Vojnuci

**Vojnuci** (turska riječ od staroslavenskog: *vojnik*) su bili paravojne pomoćne jedinice osmanske vojske sastavljene od lokalnog kršćanskog stanovništva Balkana, koja su postojale od 14. do 17. vijeka. 
## Historija
Osmansko Carstvo se početkom 14. vijeka počelo naglo širiti na evropske teritorije, oni su zatečene vojničke i paravojne formacije onih kršćanskih feudalaca koji su bili voljni surađivati sa njima - uključili u svoje redove. Tako su formirani *vojnuci* kao pomoćne snage njihove vojske. Najveći dio njih regrutiran je iz redova sitnog plemstva u zamjenu za zadržavanje stečenih privilegija.

Uz *vojnuke* značajne paravojne formacije u koje su uključivani i kršćani, bili su još derbendžije i martolozi. Prvi su osiguravali puteve, a *martolozi* su bili nešto poput policije. Ono što je interesantno sve tri formacije, se gotovo i ne spominju u usmenoj narodnoj predaji, kao tradicija nedostojna sjećanja.  
Na samom početku, glavna zadaća *vojnuka* bilo je patroliranje duž granica u novoosvojenim teritorijama po Bugarskoj i Makedoniji, i upadanje na neprijateljski teritorij. Kasnije su *vojnuci* postali pomoćne snage osmanske vojske zadužene za transport i konje za vrijeme vojnih kampanja. Najviše ih je bilo po Bugarskoj tokom 16. vijeka, - oko 40 000, zbog tog su Osmanlije, od kraja 16. do 17. vijeka zvali Bugare - *vojnuci*.

Zna se da su *vojnuci* kršćanskih vazala sudjelovali u Bitci na Kosovu, kao i to da su *vojnuci* iz okolice Vidina u Bugarskoj sudjelovali u opsadi Carigrada - 1453. 
Kruševačku utvrdu osiguravalo je 1 000 *[[oklop]]ljenih vojnuka*. 

U zakonu *Devşirme Kanunnamesi* sultana Bajazida II (1448. - 1512.) spominju se *vojnuci* kao pouzdani izvršioci Danka u krvi, odnosno čuvari prikupljenih kršćanskih dječaka - budućih janjičara na njihovom putu do Istanbula. Tako su oni bili u paradoksalnoj situaciji da su kao kršćani sudjelovali u otimanju kršćanske - djece i njihovom prevođenju na islam.  
Kako se zna da je *vojnuka* najviše bilo u Bugarskoj, njihovi historičari, na to daju vrlo općeniti odgovor - da su oni uglavnom regrutirani od sloja vrlo slobodoljubivih ljudi, koji su činili sve da zadrže svoje pozicije, ali da su oni ipak dali velik doprinos u očuvanju bugarske nacionalne samosvijesti između 15.. i 17. vijeka. 
## Organizaciona struktura
Najmanja *vojnučka* jedinica bila je *koplje*, sastavljena od vojnuka i 2 jamaka, koji su najčešće bili njegovi rođaci. Najniži *vojnučki* čin bio je lagator, a to je ujedno bio i najviši čin koji su kršćani mogli imati. Svi ostali viši činovi; čeribaša, beg, sandžak-beg bili su rezervirani za muslimane.

*Vojnuci* su imali povoljniji status od ostalog stanovništva, plaćali su daleko manji porez od ostalog stanovništva - samo - *maktu* jedan mali paušalni iznos koji je plaćala čitava njihova *vojnučka zajednica*, a ne po glavi kao ostalo kršćansko stanovništvo. Pored tog imali su pravo naslijediti baštinjenu zemlju, i slobodno raspolagati njome. U zamjenu za taj položaj morali su se pridružiti osmanskoj vojsci za vrijeme rata, ali tad su imali pravo da zadrže za sebe ono što su opljačkali na protivničkoj strani. U vrijeme mira bavili su se poljoprivredom i stočarstvom. 

*Vojnuci* su bili važan dio osmanskih snaga sve do 16. vijeka, kad je njihova važnost počela opadati, pa su izgubili svoj privilegirani status. Nakon gubitka privilegija brojni *vojnuci* počeli su se odmetati u hajduke i davati otvorenu podršku Venecijancima i Habsburgzima. Tako da je početkom 18. vijeka oko jedne trećine mlađih kršćanskih muškaraca koji su živjeli pored osmanskih granica bilo u hajducima.
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Die Voynuks'' na portalu Ottoman Club