i latiničnim pismom.  Oblici, ukrasi, simboli kao i natpisi pružaju jednu od najbolje dokumentiranih svjedočanstava razvoja tradicije i kulture jevrejske zajednice u Bosni i Hercegovini.

## Reference

## Vanjske veze
* Jevrejsko groblje proglašeno za nacionalni spomenik
* Jevrejsko groblje u Tuzli 
* Zvanični sajt komisije za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine
Nacionalni spomenici u Olovu

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Olovo se nalaze sljedeći spomenici:
* Crkva Majke Božje u Olovu sa pokretnom imovinom (historijska građevina),
* Drvena džamija u Solunu (graditeljska cjelina),
* Rimski most na rijeci Orlji kod sela Klinčići (historijski spomenik),
* Nekropola sa stećcima na lokalitetu 'Mramorje' u selu Moguš (historijsko područje),
* Nekropola sa stećcima na lokalitetu Navitak u selu Boganovići (historijsko područje),
* Nekropola sa stećcima Salikovac (historijsko područje),
* Nekropola sa stećcima „Mramor“ u Musićima (historijsko područje),
* Nekropola sa stećcima “Mramorje“ i starim nišanima u Lavšićima (historijsko područje),
* Nekropole sa stećcima i nišanima u Gurdićima (historijsko područje),
* Nekropole sa stećcima, nišanima, obeliskom i ostacima ckve sv. Roka u Bakićima Donjim (prirodno i historijsko područje),
* Stara drvena džamija u Miljevićima (mjesto i ostaci historijskog spomenika).
* Tora, koja se čuva u Gradskoj biblioteci u Olovu (pokretno dobro)
## Reference
Pumpanje dionica GameStopa 2021.

**Pumpanje dionica GameStopa 2021.** bio je kratkotrajan, namjerno izazvan, špekulacijski mjehur u kom su cijene dionica američkog maloprodajnog lanca GameStop porasle sa nešto manje od 20 dolara na početku godine na preko 500 dolara na vrhuncu.

Skok dionice potaknula je internet zajednica *r/wallstreetbets* (odjeljak internet foruma Reddit), čiji su članovi, mali investitori, koordinisali akciju istovremene i naprasne kupnje velikog broja ovih dionica, što im je podiglo cijenu i smanjilo dostupnost na tržištu. Budući da se nekoliko hedge fondova ranije kladilo na pad ovih dionica u shemi kratke prodaje (shodno čemu su bili u situaciji da ih moraju otkupiti po uvećanoj umjesto po umanjenoj cijeni), pretrpjeli su milijarde dolara gubitka. Ubrzo se ovaj fenomen proširio na dionice brojnih drugih tvrtki koje su bile u shemi kratke prodaje, na primjer u slučaju američkog kino operatora AMC Entertainment.

Zbog nedostatka položenih sredstava osiguranja kod klirinških kuća, nekoliko brokerskih kuća, uključujući Robinhood, TD Ameritrade / Charles Schwab, Interactive Brokers i Webull  u SAD i Trade Republic na njemačkom tržištu, 28. januara 2021. godine onemogućilo je kupovinu ovih dionica, ostavivši istovremeno mogućnost njihove prodaje, što je okarakterisano kao manipulisanje cijenom. To je izazvalo brojne i oštre kritike, pa su direktori ovih društava pozvani da svjedoče u Kongresu, koji je o ovom događaju pokrenuo istragu.

## Reference

## Povezano
*Špekulacija
Marko Manilije

**Marko Manilije** (, *[[floruit|fl.]]* 1. vek nove ere) bio je rimski pesnik i astrolog, koji je napisao didaktični ep u pet knjiga pod naslovom *[[Astronomija (Manilije)|Astronomija]]* (*Astronomica*).

## Ime
Budući da nijedan savremeni rimski izvor ne spominje njegovo ime, tačan identitet autora *[[Astronomija (Manilije)|Astronomije]]* predstavlja teško pitanje, no ime mu je verovatno bilo Marko Manilije. Ova neizvesnost dovela je do toga da se Marko Manilije tokom vremena mešao sa Manilijem Antiohom (*fl.* oko 100. pne., koga Plinije Stariji spominje u svom *[[Naturalis historia|Poznavanju prirode]]*), sa Flavijem Manlijem Teodorom (fl. oko 376–409, konzul 399. godine) i Boetijem (rimskim senatorom iz 6. veka i autorom *[[Uteha filozofije|Utehe filozofije]]*, čije je puno ime bilo Anicije Manlije Severin Boetije).

## Identitet
Iako pesma sugeriše da je njen autor bio građanin i stanovnik Rima, neki tvrde da Manilije nije bio Rimljanin; prema Katharini Volk, klasičarki koja se specijalizovala za Manilija, ovo uverenje uglavnom se zasniva ili na "pesnikovom navodno inferiornom latinitetu" ili na "želji da se Manilije predstavi kao član grčkog intelektualnog miljea u Rimu". Fridericus Jacobs, klasični filolog iz 19. veka, i Paul Monceaux, istoričar iz 19-20. veka, tvrdili su da je Manilije bio Afrikanac, a tu su tvrdnju uglavnom temeljili na njegovom stilu pisanja, za koji kažu da podseća na stil rimskih pisaca iz Afrike, odnosno da pokazuje *[[Africitas]]*. Volk se suprotstavlja ovom stavu, tvrdeći da Manilije piše "iz ... konvencionalne rimske perspektive" i "pribegava rimskoj istoriji da bi ilustrovao astrološke činjenice o kojima raspravlja".

## Delo

Spev *Astronomija*, napisan u heksametrima i sastavljen od pet knjiga, zapravo obrađuje astrološke teme. Čini se da je delo nedovršeno, budući da se peta knjiga iznenada prekida. Za razliku od Lukrecija, Manilije stvaranje kosmosa i njegov poredak pripisuje božanstvu i božanskom razumu. Neki delovi prve knjige, koji opisuju postanak i poredak zvezda na nebu, kao i delovi pete knjige, koji opisuju dizanje zvezda i njihov uticaj na decu koja se u tom trenutku rađaju, sadrže zanimljive i književno vredne odlomke.

Pretpostavlja se da je Manilije živeo pred kraj Avgustove i početkom Tiberijeve vladavine. Niko ga od savremenika ne spominje, ali misli se da su neki njegovi stihovi uticali na Lukana i Juvenala, kao i da je poslužio kao uzor Juliju Firmiku Maternu, koji je u 4. veku n.e. sastavio u stoičkom duhu jedan astrološki spis.

## Napomene

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*