Struja svijesti (književnost)

U teoriji književnosti, **struja svijesti** ili **tok svijesti** je narativna tehnika ili sredstvo koje se odnosi "na prikazivanje takva asocijativnoga mozaika misli, osjećaja i dojmova likova u književnom tekstu". Jedan od naziva za ovu narativnu tehniku je i **unutarnji monolog**. Sam termin skovao je filozof i psiholog William James u svom djelu *[[The Principles of Psychology]]* iz 1890. godine, dok je pojam u književnom kontekstu prvi put upotrijebila May Sinclair 1918. godine kada je raspravljala o djelima Dorothy Richardson.

## Definicija

Struja svijesti je narativna tehnika koja teži prikazivanju pisanog ekvivalenta misaonih procesa likova, bilo preko slabo povezanog unutarnjeg monologa, bilo u vezi s njihovim djelovanjem. Stil pisanja strujom svijesti uglavnom se smatra posebnim oblikom unutarnjeg monologa, a karakteriziraju ga asocijativni skokovi, dekonstrukcija sintakse te potpuni ili djelomični nedostatak interpunkcije. Struja svijesti nije isto što i dramski monolog ili solilokvij, gdje se govornik obraća publici ili trećoj osobi, koji su karakteristični za poeziju i dramu. Kod romana struje svijesti, misaoni procesi lika su uglavnom prikazani kako se odvijaju samo u njegovoj glavi (ili su upućeni njemu samome); tu se radi o tehnici zapleta.

William James je u svom epohalnom djelu *[[The Principles of Psychology]]* iz 1890. godine skovao termin struja svijesti:

::*svijest, tako, samoj sebi ne izgleda razlomljeno na komadiće... ona nije ništa spojeno; ona struji. 'Tok' ili 'struja' su izrazi kojima se taj proces najprirodnije opisuje. Kada budemo nadalje govorili o tome, nazvat ćemo to strujom misli, svijesti ili subjektivnim životom.*

Navedeni primjeri iz Faulknerovog romana *[[The Sound and the Fury]]* ilustriraju različite načine primjene ove tehnike. Radi se o segmentima iz drugog dijela (2. lipnja 1910.), koji je prikazan iz perspektive Quentina Compsona i koji je gotovo u cijelosti napisan tehnikom struje svijesti:

## Unutarnji monolog

Mada su izvori skloni nazvati struju svijesti i unutarnji monolog sinonimima, *Oxford Dictionary of Literary Terms* smatra kako se dva pojma mogu razlikovati kako psihološki tako i književno. U psihološkom smislu, struja svijesti je subjekt, dok je unutarnji monolog način prezentacije subjekta. U književnom smislu, unutarnji monolog doista uvijek prezentira misli lika 'direktno', bez intervencije nekog naratora, isti te misli ne kombinira nužno s impresijama i percepcijama niti nužno krši temelje gramatike ili logike, dok struja svijesti čini jednu ili čak obje stvari. Isto tako i *Encyclopædia Britannica Online*, iako priznaje da se ovi pojmovi često isprepliću, naglašava kako unutarnji monolog, iako doista može zrcaliti sve polumisli, impresije i asocijacije koji postoje u svijesti lika, on može biti ograničen i na organiziranu prezentaciju racionalnih misli jednog lika.

## Povijesni razvoj
 
Iako se korištenje tehnike struje svijesti uglavnom povezuje uz moderni roman prve polovice XX. vijeka, postoji cijela serija primjera korištenja ove tehnike i u ranijim razdobljima, mada ne u čistoj formi kakva se pojavila u zrelom razdoblju. Povijesni razvoj tehnike može se promatrati kroz tri perioda:

:1. **Početno korištenje do 1922. godine**
:Među prvim primjerima korištenja ove tehnike spominje se Laurence Sterne, odnosno njegov psihološki roman *[[The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman]]*, objavljen još 1759. godine. Kritičari su sugerirali kako je Edgar Allan Poe u svojoj priči "The Tell-Tale Heart" (1843.) najavio ovu tehniku. Kao jedan od potencijalnih direktnih utjecaja na majstore tehnike Joycea i Woolfovu ističe se Édouard Dujardin, odnosno njegov roman *[[Les lauriers sont coupés]]*. Neki kritičari isticali su kako se začeci tehnike mogu pronaći i kod Antona Čehova, Knuta Hamsuna i Henryja Jamesa. 
:Kritičari danas sugeriraju kako je prvu cjelovitu uporabu tehnike struje svijesti primijenio austrijski pisac Arthur Schnitzler u svojoj priči "Leutnant Gustl" (1900.). Razvoj tehnike došao je u avangardi, a među prvima koji je koristio takve segmente je Marcel Proust u svom ciklusu *[[À la recherche du temps perdu]]*, dok je May Sinclair uočila te elemente u djelu Dorothy Richardson. 
:Korištenje unutarnjeg monologa prisutno je i u poemi "The Love Song of J. Alfred Prufrock" T.S. Eliota iz 1915. godine.

:2. **Od 1922. godine do XXI. vijeka**
:Vrhunac primjene ove tehnike započeo je s 1922. godinom, kada je izdan epohalni *[[Ulysses]]* Jamesa Joycea. Daljnja primjena ove tehnike vidljiva je u romanima *[[La coscienza di Zeno]]* (1923.) Itala Sveva, *[[Mrs Dalloway]]* (1925.) i *[[To the Lighthouse]]* (1927.) Virginije Woolf te *[[The Sound and the Fury]]* (1929.) Williama Faulknera. 
:Unutarnji monolog u svojoj trilogiji *[[Molloy]]*, *[[Malone meurt]]* i *[[L'Innommable]]* koristi i Samuel Beckett, Joyceov prijatelj, mada je upitno koliko se radi o čistoj struji svijesti. 
:Kritičari su sugerirali kako se ova tehnika pojavljuje i u djelima Salmana Rushdieja, Sylvije Plath (njezin jedini roman, *[[The Bell Jar]]*) te Irvinea Welsha.

:3. **XXI. vijek**
:Iako u manjoj mjeri, struja svijesti pojavljuje se i u suvremenoj književnosti. Među značajnijim primjerima su romani *[[A Heartbreaking Work of Staggering Genius]]* Davea Eggersa, *[[Amuleto]]* čileanskog pisca Roberta Bolaña te *[[Everything Is Illuminated]]* Jonathana Safrana Foera.

## Reference

## Izvori
* Cohn, Dorrit. *Transparent Minds: Narrative Modes for Presenting Consciousness in Fiction*, 1978.
* Joyce, James. *Ulysses*, 1922; rpt. Harmondsworth: Penguin, 1986.
* Friedman, Melvin. *Stream of Consciousness: A Study in Literary Method*, 1955.
* Humphrey, Robert. *Stream of Consciousness in the Modern Novel*, 1954.
* Randell, Stevenson. *Modernist Fiction: An Introduction*. Lexington: University of Kentucky, 1992.
* Sachs, Oliver. "In the River of Consciousness." *New York Review of Books*, 15 January 2004.
* 
* Tumanov, Vladimir. ''Mind Reading: Unframed Direct Interior Monologue in European Fiction.''  Amsterdam: Editions Rodopi, 1997. Googlebooks.