Priştineli Mesihi

**Mesihi iz Prištine** (Priština, oko 1470. – Istanbul, oko 1512. ili nešto poslije 1520.) je bio jedan od najpoznatijih turskih pjesnika s kraja 15. i početka 16. stoljeća.

## Biografija

U turskim izvorima ga nalazimo pod imenom *Priştineli Mesihi*, što se nastavlja kod albanskih autora (). Mesihi je ime (također u oblicima *Masihi* i *Masih*) koje nalazimo u islamskoj tradiciji, znači mesija i odnosi se na Isusa, u islamskoj tradiciji Isa.
Mesihi je rođen u Prištini, u to doba jedan od važnijih gradova u osmanskoj Rumeliji, za vrijeme zadnjih godina sultanata Mehmeda II.

Neki tvrde da je bio Albanac i da je se zvao Isa. Zapravo ne znamo da li je bio Albanac ili Turčin dok učenjaci su suglasni da je od male noge ili prve mladosti živio u Istanbulu. Djetinjstvo je proveo na Balkanu. Počeo je studije teologije u medresi i ubrzo se istakao kao kaligraf. Rano je se preselio u Istanbul i tamo živio vjerojatno do svoje smrti.

U Istanbulu je postao vrlo cijenjen pjesnik i pamti se kao jedan od najpoznatijih pod sultanom Bajazitom II. Dovoljno dobro je poznavao arapski i perzijski jezik da bi mogao pisati poeziju. Bio je u kontaktu sa poznatim pjesnicima svog razdoblja, poput Şem'ija i Zatija, za koje se tvrdilo da su iz Prizrena. Uspio je dobiti potporu velikog vezira Hadim Ali-paše i postao je njegov tajnik divana, ali je Hadim-paša naizgled imao puno razloga da se nervira na Mesihija. Mesihi se spominje kao nedisciplinirani službenik koji trči za svjetovnim zadovoljstvima i nesvjesno postupa prema svojim službenim dužnostima. Navodi se da je ga vezir Hadim-paša – eunuh podrijetlom iz Bosne (Drozgometva) – nazivao »uličnim Arapinom« ili »uličnim dječakom« (, po svjedočanstvu Aşık Çelebije). Bio je sklon hedonizmu. Ipak, Mesihi je održao svoju poziciju sve dok Hadim-paša nije umro u julu 1511. godine u borbi protiv Şahkulove pobune na poluotoku Teke. Nakon ovog događaja Mesihi počinje živjeti u siromaštvu. Pod utjecajem svog neugodnog stanja, piše osjećanu elegiju za vezirovu smrt, za koju se tvrdi da je jedna od njegovih najvrjednijih pjesama.

Nakon toga je pokušao dobiti zaštitu drugih visokih dužnosnika.

Prema književniku Aşık Çelebiji, nije uspio dobiti zaštitu od Junus-paše niti Tacizade Cafer Çelebije, a također nije uspio u pokušajima da dobije pokroviteljstvo od sultana Selima. Aşık Çelebi tvrdi da je Mesihi se morao zadovoljiti sa malim timarom od nekoliko tisuća akča u Bosanskom sandžaku. No Mesihijev suvremenik Sehī kaže da je postao dužnosnik pod Junus-pašom i da je umro u službi, dakle 1517. godine. Taj podatak V. Ménage računa povjerljivijim. Također Ménage predpostavlja mogućnost da je bio u službi Piri-paše oko 1519. Po pismima znamo da je bio jedno vrijeme osmanski dužnosnik u Bosni.

Aşık Çelebi tvrdi da je Mesihi umro u siromaštvu 16. Džumade-l-ula 918. (po islamskom kalendaru), to jeste 30. jula 1512. ali to je možda Aşık Çelebijeva greška, jer u Mesihijevoj zbirci pisama *Gül–i şad–berg* znamo da je živ za vrijeme smrti sultana Selima (1520.) i da ga dopisnik savjetuje da drži dobre odnose sa novim sultanom Sulejmanom.

## Djela

Kritika smatra Mesihija jednim od utemeljitelja klasične turske poezije zajedno s Ahmet-pašom, Necatijom, Zatijom, i najvećim lirskim pjesnikom prije Bakija. Njegovo pjesničko stvaralaštvo obilježava klasično razdoblje turske književnosti. Postoji više kritičkih studija o njegovom radu.
Odrastao je u vrijeme kada je turska književnost se utemeljila i kada su pjesnici počeli se natjecati sa perzijskim autorima, prema kojima su se počeli osjećati superiornijim..

Bio je vrlo nadaren i originalan pjesnik. U njegovim djelima jezik čuva zanimljivu nit tursko–rumelijskog dijalekta i dolazi do relativno jednostavnog i jasnog izražaja. Sastavio je ne naročito obiman *[[Divan (književnost)|divan]]* koji nije tiskan.

1774. je orijentalist sir William Jones (1746 – 1794) objavio Mesihijevu odu *Murabba'-i bahâr* (u prijevodu *Oda proljeću*), također poznatu pod naslovom *Bahariyye*, sa prijevodom na latinski. U Jonesovoj antologiji azijske poezije su uvrštene pjesme i drugih poznatih autora (Hafiz, Firdusi). *Oda proljeću* je dugo vrijeme bila najpoznatija turska poezija u Europi i postala djelo po kojem se Mesihi pamti.

Manje poznata na Zapadu, lirika *Şehr-engîz* (u prijevodu: *Strah grada*) je možda njegovo remek-djelo i postala je uzorak za novi žanr u turskoj poeziji. U 178 dvostiha Mesihi na vedar i duhovit način hvali ljepotu i privlačnost od 46 muškaraca iz Edirna a potom priznaje lakim srcom da je ista njegova pjesma griješna (*[[haram]]*) ali da vjeruje da će mu Bog oprostiti.

Književnik Latîfî (1491–1582) je jedini biograf koji – oko trideset godina poslije autorove smrti – spominje Mesihija kao autora proze. Riječ je o jedinom Mesihijevom proznom djelu *Gül–i şad–berg* (ili *Gül–i şad–berg Mevlānā Mesīhī*) u kojem se nalazi osamdesetak pisama koja su u većini kratka i nemaju sustavan raspored u knjizi. To djelo je međutim jedno od najpovjerljivijih izravnih izvora o Mesihijevom životu.

## ''Oda proljeću''

Tekst ode *Bahariyye* (*Oda proljeću*) u originalu na turskom :

Tekst *Ode proljeću* na engleskom u prijevodu koji je sir William Jones (1746 – 1794) objavio 1774. godine :

## Reference

## Bibliografija