open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bitka kod Ipsa

**Bitka kod Ipsa** odigrala se 301. pne. u Frigiji tokom rata dijadoha (naslednika Aleksandra Makedonskog). Antigon I i njegov sin Demetrije Poliorket se sukobljavaju sa Kasanderom (vladar Makedonije), Lizimahom (vladar Trakije) i Seleukom (vladar Vavilonije i Persije).

## Snage protivnika
Antigon je bio star 80 godina i posedovao je teritorije današnje Sirije, Turske, Libanona i Judeje. Imao je ogromnu armiju i dotad je pobedio mnoge neprijatelje. Imao je ukupno oko 80.000 vojnika, a od toga 45.000 vojnika teške pešadije, 25.000 vojnika lake pešadije, 10.000 koljanika i 75 slonova.
Njegovi neprijatelji su imali nešto manje vojnika (oko 70.000 ), ali Seleuk je došao sa 400 slonova. To je bila jedina veća evropska bitka u kojoj su obe strane imale ratne slonove.

## Početni raspored
Obe strane postavljaju falange u centar, a laku pešadiju i slonove isturaju napred. Kod strane saveznika Seleuk raspoređuje samo 100 slonova napred, a ostale drži u rezervi. Lizimah i Seleuk raspoređuju podjednako konjice na oba krila. S druge strane Antigon raspoređuje veđi deo i iskusniju konjicu na desnu stranu pod komandom [Demetrija Poliorketa.

## Bitka
U centru su se sreli laka pešadija i slonovi. Svaka od strana je pokušavala da ubada neprijateljske slonove,a svoje da štiti. Demetrije Poliorket napada konjicom savezničku levu stranu pod komandom Seleukova sina Antioha. Demetrije napreduje kroz savezničku levu strane, ali Seleukovi slonovi iz rezerve blokiraju Demetrijevu nameru da napadne savezničke falange.

U centru Antigonove brojnije i iskusnije trupe su bile bolje u bici, ali saveznički strelci sa konja udaraju na Antigonovu nebranjeno levo krilo. Zasuti strelama Antigonovi ljudi počeše gubiti nadu. Ubrzo je mnogo njih napustilo bitku. Obe armije su postale neorganizovane. Antigon uzaludno pokušava organizovati svoji armiju, ali gine pod kišom strela.
## Posledice
Antigon je pokušao ponovo ujedinti Aleksandrovo carstvo. Ovim porazom i njegovom smrću pokušaj ujedinjenja je propao, a carstvo se definitivno deli na tri važna centra. Lizimah i Seleuk I|Seleuk dele Antigonove azijske teritorije. Lizimah dobija zapadnu Malu Aziju, Kasandrov brat Kilikiju i Likiju, a Seleuk ostatak. Egipat ostaje pod Ptolemejidima, Makedonija i Grčka su drugi važan centar, a Seleuk sa Sirijom i Vavilonom predstavlja treći bitan centar.

## Veze
* Dijadosi

## Reference
Kantarion

**Kantarion** (kantarijon, Gospina trava, bogorodična trava, gospino zelje, sentjanzovka, sentjanzevka) ili lat. *Hypericum perforatum* je višegodišnja zeljasta biljka iz istoimene porodice (Hypericaceae).

## Opis
Kantarion je višegodišnja zeljasta biljka s razgranatim korijenom. Stabljika je uspravna, gola, visine od 20 do 100&nbsp;cm. Cvjetovi su žuti. Cvjeta od svibnja do rujna.

Biljka treba zemljišta srednje bogata hranjivim tvarima te umjereno topla i umjereno svijetla staništa.

## Sastav

Biljka se sastoji od hipericina, pseudohipericina, izohipericina (u cvatima), hiperozida, kvercetina, rutina, kvercitrina, biapigenina, amentoflavona, katehina, epikatehina, klorogenske kiseline, hiperflorina, karotenoida, sterola, leukoantocijana i eteričnog ulja.

## Uporaba

Kantarion se rabi kao antidepresiv, sedativ i kao antibiotik. Može se rabiti i za vanjsku uporabu. Aktivna supstanca je hiperflorin. Ekstrakt kantariona povisuje koncentraciju neurotransmitera seratonina i noradrenalina na sinapsama. Kantarionovo ulje (*Oleum hyperici*) je naširoko poznato i koristi se za ublažavanje i liječenje opeklina. Dobija se maceracijom svježih cvjetova kantariona maslinovim uljem.

Antidepresivno djelovanje je poznavao već u srednjem vijeku Paracelsus, a školska medicina ga je 1970-ih godina potvrdila. Kaže se da kantarion koji cvjeta usred ljeta skuplja sunčeve zrake da bi ih ljudima dao za vrijeme tamnih mjeseci.

## Uzgoj
Potražnju za proizvodnju različitih proizvoda na temelju gospine trave nije moguće zadovoljiti samo kroz prikupljanje divljih biljaka. Zato se uzgajaju prikladne sorte u poljskim uvjetima. Kantarion je jedna od najvažnijih ljekovitih biljaka koja se uzgajaju u Njemačkoj. 1999. g. gospina trava je uzgajana na 630 hektara u Njemačkoj, u Austriji se uzgajala 1999. g. na do 240 hektara. Biljke se uzgajaju i u Poljskoj i Južnoj Americi.

Uzgaja se na neplodnom tlu. Sjeme se sije u proljeće ili jesen.

## Dodatna literatura
Wilfort, R. Ljekovito bilje i njegova upotreba, Zagreb 1974.

## Vanjske veze
PFAF database Hypericum perforatum

Datoteka:Hypericum perforatum i01.jpg|Hypericum perforatum
Datoteka:Hypericon-perforatum.JPG|Hypericum perforatum
Datoteka:Johannisöl.jpg|kantarionovo ulje
Datoteka:|
Rastislav Mstislavić

**Rastislav Mstislavić**  ( 1225. - 1262. ) je bio knez Haliča 1236.-1237. i 1241.-1242., ban Slavonije 1247. godine i Mačve ( s Beogradom ) od 1247. - 1262. godine, knez od Novogrudoka 1254. - 1258. i car Bugarske tijekom zime 1256.-1257. godina.

## Život

Otac Rastislava je bio Mihajlo Vsevolodovič vladar Kijeva iz dinastije Rurjikovič. U doba invazije Mongola kako bi se izgradilo savezništvo između Kijevske Rusije i Hrvatsko-Ugarske države dolazi do vjenčanja između **Ratislava** i kćerke Bele IV. . Kako je Mihajlo bio ubijen dok se **Rastislav** nalazio u Pešti on ostaje živjeti na ovom dvoru gdje mu kralj odmah dodjeljuje titulu bana Slavonije i Mačve. To **Ratislava** ne zadovoljava tako da se on nakon kratke neuspješne vojne avanture na području Svetog Rimskog Carstva odlučuje na povratak u svoju postojbinu gdje postaje knez Novogrudoka. Zahvaljujući prije svega svome utjecaju na Ugarskom dvoru jedna njegova kćerka se udaje za Mihajla Asena I. što ubrzo postaje razlog za novu vojnu avanturu. Smrt zeta u atentatu 1256. godine i potonje prisilno vjenčanje udovice za novog cara **Rastislavu** sada na vrhuncu moći postaje uvreda koja se može oprati samo krvlju. Tijekom svoje invazije Bugarske  on obara tamošnjeg uzurpatora i kruni se za cara . Kako ga bez obzira na krunidbu Bugari nisu htjeli prihvatiti za vladara on se vraća kući zajedno s kćerkom. Tu u stvarnosti nepotrebnu avanturu je s druge strane iskoristila Litva čiji vladar počinje osvajanje Novogrudoka. Kako je cijelo kneževstvo palo u protivničke ruke do 1258. godine nemajući drugog izbora **Rastislav** se vraća u svoju Mačvansku banovinu gdje će i umrijeti 1262. godine.

## Djeca

* Bela, ban Mačve ubijen 1272.
* Mihajlo, ban Bosne ubijen 1270.
* Elizabeta, vjerojatno supruga od Mihajlo Asen I. 
* Kunigunda od Slavonije, kraljica Bohemije umrla 1285.
* Agripina, oženjena za kneza Poljske.

## Izvori
Kozlac

**Kozlac** (kozalac, vino i rakija, zmijino grožđe, zmijin češalj, kalendar, zakoznik, majasil), lat. *Arum maculatum*, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice kozlaca (*Araceae*).

Poreklo imena:

* roda od gr. *aros* = koristan;
* vrste od lat. *maculatus* = pegav.

Sinonim: *Arum vulgare*.

## Opis biljke

Podzemno stablo obrazuje loptaste ili cilindrične rizome. Nadzemna stabljika visoka do 40&nbsp;cm i u njenoj osnovi se nalaze krupni listovi sa liskama kopljastog oblika i dugačkim drškama koje su obrazuju rukavce. Liske su sa lica tamnozelene sa tamnosmeđim pegama. Cvetovi obrazuju cvast klip obavijenu spatom, priperkom u obliku fišeka, koji je spolja zelen, a unutra žućkast i često pokriven ljubičastim pegama. Cvetovi su jednopolni i jednodomi. Mirišu na trulo meso što privlači određene insekte koji ulaze u donji, prošireni deo spate gde su smešteni ženski i muški cvetovi. Plod je bobica narandžastocrvene boje koja se razvija iz ženskih cvetova.

## Hemijski sastav leka

Od kozlaca se kao lek koristi rizom (*Arirhizoma*) koji se u rano proleće vadi iz zemlje i suši na suncu ili na promaji.

Hemijski sastav ove biljke je još nedovoljno proučen, no zna se da sadrži:

* skrob (do 70%) i još neke polisaharide;
* flavonoide;
* kumarine;
* etarsko ulje u malim količinama;
* alkaloide;
* saponine i dr.

## Upotreba

Rizom kozlaca se koristi uglavnom u narodnoj medicini kao tinktura (u rakiji ili vinu) i prašak pošto njegov hemijski sastav nije dovoljno proučen. Njime se u narodu leče hemoroidi, laringitis, faringitis, bronhitis, čir u želucu i dvanaestopalačnom crevu i crevni kolitis. Postoje podaci da se koristi čak i za lečenje psorijaze. A i kod lecenja od carcinoma

Treba biti oprezan pri korišćenju rizoma, odnosno, koristiti ga samo uz konsultaciju sa stručnim licem, jer je u svežem stanju otrovan.

## Literatura

* Gostuški, R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979.
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986.
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005.
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990.
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004.
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988.
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998.
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995.
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004.
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997.
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd, IP Svjetlost, 1990
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

## Vanjske veze
* BioNet škola
Jedroglavka

**Jedroglavka** (lat. *Lophotus lacepede*) ili kako se još naziva **britka jedroglavka**, riba je iz porodice Lophotidae. Vrlo se rijetko pojavljuje kod nas, zabilježeno je tek nekoliko slučajeva, a nije mnogo češća ni u Mediteranu. Naime, jedroglavka je stanovnik toplih mora i oceana, koja živi dalje od obale, na dubinama do 100 m. Naraste i do 2 metra duljine i predator je koji se hrani ribom i glavonošcima, a najčešća hrana su joj inćuni i lignje. Izgled jedroglavke je poseban, ima dugačko, trakasto tijelo, koje završava zašiljenim repom, glava i tijelo su srebrenkaste boje, sa točkama u svijetlijim nijansama srebrne, peraje su joj crvenkaste. Iz same glave joj počima rasti leđna peraja, koja se proteže sve do repa. Pokrivena je sitnim svjetlucavim ljuskama. Jedroglavka je oviparna, a jajašca i larva se mogu pronaći među oceanskim zooplanktonom

## Zanimljivosti
Jedroglavka ima poseban način obrane od predatora (najčešći predator je tuna). Kada joj zaprijeti opasnost, jedroglavka izbacuje crnu tekućinu u more, čime se ono zamuti, što omogućuje jedroglavki da pobjegne. tekućinu proizvodi posebna žlijezda na tijelu, a tekućina se čuva u posebnoj vrećici u tijelu. Sličan način obrane razvijen je i kod sipa i hobotnica.

U Jadranu je dosada zabilježeno tek 4-5 slučajeva pojavljivanja ove ribe. Posljednji slučaj se zbio kod Paga, gdje je jedroglavka, vjerovatno zbog hladnoće mora pokušala iskočiti na kopno.

## Rasprostranjenost
Jedroglavka živi širom svijeta u toplim morima i oceanima, no dosta je rijetka i rijetko se lovi. Najćešća je u oceanima, većinom južno od Ekvatora.

## Izvori

## Slike
* http://www.biggame.it/catch/2003/pesce-liocorno-2.jpg
* http://www.barcodinglife.org/pics/SAIAB/SAIAB_T655+1159889722.JPG 

## Linkovi
Iverak zlatopjeg

**Iverak zlatopjeg** (lat. *Pleuronectes platessa*) kod nas se još naziva i pašara, jezik zlatni, kalkan, platka, morska ploča,...Dosta je rijetka riba na našoj obali, a mnogo češći na obalama Baltika i sjeverne Europe. Ovalnog je oblika, spljošten bočno, prilagođen prebivanju na dnu. Tijelo mu je glatko, smeđe boje, sa narančastim pjegama i koštanim izraslinama iza očiju. Iverak zlatopjeg kod nas naraste do 5 kg, a u Atlantiku i do 7, sa duljinom do 100 cm. Životni vijek mu je vrlo dug, živi i do 50 godina. Živi na pješčanom i muljevitom dnu, na dubinama od 10–50 m, i to mlađi primjerci pliće, a stariji dublje, a zimi se povlači na veće dubine, i do 200 m. Voli bočatu vodu, pa ga se moćže naći na ušćima rijeka. Zlatopjeg se hrani glavonošcima, mnogočetinjašima, račićima i školjkašima. Vrlo je važna gospodarska vrsta baltičkih i sjevernoeuropskih zemalja gdje se naveliko lovi, ali i uzgaja. U posljednje vrijeme je zbog pretjeranog izlova pala njegova populacija, a u posljednje vrijeme se rijetko viđaju jedinke starije od 6 godina, što govori o njegovoj ugroženosti.

## Rasprostranjenost

Iverak zlatopjeg živi na području sjeveroistočnog Atlantika, od Grenlanda i Norveške, pa južno do Maroka. Prisutan je i u Baltičkom moru, te u zapadnom dijelu Mediterana, a potvrđeni su nalazi i u Bijelom moru.

## Izvori

## Vanjske veze
Jadranska jesetra

**Jadranska jesetra** (lat. *Acipenser naccarii*) poznata je i kao **jesetra tuponoska**. Ovo je endemska vrsta Jadranskog mora, živi na pjeskovitom i muljevitom dnu riječnih laguna i ušća, ulazi ponekad duboko u riječni tok, a ne voli potpuno slan okoliš. Najčešće se nalazi u rijekama s dubokim i širokim koritom, gdje na dubinama od 10-40 m uz pomoć četiri mesnata brčića pretražuje mulj i pijesak u potrazi za manjim ribama i beskralježnjacima (maločetinaši, račići, ličinke kukaca). Izduženog je i vretenastog tijela, koje je prekriveno s 5 redova koštanih štitova, boje tijela se kreću od smeđecrne ili smeđezelene boje po leđima, bokovi su svijetliji, a trbuh bijel. Ima široko i tupo rilo, mala usta bez zuba, smještena na donjoj strani, te brčiće različitih duljina, naime, vanjski brčići su dulji od unutarnjih. Kao i tijelo i glava je prekrivena koštanim pločama. Jadranska jesetra je dugovječna riba, može živjeti i do 80 godina. Spolnu zrelost mužjaci dostižu nakon 6 do 8 godina, a ženke nakon 8 do 12 godina. Ženke se razmnožavaju svake druge godine od ožujka do svibnja (po drugim izvorima od svibnja do srpnja). Mladi na početku jako brzo rastu, do svoje druge godine. Mladima treba oko 10 godina da bi dostigli duljinu od 100 cm. Odrasli primjerci mogu narasti do 200 cm duljine i do 25 kg težine. Upotrebljava se za jelo, vrlo je ukusna, ali, za razliku od svoje rođakinje štrljuna ili atlantske jesetre (lat. *Acipenser sturio*), ne služi za dobivanje kavijara.

## Napomena
Jadranska jesetra spada u kritično ugrožene vrste, te je ušla na popis vrsta pred istrebljenjem i ugroženih vrsta u Zakon o potvrđivanju protokola o posebno zaštićenim područjima i biološkoj raznolikosti u Sredozemlju. Zakon o zaštiti prirode (NN 70/05) strogo zabranjuje svaki ribolov na jadransku jesetru.

## Rasprostranjenost
Jadranska jesetra živi u Jadranskom moru na obalama Italije, Hrvatske, BiH, i Crne Gore. Njena prisutnost na obalama Iberijskog poluotoka, kao i sjeverozapadne Grčke je nepotvrđena, a najnovija istraživanja vrsta iz Jadrana i onih kod Iberijskog poluotoka upućuju na dvije podvrste iste ribe.

## Izvori

## Literatura
* Mrakovčić, M. et al. (2006): Crvena knjiga slatkovodnih riba Hrvatske, Ministarstvo kulture, Zagreb.
* Doukakis, P.; Birstein, V. J.; DeSalle, R.; Ludwig, A. N.; Ludwig, A.; Machordom, A.; Almodóvar, A.; Elvira, B. (2000): Failure to confirm previous identification of two putative museum specimens of the Atlantic sturgeon, Acipenser sturio, as the Adriatic sturgeon, A. naccarii.
* Gandolfi, G.; Zerunian, S.; Torricelli, P.; Marconato, A. (1991): I pesci delle acque interne italiane. Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato, Roma.
* Martínez-Álvarez, R. M.; Hidalgo, M. C.; Domezain, A.; Morales, A. E.; García-Gallego, M.; Sanz, A. (2002): Physiological changes of sturgeon Acipenser naccarii caused by increasing environmental salinity. The Journal of Experimental Biology.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Jajak

**Jajak** (lat. *Ichthyococcus ovatus*) riba je iz porodice Phosichthyidae. Ova mala riba naraste do 5,5 cm duljine i nije pretjerano poznat stanovnik našeg mora. Živi na otvorenom moru, na većim dubinama, i do 2500 metara, iako se pretežno nalazi na dubinama između 200 i 500 m. Ovalnog je tijela, smeđkasto-žute boje, sa srebrenkastim bokovima. Korjeni peraja su tamni, skoro crni. Usta su mala sa mikroskopskim zubima. Kao i velik broj stanovnika dubokog mora i jajak ima fotofore, koje se kod njega nalaze na donjem dijelu bokova. Hrani se zooplanktonom.

## Rasprostranjenost
Jajak živi diljem svijeta, prisutan je u svim oceanima, na području toplijeg mora, osim sjevernog Pacifika. Tako ga se može pronači na zemljiopisnim širinama između 46°N - 20°S. Osim oceana i njihovih rubnih mora, prisutan je i u Mediteranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Jera

**Jera** (lat. *Anthias anthias*) pripada obitelji vučica (lat. *Serranidae*). Ova mala riba kod nas ima nekoliko drugih naziva kao što su **matulić barjaktar**, **kirnjica**, **crvena barjaktarka**, **crveni crnej**,...Oblikom svog tijela tijela i bojama razlikuje se od svih ostalih pripadnika svoje obitelji kod nas. Naraste do najviše 27 cm duljine. Tijelo joj je ovalnog oblika, žarko svjetlocrvene do ružičaste boje, s dvije žute pruge na glavi.
Donja peraja joj je žute boje te je dosta dugačka. Živi u jatima na kamenitim terenima, najčešće na dubinama između 50 i 50 m iako zna zaći i do 300 m. Hrani se manjim ribama i račićima i vrstan je grabežljivac kao i druge vučice. Meso je mekano i ukusno, ali puno kostiju. Razmnožava se između lipnja i rujna.

## Zanimljivost
Kao i mnoge ribe iz porodice vučica i jera je protogini hemafrodit. Sve mlađe jedinke su ženke, a sa starenjem dio njih se pretvara u mužjake. Produljava im se repna peraja, boje postaju još jarkije, a oko usta im se formira niz plavih točkica.

## Rasprostranjenost
Jera živi u suptropskom pojasu Atlantika, od Portugala do Angole (postoje tvrdnje da se stanište proteže i do obala Namiibije), kao i diljem Mediterana.

## Izvori

## Linkovi
Jezičac crnac

**Jezičac crnac** (lat. *Symphurus ligulatus*) riba je iz porodice Listića (lat. *[[Cynoglossidae]]*). Ova mala, plosnata riba naraste do najviše 11,2 cm, a živi na muljevitom dnu, na većim dubinama između 70 i 800 m. Hrani se zoobentosom, a najviše beskralješnjacima. Jezičac crnac ima bočno spljošteno tijelo, oba oka su mu na lijevoj strani tijela, dok mu desna strana tijela služi za ležanje na muljevitom dnu. Nema bočnih peraja, a leđna i trbušna peraja se na repu spajaju u jedinstven završetak. Smeđkaste je boje po lijevoj strani, a desna mu je svijetlija.
 
## Rasprostranjenost
Jezičac crnac živi na području istočnog Atlantika, od Maroka i Mauritanije do Angole, može ga se pronaći i u Mediteranu i u Jadranu.

## Izvori

## Linkovi
290-e pr. n. e.

## Događaji i trendovi
* 298. pne. - Počinje treći samnitski rat. 
* 297. pne. - Uspostavljeno Kraljevstvo Bitinija.
* 290. pne. - Treći samnitski rat završava porazom Samniti i aneksijom njihovih teritorija u Rimsku Republiku koja postaje dominantnom državom Italije.

## Rođenja

## Smrti
* 297. pne.- Kasandar, kralj Makedonije, (305-297. pne.)

## Reference
*  http://www.livius.org/man-md/mauryas/mauryas.html
Branko Strupar

**Branko Strupar**, rođen 9. februara 1970. godine u Zagrebu, Hrvatska, je bivši belgijski fudbaler hrvatskog porekla koji je odigrao 17 utakmica za reprezentaciju.

Strupar je započeo karjeru u NK Špansko. 1994. godine prešao je u belgijski Genk. 1998. postao je najbolji strelac prvenstva Belgije. 1999. bio je prvak Belgije.

U decembaru 1999 postao je igrač engleskog Derbi Kauntija. 2003. vratio je u Hrvatsku i igrao za Dinamo Zagreb. Završio je karjeru u nemačkom klubu Rot Vajs Alen.

1999. postao je belgijskim državljaninom i počeo igrati za reprezentaciju. Odigrao je za Belgiju 17 utakmica i postigao je 5 golova.
Kantar

**Kantar** (lat. *Spondyliosoma cantharus*) ima dosta drugih naziva kao što su kantara, kantor, manjamorta, grobar, sivac, picigamorte, kantra. To je riba iz porodice ljuskavki (lat. *[[Sparidae]]*), jedna od dvije vrste u rodu *[[Spondyliosoma]]*, druga je *Spondyliosoma emarginatum* koja živi u Indijskom oceanu. Kantar naraste do 60 cm duljine i do 2,5 kg težine. Ima ovalno, bočno spljošteno tijelo, glava mu je donekle tupasta, u ustima ima sitne zube nalik na pilu, spojene u jednu cjelinu. Tijelo mu je prekriveno pravilnim ljuskama, s dobro vidljivom bočnom linijom. Peraje su mu osrednje razvijene, a rep slabije pokretan. Mlad kantari su smeđe sivi s okomitim prugama (ima i srebrnasto zlatne vodoravne prugice), a odrasli kantari su tamnosivi do maslinastosivi. Na proljeće popirimaju kričavo plavu boju. Mlađi primjerci se mogu naći kako plivaju daleko od bilo kakvog zaklona, dok su veći primjerci puno oprezniji i borave blizu rupa ili posidonije u koju se mogu sakriti. Premda relativno spor i nezgrapan plivač, kantar je grabežljivac koji se hrani ribama, glavonošcima, rakovima i crvima. Može ga se naći na dubinama između 5–300 m, no najčešća su im staništa od 15–40 m. Veoma je ukusna riba, spada u oboritu bijelu ribu, iako nije cijenjen kao neki drugi pripadnici te skupine (zubatac, komarča,...) Kantar ra je protogini hemafrodit. Sve mlađe jedinke su ženke, a sa starenjem dio njih se pretvara u mužjake.

## Napomena
Zabranjeno je loviti kantare manje od 18 cm duljine (zakonom je zaštićen).

## Rasprostranjenost
Kantara se može naći Na istočnom dijelu Atlantika, sve od Skandinavije do Namibije, uključujući Mediteran i Crno more. Također obitava i oko otoka u Atlantiku, tako da ga se lovi i oko Madeire, Kanara i Zelenortskih otoka.

## Reference

## Linkovi
Kanjac

**Kanjac** (lat. *Serranus cabrilla*) kod nas se još naziva i kanj, zubuša, kanica, kanjica, giričar, pljucavac. To je riba iz porodice Vučica (lat. *Serranidae*). Tijelo kanjca je izduženo i blago bočno spljošteno sa šiljatom njuškom. Boja kanjca varira ovisno o okolišu u kojem živi, trbuh mu je svijetle crvenkaste boje, odnosno blijedoružičaste. Bokovi i gornji dio su tamniji, a boja varira od narančasto-smeđe do tamno smeđe boje. Na bokovima ima tri vodoravne linije kao i niz okomitih svijetlijih pruga. Naraste do 40.0 cm duljine, a rijetki primjeri teže više od 300 grama. Kao i ostale vučice i kanjac je predator, najčešće se hrani rakovima, ribama i crvima, ali i svim drugim što dođe u njegovu blizinu. Staniošte im je raznoliko, uvijek na terenima na kojima mogu naći zaklon, na dubinama od 5 do 500 metara. Kanjac je hemafrodit, a razmožava se tijekom ljeta (u lipnju i srpnju u Jadranu).

## Zanimljivosti
Kanjac u obalnim krajevima ima svoju uporabu i u svakodnevnom govoru. Tako se može čuti da se za čovjeka koji ima izbuljene oči ili je razrogačio oči, kaže: *gleda kako kanjac*. Drugi, sličan primjer je da se začuđenog čovjeka, koji je zinuo pita: *Što si zinu kako kanjac*?!

## Rasprostranjenost
Kanjac živi na području istočnog Atlantika od juga Britanije do Rta dobre nade, kao i oko otoka Azora, Madeire i Kanara. Može ga se naći i po cijelom Mediteranu i zapadnom dijelu Crnog mora. Postoje pokazatelji da živi i u Crvenom moru, premda to još nije sa sigurnošću dokazano.

## Reference

## Poveznice
Kavala (riba)

**Kavala** (*Sciaena umbra*), pripada obitelji sjenka (*Sciaenidae*). Ostali hrvatski nazivi za ovu ribu su: konj, krap, kavalin, kurben, škrap, kaval, hrb i dr.

Kavala naraste u dužinu do 52 cm i dosegne težinu do 4 kilograma. Tijelo joj je povišeno sa visokim trupom, postrance je spljošteno. Ima poveću glavu i velike i čvrste ljuske. Boje je tamnosmeđe s gornje strane a postrance sa zlatkastim odsjevima. Dolje je žutosrebrnkaste boje, često s tamnim točkama.

Mrijesti se od svibnja do srpnja. Nalazimo je na dubini od 10 do 50 metara na stjenovitom priobalju koje je obraslo algama. Živi u manjim jatima i po prirodi je dosta plaha riba. Kavala ne voli mutne i hladne vode, a osjetljiva je i na zagađenje. Hrani se sitnom ribom, mekušcima i rakovima. Pripada životnoj zajednici bentosa. Nalazimo je uzduž cijelog Jadrana a nešto je brojnija uz obalu srednjeg Jadrana.

## Izvori
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
* Submania - Sjenke 
* Fishbase.org - Sciaena umbra, Linnaeus, 1758.

## Vanjske veze
Kirnja

**Kirnja** ili **kirnja golema** (lat. *Epinephelus marginatus*) je najpoznatiji predstavnik svoga roda *[[Epinephelus]]*, poznat po tome da u potrazi za plijenom zađe i u vrlo plitko more. Nazivaju je još i **kjerna**. Ima veliko tijelo s izraženim ustima, dugu leđnu peraju i zaobljen rep. Boje variraju od smeđe do zelene (boja mladih kirnji), ovisno o godišnjem dobu i starosti ribe. Odrasla riba postaje smeđa s žutim mrljama i žućkastim donjim dijelom.

Živi uglavnom sama, u procijepima stijena i špiljama, na dubinama do 60 m, iako zna zaći i na veće dubine, čak i do 300 m. u plićem moru se uglavnom mogu pronaći mlađi primjerci, dok se dublje nalaze veće jedinke. Rupe u kojima živi obično imaju dva izlaza, tek nešto veća od kirnje, tako da je u rupi sigurna.

Raširena je na Mediteranu, uzduž afričke obale te oko Brazila. Rijetko je se može naći i na obalama indijskog oceana, Urugvaja, Argentine, te sjeverno oko Francuske i Britanije.

Kirnja spada u skupinu ugroženih vrsta, te je u nekim zemljama zaštićena.

## Razmnožavanje i prehrana
Razmnožava se u ljetnim mjesecima (srpanj i kolovoz), a zanimljivost je da se sve jedinke izlegu kao ženke, a kada narastu (u dobi od 12-14 godina 
) pretvaraju se u mužjake.

Uglavnom se hrani drugom ribom, rakovima, te glavonošcima. Vrlo je pohlepna i jedan je od glavnih grabežljivaca u moru.

## Veličina
Uobičajena veličina je između 50 i 100&nbsp;cm, odnosno 3 do 10 Kg. Nisu rijetki ni primjerci od preko 40 Kg. Može narasti do 150 centimetara duljine i do 60 kilograma težine. Zabilježena je starost kirnje i od 50 godina.

## Reference

## Drugi projekti
Kirnja bjelica

**Kirnja bjelica** ili ** bijela kirnja** (lat. *Epinephelus aeneus*) riba je iz roda Epinephelus.

Ona je relativno rijetka vrsta u Jadranu, iako je tu prisutna već dugo. Najčešće je možemo naći oko Kornata. Naraste do 1,2 m duljine i do 25&nbsp;kg težine, vrlo je duga u odnosu na svoju težinu. Boje je bijele, s 5 okomitih pruga na leđima, smeđe boje, koje su jače ili slabije izražene. Živi u rupama i procjepima usred muljevitog ili pjeskovitog dna, na dubinama od 15 do 200 m.

Hrani se drugim ribama, glavonošcima i rakovima, vrstan je grabežljivac. Na svijet dolaze kao ženke, a spol mijenjaju s oko 10 godina starosti, pri težini od oko 8&nbsp;kg.

Živi na području istočnog Atlantika, južno do Angole, kao i na području južnog dijela Mediterana, uključujući Jadran.

## Reference

## Vanjske veze
Kirnja narančasto pjegasta

**Kirnja narančasto točkasta** (lat. *Epinephelus coioides*) je riba iz porodice vučica.

## Rasprostranjenost
Stanište ove ribe je oko istočnih obala Afrike, sve od Crvenog mora pa južno do Južnoafričke republike, zatim istočno po cijelom Indijskom oceanu, te na dijelovima Tihog oceana zapadno sve do otočja Palau i Fidži, sjeverno do otoka Ryukyu a južno sve do Australije. Prolaskom kroz Sueski kanal nastanila se u Mediteranu i njegovim morima.

## Reference

## Linkovi
Komarča

**Komarča** (lat. *Sparus aurata*), pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). Naziv komarča nije jedinstven za čitavu  obalu Jadrana. U upotrebi je čak tridesetak imena, od kojih su češće upotrebljavani: orada, podlanica, dinigla, lovrata, ovrata, zlatva, sekulica, štrigavica i dr.

Komarča se ističe velikom i robusnom glavom s razvijenim čeljustima i krupnim usnama. Gornja vilica je malo isturena nad donjom. Tijelo joj je čvrste građe ovalnog oblika a u boku je stisnuta. Boje je na gornjem dijelu tijela modrikastozelenkastosive, a postrance je sivosrebrnaste boje, s uzdužnim smeđim ili smeđezelenkastim prugama. Donji dio tijela je srebrnastobijel. Na gornjem dijelu škržnog otvora nalazi se živozlatna do narančasta mrlja, a gornji kut škržnih otvora obuhvaćen je ljubičastocrnom mrljom. Između očiju je svijetlozlatni most. 

U Jadranu se mrijest komarča odvija u prosincu i djelomice u siječnju, na pješčanim terenima. Komarča je dvospolac. U prvom razdoblju spolne zrelosti je mužjak, a čim pređe težinu od 0,50 do 0,60 kg, pretvara se u ženku i tako ostaje do kraja života. Naraste do 60 cm u duljinu a dostigne težinu do 10 kg. Rasprostranjena je uzduž cijelog uzobalnog dijela primorja i to bez obzira na vrstu dna. Ipak prava su joj staništa pjeskovita i šljunkovita dna. Preferira dubine od 5 do 10 metara, dublje od 50 metara se ne spušta. Zimi se udaljuje od obale i povlači se u duboku vodu jer je osjetljiva na hladnoću. Ako je veće zahlađenje zatekne u plićim i zatvorenijim vodama, često ugiba. Hrani se svim vrstama školjaka i puževa. Hrani se i glavonošcima, racima i sl.

Osim u Jadranu rasprotranjena je po čitavom Mediteranu i istočnom Atlantiku. Vrlo je cijenjena u gastronomiji jer ima najukusnije meso od svih vrsta bijele ribe.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
Kostelj

**Kostelj** (*lat. Squalus acanthias*) je vrsta morskog psa iz porodice *squalidae*. U Hrvatskoj ga još nazivaju azja, košćak, kucin, kučak, pas kostelj, pas kostić, pas košćenjak, pena.

## Rasprostranjenost
Kostelj obitava u mnogim svjetskim morima i oceanima. U Atlantiku ga se može naći na zapadnoj strani uz obale Sjeverne i Južne Amerike od Argentine do Grenlanda, te na istoku Atlantskih obala od Južne Afrike do Islanda te dalje prema sjeveru do ruskog grada Murmanska. Njegovo obitavalište su i Sredozemno i Crno more. U Tihom oceanu obitava od Beringova mora na zapadu do Novog Zelanda te istočno do južnih obala Čilea.

U Jadranu ga se može naći na svim dijelovima a gušće je naseljen u sjevernom i srednjem dijelu Jadrana. Najčešće obitava na samom dnu. Jedna je od 29 vrsti morskih pasa koje obitavaju u Jadranu. Zalazi do 500 metara dubine.

## Opis
Oblik tijela kostelja karakterističan je za oblik tijela ostalih morskih pasa. Tijelo je duguljasto, vitko i u obliku vretena. Peraje su skladno raspoređene a veličinom se posebno ističu prsne peraje. Repna peraja je asimetrična a gornji dio je znatno veći od donjeg. Glava mu je spljoštena, na vrhu zaobljena. Na donjoj strani glave nalaze se usta u obliku polumjeseca. Ima tri reda zuba, dugih, šiljastih i nazubljenih,karakterističnih za morske pse.

Boja tijela kostelja je tamnosiva do svijetlosiva, mjestimice s bijelim pjegama, a u donjem dijelu tijela boja prelazi u bjelkastu. U Jadranu raste do najviše 120&nbsp;cm u duljinu, a najveći teže do 7&nbsp;kg. Prosječni kostelji teže oko 2&nbsp;kg. U nekim drugim toplijim i ribom bogatijim morima kostelji rastu do 160&nbsp;cm i preko 9&nbsp;kg.

Kostelj se ne smatra opasnom vrstom morskih pasa ali na početku leđnih peraja ima bodlje čiji je ubod bolan. Ponekad može slučajno ugristi.

## Ishrana
Kostelji su grabežljivci i proždrljivci. Hrane se sitnom ribom (uključujući i druge manje morske pse) i beskralježnjacima koji obitavaju na dnu te jeguljama, lignjama i hobotnicama.

## Razmnožavanje
Mužjaci postaju spolno zreli kad narastu između 80 to 100&nbsp;cm a tad su obično stari oko 11 godina. Ženke spolnu zrelost dostižu kasnije, između 18 i 21 godine života za koje vrijeme izrastu između 100 i 120&nbsp;cm .

Parenje kostelja se odvija u zimskim mjesecima. Mužjak u grlo jajovoda ženke ubrizga spermu. Oplođenja jaja se izvaljuju u majčinoj utrobi a nakon 18-24 mjeseca trudnoće ženka koti od 1 do 20 živih mladih, u prosjeku 6 do 7 dužine 20 do 30&nbsp;cm.

## Gospodarska vrijednost

Meso kostelja je jestivo, bijelo i osrednjeg okusa. Najviše se izlovljava specijaliziranim parangalima te kočom, mrežama potegačama i stajačicama.

## Reference

## Linkovi

## Vanjske veze

* Morski psi u Jadranu
Kostorog

**Kostorog** (*lat. Balistes capriscus*) je morska riba iz porodice *balistidae*.

## Opis
Tijelo mu je kratko i široko, spljošteno na bokovima. Pri repu na leđima i trbuhu se ističu poveće peraje. Usta su mu snažna. Boja kostoroga može biti žućkasta, smeđa, crnkasta ili sivo-ljubičasta. Koža mu je tvrda, možda i najtvrđa od svih manjih riba. Na koži se nalaze žlijezde koje proizvode sluz koja u kratkom vremenu obavije cijelo tijelo.

## Rasprostranjenost
Kostorog obitava u toplijim morima. Rasprostranjen je diljem zapadnog Atlantika, od Nove Škotske do Argentine. Može ga se naći i u Sredozemnom moru i oko Angole uz obale zapadne Afrike.

U Jadranu je rijetka riba ali ipak je mnogo češći od ostalih vrsta koje se smatraju rijetkima. Najčešće ga se pronalazi u južnom Jadranu gdje se gotovo udomaćio. Ova vrsta kostoroga je jedina koja živi kod nas i može narasti do 6&nbsp;kg težine.

## Način života i ishrana
Kostorog gotovo u pravilu ne voli hladno more a najčešće živi na dubinama do 100 m. U Jadranu na toj dubini temperatura rijetko pada ispod 13 stupnjeva, pa mu je južni Jadran gornja granica obitavališta. Ljeti ga se može pronaći i uz obalu.

Hrani se školjkama, morskim ježevima i rakovima. Zahvaljujući izuzetno snažnim i tvrdim ustima lako drobi ježeve bodlje ili ljusku jastoga.

## Gospodarska vrijednost
Kostoroga se smatra otrovnom ribom, no neka istraživanja su pokazala da je, iako ga se povezuje sa nervnim ribljim otrovom ciguaterom, meso kostoroga jestivo .

## Reference

## Vanjske veze

* Neučestale ribe Jadrana 

## Linkovi
Lokarda

**Lokarda** (*lat. Scomber Japonicus*) je morska riba iz porodice skušovki. U Hrvatskoj je još nazivaju plavica.

## Opis
Lokarda ima vretenasto tijelo, usko pri vrhu glave koje se širi prema sredini tijela te se ponovno sužava prema repnoj peraji. Repna peraja je izbačena pri vrhu i dnu a po sredini je duboko urezana. Leđa su joj zelenkasto-smeđe boje ispresjecana okomitim tamnim crtama. Teško je razlikovati od njoj najsrodnije skuše. Karakteristike po kojima se razlikuju su sivkaste pjege na trbušnom i bočnom dijelu lokarde, dok je kod skuše taj dio tijela boje sedefa. Lokarda ima znatno veće oko od skuše.

U Jadranu lokarde dosegnu do 45&nbsp;cm dužine i 1,10&nbsp;kg težine  dok drugdje mogu narasti i do 3&nbsp;kg.

## Rasprostranjenost
Lokarde obitavaju uz sve obale. Rasprostranjene su diljem Atlantika, Indijskog i Tihog oceana. U Atlantiku žive sjeverno do Nove Škotske te do zaljeva sv. Lovre na zapadu i na istoku od Britanskog otočja.

U Jadranu je vrlo rasprostranjena, ali se najradije zadržava na brakovima otvorenog mora uz koje i zimuje. Na proljeće se približava obali i kanalima.

## Način života i ishrana
Lokarde žive na dubinama do 300 metara, tijekom dana borave bliže dnu, a u sumrak migriraju prema površini.

Grabežljivac je koji se hrani raznim morskim životinjicama, srdelama, inćunima, račićima i ostalom sitnom ribom. Lokarda je uz skušu jedina jadranska skušovka koja se hrani i filtriranjem planktona.

## Razmnožavanje
Lokarde se mrijeste koncem ljeta i početkom jeseni.

## Gospodarska vrijednost
Lokarda nije toliko ukusna i cijenjena kao skuša, a veća potražnja vlada jedino za većim primjercima.

## Srodnici
* Atlanski ocean - *Scomber colias* 
* Indijski ocean - *Scomber australasicus*

## Reference

## Vanjske veze
Skušovke - Riblje oko
Lumbrak

**Lumbrak** (*lat. Symphodus tinca*) je morska riba iz porodice usnača. U Hrvatskoj je još poznat kao salnjača, lepa, smokvica, zelenbać, pešnjić, pirka.

## Opis
Sploštenog je, duguljastog i vretenastog tijela, velikih mesnatih usta. Postoje razlike između odraslih mužjaka i ženki. Mužjak je krupniji i šarenijih modrozelenih boja a ženke su sivkasto maslinastih boja. Između nedoraslih mužjaka i zrelih ženki gotovo da nema razlike u boji. Na leđima se ističe dugačka peraja koja seže gotovo do samog repa. Rep je trokutast i bez ureza.

Raste do 44 cm duljine i oko 0,75 kg težine.

## Rasprostranjenost
Čest je u Sredozemnom i Crnom moru te u istočnom Atlantiku, od Maroka do Pirinejskog poluotoka. 

Lumbrake se može naći posvuda uz obalu Jadrana, najčešće na dubinama od 5 do 10 m, mada zalazi i na dubine do 50 m. U sjevernom dijelu Jadrana je brojniji nego u južnom, a najgušće je naseljen uz zapadnu obalu Istre.

## Način života i ishrana
Lumbrak živi uz obalu na kamenitim dnima i dnima prekrivenim algama.

Poput ostalih usnača i lumbrak ima karakterističan način hranjenja. Prvo ustima zahvati komad pijeska, šljunka ili algi te nakon što tu masu zdrobi, ispljune je ali pokupi sve hranjivo. Najčešća hrana su mu crvići, rakovi i mekušci.

## Razmnožavanje
Lumbrak oko sebe okuplja veći broj ženki koje će položiti jaja u njegovo gnijezdo koja će on nakon toga oploditi.

## Gospodarska vrijednost
Lumbrak je vrlo podcijenjena riba, iako ima kvalitetno bijelo i lako probavljivo meso. Cijena mu je vrlo niska.

## Reference

## Vanjske veze

* Usnače - Riblje oko

## Linkovi
Kirnja češljasta

**Kirnja češljasta** (lat. *Mycteroperca rubra*) riba je iz porodice vučica (lat. *Serranidae*). To je nova vrsta u Jadranskom moru, prvi put je ulovljena 09.09.2000. godine na nekoliko milja od Dubrovnika. Ima izduženu glavu, donja vilica joj je dulja od gornje, glava joj je velika, tijelo jako i zaobljeno. Smeđe-crvene je boje po leđima i bokovima, trbuh svijetliji. Ponekad ima i svijetlije pjege po tijelu. Može narasti do 144 cm duljine i 49.7 kg težine, iako se vrlo rijetko nađu primjerci veći od 80&nbsp;cm. Živi na dubinama od 15 do 50 m, a rjeđe i na većim dubinama do 200 m. Živi iznad kamenitih i pjeskovitih dna, većinom nad strmim kamenim obroncima u područjima s jačim strujama, a mlađi primjerci su vrlo česti u lagunama obraslima mangrovim stablima. Kao i ostale kirnje i ova je grabežljivac, hrani se najčešće glavonošcima i ribama. Cijenjena je za prehranu.

## Napomena
Iako ova kirnja nije iz roda Epinephelus kao većina kirnji u Jadranu, lovostaj u ljetnim mjesecima vrijedi i za nju (spada u "ostale kirnje").

## Rasprostranjenost
Češljasta kirnja najčešće zivi u istočnom dijelu Atlantika od Portugala do juga Angole, zalazi i u Mediteran gdje se sve češće hvata.

## Reference

## Linkovi
Kirnja glavulja

**Kirnja glavulja** ili **kirnja dubinska** (lat. * Polyprion americanus *) riba iz porodice *[[Polyprionidae]]*, koju zbog velike sličnosti nazivamo kirnja, iako ona ne spada u istu porodicu kao i ostale kirnje (Serranidae). Živi na većim dubinama, dublje od 250 m, tako da je rijetko viđena u prirodi. zabilježeni su primjerci na dubinama većima od 3000 m . Ima izduženu donju čeljust i velike crne oči. Boja joj se kreće od sive (kod mlađih primjeraka) do crnosmeđe. Na sebi ima razne šare, najprepoznatljivija je po bodljama, posebno u predjelu škrga. Živi u kamenim procjepima, a često je se može naći i u olupinama brodova, odakle je i dobila engleski naziv: wreckfish.

Stanište joj je istočni Atlantik od Norveške do Južnoafričke Republike, cijeli Mediteran, zapadni Atlantik od Newfoundlanda do zaljeva Maine, te na obalama Urugvaja i Argentine. Može se pronaći i u zapadnom Indijskom oceanu oko otoka Sv. Paul i Amsterdam, te u Pacifiku, oko Novog Zelanda.

Spada u red ugroženih vrsta.

## Razmnožavanje i prehrana
Ova je riba dvospolac, ne mijenja spol kao ostale vrste kirnja, a razmnožava se u ljetnim mjesecima, ponekad sve do kraja rujna.

Hrani se manjim ribama, te rakovima i glavonošcima. Vrstan je grabljivac.

## Veličina

Može narasti i do 210 cm duljine i preko 100 kg težine.

## Reference

## Vanjske veze
Mačka bljedica

**Mačka bljedica** (*lat. Scyliorhinus canicula*) je priobalna, pretežno bentoska morska riba hrskavičnjača iz porodice *Scylorhinidae*. 

## Opis
Tijelo mačke bljedice je izduženo i vretenasto. Rate maksimalno do 70 cm, iznimno do 100 cm u dužinu, ali u prosjeku oko 50 cm. Glava je tupasto zašiljena, a koža joj je hrapava. Leđa i peraje su sive, žućkasto sive, smećkaste ili čak crne boje s brojnim svjetlijim i tamnijim mrljama, a trbuh je bjelkast. Oblikom tijela podsjeća na morskog psa. Mužjaci u Jadranu su u prosjeku veći od ženki iste starosti za 1 do 3 cm.

## Rasprostranjenost
Bljedica obitava uz obale istočnog Atlantika od Norveške na sjeveru do Senegala na jugu, oko Britanskog otočja te u cijelom Sredozemnom moru osim Crnog mora.

Obitava diljem Jadrana osim u Jabučkoj i dubljem dijelu južno jadranske kotline. Najbrojnija je u srednjem Jadranu izvan Dugog otoka te između otoka Šolte i Visa.

## Način života i ishrana
Mačku bljedicu se najčešće može naći na dubini od 100 do 200 m, ali zalazi i u plitke vode do 5 m. Prehrana joj je raznolika. Odrasle mačke se hrane dekapodnim rakovima, manjom ribom i glavonošcima, a mlađi primjerci uglavnom većim planktonskim račićima.

## Razmnožavanje
Razmnožavanje mačke bljedice započinje u ranu jesen a može trajati sve kraja studenog kada ženke sele u pliće vode da izlegu jaja. Mužjaci mačke bljedice spolno sazrijevaju kad dosegnu između 27 i 33 cm, a ženke između 31 i 40 cm dužine. Parenje se odvija u parovima parovima a razmnožavanje mačke bljedice je oviparno tj. ženke legu jaja. Do embrionalnog razvitka jaja u majci dolazi unutarnjom oplodnjom koja se događa nakon parenja. Za vrijeme parenja mužjak pliva oko ženke te na kraju dolazi do prijenosa spermatozoida. Mužjaci imaju posebne hvataljke koje imaju sličnu funkciju kao ljudski penis iz kojih tijekom parenja izljevaju spermatozoide. U jajovodu ženke dolazi do oplodnje, a u oba jajovoda se obično nalazi po jedno oplođeno jaje na istom stupnju razvoja, koje ženke izlegu do lipnja, srpnja pa i kasnije.

Datoteka:Scyliorhinus canicula eggs 2 by Line1.jpg|Oplođeno jajašce
Datoteka:Eikapsel Katzenhai.jpg|Odrasli embrij
Datoteka:Scyliorhinus canicula.jpg|Odrasla mačka bljedica


## Reference

## Vanjske veze

* Zaštita mora 
* Sekcija mačke bljedice (html)

## Linkovi
Mlat (riba)

**Mlat** (lat. *Sphyrna zygaena*) kod nas se još naziva i jaram.. To je riba iz porodice čekićarki ili Sphyrnidae. Relativno je rijedak u Jadranu, a naraste i do 5 metara duljine i do 400 kg težine. Prebiva u morima na manjim dubinama, najčešće pri samoj površini iako se spušta i do 200 m duboko. LJeti migrira sjevernije, često u skupinama velikim i više stotina jedinki. Hrani se manjim ribama, ražama i manjim morskom psima, a također i rakovima, školjkama i glavonošcima. Spolnu zrelost dostiže pri duljini od 250–300&nbsp;cm. Mlat je viviparan, a ženka rađa 30-40 mladih.

## Opis
Ovo je druga najveća čekićarka na svijetu, najčešće naraste između 2.5-3.5 m duljine, a najveći primjerci su veliki i do 5 metara. Lako je prepoznatljiv po svojoj velikoj glavi oblika čekića ili mlata, sa kvrgom po sredini glave. Zubi su trokutastog oblika, lagano nazubljeni, a u ustima ih ima između 50 i 58. Tijelo je dugačko, mišićavo, glatko, bez izraženog grebena po sredini leđa. Prva leđna peraja je relativno velika, sa zaobljenim vrhom. Boja mlata varira od smeđe-sive do tamno maslinaste odozgo, a trbuh je svijetao, gotovo bijel. Pojedini primjerci imaju tamnije završetke na prsnim perajama.

## Rasprostranjenost
Mlat živi u umjerenim i toplim morima, diljem svijeta, kako se to može vidjeti na slici desno. Stanovnik je obalnih područja svih oceana, a prisutan je i u Mediteranu i Jadranu.

## Mlat u prehrani
Premda se navode razni slučajevi trovanja (vidi slijedeći naslov), mlat se upotrebljava u prehrani. Načini pripreme su razni, od sušenja, soljenja, upotrebe peraja za juhu,...Jedan je od lijekova u tradicionalnoj kineskoj medicini.

## Napomena
Postoje izvješća o trovanju prilikom konzumiranja mlata. Najčešće se trovanje javlja nakon konzumiranja jetre, a rijetko nakon konzumiranja mesa mlata. Iako se većina otrovanih potpuno oporavi, ponekad može dovesti i do fatalnog ishoda.

## Reference

## Linkovi
Modrak

**Modrak** ili traglja, tragalj (lat. *Spicara maena*) je najeća od girovki u Jadranu. Naraste do 30&nbsp;cm duljine i pereko 0,3&nbsp;kg težine. Izgledom je sličan oštrulji, od koje se najviše razlikuje veličinom i bojom. Naime modrak je modrozelene boje sa smeđim prugama po bokovima, i velikom tamnom mrljom na svakoj strani. U vrijeme parenja mužjaci modraka također imaju kričavu fluorescentnu modru boju. Svi pripadnici ove vrste se rađaju kao ženke, a pri veličini od 20&nbsp;cm mijenjaju spol i postaju mužjaci. Živi u plićim područjima nego ostale girovke (do 100 m), pogotovo zimi kada ga se može naći i blizu površine. Preferira tla obrasla posejdonijom gdje pronalazi zaklon i hranu. Hrani se malim račićima, crvićima i ribljom mlađi, kao i algama. Jedina je od girovki koja se lovi udičarenjem, posebno zimi .

## Zanimljivost

Modraka često miješaju s girom oštruljom (lat. Spicara maena flexuosa ili Spicara flexuosa), čak i stručnjaci. Zbog toga je teško razlučiti koji su se sinonimi tijekom povijesti upotrebljavali za traglju, a koji za giru oštrulju. Ovdje se pojavljuju svi sinonimi upotrebljava za obje vrste.

## Rasprostranjenost
Modrak je stanovnik istočnog dijela Atlantika, od Portugala do Maroka , te oko otoka Kanara. Živi i po cijelom Mediteranu kao i u Crnom moru .

## Reference

## Vanjske veze
Okatica

**Okatica** (lat. *Mora moro*) je riba iz porodice Moridae, kod nas se još naziva i crnkinja ili okatica veleljuska. To je jedina riba svoga roda Mora. Najčešće živi na velikim dubinama, kod nas se može naći na većim dubinama od 300 m, a na nekim mjestima u svijetu je zabilježena i na dubinama do 2500 m. Po izgledu sliči na ostale vrste bakalara, s razlikom da ima velike oči, dvije peraje kod crijevnog otvora, i repnu peraju jako razdijeljenu (mjesečast rep). Boja joj je rozo siva odozgo, dok joj je trbuh bijel. ima crvenkaste peraje, a ljuske joj se lagano odvajaju od tijela. Naraste do 80&nbsp;cm duljine i do 5 kg težine.

Rasprostranjena je u područjima umjerene temperature mora, a i u hladnijim područjima. Zabilježena je od Islanda i Farskih otoka do Maroka i Mauritanije, kao i oko otoka u Atlantiku - Azora i Madeire. Pojavljuje se na cijelom Mediteranu, uključujući i u Jadranu. Ulovljena je i na području južnog Atlantika, na području srednjeg dijela, kod podvodnih planina. U Indijskom oceanu ima je oko Madagaskara, a u Pacifiku oko južnog dijela Australije, Novog Zelanda, te oko Čilea i Perua .

## Reference

## Vanjske veze
Oslić

**Oslić** (lat. *Merluccius merluccius*) je morska riba iz porodice Bakalara. Diljem naše obale ima razne nazive kao što su magarcic, magarčić, mol, murluc, oslic, tovar, ugota .Ima izduženo tijelo, s velikom glavom i velikim ustima. Mužjaci su nešto tanji i izduženiji od ženki. Unutar usta ima veliki broj oštrih, igličastih, zakrivljenih zuba. Tijelo mu je prekriveno nježnim ljuskama. Boja mu varira, od dubine i područja gdje živi, a kreće se od nijanse svijetlo plave do sive na vrhovima (ponekad sa nijansama zlatne), a srebrenkaste na bokovima. Nakon hvatanja naglo sivi, a usljed dužeg stajanja izblijedi. Unutrašnjost usta mu je crna. Najveća zabilježena veličina mu je 140&nbsp;cm i 15&nbsp;kg u Atlantiku, a oko 10&nbsp;kg kod nas. Oslić je veliki proždrljivac, hrani se manjom ribom, glavonošcima i račićima, živi oko 20 godina, a spolnu zrelost dobiva u četvrtoj ili petoj godini života. Meso je bijelo, izvrsna okusa, mekano i sočno, lako probavljivo, te se stoga preporuča u ishrani bolesnika. U prodaji se može naći svjež (cijeli), filetiran i paniran.

Živi u dubljem moru, na dubinama od 30-1075 m, premda ga se najčešće nalazi na dubinama između 70 i 370 m. Stanište mu je istočni Atlantik od Islanda i Norveške do Mauretanije, te po cijelom Mediteranu, uključujući Jadran .Jovana Markovic

## Reference

## Vanjske veze

* riblje-oko.hr