open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dans les rues

***Dans les rues*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1933. u režiji Victora Trivasa. Predstavlja žanrovsku kombinaciju drame, komedije i ljubavnog filma. Radnjom je smješten na ulice siromašnih pariških četvrti. Protagonist, koga tumači Jean-Pierre Aumont, je sin ratne udovice koji se odaje kriminalu i koji će, usprkos pokušaja djevojke (koju tumači Madeline Ozeray) da ga izvede na pravi put, završiti tragično. Predtavljao je filmski debi znamenitog glumca Jeana Maraisa.

## Cast
* Jean-Pierre Aumont : *Jacques*
* Madeleine Ozeray : *Rosalie*
* Paulette Dubost : *Pauline*
* Vladimir Sokoloff : *otac Schlamp*
* Marcelle Worms : *Madam Lérande*
* Germaine Michel : *Concierge*
* Charlotte Dauvia : *Jeanne*
* Lucien Paris : *Maurice*
* Humbert : *Cigare*
* Roger Legris : *Moutarde*
* Pierre Lugan : *Rosengart*
* Le Petit Patachou : *Moustique*
* Emile Rosen : *Gobiche*
* François Llenas : *Main Droite*
* Jean Marais : (van špice)
* Rose-Mai : (van špice)

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* ''Dans les rues'' (1933) at ''Films de France''
The Nutty Professor

***The Nutty Professor*** (), na prostoru bivše Jugoslavije poznatiji pod naslovom ***Čarobni napitak doktora Jerryja***, je američka filmska komedija snimljena 1962. godine u režiji Jerryja Lewisa, poznata kao jedno od najpopularnijih ostvarenja njegove filmografije.

Radnja je inspirirana znamenitom SF-pričom *[[Dr. Jekyll i g. Hyde]]*, a Lewis se u njemu pojavljuje u naslovnoj ulozi, odnosno kao Julius F. Kelp, skromni, neugledni i stidljivi profesor kemije koji osjeća ljubav prema svojoj studentici (čiji lik tumači Stella Stevens). Radnja prikazuje kako otkriva serum koji mu mijenja karakter, odnosno zahvaljujući kome dobija alter ego u obliku šarmantnog zavodnika po imenu Buddy Love, ali čije neugodne strane, kao i sklonost seruma da iznenada prestane djelovati Kelpa dovode u nezgodne situacije.

*The Nutty Professor* je postigao veliki uspjeh. Kasnije je postao čest predmet špekulacija o tome da je Lewis lik Buddyja Lovea temeljio na svom bivšem partneru i prijatelju Deanu Martinu, ali je Lewis to stalno osporavao.

Godine 1996. je snimljen istoimeni remake sa Eddiejem Murphyem u glavnoj ulozi.

## Uloge
* Jerry Lewis ... Profesor Julius F. Kelp/Buddy Love/Baby Kelp
* Stella Stevens ... Ms. Stella Purdy
* Del Moore ... Dr. Mortimer S. Warfield
* Kathleen Freeman ... Ms. Millie Lemmon
* Howard Morris ... Mr. Elmer Kelp
* Elvia Allman ... Mrs. Edwina Kelp
* Milton Frome ... Dr. M. Sheppard Leevee

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* French paper about the movie: "Dr Jerry & Mister Love" 
* The Nutty Professor review
La Guerre des gosses

***La Guerre des gosses*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1937. u režiji Jacquesa Daroya. Predstavlja prvu adaptaciju romana *[[La Guerre des boutons (roman)|Rat dugmadi]]* Louisa Pergauda. Radnja je smještena u provincijsku Francusku i prikazuje kako dječaci iz dva sela od pamtivijeka vode bizarni međusobni "rat" koga konačno pokušaju zaustaviti lokalna učiteljica i načelnik.

## Uloge
* Charles Aznavour : Extra
* Bouzauquet : Gaspard
* Lucien Callamand : Le père de Gibus
* Saturnin Fabre : Simon
* Clairette Fournier : Tavie
* Serge Grave : Lebrac
* Ginette Marbeauf : Un enfant 
* Claude May : Aline Sorbier
* Marcel Mouloudji : La Crique 
* Jean Murat : Jean Delcourt 
* Véra Pharès : Marie Tintin
* Jacques Tavoli : Aztec
* Raymond Rognoni : Le père de Lebrac
* Gabriel Farguette
* Nicolas Amato : Un paysan
* Jean Buquet
* Clairette

## Vanjske veze
*
Eradikacija poliomijelitisa

**Eradikacija poliomijelitisa**, skup javnozdravstvenih mjera i napora da se eliminiraju svi slučajevi poliomijelitisa (polija) širom svijeta, koji su se počeli provoditi od 1988. pod vodstvom Svjetske zdravstvene organizacije (SZO), UNICEF-a i zaklade Rotaryja te su doveli do smanjenja broja godišnje dijagnosticiranih slučajeva od stotina tisuća na 291 slučaj 2012. godine, što je smanjenje od 99,9 %. Od triju tipova polija posljednji zabilježeni divlji slučaj tipa 2 bio je 1999. godine. Posljednji zabilježeni slučaj tipa 3 bio je 11. studenoga 2012. godine. Svi prijavljeni slučajevi od 11. studenoga 2012. pripadali su tipu 1. Ako polio bude sljedeća uspješno eradicirana bolest, to će biti tek treći put da se to do sada uspjelo postići, poslije eradikacija velikih boginja i goveđe kuge. Cilj eradikacije polija širom svijeta privukao je veliku međunarodnu i medijsku pozornost, no budući da je od 2001. napredak u smanjenju broja slučajeva bio pogrešan procijenjen, napori da se ukloni posljednjih 1 % opisivani su "kao pokušaj stiskanja Jell-O-a nasmrt". No stope incidencije bolesti dramatično su smanjenje 2011. godine, a poslije opetovanog velikog smanjenja 2012. godine nade za eliminaciju polija ponovo su potaknute. Indija je najveća zemlja koja je uspješno zaustavila transmisiju polija.

## Napredak

### 2014.

Dana 27. ožujka 2014. Svjetska zdravstvena organizacija izvijestila je o eradikaciji poliomijelitisa na području jugozapadne Azije koje po SZO-u obuhvaća jedanaest zemalja: Bangladeš, Butan, Sjevernu Koreju, Indiju, Indoneziju, Maldive, Mianmar, Nepal, Šri Lanku, Tajland i Istočni Timor. S ovim područjem udio svjetskog stanovništva koje živi u područjima bez polija dosegao je 80 %. Posljednji slučaj divljeg polija na području jugoistočne Azije prijavljen je u Indiji 13. siječnja 2011.

## Povezano

* eradikacija infektivnih bolesti
* populacijsko zdravlje
* matematičko modeliranje infektivne bolesti
* rizici i stope transmisije
* *[[Završni inč]]*

## Izvori

## Vanjske veze

* globalna eradikacija polija
* Rotary International: PolioPlus 
* kratak video: Borba protiv polija na indijskim ulicama  katoličke službe za pomoć
Katia (film)

***Katia*** je francuski crno-bijeli biografski film snimljen 1938. godine u režiji Mauricea Tourneura. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Danielle Darrieux je Jekaterina Dolgorukova, ruska plemkinja koja sredinom 19. vijeka uspije osvojiti srce cara Aleksandra II (čiji lik tumači John Loder i postati njegova dugogodišnja ljubavnica. Radnja prikazuje kako njihovu sreću priječi strah od skandala i careva supruga, ali i kako će ona završiti na tragičan način.

Godine 1959. je snimljen istoimeni remake sa Romy Schneider i Curdom Jürgensom u glavnim ulogama.

## Uloge
* Danielle Darrieux ... Katia Dolgoroukov
* John Loder ... Le tsar Alexandre II
* Marie-Hélène Dasté ... La Tsarine
* Aimé Clariond ... Le Comte Schouwaloff
* Thérèse Dorny ... La baronne

## Reference

## Vanjske veze
* 
}}
*
Louise (opera)

***Louise*** je opera u četiri čina koju je komponirao Gustave Charpentier i koja je premijerno izvedena u Parizu 1900. godine. Radnjom je smještena u milje pariške radničke klase, a naslovna protagonistica je krojačica koja se zaljubi u umjetnika po imenu Julien. *Louise* je postigla veliki uspjeh i postala najpoznatija od svih Charpentierovih opera. Charpentier je napisao nastavak pod naslovom *[[Julien (opera)|Julien]]*, premijerno izveden 1914. godine, ali sa daleko manje uspjeha.

Godine 1939. je znameniti francuski režiser Abel Gance snimio istoimenu filmsku adaptaciju uz suradnju samog Charpentiera.

## Vanjske veze
* Le livret de ''Louise''
Louise (film, 1939)

***Louise*** je francuski crno-bijeli operni film snimljen 1939. u režiji Abela Gancea. Predstavlja adaptaciju istoimene opere Gustavea Charpentiera koji je surađivao na scenariju filma. Naslovna protagonistica, koju tumači američka operna diva Grace Moore, je skromna pariška krojačica koja se nesretno zaljubi u boemskog muzičara (čiji lik tumači Georges Thili).

## Uloge
* Grace Moore - Louise
* Georges Thill - Julien
* André Pernet - Le père de Louise
* Suzanne Desprès - La mère de Louise
* Robert Le Vigan - Gaston
* Ginette Leclerc - Lucienne
* Edmond Beauchamp - Le philosophe (as Beauchamp)
* Jacqueline Gauthier - Alphonsine
* Rivers Cadet
* Pauline Carton - La première
* Roger Blin - Un rapin

## Reference

## Vanjske veze
*
Markus Persson

**Markus „Noč“ Person** (Stokholm, 1. jun 1979) švedski je programer, tvorac video-igre Minecraft i osnivač kompanije Mojang.

## Biografija
Markus Person je rođen 1979. godine u Stokholmu u Švedskoj. Počeo je programirati igre sa sedam godina, a prvu je izmislio sa osam godina. Nakon što je stvorio Majnkraft osnovao je Mojang kako bi mogao dalje da ga razvija.

## Prodaja Mojanga
Septembra 2014. godine Person je prodao kompaniju Mojang i prava na Majnkraft igru kompaniji Majkrosoft za 2,5 milijarde dolara.

## Zanimljivosti
* Omiljene igre su mu Dungeon Master 2, Half-Life 2 i Doom.
* Omiljeni režiseri su mu Pol Tomas Anderson, Daren Aronofski i Roj Anderson.
* Kupio je najskuplju kuću ikad prodatu na Beverli Hilsu 2014. godine.

## Povezano
* Majnkraft

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanični sajt Markusa Persona 
* [Markus Person na [Tambler]u] 
* [Zvanični sajt [Majnkraft]a]
Hud (film)

***Hud*** je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1963. u režiji Martina Ritta. Po žanru je drama sa elementima vesterna, a predstavlja adaptaciju romana *[[Horseman, Pass By]]* Larryja McMurtryja. Naslovni lik, čiji lik tumači Paul Newman je bahati i neodgovorni sin rančera (čiji lik tumači Melvyn Douglas) u Zapadnom Teksasu čiji se život svodi na piće i žene. Radnja prikazuje kako njihov odnos eskalira u sukob kada Hud odluči prodati stoku zaraženu slinavkom i šapom, a dodatno ga komplicira i očeva domaćica Alma (čiji lik tumači Patricia Neal), koja sa Hudom započinje ljubavnu vezu.

Film je unio značajne izmjene u odnosu na predložak; Hud, koji je bio epizodni lik, pretvoren je u protagonista, izbačeni su prizori silovanja, a Alma od crnkinje pretvorena u bjelkinju. Lik Huda je, usprkos pritiska studija Paramount Pictures, nije bio "ublažen", odnosno do samog kraja je ostao antiheroj koji se nimalo ne kaje za svoje problematične postupke. Na tome su inzistirali kako Ritt, tako i Newman, koji je za potrebe uloge uvježbavao teksaški naglasak. Usprkos skepse studija, koji je bio zabrinut zbog "neatraktivne" teme, crno-bijele fotogfrafije i "problematičnog" lika, *Hud* je postigao uspjeh. Na venecijanskoj Mostri, gdje je imao premijeru, dobio je nagradu OCIC. Također je imao vrlo dobru gledanost u kino-dvoranama. Kasniji kritičari su ga proglasili jednim od prvih ostvarenja, odnosno poticajem za trend revizionističkog vesterna koji će početi dominirati Hollywoodom 1960-ih.

## Reference

## Vanjske veze

* 
*
Katia (film, 1959)

***Katia*** je francuski biografski film snimljen 1959. godine u režiji Roberta Siodmaka. Predstavlja remake istoimenog filma iz 1938. godine. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Romy Schneider je Jekaterina Dolgorukova, ruska plemkinja koja sredinom 19. vijeka uspije osvojiti srce cara Aleksandra II (čiji lik tumači Curd Jürgens i postati njegova dugogodišnja ljubavnica. Radnja prikazuje kako njihovu sreću priječi strah od skandala i careva supruga, ali i kako će ona završiti na tragičan način.

## Uloge
* Romy Schneider : Katia
* Curd Jürgens : Tsar Alexandre II
* Pierre Blanchar : Koubaroff
* Antoine Balpêtré : Kilbatchich
* Françoise Brion : Sophie
* Monique Mélinand : Marie de Hesse et du Rhin
* Michel Bouquet : Bibesco
* Bernard Dhéran : Stéphane Ryssakov

## Reference

## Vanjske veze
*
Petroșani

**Petroşani** čita se **Petrošani** (mađarski: *Petrozsény*, njemački: *Petroschen*) je grad na zapadu
Rumunjske od 37,160 stanovnika (1992. bilo ih je 52,390).

Petroşani administrativno pripada Okrugu Hunedoara, u kom je treći po veličini.
## Geografija
Petroşani leži u dolini rijeke Jiul de Est pritoke Rijeke Jiu, udaljen 60 km sjeverno 
od grad Târgu Jiu.
## Historija
Petroşani je osnovan u 17. vijeku, vremenom se razvio kao rudarski centar gornje doline Jiu,  poznate 
po velikim količinama ugljena. U neposrednoj blizini grada nalaze se rudnici Lupeni, Petrila i Vulcan i novi rudarski grad Uricani. U 
tom kraju proizvede se po nekoliko miliona tona ugljena godišnje. Zbog tog u Petroşaniju djeluje i Institut za rudarstvo, a i gotovo sva 
privreda grada vrti se oko ugljena i njegove prerade u druge produkte.

Slavni francuski pisac Jules Verne boravio je u Petroşaniju 1892. on mu je poslužio kao kulisa u 
koju je smjestio radnju svog romana Le Château des Carpates (Zamak u Karpatima).
## Znamenitosti
Najveće znamenitosti grada su muzej rudarstva i teatar. Grad je dobro povezan cestama i željeznicom sa 
ostalim rumunjskim gradovima.
## Gradovi prijatelji
* , Várpalota
* , Ponte nelle Alpi
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada''  
* ''Petroşani'' na portalu Encyclopædia Britannica
The Haunting (film, 1963)

***The Haunting*** (), u bivšoj Jugoslaviji poznatiji pod naslovom ***Kuća duhova***, je američko-britanski crno-bijeli horor film snimljen 1963. u režiji Roberta Wisea, poznat kao jedno od najuticajnijih ostvarenja u historiji žanra.

Predstavlja adaptaciju romana *[[The Haunting of Hill House]]* Shirley Jackson. Radnja je smještena na jedno izolirano imanje, odnosno ogromnu kuću čiji su raniji stanari stradavali na bizarne i nasilne načine, a koja postaje predmetom eksperimenta naučnika (čiji lik tumači Richard Johnson) koji istražuje natprirodne pojave, i koji je tamo doveo grupu gostiju uključujući dvije žene sa parapsihološkim talentima. Protagonistica, čiji lik tumači Julie Harris, je jedan od ta dva medija, a koju tokom boravka u kući počnu mučiti ne samo natprirodni fenomeni nego i posljedice vlastitih trauma.

*The Haunting* je velikim dijelom bio snimljen u Ettington Parku, ladanjskoj kući u engleskom mjestu Ettingtonu, a čija je neogotska arhitektura značajno pridonijela mračnoj i uznemirujućoj atmsoferi. Publiku je, međutim, najviše impresionirala Wiseova vješta režija, odnosno korištenje crno-bijele fotografije, trikova, stvaranja polagane jeze i naglih šokova, te je *The Haunting* dobio reputaciju jednog od "najstrašnijih" filmova svog vremena. Brojne pohvale je dobila i Julie Harris, kojoj se uloga duševno rastrojene protagonistice često navodi kao najbolja u karijeri.

Godine 1999. je snimljen istoimeni remake u režiji Jana de Bonta, koji se smatra daleko inferiornijim. Steven Spielberg, koji je često navodio kako je upravo *The Haunting* jedan od filmova koji je najviše uticao na njegov opus je također pokušao napraviti remake, i to u suradnji sa Stephenom Kingom; na kraju je King napisao scenarij za televizijsku mini-seriju *[[Rose Red (miniserija)|Rose Red]]* emitiranu 2002. godine.

## Uloge

* Julie Harris ... Eleanor "Nell" Lance
* Claire Bloom ... Theodora "Theo"
* Richard Johnson ... Dr. John Markway
* Russ Tamblyn ... Luke Sanderson
* Fay Compton ... Mrs. Sanderson
* Rosalie Crutchley ... Mrs. Dudley
* Lois Maxwell ... Grace Markway
* Valentine Dyall ... Mr. Dudley
* Diane Clare ... Carrie Fredericks
* Ronald Adam ... Eldridge Harper

;van špice
* Pamela Buckley ... Prva Mrs. Crain
* Janet Mansell ... 8-godišnja Abigail Crain
* Amy Dalby ... 80-godišnja Abigail Crain
* Rosemary Dorken ... Dadilja Abigail Crain
* Verina Greenlaw ... Dora Fredericks
* Claude Jones ... Garage Attendant
* Freda Knorr ... Druga Mrs. Crain
* Howard Lang ... Hugh Crain
* Paul Maxwell ... Bud Fredericks
* Susan Richards ... Bolničarka

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
*
Marie-Louise (film)

**Marie-Louise** je švicarski crno-bijeli igrani film snimljen na njemačkom jeziku 1944. godine u režiji Leopolda Lindtberga. Radnja se bavi posljedicama tada još uvijek aktualnog Drugog svjetskog rata u kome je Švicarska bila neutralna. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Josiane Hegg je djevojčica iz susjedne Francuske čiji je rodni grad stradao u bombardiranju, i koja preko Crvenog križa dolazi živjeti kod jedne švicarske porodice.

## Izvori


## Vanjske veze
*
Une femme disparaît

***Une femme disparaît*** () je švicarski crno-bijeli igrani film snimljen na francuskom jeziku u režiji Jacquesa Feydera i premijerno prikazan 1944. godine. Predstavlja adaptaciju romana Jacquesa Viota. Radnja započinje samoubistvom operne dive (čiji lik tumači Françoise Rosay), a nakon čega istražni postupak zastane jer se leš ne može odmah identificirati, a različite osobe tvrde da su je poznavale.

## Uloge
* Ettore Cella: Binnenschipper 
* Claude Dauphin: Politiecommissaris 
* Thérèse Dorny: Lucie 
* Françoise Rosay: Fanny Helder 
* Henri Guisol: Arts 
* Jean Nohain: Commissaris
* Daniel Fillion: Boer 
* Yva Belle: Boerin 
* Claire Gérard: Bediende 
* Florence Lynn: Lerares

## Vanjske veze
* 
*
Shock Corridor

***Shock Corridor*** () je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1963. u režiji Samuela Fullera koji se često navodi kao jedno od najboljih ostvarenja u njegovoj filmografiji.

Po žanru je mješavina triler a i drame sa određenim političkim angažmanom. Protagonist, koga tumači Peter Breck, je ambiciozni novinar koji, u želji da dobije Pulitzerova nagradu, odluči istražiti nerazriješeno ubistvo u duševnoj bolnici te u tu svrhu fingira psihozu kako bi ga primili kao pacijenta. Radnja prikazuje kako tamo ima prilike upoznati niz neobičnih pacijenata, od kojih su mnogi oboljeli zbog tada u američkom društvu aktualnih problema kao što su Hladni rat, rasizam i prijetnja nuklearnim uništenjem, te kako polako otkriva istinu, ali i sam postaje istinski bolestan.

*Shock Corridor* je bio snimljen u nezavisnoj produkciji te je Fulleru omogućio ne samo da se bez kompromisa bavi svojom omiljenom temom naličja američkog društva, nego i određene stilske eksperimente, pa su tako snovi i vizije nekih likova prikazani u boji. U filmu se također pojavljuje Fullerova stalna suradnica Constance Towers u ulozi protagonistove djevojke striptizete.

## Uloge
* Peter Breck	 ... 	Johnny Barrett
* Constance Towers	... 	Cathy
* Gene Evans	... 	Boden
* James Best	 ... 	Stuart
* Hari Rhodes	... 	Trent
* Larry Tucker	... 	Pagliacci
* Paul Dubov	... 	Dr. J.L. Menkin
* Chuck Roberson	... 	Wilkes
* Neyle Morrow	... 	Psycho
* John Matthews	... 	Dr. L.G. Cristo
* Bill Zuckert	... 	'Swanee' Swanson
* John Craig	... 	Lloyd
* Philip Ahn	... 	Dr. Fong

## Reference

## Vanjske veze
* 
* *[http://www.rottentomatoes.com/m/shock_corridor/ Shock Corridor]* at Rotten Tomatoes
Poliche

***Poliche*** je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1934. godine u režiji Abela Gancea. Po žanru je drama i predstavlja adaptaciju istoimenog teatarskog komada Henryja Bataillea, koji je također surađivao na pisanju scenarija. Naslovni protagonist, koga tumači Constant Rémy, je veseljak koji zabavlja lijepu djevojku Rosine (čiji lik tumači Marie Bell) u koju je potajno zaljubljen. Radnja prikazuje kako ga ona ne shvaća ozbiljno, te umjesto toga započinje vezu sa atraktivnim avijatičarom. Gance je kasnije izjavljivao da je nezadovoljan sa filmom, tvrdeći da je bio previše "sputan" književnim predloškom.

## Uloge
* Constant Rémy - Didier Méreuil, dit Police
* Marie Bell - Rosine
* Edith Méra - Mme Laub
* Violaine Barry
* Romain Bouquet - Boudier
* Alexander D'Arcy - Saint-Wast (kao Alexandre Darcy)
* Betty Daussmond - Augustine
* Marcel Delaître - Prosper Méreuil
* Pierre Finaly - Laub
* Catherine Fonteney - Louise Méreil (kao Catherine Fontenay)
* Marguerite Mahé - L'accordéoniste

## Reference

## Vanjske veze
*
Un grand amour de Beethoven

***Un grand amour de Beethoven*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Abela Gancea i premijerno prikazan 1937. godine. Naslovni protagonist, koga tumači Harry Baur, je znameniti njemački kompozitor Ludwig van Beethoven. Radnja prikazuje njegov ljubavni život, ali i probleme sa gluhoćom koja ga je spriječila da ikada čuje svoja najpoznatija remek-djela. *Un grand amour de Beethoven* se isticao za tadašnje standarde izuzetno inventivnim korištenjem muzike i zvuka, odnosno vještinom kojom su Gance i Baur prikazali kako muzika "svira" u umu velikog kompozitora. *Un grand amour de Beethoven* se često navodi kao posljednji značajniji film u Ganceovoj filmografiji prije izbijanja Drugog svjetskog rata.

## Uloge
* Harry Baur: Ludwig van Beethoven
* Annie Ducaux: Thérèse de Brunswick
* Jany Holt: Juliette Guicciardi
* André Nox: Humpholz
* Jane Marken: Esther Frechet
* Lucas Gridoux: Smeskall
* Paul Pauley: Schuppanzigh
* Lucien Rozenberg: Comte Guicciardi
* Yolande Laffon: Comtesse Guicciardi
* Jean Debucourt: Comte Robert Gallenberg
* Jean-Louis Barrault: Karl van Beethoven
* Georges Paulais
* Georges Saillard
* Jean Pâqui
* Philippe Richard
* Marcel Dalio: Steiner
* Enrico Glori
* André Bertic: Johann van Beethoven
* Roger Blin: De Ries
* Gaston Dubosc: Anton Schindler
* Dalméras: Schubert

## Vanjske veze
*
Winchester College

**Winchester College** je koledž internatskog tipa za dječake u Winchesteru - Hampshire, jedna od najstarijih velikih engleskih javnih srednjih škola.

Službeno se na latinskom zove **Collegium Sanctae Mariae prope Wintoniam** prevedeno Koledž sv. Marije pored Winchestera.

## Historija i karakteristike
Koledž Winchester je osnovao 1382. biskup William Wykeham, kao pripremnu školu za njegov New College, poznat kao St. Mary College of Winchester u Oxfordu.

Organizacija škole, osnovane kao samoupravne i nezavisne ustanove, bila je model kojim se poslužio 
engleski kralj Henry VI kad je osnivao Eton College, kasnije su taj model slijedile i 
sve ostale engleske javne škole.

Dječaci ulaze u Winchester u dobi od oko 13 godina i nastavljaju svoje školovanje do 18 godina.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice koledža Winchester 
* ''Winchester College'' na portalu Encyclopædia Britannica
Peterhouse, Cambridge

**Peterhouse College** je najstariji koledž Univerziteta u Cambridgeu - Engleska, danas samo jedan 
od 31 konstitutivnih koledža tog univerziteta.

## Historija i karakteristike
Koledž Peterhouse je osnovao 1284. biskup od Elya - Hugo de Balsham. Nakon njega u slijedeća 3 
vijeka osnovano je slijedećih 15 koledža, koji danas tvore 16 starih konstitutivnih koledža. 
Papa Ivan XXII. dodjelio je Univezitetu Cambridge - 1318. status studium generale.

Peterhouse pohađa 226 studenata, 86 postdiplomanata i 45 simpatizera.
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Peterhousa 
* ''University of Cambridge'' na portalu Encyclopædia Britannica
Caričin grad

**Caričin Grad** (Justiniana Prima), se nalazi na 7&nbsp;km od Lebana, a 30&nbsp;km od Leskovca, arheološki lokalitet iz VI veka, jednog od najvećih i najznačajnijih vizantijskih gradova u unutrašnjosti Balkana. Podigao ga je veliki vizantijski Car Justinijan I (527-565) prema mnogim izvorima u znak zahvalnosti kraju u kome se rodio.

Caričin Grad leži na blagim padinama koje se spuštaju od planine Radan ka leskovačkoj kotlini. Samo nalazište prostire se na platou od 42.000km2. Istraživanje ostataka grada, započeto je 1912. godine i traje do danas uz određene prekide. Prvi istraživač grada bio je Vladimir Petković, otkrićem veličine grada, ostacima mozaika, mnoštvom arhitektonske plastike, izneo je prve hipoteze da se radi o Justinijani Primi.

Grad je bio važan crkveni, administrativni i vojni centar, sedište novoosnovane arhiepiskopije *Justiniane Prime* koja je imala jurisdikciju nad severnim Ilirikom čime je pravo Soluna ograničeno na južne delove provincije.

Bio je okružen bedemima, a pored spoljnih utvrđenja otkriveni su i unutrašnji bedemi koji grad dele na tri dela: Gornji, Srednji i Donji. Na najuzvišenijem mestu u gradu sagrađen je Akropolj - sedište crkvene uprave, okružen snažnim bedemima, u središnjem delu ističe se centralni kružni trg gde se odvijao javni život grada .

Gradske ulice su popločane pravougaonim krečnjačkim pločama, uokvirene pokrivenim tremovima sa stubovima na kojima se oslanjaju lukovi arkada. Na Akropolju se nalazi kompleks episkopske palate ( imala je podno grejanje koje se zagrevalo toplim vazduhom - hipokaust ), velika katedralna crkva sa tri apside, atrijumom i krstionicom, koji spada u red najmonumentalnijih spomenika vizantijske arhitekture na balkanskom poluostrvu. U stambenom delu grada, blizu trga - foruma, otkopana je trobrodna bazilika sa kriptom, pronađeni su fragmenti podnog mozaika i fresaka. Jugoistočno od foruma bila je treća crkva, krstoobrazna bazilika sa atrijumom. U predgrađu je otkopana dvojna bazilika i južno od nje peta bazilika, trobrodna sa trakseptom, narteksom i atrijumom, izvan gradskih zidina nađena je šesta crkva, trikonhos sa otvorenim narteksom i atrijumom, sve ove crkve podignute su u VI veku.

Spomenici crkvene i svetovne arhitekture po svojoj urbanističkoj postavci, po skupocenim mozaičkim podovima i raznovrsnom dekorativnom plastikom u potpunosti odgovaraju Prokopijevom opisu *Justiniane Prime*.

## Povezano
* Prokopije iz Cezareje
* Ilirik

## Izvori
* Narodni muzej, Leskovac 
* www.diplomatie.gouv.fr 

## Vanjske veze

* www.archeographe.net/Caricin-Grad
* caricin-grad.tripod.com 
* A JOURNEY THROUGH THE EARLY BYZANTINE PERIOD 
* Slide show
Mihajlo II Kurkuas

**Mihailo II Kourkouas (Oxeites)** (grčki: Μιχαήλ Β΄ Κουρκούας) bio je patrijarh Carigrada od jula 1143. do marta 1146. godine.

Stolovati je počeo nakon kraćeg meteža u bizantskoj Crkvi kojeg je početkom 1143. izazvalo to što su u kratkom roku umrli i patrijarh Lav i bizantski car Jovan II Komnen. Metež se počeo smirvati nakon što se iz Kilikije u Carigrad 27. juna 1143. vratio Jovanov sin i nasljednik Manuel I Komnen. Kako bi ojačao svoj položaj kao cara, Manuel je trebao provesti službenu krinidbu. Međutim, kako bi to mogao učiniti, prvo je trebao imenovati patrijarha. Izbor je pao Mihajala Kourkousa, igumana manastira Oxeia. Krunidba, međutim, nije izvršena sve do 28. novembra 1143. godine, jer je Mihailo, iz razloga o kojima historijski izvori ništa ne govore, prijetio ostavkom. 

Mihajlovo stolovanje je obilježio sudski proces monahu po imenu Nifon. 22. februara 1144. Mihajlo je optužio Nifona za podršku dvojici kapadokijskih episkopa optuženi za bogumilsku herezu i kasnije proglašeni krivima. Mihajlo je zabranio pravoslavnim vjernicima da kontaktiraju sa Nifonom. Mihajlo II je konačno odstupio u martu 1146. godine te se vratio u svoj manastir. Vjeruje se da je razlog za to bilo neslaganje sa carem.

## Izvori
Nacionalni park Grand Canyon

**Grand Canyon** (engleski: *Grand Canyon National Park*) je nacionalni park i rezervat prirode u Arizoni na jugozapadu Sjedinjenih Američkih Država.

## Geografija
Nacionalni park Grand Canyon je veliki prostor netaknute pustinje, koji leži na sjeverozapadu Arizone. To je jedan zamršeni splet provalija, impozantnih litica, klanaca i ponora, koje je tokom proteklih šest milijuna godina izdubla rijeka Colorado na svom putu do mora. Park je dug 446 km od sjevera i ušća rijeke Paria, kod grada Page (gaz Lees Ferry) na granici Arizone sa Utahom, sve do litica Grand Wash, pored granice sa Nevadom, skoro do jezera Mead. Centralni dio parka je dionica duga 90 km, širine do 29&nbsp;km, gdje rijeka naglo zavija prema sjeverozapadu i rijeka ima provalije duboke 1800 metara, to je Grand Canyon (Veliki kanjon), jedno od najimpresivnijih djela prirode na zemlji, kog se danas uvrštava u Sedam svetskih čuda.

## Historija

Grand Canyon je proglašen američkim nacionalnim parkom još 1919. godine, a uvelike je proširen 1975. kad su mu pridodani bivši nacionalni spomenici Grand i Marble Canyon i djelovi rekreacijskog parka Glen Canyon, uz još neke terene, pa je ukupna površina parka povećana na 4927 km². Od 1979. je uvršten na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Americi.

Prvi turisti počeli su dolaziti u kanjon na prijelazu 20. vijeka, nakon što je 1901. izgrađena željeznička pruga Topeka–Santa Fe koja je došla nadomak južnog ulaza u park. Prvi hoteli (El Tovar) počeli su nicati 1905. nakon tog su izgrađeni pravi mali gradovi na južnom (South Rim) i sjevernom (North Rim) ulazu u park. Oni su povezani asfaltiranim cestama, dugim 346 kilometara i mostom kod Lees Ferrya. Nakon tog je izgrađena i interna željeznica duga 34&nbsp;km koja povezuje dvije strane kanjona. Do same rijeke Colorado može se spustiti strmim stazama, danas je to organizirano sa vodičima i mulama, park se može razgledati i unamljivanjem helikoptera i malih aviona, koji turiste provezu nekih 100&nbsp;km iznad samom kanjona. Na samoj rijeci za turiste se organiziraju se vožnje splavima, i jedan drugi način razgledanja kanjona.
Nacionalni park je danas veliki turistički pogon, koji posjeti nekih 4 do 5 milijuna ljudi godišnje.

Tri indijanska rezervata graniče s parkom, to su rezervati plemea Navaho na istoku i Havasupai i Hualapai na jugu. Pored toga glavni dio parka je okružen sa sjevera i juga terenima rezervata prirode Nacionalna šuma Kaibab i Nacionalnog spomenika Grand Canyon-Parashant (osnovanog 2000.) koji se protežu do granice Nevade. U susjedstvu parka na njegovim sjeveroistočnim i zapadnim granicama, su Nacionalne rekreacione zone Glen Canyon i Mead.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene starnice parka 
* ''Grand Canyon'' na portalu Encyclopædia Britannica
The Servant

***The Servant*** () je britanski crno-bijeli igrani film snimljen 1963. u režiji Josepha Loseya. Scenario je napisao Harold Pinter prema istoimenoj pripovjetci Robina Maughama. Naslovni lik, koga tumači Dirk Bogarde, je *[[cockney]]* koga je mladi, ali ne previše organizirani londonski bogataš (koga tumači James Fox) unajmio kao kućnog slugu. Radnja prikazuje kako sluga bezobzirnim i vještim psihološkim manipulacijama postaje *de facto* gospodar kuće, a mladi bogataš njegov zatvorenik. *The Servant* je izazvao veliku pažnju izuzetno preciznim prikazom društvene stratifikacije, ali i običaja i načina života više klase u tadašnjoj Britaniji. Zbog toga je dobio ili bio nominiran za niz prestižnih nagrada u Britaniji i drugdje. Pinter je kasnije sa Loseyem surađivao na još dva tematski slična filma *[[Accident (1967 film)|Accident]]* iz 1967. i *[[The Go-Between (film)|The Go-Between]]* iz 1970. godine.

## Uloge
* Dirk Bogarde – Hugo Barrett
* Sarah Miles – Vera
* Wendy Craig – Susan
* James Fox – Tony
* Catherine Lacey – Lady Mounset
* Richard Vernon – Lord Mounset
* Ann Firbank – Žena iz društva
* Patrick Magee – Biskup
* Jill Melford – Mlađa žena
* Alun Owen – Curate
* Harold Pinter – Čovjek iz društva
* Dorothy Bromiley – Djevojka izvan telefonske govornice
* Johnny Dankworth – Vođa jazz orkestra
* Davy Graham – Sam sebe

## Izvori

## Literatura

* Billington, Michael. *Harold Pinter*. London: Faber and Faber, 2007.  (13). Updated 2nd ed. of *The Life and Work of Harold Pinter*. 1996. London: Faber and Faber, 1997.  (10). Print.
* Gale, Steven H. *Sharp Cut: Harold Pinter's Screenplays and the Artistic Process*. Lexington. Kentucky: The UP of Kentucky, 2003.  (10).  (13). Print.
* Gale, Steven H., ed. *The Films of Harold Pinter*. Albany: SUNY P, 2001. . . Print.
* Sargeant, Amy: *The Servant*: Palgrave Macmillan/BFI Modern Classics: 2011: 

## Vanjske veze
* "Films by Harold Pinter: The Servant 1963" at *HaroldPinter.org* – *The Official Website of the International Playwright Harold Pinter*
* "Harold Pinter & Joseph Losey" , by Jamie Andrews, *Harold Pinter Archive Blog*, British Library, 15 June 2009.
*
Cockney

**Kokni** () je termin koji može označavati:

1. stanovnike Londona, pre svega radničku klasu istočnog dela Londona;

2. dijalekat (zapravo sociolekat) kojim ova grupa stanovništva govori.

Ovaj sociolekat je korišćen u poznatoj humorističkoj seriji *[[Mućke]]*.

Neki od poznatih govornika ovog sociolekta su glumac Majkl Kejn i muzičari Mark Bolan i Sid Višes.

## Izgovor

Kao polazna tačka za poređenje korišćen je standardni britanski engleski.

#### Suglasnici
* /t/ u nenaglašenim slogovima često postaje glotalni stop /ʔ/ (npr. *sit* /sɪʔ/, *city* /sɪʔi/, *cart* /kɑ:ʔ/...);
* /h/ se najčešće ne izgovara (npr. *happen* postaje *appen*);
* /θ/ često postaje /f/ (npr. *thin* /fɪn/, *maths* /mɛfs/...);
* /ð/ u sredini i na kraju reči često postaje /v/, dok na početku reči može postati /d/ (npr. *they* /dæɪ/, *bother* /bɔvə/);
* /l/, ukoliko za njim ne sledi samoglasnik, se najčešće vokalizuje. Drugim rečima, postaje samoglasnik (zavisno od položaja u reči i od susednih suglasnika može se realizovati kao neki od sledećih samoglasnika: /u/, /ʊ/, /o/ ili /ɤ/. Primeri: *tell* /tʰeʊ/, *rill* /ɹɪɤ/, *little* /lɪʔo/...). Ukoliko nakon /l/ sledi samoglasnik, ono ostaje /l/ (npr. *telling* /tʰelɪŋ/);
* /p/, /t/ i /k/ su aspirovani, često i više nego u standardnom britanskom engleskom. /t/ može postati i /tˢ/.

#### Samoglasnici i diftonzi
* /iː/ postaje /əi/ (npr. *beat* /bəiʔ/);
* /eɪ/ postaje /æɪ~aɪ/ (npr. *bait* /bæɪʔ/);
* /aɪ/ postaje /ɑɪ~ɒɪ/ (npr. *bite* /bɑɪʔ/);
* /ɔɪ/ postaje /oɪ/ (npr. *choice* /tʃʰoɪs/);
* /uː/ postaje bilo /əʉ/, bilo /ʉː/ (npr. *boot* /bʉ:ʔ/);
* /əʊ/ postaje /ʌʊ~ɐʊ/ (npr. *coat* /kʰɐʊʔ/);
* /aʊ/ postaje bilo /æə/, bilo /æː/ (npr. *town* /tˢæən/);
* /æ/ može postati /ɛ/ (npr. *back* /bɛk/, *cat* /kʰɛʔ/);
* /ɒ/ može postati /ɔ/ (npr. *cot* /kʰɔʔ/);
* /ɜː/ može postati /ø:/ (npr. *bird* /bø:d/);
* /ʌ/ postaje /a/ (npr. *jump* /dʒamp/);
* /ɔː/ često postaje /oː/ (npr. *water* /wo:ʔə/). Ipak, ispred /l/ ostaje /ɔː/ (npr. *wall* /wɔ:/).

## Uticaj

Poslednjih decenija, neke od osobina koknija su se proširile i na druge dijalekte engleskog jezika. Npr. Izgovor /f/ umesto /θ/ je danas prisutan u većem delu jugoistočne Engleske, dok je glotalizacija glasa /t/ danas u manjoj ili većoj meri prisutna u celoj Engleskoj (mada je i dalje najizraženija u kokniju).

Osim toga, kokni poslednjih decenija potiskuje tradicionalne dijalekte jugoistočne i istočne Engleske (mešanjem koknija sa tim dijalektima nastao je **estuarski engleski** (engl. *estuary english*)). Sa druge strane, u samom Londonu se širi multikulturalni londonski engleski, sociolekat koji pozajmljuje elemente kako iz koknija, tako i iz brojnih drugih dijalekata engleskog jezika (npr. iz jamajčanskog engleskog) i koji postepeno potiskuje tradicionalni kokni.

## Vanjske veze
* Grose's 1811 dictionary
* Whoohoo Cockney Rhyming Slang translator
* Money slang expressions
* Sounds Familiar?
Il Gattopardo

***Il Gattopardo*** () je roman italijanskog književnika Giuseppea Tomasija di Lampeduse objavljen 1958. godine, a koji se smatra jednim od najvažnijih djela italijanske književnosti 20. vijeka.

Radnja je smještena na Siciliju u doba Risorgimenta 1860. godine te prikazuje kako je pohod Garibaldijevih crvenokošuljaša oborio dotadašnji režim Kraljevine Dviju Sicilija i utro put njenom pripajanju ujedinjenoj Italiji te izazvao dramatične političke, ekonomske i socijalne promjene. Protagonist romana je Fabrizio Cabrera, princ od Saline, plemić i pripadnik aristokracije koja je generacijama dominirala političkim životom otoka i koji svjedoči kako pripadnike njegove klase na tom mjestu mijenja "vulgarna" i pohlepna buržoazija.

Di Lampedusa je bio posljednji izdanak porodice sicilijanskih prinčeva, a na pisanje romana - koji mu je bio jedini u životu - ga je velikim dijelom nagnala depresija od koje je patio nakon što mu je palača razorena u Drugom svjetskom ratu. Roman, za koga se smatra da je velikim dijelom bio inspiriran vlastitim iskustvima, je pisao nekoliko godina. Rukopis odbili ugledni izdavači Mondadori i Einaudi prije nego što je roman posthumno objavila izdavačka kuća Fertrinelli.

*Il Gattopardo* je nakon objavljivanja doživio žestoke kritike iz gotovo svih krugova tadašnjeg italijanskog političkog i kulturnog establishmenta. Desničari i konzervativci su bili nezadovoljni prikazom dekadencije plemstva, ali i katoličkog klera; liberalima se nije svidio u tadašnjoj Italiji "heretički" prikaz negativnih strana procesa ujedinjenja, a isto tako žestoke kritike je *Il Gattopardo* primio od strane komunista zbog ne-marksističkog, odnosno negativnog prikaza sicilijanske radničke klase i seljaka. Sa druge strane, roman se izuzetno dopao dijelu intelektualaca, a među prvima koji ga je pohvalio je bio ugledni engleski pisac E. M. Forster. Godine 1959. je dobio uglednu književnu nagradu Premio Strega. Sa vremenom je reputacija romana sve više i više rasla i danas se tome je pomogla i rečenica "Stvari se moraju mijenjati, ako želimo da ostanu iste", koje izgovara protagonistov nećak Tancredi, a koje su kasnije često korištene kao ironični opis stanja u modernoj Italiji.

Godine 1963. je prema romanu snimljen istoimeni film u režiji Luchina Viscontija.

## Vanjske veze
* Il romanzo e il film: somiglianze e differenze 
* Donnafugata: "The Leopard" places in Palma di Montechiaro
* Donnafugata: "The Leopard" places in Santa Margherita Belice
* The Leopard Map 
* Članak u ''Vanity Fairu'' o restauraciji filma 
* Personal tours of Lampedusa sites in Palermo and Sicily
Méditerranée (film)

***Méditerranée*** je francuski dokumentarni film snimljen 1963. u režiji Jean-Daniela Polleta. U njemu se nastoji prikazati život na Mediteranu, i to kroz prizore koji sugeriraju njegovu ljepotu, ali i sklonost da postane poprište iznenadnog nasilja. Film je izuzetno cijenio Jean-Luc Godard, koji ga je pohvalio u članku za *[[Cahiers du cinema]]* 1964. godine i naveo kako mu je poslužio kao dio inspiracije za vlastiti igrani film *[[Prezir (film)|Prezir]]*.

## Vanjske veze
* 
* ''Méditerranée'' : Sollers et le cinéma en archive
* ''Méditerranée'', le texte de Philippe Sollers en archive
The Unbelievers

***Nevjernici*** (engl. *The Unbelievers*), dokumentarni film koji prati znanstvenike Richarda Dawkinsa i Lawrencea Kraussa dok širom globusa javno govore o važnosti znanosti i razuma u modernom svijetu, ohrabrujući ostale da odbace zastarjele religijski i politički motivirane pristupe u važnim tekućim problemima. Film uključuje razgovore s utjecajnim ljudima i slavnim osobama poput Stephena Hawkinga, Ayaan Hirsi Ali, Sama Harrisa, Cameron Diaz, Woodyja Allena, Penna Jillettea, Iana McEwana i Davida Silvermana.

## Izdanje
Svjetska premijera *Nevjernika* zbila se 29. travnja 2013. na Hot Docs Film Festivalu u Torontu u Kanadi, a sve četiri projekcije filma bile su prodane.

## Razgovori
Na filmskom mrežnom mjestu objavljeno je da *Nevjernici* sadrže razgovore sa "slavnim i drugim utjecajnim osobama" koji podupiru rad Dawkinsa i Kraussa, a uključuju Rickyja Gervaisa, Woodyja Allena, Cameron Diaz, Stephena Hawkinga, Saru Silverman, Billa Pullmana, Wernera Herzoga, Billa Mahera, Stephena Colberta, Tima Minchina, Eddieja Izzarda, Iana McEwana, Adama Savagea, Ayaan Hirsi-Ali, Penna Jillettea, Sama Harrisa, Daniela Dennetta, Jamesa Randija, Cormaca McCarthyja, Paula Provenze, Jamesa Morrisona, Michaela Shermera i Davida Silvermana.

## Izvori

## Vanjske veze
* Službeno mrežno mjesto 
* ''Nevjernici'' pri Internet Movie Databaseu
* ''Nevjernici'' pri Rotten Tomatoesu
Nevjernik

**Nevjernik** (ijek.) ili **nevernik** (ek.), izraz kojim, u najširem smislu, netko, u pravilu religiozna osoba (teist) u najširem smislu označava osobe čija su religijska vjerovanja različita od vlastitih. On gotovo uvijek ima pežorativan prizvuk, te je njegovo korištenje nespojivo sa konceptom religijskog plurazima. U užem smislu, a pogotovo u posljednje vrijeme, se koristi prije svega za ateiste ili ireligiozne osobe.

## Povezano
* Kafir
* Inovjerci
* Pogani

## Vanjske veze
* Infidels: a history of the conflict between Christendom and Islam by Andrew Wheatcroft Random house, 2005
Błękitny krzyż

***Błękitny krzyż*** () je poljski crno-bijeli igrani film snimljen 1955. u režiji Andrzeja Munka, kome je to bio cjelovečernji debi. Radnja se temelji na istinitim događajima koji su se zbili u gorju Tatre na današnjoj granici Poljske i Slovačke pred kraj Drugog svjetskog rata. Protagonisti su planinari, pripadnici Tatranske dobrovoljačke službe spašavanja (TOPR), koji nastoje spasiti nekoliko ranjenih poljskih partizana i crvenoarmejaca iz planinske kolibe tik do njemačkog uporišta. Munk je film snimio u stilu dokumentarca, rekonstuirajući događaje uz pomoć njihovih autentičnih sudionika koji glume sami sebe. *Błękitny krzyż*, za razliku od kasnijih Munkovih filmova, nije izazvao veliku pažnju kritike.

## Vanjske veze
*
Człowiek na torze

***Człowiek na torze*** () je poljski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Andrzeja Munka i premijerno prikazan početkom 1957. godine. Naslovni lik, koga tumači Kazimierz Opaliński, je stari željezničar koji na samom početku filma pogine pod kotačima nadolazećeg vlaka. Radnja prikazuje istragu koju provodi komisija sastavljena od njegovih kolega, te kroz flashbackove prikazuje njegovu karijeru kroz nekoliko decenija, odnosno protivljenje novim tehnologijama i metodama rada. *Człowiek na torze* se često navodi kao jedan od prvih poljskih filmova koji je koristio djelomičnu liberalizaciju kulture u tadašnjoj Poljskoj za otklon od dotada obaveznog socrealističkog pristupa na filmu.

## Uloge
* Kazimierz Opaliński ... maszynista Orzechowski
* Zygmunt Maciejewski ... zawiadowca Tuszka
* Zygmunt Zintel ... dróżnik Sałata
* Zygmunt Listkiewicz ... mechanik Zapora
* Roman Kłosowski ... palacz Nowak
* Janusz Bylczyński ... Warda, członek komisji
* Józef Para ... kolejarz
* Natalia Szymańska ... żona Orzechowskiego
* Józef Nowak ... pomocnik Orzechowskiego
* Janusz Paluszkiewicz ... mechanik Krokus
* Leon Niemczyk ... mężczyzna na peronie
* Stanisław Jaworski ... Franek, przyjaciel Orzechowskiego

## Linki zewnętrzne
* ''Człowiek na torze'' na kanale Studia Filmowego Kadr w serwisie YouTube
* 
* 
* 
* 
* 
* *[http://www.akademiapolskiegofilmu.pl/pl/historia-polskiego-filmu/filmy/czlowiek-na-torze/16 Człowiek na torze] * w bazie Akademii Polskiego Filmu
Eroica (film)

***Eroica*** je poljski crno-bijeli ratni omnibus film snimljen u režiji Andrzeja Munka i premijerno prikazan početkom 1958. godine. Sastoji se od dvije priče sa radnjom smještene u doba Drugog svjetskog rata a koje za temu imaju poljski heroizam (ili nedostatak istog). Prva priča, *Scherzo Alla Pollacca*, se događa za vrijeme Varšavskog ustanka i prikazuje kako Dzidziuś (čiji lik tumači Edward Dziewoński), kukavički bonvivan i pijanica, nevoljko pristupa Armiji Krajowi i dobija zadatak nagovoriti mađarske vojnike na putu kroz Varšavu da se priključe ustanicima. Druga priča, *Ostinato – lugubre*, se odvija u njemačkom zarobljeničkom logoru gdje jedan od poljskih oficira, poručnik Zawistowski (čiji lik tumači Tadeusz Lomnicki) netragom nestaje, stvorivši legendu o uspješnom bijegu. *Eroica* je trebala sadržavati i treću priču pod naslovom *Con bravura*, posvećenu kuririma koji su preko Tatri prenosili poruke za pokret otpora, ali ju je Munk izbacio na montažnom stolu; zasebno je prikazana tek 1972. godine na poljskoj televiziji. Film, koji je svojim stilom pripadao Poljskoj filmskoj školi, ali se od njenih ostvarenja razlikovao inzistiranjem na ironiji i crnom humoru, dobio je dobre kritike i nagradu FIPRESCI na Filmskom festivalu u Mar del Plati.

Godine 1993. je u Poljskoj snimljen film *[[Straszny sen Dzidziusia Górkiewicza]]* koji prikazuje dogodvštine Dzidziuś u postkomunističkoj Poljskoj.

## Uloge
* Edward Dziewoński ... Dzidziuś
* Tadeusz Łomnicki ... Por. Zawistowski
* Barbara Połomska ... Zosia
* Ignacy Machowski ... Major Armije Krajowe
* Leon Niemczyk ... Mađarski oficir
* Kazimierz Opaliński ... zapovjednik Armije Krajowe u Mokotówu
* Kazimierz Rudzki ... Por. Turek
* Henryk Bąk ... Por. Krygier
* Roman Kłosowski ... Szpakowski
* Bogumił Kobiela ... Por. Dąbecki
* Stanisław Bareja ... vojnik Armije Krajowe
* Witold Pyrkosz ... Kardas
* Wojciech Siemion ... Por. Marianek

## Izvori

## Vanjske veze
*
Zezowate szczęście

**Zezowate szczęście** () je poljska crno-bijela filmska komedija snimljena 1960. godine. Predstavlja adaptaciju romana *Sześć wcieleń Jana Piszczyka* Jerzyja Stefana Stawińskog, koji je također napisao scenario. Protagonist, čiji lik tumači Bogumił Kobiela, je Jan Piszczyk, mladić koji se od 1930. do 1950. godine oportunistički pokušava prilagoditi promjenama političke situacije, ali u tome nikako ne uspijeva. Zezowate szczęście se smatra jednim od najzanačajnijih ostvarenja Poljske filmske škole, ali i jednim od rijetkih koje je traumatičnoj temi bliske prošlosti Poljske pristupilo kroz ironiju i crni humor. Zezowate szczęście je Munku bio posljednji dovršeni film u karijeri; nekoliko mjeseci nakon premijere je poginuo snimajući film *[[Pasażerka]]* (koji su posthumno premontirali njegovi suradnici).

Godine 1988. je u Poljskoj snimljen nastavak pod naslovom *[[Obywatel Piszczyk]]*.

## Uloge
* Bogumił Kobiela – Jan Piszczyk
* Maria Ciesielska – Basia
* Helena Dąbrowska – Wychówna
* Barbara Lass – Jola Wrona-Wrońska (kao Barbara Kwiatkowska)
* Krystyna Karkowska – Wrona-Wrońska
* Barbara Połomska – Zosia Jelonkowa
* Irena Stalończyk – Irena Kropaczynska
* Tadeusz Bartosik – Wasik
* Henryk Bak – Direktor
* Mariusz Dmochowski – Oficir UB 
* Aleksander Dzwonkowski – Cezary Piszczyk
* Edward Dziewoński – Jelonek
* Tadeusz Janczar – Ens. Sawicki
* Stanisław Jaworski – Urar
* Andrzej Krasicki – Witold Kropaczyński
* Wojciech Lityński – Mladi Jan Piszczyk
* Kazimierz Opaliński – Prison Governor
* Jerzy Pichelski – Maj. Wrona-Wronski
* Adam Pawlikowski – Ens. Osewski
* Wojciech Siemion – Józef Kacperski
* Maria Kaniewska - Anastazja Makulec
* Jan Tadeusz Stanisławski – Glavni skaut
* Tadeusz Waczkowski – Menadžer Kozienicki

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
*
Pasażerka

***Pasażerka*** () je poljski crno-bijeli igrano-dokumentarni film snimljen 1963. u režiji Andrzeja Munka i Witolda Lesiewicza, a koji se smatra jednim od najpoznatijih i najboljih nedovršenih filmova svih vremena.

Originalno je sniman kao igrani film, odnosno kao adaptacija radio drame *Pasażerka z kabiny 45* Zofije Posmysz, dijelom inspirirane autoričinim iskustvima zatvorenice u nacističkom logoru Auschwitz. Naslovni lik, koga tumači Aleksandra Śląska, je Liza, supruga zapadnonjemačkog diplomata, koja je svom mužu zatajila svoju esesovsku prošlost, odnosno službu čuvarice u ženskom dijelu Auschwitza. Radnja prikazuje kako, dok zajedno sa mužem putuje na putničkom brodu preko Atlantika, među putnicima zamijeti ženu koja bi mogla biti Marta (čiji lik tumači Anna Ciepelewska), jedna od njenih zatvorenica.

Andrzej Munk je, nedugo nakon što je snimao dio scena na prostoru stvarnog Auschwitza, 20. septembra 1960. godine poginuo u prometnoj nesreći. Tako je film ostao nedovršen. Grupa njegovih suradnika na čelu sa Witoldom Lesiewiczom odlučila "rekonstruirati" njegov film u obliku dokumentarca koristeći fotografije i naraciju. Tako dovršeni film je svoju premijeru imao 1963. godine. Godinu dana kasnije je prikazan na Kanskom festivalu gdje je osvojio Nagradu FIPRESCI.

## Vanjske veze
* 
* 
* Strona binmovie.ru 
* DVD Pasażerka, tekst Ewy Mazierskiej
*
Merton College, Oxford

**Merton College** je treći najstariji koledž Univerziteta u Oxfordu, nakon Universitya (1249.) i Balliola (1263.) 

Danas je samo jedan od 38 konstitutivnih koledža tog univerziteta, koji se službeno zove - **The House or College of Scholars of Merton in the University of Oxford**.
## Historija i karakteristike
Merton je osnovao 1264. Walter de Merton, dvorski kancelar engleskog kralja Henrya III i kasnije Edwarda I.

Merton je poznat kao prvi koledž na kom se počela studirati ono što se danas zove fizika, time se početkom 14. vijeka bavio Thomas Bradwardine, on je bio jedan od prvih srednjovjekovnih naučnika koji se pitao dali se 
kontinuum može beskonačno dijeliti ili postoje najmanji nedjeljivi - dijelovi.

Merton pohađa 300 studenata i oko 350 postdiplomanata.
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Merton 
* ''Merton College'' na portalu Encyclopædia Britannica
Radio Futog

**Radio Futog** je lokalna privatna radio stanica iz Futoga koja emituje svoj program na teritoriji Futoga uz de facto saradnju sa Кulturnim centrom "Mladost" u Futogu.

## Osnivanje i prve godine rada
Radio Futog je osnovan 20. juna 1995. godine. Program Radija Futoga se emituje 24 časa na frekvenciji 99,5 Mhz.

Informativni, muzički, zabavni i komercijalno-marketinški program su osnova programske koncepcije Radija Futoga. Na talasima radija intenzivno se emituju servisne informacije od značaja za područje Futoga, slušanost radija doseže oko 23&nbsp;km u poluprečniku i pokriva u celosti teritoriju Futoga.

Popodnevni i večernji program je baziran na interesantnim informacijama iz sveta muzike, filma, kulture a zastupljene su i servisne informacije u vidu najava za sutrašnji ili predstojeće dane.

Radio Futog je podržao i medijski propratio brojna dešavanja u Futogu. Od svog osnivanja emituje isključivo narodnu muziku, turbo-folk i novokomponovanu narodnu muziku.

Radio Futog se emitije uglavnom uživo. Radio Futog je radio-stanica koja emituje informativno-komercijalni program čiju programsku politiku, čine gradske vesti i informacije o dešavanjima u politici, sportu i kulturi.

## Povezano
* Radio Beograd

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanični sajt Radija Futoga