Umjetnički paviljon

**Umjetnički paviljon** je reprezentativan izložbeni prostor u Zagrebu.

Već
više od čitavog stoljeća
zagrebački Umjetnički paviljon ispisuje nove stranice povijesti umjetnosti. U
urbanističkom sklopu trgova, od Zrinjevca do Tomislavova trga, zgrada Paviljona
zauzimala je čelnu poziciju na ulazu u grad, a i onima koji prvi put stižu u
Zagreb vlakom, još uvijek predstavlja prvi susret s gradom. Po arhitektonskoj
kompoziciji s dominantnom kupolom i po svojoj namjeni u Hrvatskoj predstavlja
jedinstveni objekt te je zaštićen kao spomenik prve vrste.

Poznata
je činjenica kako su autori ovog nacrta, u šetnjama gradom gotovo nezaobilaznog
spomenika, Ferdinand Fellner i Hermann Helmer. Međutim, danas je rijetkima
poznato da je Umjetnički paviljon jedan od prvih montažnih objekata u Europi,
te da su ga kao takvog zapravo projektirala dvojica mađarskih arhitekata,
Floris Korb i Kálmán Giergl, dok su Fellner i Helmer samo napravili neke manje
preinake.

## Povijest paviljona

### Milenijska izložba u Budimpešti
Povijest
izgradnje Umjetničkog paviljona počinje banskim pozivom 3. prosinca 1895. godine
Društvu umjetnosti da sudjeluje na izložbi u Budimpešti. Godine
1896. raspisan je javni natječaj za izgradnju paviljona za umjetnine i
historičke spomenike; za šumarstvo i lovstvo; za industriju i gospodarstvo te
za hrvatsku kušaonu, odnosno za kušanje vina, piva i šljivovice. Stiglo je pet
ponuda; odabrani su Bolléov nacrt za paviljon šumarstva, za gospodarstvo
Vjekoslava Heinzela,  za kušaonu
Hönigsberga i Deutscha, za umjetnine Korba i Giergla (Bollé je poslao nacrt i
za ovaj posljednji, ali je prednost ipak dana mađarskim arhitektima). 

U
svojoj autobiografiji slikar Vlaho Bukovac – kojemu se pripisuje zasluga što je
Zagreb dobio Umjetnički paviljon – piše kako je, deset mjeseci prije održavanja
izložbe u Budimpešti uspio uvjeriti hrvatske umjetnike i političare, da službeno zatraže vladu u Pešti, da se za potrebe izložbe sagradi - poseban izložbeni montažni paviljon (željeznog kostura) koji će se poslije izložbe prenijeti u Zagreb. 
Njegova se želja ispunila. Još za trajanja Milenijske izložbe, u ljeto 1896. godine
ban Khuen–Héderváry priopćuje svoju odluku da paviljon za umjetnine pokloni
gradu *¨*pod uvjetom da se taj paviljon
postavi iza kemičkog laboratorija na Trgu Franje Josipa¨.

Graditelji
našeg umjetničkog paviljona Floris Korb i Kálmán Giergl znali su odabrati formu
koja odgovara namjeni. Prema njihovoj koncepciji peštanska tvornica Danubius za
gradnju brodova i strojeva izradila je željezni skelet, jer je već bilo odlučeno
da će se prenijeti u Zagreb. Kostur je skriven zidanom ljuskom i vidljiv samo
na ostakljenoj kupoli visokoj 31m. Upravo se kupola paviljona isticala nad
mnoštvom ukrasnih, pa i viših kupola i tornjeva mađarskih paviljona, jer je
stilom ¨moderna¨ i funkcionira kao izvor svjetla, kao i nadsvjetla u krilima.
Forma Paviljona jedna je od varijetetnih oblika muzejsko-galerijskog izložbenog
prostora, prilagodljiv tip različitom dobu i stilu, a čini ju jednostavan
simetričan tlocrt sa središnjim dijelom kojeg spajaju krila. Vanjska je dekoracija u klasicističkoj
jugendstilizaciji, figuralna je plastika na parapetima stubišta i na ugaonim
pilastrima krila. Planirani neobarokni dekorativni okviri u unutrašnjosti,
između središnje dvorane i krila, nisu bili izvedeni; općenito je sva
arhitektonska dekoracija bila vrlo skromna, dok je uobičajeni izgled izložbenog
salona postignut zelenilom i zavjesama.  No
važna je forma, a ne dekoracija, koja je očito i zamišljena kao privremena, a
nadasve četverostrana kupola s lanternom, gotovo preteška za tu zgradu bez
pravog podnožja i temelja, jer je ležala samo na drvenim pilotima. Kupola će
svoj pravi dominantni karakter pokazati tek u Zagrebu.

Umjetnički
paviljon bio je na izložbi u Budimpešti, u Gradskoj šumici, postavljen na vrlo
dobro mjesto blizu jezera na putu kojim će proći svi posjetitelji u
razgledavanju historijskih spomenika, a njegova je forma izvrsno ispunila
namjenu. Izlošci su bili raspoređeni u dvije skupine: slikarstvo, kiparstvo i
fotografija te građevna struka i arhitektura.

### Zagrebački paviljon
Zagreb
je nestrpljivo očekivao Paviljon i pridavao veliku važnost njegovoj ljepoti,
reprezentativnosti i namjeni, odnosno prostoru za umjetničke izložbe kakvog
tada nije bilo, a potrebe za njim rasle su sa sve življim djelovanjem
zagrebačkih slikara, posebno nakon dolaska Vlahe Bukovca u Zagreb 1894. godine.

Kada
je nakon milenijske izložbe montažna čelična konstrukcija prenesena u Zagreb,
valjalo je napraviti arhitektonske nacrte i do kraja osmisliti sadržaj zgrade
koja će ubuduće služiti umjetnicima. Stoga je raspisan javni natječaj i na
njemu je prihvaćeno rješenje koje su ponudili bečki arhitekti Ferdinand Fellner
i Hermann Helmer, već proslavljeni kao projektanti novog neobaroknog Hrvatskog narodnog kazališta otvorenog 1895. godine. Gradnju je prema nacrtima Fellnera i
Helmera izveo arhitekt Bergman pod budnim okom gradskog građevinskog savjetnika
Lenucija, a graditeljske radove izvode tada dvorski graditelji  Hönigsberg i Deutsch.

Projekt
Fellnera i Helmera ne razlikuje se mnogo od projekta peštanskih arhitekata
Korba i Giergla. Štoviše, bečki arhitekti nastoje što vjernije održati izvorni
oblik paviljona, a novosti sebi dopuštaju tek u detaljima dekora kojim iskazuju
kako prate modu: on ima naglašenija obilježja secesije. No, iako nisu dirali u
osnovnu formu i prostorni raspored koje je odredio željezni skelet, u njihovoj
obradi Paviljon više ne ispunjava prvotnu izložbenu funkciju, nego prije svega
arhitektonsku reprezentaciju. Naime, postavljen u osi zelenih trgova, na odlično
mjesto istočnog perivoja Zelene potkove, paviljon je postao spomenik,
reprezentativni urbani i kulturni objekt, i jedna klasična veduta Zagreba.

Prvobitno zamišljena kavansko-izložbena
funkcija prizemnog dijela Paviljona ostvarivala se tijekom prve polovice
stoljeća manje-više besprijekorno, no poslije Drugog svjetskog rata
ugostiteljski objekt je zatvoren, a prizemni je dio Paviljona od tada služio
povremenim izložbama i odlaganju likovnih djela.  

## Dekor (ikonografski program i arhitektonska dekoracija)

### Eksterijer
Ikonografski
program treba upozoriti na funkciju zgrade, a kreacije domaćih umjetnika
utvrditi njen kulturni i urbani identitet.

U
nišama ispod zabata istočnog krila postavljene su biste trojice slikara
slavenskog podrijetla: Medulića, Klovića i Carpaccia, a ispod zabata zapadnog
pročelja biste trojice najvećih slikara renesanse: Michelangela, Raffaela i
Tiziana. Ta
dva pročelja (sa pripadajućim kompozicijama u zabatima), dvije karijatide na
ulazu, i sav ostali skulpturalni dekor imaju obilježja akademizma. Jedino
alegorijski likovi  *Slikarstva * i  *Kiparstva*
na parapetu stubišta, naručeni od Rudolfa Valdeca nakon što je Paviljon već bio
podignut, pripadaju novom stilu – secesiji.

### Interijer
Dekorativni
repertoar u unutrašnjosti zgusnut je u vestibulu i dvorani pod kupolom u
repeticiji motiva od renesanse do baroka. Dvorana
pod kupolom namijenjena je reprezentaciji i koncertima; njena visoka kupola
bogato je ukrašena slikama na staklu. Pilasatri i stupovi s pozlaćenim
kapitelima, kartuše, vaze, barokne školjke u nišama za skulpture, ženske pune
figure i u visokom reljefu kao alegorije umjetnosti i povijesti Zagreba, grbovi
zemaljski, gradski i cehovski; ostakljena luneta iznad vratiju s oslikanim
renesansnim festonima; ornamentirani vitraji u južnoj dvorani sa cvjetnim
slikarijama na stropu; u krilima vijenac s girlandama na renesansnom zrcalnom
stropu te zidovi u pompejansko crvenoj – sva je ta oplata u sadri,
štuko-mramoru, mramorizaciji uljenom tehnikom, u bojama smeđe crvenkastoj i
blijedo zelenoj. Ta *prividnost bogatstva*
ne smeta Paviljonu da bude dokument svog vremena. Dekoracija
prostora zajedno sa mnoštvom slika, kipova, draperije, lončanica, tapeciranih
sjedala u danima izložaba čini pravi *Gesamtkunstwerk*
tako karakterističan za kasno 19. stoljeće.

## Otvorenje
Prvom
izložbom zagrebačke mlade secesije – grupe koja se na čelu s Bukovcem izdvojila
iz Društva umjetnosti i nazvala Društvom hrvatskih umjetnika – svečano je 15.
prosinca 1898. godine otvoren Umjetnički paviljon.  Sasvim u duhu *belle époque*, izložba se zove *Hrvatski salon*. Od tog vremena, Umjetnički paviljon je mjesto gdje se uvijek održavaju izložbe Zagrebačkog salona, i svih većih izložbi u Zagrebu sve do kraja 1930-ih, kad je Zagreb počeo dobijati i druge  izložbene prostore, prvo Hrvatski dom likovnih umjetnika, te kasnije nakon Drugog svjetskog rata i druge izložbene prostore Galerija suvremene umjetnosti, Galerija Klovićevi dvori. I pored značajne konkurencije Umjetnički paviljon ima i danas status posebnog mjesta za velike retrospektivne izložbe istaknutih umjetnika, koji su to svojim radom zaslužili i velikih revijalnih izložbi. 
## Izvori

## Literatura
# Knežević, Snješka. *Zagrebačka Zelena potkova*, Školska knjiga, Zagreb, 1996.
# Maruševski, Olga. *Okrunjeni trg (skica za povijest gradnje Umjetničkog paviljona, 1896-1898.)*, Umjetnički paviljon, Zagreb, 1998.
# Šigir, Mirjana. *Ručak u Umjetničkom paviljonu*, Vjesnik Danica, studeni 1993.
# Tomac, Zdravko. *Bečka kavana – na Zrinjevcu*, Slobodna Dalmacija, siječanj 1994.

## Vanjske veze

* Službene stranice galerije