Italijanski jezik

**Italijanski** ili **talijanski** (*italiano* itaˈljaːno), romanski jezik koji govori oko 62 miliona ljudi, od kojih većina živi u Italiji. Standardni italijanski temelji se na firentinskom narječju. Ima duple (ili duge) samoglasnike, kao latinski (za razliku od drugih romanskih jezika, kao francuski i španski). Kao kod drugih romanskih jezika, izuzev francuskog, naglasak riječi je različit. Talijanski se piše latinicom.

Italijanski je službeni jezik u Italiji i San Marinu, te u švicarskim kantonima Ticino i Grigioni. Italijanski je uz latinski drugi službeni jezik u Vatikanu, uz slovenski je služben i u slovenskim primorskim općinama Koper, Izola i Piran, te se uz hrvatski koristi i u Istri gdje živi talijanska manjina. Dosta je raširen i među potomcima iseljenika u Luksemburgu, SAD-u i Australiji.Također je široko razumljiv i podučavan na Malti, gdje je bio jedan od službenih jezika do 1934. kad ga je zamjenio engleski. Mnogo manje se govori u bivšim afričkim kolonijama Italije, kao što su Somalija, Libija i Eritreja.

Italijanski je peti po redu jezik na svijetu koji se uči u školama (poslije engleskog, francuskog, španskog i njemačkog).

## Rasprostranost

Italijanski je službeni jezik u 4 država: Italija, Švicarska, San Marino, Vatikan.

U sljedećim država je vrlo učestao, postoje značajne zajednice i u nekim slučajevima se predaje u školama ili čak uživa zvaničan status dvojezičja na nekim djelima područja: Hrvatska, Slovenija, Argentina, Njemačka, Francuska, Brazil, Belgija, Sjedinjene Američke Države, Kanada, Australija, Albanija, Urugvaj, Eritreja, Somalija, Malta (i red Malte), Kuba, Grčka, Libija, Lihtenštajn, Severna Makedonija, Kneževina Monako, Crna Gora, Bosna i Hercegovina, Rumunija, Tunis.

Najveće zajednice govornika talijanskog nalaze se u Švicarskoj, Sloveniji, u Sjedinjenim Državama, Argentini, Urugvaju, Venecueli i Brazilu.

Talijanski je također službeni jezik u San Marinu, administrativni jezik u Vatikanu, drugi jezik u nekim regijama Hrvatske i Slovenije, jedan od službenih jezika u Švicarskoj. Drugi je jezik u Albaniji, gdje se uči u školama, vrlo je raširen na Francuskoj rivijeri, kao i na Korzici, gdje se uz francuski govori i korzikanski, koji zapravo pripada porodici italskih jezika. Još uvijek postoje zajednice u kojima se govori talijanski u Eritreji, Somaliji, Libiji, iako su u velikom padu.

Predaje se u školama u Sloveniji, Malti, Albaniji, Crnoj Gori, Venezueli, Argentini i Eritreji.

Società Dante Alighieri je udruga koja se bavi širenjem i zaštitom talijanskog jezika u svijetu, njezino sjedište je u Rimu i dio je Nacionalnih kulturnih instituta Europske unije (EUNIC).

## Abeceda i glasovi

Italijanska abeceda ima 21 slovo. U usporedbi sa srpskohrvatskim, nedostaju j, k, č, š, ž, a dodano je slovo q. Kao u srpskohrvatskom, samoglasnici su a e i o u, a ostalo su suglasnici.

Neki italijanski glasovi se zapisuju drugačije nego kod nas npr:
* dži = gi
* nj = gn
* lji = gli

Italijansko slovo *c* se čita *k* ili *č*. Ako slovo slijedi *a o u* ili suglasnik, onda je *k*. Ako slovo slijedi *i* ili *e*, onda se čita *č*. Kada hoćemo čitati *k* ispred *i* i *e*, moramo pisati *chi* ili *che*. To je jedina upotreba slova *h* u talijanskom jeziku. Obratno, kada hoćemo čitati *ča čo ču*, moramo pisati *cia cio ciu*. Potpuno jednako pravilo vrijedi za *g*, koje se ispred *i* i *e* pretvara u *dž*. 

Italijansko slovo **z** se čita slično našem *c*, s tim da postoji mala razlika jer jezik se postavlja odmah ispod dva prednja zuba.

Talijansko slovo **s** se čita *s* u svim oblicima, osim između dva samoglasnika, kada se čita *z* (*rosa* čitaj *roza*).

Naš glas **š** se na talijanskom piše *sci*, sa sličnim pravilom koje vrijedi za *k/č*:

Slovo **q** stoji uvijek ispred *u* i samoglasnikom. Jedino mogući izuzeci su *qua que qui quo*, kad čitamo *kuà kuè kuì kuò* (nikada *kva kve kvi kvo*, premda bi nam to bilo lakše izgovoriti).

## Naglasak
Kada je u italijanskom naglasak (*accento*) na zadnjem slogu, nalazi se na zadnjem samoglasniku, i treba ga označiti s kvačicom suprotno od *ć* (*à,è,ì,ò,ù*). U sredini riječi naglasak ne pišemo.

Važno mjesto u italijanskom jeziku ima apostrof »'« (*apostrofo*), koji nadomiješta ispuštene samoglasnike na kraju riječi i/ili služi za spajanje teško izgovorljivih sintagmi /Umjesto *quella amica* (= ova prijateljica), može se pisati *quella'amica*/.

## Član
Član može biti određeni ili neodređeni. Određeni član (*il, la*) obično prevodimo sa *taj-to*, a neodređeni (*un, una*) sa *neki-neka*. Primjer: *il cavallo* znači *taj konj* ili *konj*, o kojem govorimo; *un cavallo* je *neki konj* ili *konj*, o kojem nemamo podataka.

## Povezano
* Latinski jezik

## Reference

## Literatura
* 
* 
*