open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hugues I od Rethela

**Hugues I** (Bourg, 1040 &ndash; Rethel, 1118) bio je francuski feudalni velikaš koji je kao grof Rethela vladao od 1065. do smrti. Rodio se kao sin grofa Manassesa III i njegove supruge Judith od Roucyja. Titulu je naslijedio od oca 1065.

Još kao adolescent se oženio za Melisende of Crécy, kćer gospodara Guya I od Montlheryja. S njom je imao četiri kćeri i tri sina, od kojih je najpoznatiji križarski vođa i budući jeruzalemski kralj Balduin II. Naslijedio ga je sin Gervais, nakon čije smrti 1124. je grofoviju preuzela njegova sestra Matilda, udana za Oda od Vitryja čiji će potomci preuzeti grofoviju.
Montlhéry

**Montlhéry** () je grad i sjedište istoimene općine (commune) u francuskom departmanu Essone, smještenom u regiji Île-de-France, oko 26&nbsp;km udaljenosti od Pariza.

Nastao je na strateškom položaju sa koga su se mogle kontrolirati komunikacije između Pariza i Orleansa. Prvi put se spominjao od strane Rimljana kao drevno galsko naselje pod imenom *Mons Aetricus*. Pod vlašću franačkih Merovinga predan je crkvi, ali ga je oko 970. preuzeo Thibaud, pripadnik plemićke porodice Montmorency, koji će započeti dinastiju gospodara Montlheryja. Ona je ugašena 1118. ubistvom Milona II nakon koje je grad preuzeo francuski kralj Louis VI, srušio zamak a teritorije pripojio svojoj domeni. U 13. vijeku je podignut novi zamak, uključujući toranj koji vijekovima kasnije koristio za razne naučne eksperimente. Godine 1465. je bio poprište bitke kod Montlheryja u kojoj je burgundski vojvoda Charles Neustrašivi porazio francuskog kralja Louisa XI. Grad je razoren u Hugenotskim ratovima, ali ga je 1591. obnovio kralj Henri IV. Posljednji put je stradao 1871. za vrijeme francusko-pruskog rata kada su ga opustošili Prusi.

Godine 1924. je kraj njena podignuto znamenito auto-trkalište Autodrome de Linas-Montlhéry na kome su razbijeni mnogi brzinski rekordi i zbog čega se Montlhery ponekad naziva "francuskim Indianapolisom".

## Vanjske veze

* City council website  (in French)
* Website about Montlhéry
* Mérimée database - Cultural heritage 
* Land use (IAURIF)
Milon II od Montlhéryja

**Milon II od Montlhéryja** (*Milon*; ? - 1118) bio je francuski feudalni velikaš, koji je bio gospodar Braya i Montlhéryja, te vikont Troyesa. 

Rodio se kao sin Milona I Velikog (gospodara Montlheryja) i Lithuise od Bloisa, vikontice Troyesa. Ispočetka je vladao samo u Brayu, dok je Montlheryjem vladao njegov stariji brat Guy. Godine 1105. je napao bratov zamak Montlhery, i to upravo u trenutku kada je tamo boravila njegova rođaka Lucienne de Rochefort, supruga francuskog prijestonasljednika i budućeg kralja Louisa VI. Milon nije uspio zauzeti donžon, što je Louisu omogućilo da intervenira i prekine opsadu. 

Nakon Guyeve smrti 1109. je nasljedstvo nad Montlheryjem postalo predmet spora sa njegovim rođakom Huguesom od Crecyja. Kralj Louis je presudio u Milonovu korist koji je preuzeo zamak. Godine 1113. se zajedno s Thibautom IV od Bloisa pobunio protiv kralja. Pet godina kasnije je Milon ubijen u atentatu koji je naručio Hugues od Crecyja. Kralj Louis je to iskoristio da Montlhery pripoji kraljevskoj domeni.
Milon I od Montlhéryja

**Milon I Veliki** (*Milo*; ; ? - 1102) bio je francuski feudalni velikaš, koji je vladao Monthleryjem od 1095. do smrti.

Bio je sin Guya I od Montlheryja i Hodierne od Gometza. Bio je oženjen dva puta. Identitet prve supruge nije poznat, a druga supruga je bila Lithuise od Bloisa, preko koje je dobio titulu vikonta Troyesa. Imao je četvoro djece, među kojima dva sina - Guya Trousseaua i Milona II koji će ga naslijediti.
Guillaume V od Angoulêmea

**Guillaume V** (? - Deutz, 1120) je bio francuski feudalni velikaš iz Kuće Taillefer koji je kao grof Angoulêmea vladao od 1087. do 1120.

Bio je sin grofa Fulka Taillefera i Na početku vladavine je vodio borbe s porodicom Lusignan. Godine 1096. je pratio Godefroya Bouillonskog u Prvom križarskom ratu. Bio je oženjen za Vitapoy od Benaguesa, s kojom je imao sina i nasljednika Wulgrina II.

Pred kraj života je otišao na hodočašće u Svetu zemlju. Umro je na povratku kući u Njemačkoj, gdje je i sahranjen.

## Izvori i napomene
Guillaume d'Évreux

**Grof Guillaume d'Évreux** (*Guillaume/Vilim od Évreuxa*; o. 1042 - 18. april 1118) bio je normanski plemić koji je postao jedan od najvećih anglo-normanskih magnata u novoosvojenoj Engleskoj. 

Rodio se kao sin grofa Richarda od Évreuxa i njegove supruge Godchildis.  Kronike navode kako je za vrijeme invazije 1066. vojvodi Guillaumeu (William Osvajač) dao 80 brodova; s obzirom da mu je otac bio živ, to je vjerojatno učinio kao predstavnik porodice. Gotovo je izvjesno da je sudjelovao u bitci kod Hastingsa. Za zasluge je dobio brojne posjede u Engleskoj, a 1067. je naslijedio očeve normandijske posjede.

Pred kraj Williamovog života se 1085. pobunio, ali je zarobljen u neuspjeloj opsadi Saint-Suzannea. Nakon Williamove smrti je pušten iz zarobljeništva. Povezao se s engleskim kraljem Williamom Rufusom protiv njegovog brata, normandijskog vojvode Roberta Curthosea. Guillaume je pri tome koristio Robertov odlazak u Prvi križarski rat 1096. Nakon Robertovog povratka i smrti Williama Rufusa je nastavio surađivati s engleskim kraljem Henryjem I. Prilikom Henryjeve invazije Normandije je sudjelovao na engleskoj strani u bitci kod Tinchenbraija 1106. Dolazak Normandije pod Henryjevu vlast ga je, pak, okrenuo protiv engleskog kralja koji je za razliku od slabog Roberta inzistirao na nametanju vlasti lokalnim feudalcima. Zbog toga je od 1112-13. otjeran u progonstvo u Anjou. 

Bio je oženjen za Helvise de Nevers, kćer grofa Guillaumea I od Neversa. Nije imao djece. Naslijedio ga je Amaury III od Montforta.

## Napomene
Nadbiskup Krakowa

**Nadbiskup Krakówa** je poglavar rimokatoličke nadbiskupije Krakow u Poljskoj. Prvi **biskup Krakówa** je imenovan kada je biskupija stvorena 1000. godine. Nadbiskupijom je postala 28. oktobra 1925. Zbog važnosti Krakówa kao političkog, kulturnog i duhovnog središta Poljske njegovi biskupi i nadbiskupi su imali značajan uticaj na zbivanja u gradu, zemlji i šire. Od 1443. do 1791. su biskupi Krakówa istovremeno služili i kao vojvode Siewierza.

Najpoznatiji od svih nadbiskupa Krakowa bio je Karol Wojtyla, koji je 1978. postao papa Ivan Pavao II. Od 2005. se na mjestu nadbiskupa nalazi Stanisław Dziwisz.

## Izvori i napomene
Kraljevina Dublin

**Kraljevina Dublin** je bila država koju su osnovali Vikinzi na području današnje istočne Irske 839. i koja je postojala sve do normanske invazije i osvajanja godine 1171. Predstavljala je najdugovječniju nordijsku monarhiju izvan granica Skandinavije (ne računajući Kraljevstvo Manna i Otoka. S druge strane, nordijski doseljenici su relativno brzo počeli stapati s lokalnim gelskim stanovništvom tako da je dobila nordo-gelski karakter. Kraljevstvo je 988. nakratko osvojio Máel Sechnaill mac Domnaill, ali je njega svrgnuo Brian Boru.

## Nordijski kraljevi

(N.B. "Sitric" je irska varijanat nordijskog "Sigtryggr")

## Izvori

## Literatura

* Downham, Clare, *Viking Kings of Britain and Ireland: The Dynasty of Ívarr to A.D. 1014*. Edinburgh. 2007.
* Forte, Angelo, Oram, Richard, & Pedersen, Frederik, *[http://books.google.com/books?id=_vEd859jvk0C&printsec=frontcover&source=gbs_navlinks_s#v=onepage&q=&f=false Viking Empires]*. Cambridge University Press. 2005 .
* Hudson, Benjamin T., *[http://books.google.com/books?id=fH0mL0m95fsC&printsec=frontcover&source=gbs_navlinks_s#v=onepage&q=&f=false Viking Pirates and Christian Princes: Dynasty, Religion, and Empire in the North Atlantic]*. Oxford. 2005 .
* Larsen, Anne-Christine (ed.), *The Vikings in Ireland*. Roskilde: The Viking Ship Museum. 2001.
* Todd, James Henthorn (ed. and tr.), Cogadh Gaedhel re Gallaibh: The War of the Gaedhil with the Gaill. Longmans. 1867.
* Woolf, Alex, "Age of Sea-Kings: 900-1300", in Donald Omand (ed.), *The Argyll Book*. Edinburgh. 2004. pp.&nbsp;94–109.
Gospode! Pomozi mi preživjeti ovu smrtonosnu ljubav

***Gospode! Pomozi mi preživjeti ovu smrtonosnu ljubav*** (ruski: ***Господи! Помоги мне выжить среди этой смертной любви***; njemački: ***Mein Gott, hilf mir, diese tödliche Liebe zu überleben***), znan i kao ***Bratski poljubac*** (njemački: ***Bruderkuß***), je ikonski grafit na Berlinskom zidu kog je 1990. izradio Dmitrij Vrubelj; jedan od najpoznatijih grafita na zidu. Vrubeljev grafit prikazuje kultni poljubac Leonida Brežnjeva i Ericha Honeckera iz 1979. godine, povodom 30. obljetnice osnivanja Istočne Njemačke. 

## Fotografija

Ikonsku fotografiju koja prikazuje slavni poljubac snimio je Regis Bossu u Istočnom Brelinu 7. listopada 1979. godine. Fotografija je masovno distribuirana. Brežnjev je u tom trenutku bio u posjeti Istočnoj Njemačkoj povodom obljetnice osnivanja države. Dva dana ranije, 5. listopada, Sovjetski Savez i Istočna Njemačka su potpisali desetogodišnji ugovor o međusobnoj podršci prema kojem bi Istočna Njemačka davala Sovjetskom Savezu pomoć u obliku brodova, strojeva i kemijskog materijala, a Sovjetski Savez Istočnoj Njemačkoj u obliku goriva i nuklearnog materijala.

Trenutni vlasnik prava na fotografiju je Corbis Corporation.

## Grafit

Vrubelj je grafit naslikao 1990. godine. Zajedno s ostalim muralima, i ovaj grafit je ostao izložen i nakon rušenja zida, ali učestali vanalizmi i atmosferske prilike dovele su do njegova propadanja. U ožujku 2009., grafit je uništen, parom uklonjen sa zida zajedno s ostalim grafitima kako bi autori mogli napraviti nove verzije s trajnijim bojama. Vrubelj je dobio narudžbu da ponovo naslika sliku, a €3,000 koje dobio donirao je umjetničkom projektu u Marzahnu.

Fotograf Bossu i Vrubelj su se susreli tokom 2009. godine te su fotografirani 16. lipnja s reprodukcijama njihovih djela.

## Reakcije kritike

*Gospode! Pomozi mi preživjeti ovu smrtonosnu ljubav* je postao jedan od najpoznatijih grafita na Berlinskom zidu. Prema Anthonyju Readu i Davidu Fisheru, slika je "posebno upečatljiva, sa oštrim, satiričkim kutem". Ipak, kritičari su zamjerili što je grafit samo reprodukcija fotografije zbog koje je nastao.

## Reference
Muircheartach Ua Briain

**Muircheartach Ua Briain** (stariji ispis: **Muirchertach Ua Briain**) (o. 1050 – o. 10. marta 1119), bio je kralj Munstera i samoproglašeni veliki kralj Irske. 

Bio je sin Toirdelbach Ua Briaina i praunuk znamenitog vladara Briana Borume. Na prijestolje Munstera je došao nakon očeve smrti 1086. Odmah je protjerao dva brata kako bi otklonio eventualne suparnike. 1089. se proglasio kraljem Leinstera, a potom sklopio savez sa nordijskim Kraljevstvom Dublin. Njegovu dugu vladavinu je obilježila i ambiciozna diplomatska aktivnost izvan irskih granica. Prihvatio je poziv pobunjenih anglo-normanskih feudalaca Arnulfa od Montgomeryja i Geralda de Windsora da im ljudstvom pomogne protiv engleskog kralja Henryja I; kada je ustanak propao, pružio im je utočište, mada ih je poslije morao protjerati kada su pokušali ustanak protiv njega samog. Godine 1101. se osjetio dovoljno snažnim da sebe proglasi velikim kraljem. Također je nastojao stvoriti čvrst savez sa ratobornim norveškim kraljem Magnusom Bosonogim; godine 1102. je nakon Magnusovog dolaska u Irsku dao ruku svoje kćeri Blathmin Ní Briain za Magnusovog sina Sigurda. Magnusova pogibija u sukobu sa Ulaidima 1103. je međutim okončala i brak i taj savez. Taj diplomatski neuspjeh je bitno oslabio Muircheartachov autoritet među Ircima, a još više bolest zbog koje je, prema navodima, kroničara 1114. postao "živi skelet". To je iskoristio njegov prognani brat Diarmait da ga svrgne, ali je već sljedeće godine Muircvheartach ozdravio i povratio prijestolje. Iako nije uspio u planovima da od Irske učini jedinstvenu političku cjelinu po uzoru na kontinentalne monarhije, Muircheartach je među kasnijim generacijama zbog svojih ambicija pozitivno prikazivan kao irski patriot.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* *Muirchertach Ua Briain, Politics and Naval Activity in the Irish Sea, 1075 to 119*, Anthony Candon, in *Keimelia:Studies in Medieval Archaeology and History in memory of Tom Delaney*, pp.&nbsp;397–415. ed Gearoid Mac Nicoill, Galway, 1979
* *Ireland in the Middle Ages*, pp.&nbsp;41–47, 48, 51-53.
Niko Bellic

**Niko Belić** (u originalu napisano kao *Niko Bellic*) je glavni lik Rokstarove igre *[[Grand Theft Auto IV]]*.

Niko je odrastao u ratom razorenoj Bosni, ali je rođen u Srbiji. Njegov otac je bio siledžija i pijanac koji nikad nije verovao da će njegov sin uspeti u životu. Ipak Nikova majka, Milica, verovala je da će Niko postati dobra ličnost. Kao „gnevni“ adolescent, učestvovao je u ratovima na tlu bivše Jugoslavije, gde je video i počinio mnoga zverstva, koja su ga duboko pogodila i učinila da Niko život posmatra cinično, a takođe i da ima snažne osećaje kajanja i depresije. Mnogi Nikovi prijatelji su poginuli. Niko je tako postao „žilav“ i stekao je mnogo iskustva tokom rata.

Nakon završetka rata, njegov rođak Roman Belić emigirao je u Sjedinjene Države u grad Liberti siti (), koja je parodija Njujorka. Odatle je stalno Niku pričao kako se obogatio i postao slavan. Tako je Niko doputovao u Liberti siti. Po svom dolasku u Ameriku, on opisuje svoju mračnu prošlost rečenicom: *„Život je komplikovan, ubijao sam ljude... krijumčario sam ljude... prodavao ljude. Možda će ovde stvari ipak biti drugačije.“* Drugi razlog Nikovog dolaska u Liberti Siti jeste potraga za Darkom Brevićem, čovekom koji je za vreme rata u Srbiji izdao jedinicu u kojoj se Niko borio. Ali situacija nije bila onakva kako mu je to prikazao njegov rođak. Roman je zapao u kockarske dugove i u velike opasnosti. Imao je nezavršenih poslova sa nekim mafijašima. Niko je morao da se upusti u kriminalni život da bi spasao svoga rođaka. Zbog svog ratnog iskustva mogao je lako da barata oružjem.

Tokom igre, Nikovo prezime je pogrešno spelovano "Bellic", a izgovarano Belik. Pošto su prezimena drugih Srba (Darka Brevića i Florijana Kravića) izgovarana pravilno, postoji mogućnost da je ime Bellic jednostavno engleska „verzija“ prezimena Belić.

## Reference

## Vanjske veze
* Vebsajt igrice Grand Theft Auto IV
Robert de Beaumont, 1. earl Leicestera

**Robert de Beaumont**, također poznat i kao **Robert I od Meulana** (1040/1050 - 5. jun 1118) bio je moćni anglo-normanski feudalac, poznat kao 1. earl Leicestera, ali i kao jedan od najmudrijih ličnosti svog doba i blizak savjetnik tri engleska kralja iz Normanske dinastije.

Rodio se kao sin normandijskog plemića Roberta de Beaumonta, bliskog savjetnika Williama Osvajača, i Adeline de Meulan od koje je naslijedio grofovsku titulu. Zajedno sa Williamom je sudjelovao u invaziji 1066. godine i ratne zasluge su mu donijele niz posjeda i titula u novoosvojenoj Engleskoj. Majčine posjede u Meulanu je nakon njene smrti 1081. osigurao tako što se išao lično pokloniti francuskom kralju Filipu I priznavši kao svog sizerena.

Godine 1096. se oženio za 15-godišnju Elizabeth (Isabel) od Vermandoisa; unuku francuskog kralja Henrija I; do njega je došlo usprkos protivljenja tamošnjeg svećenstva koje je smatralo nepriličnim višedecenijsku razliku u dobi supružnika. Robert je na kraju dobio posebnu dozvolu od pape Urbana II. Elizabeth/Isabel mu je rodila devetero djece, među kojima i sina Roberta koji je naslijedio Leicester, njegovog blizanca Walerana, koji je postao prvi earl Worcester te mlađeg sina Hugha, koji je postao prvi earl Bedforda.

U augustu 1100. je Robert zajedno s kraljem Williamom Rufusom sudjelovao u lovu u New Forestu i bio jednim od svjedoka njegove pogibije. Nakon toga se odmah stavio na raspolaganje Williamom bratu Henryju i pomogao mu doći na prijestolje. 

Robert u kasnijim godinama nije mogao zadržati naklonost supruge, koja se zaljubila u mnogo mlađeg William de Warennea, earla od Surreya. Kroničar Hugh od Huntingdona navodi kako je Robert "umro od tuge", omogućivši Isabel da se uda za Warennea i rodi mu petoro djece.

## Literatura
* Edward T. Beaumont, J.P. *The Beaumonts in History. A.D. 850-1850*. Oxford.

## Vanjske veze
* The Conqueror and His Companions: Robert de Beaumont
Opština Mojkovac

**Opština Mojkovac** se nalazi na severu Crne Gore. Sedište opštine je gradsko naselje Mojkovac.

## Naseljena mesta
U opštini se nalazi 15 naselja. 

## Stanovništvo
Prema popisu iz 2011. godine opština ima 8.622 stanovnika. 

### Nacionalni sastav stanovništva opštine po popisu 2011. godine

### Verski sastav stanovništva opštine po popisu 2011. godine

### Jezički sastav stanovništva opštine po popisu 2011. godine

## Reference
Florence od Worcestera

**Florence od Worcestera** (; ); ? - 7. jul 1118) bio je katolički redovnik iz samostana Worcester Abbey, poznat kao jedan od mogućih ko-autora ili suradnika pri izradi historijskog teksta *Chronicos ex chronicis*. O Florenceovom životu nema skoro nikakvih podataka; spominje se tek u samoj kronici gdje se navodi datum njegove smrti i odaje počast za doprinos njene kronike. Dugo vremena se smatralo da je bio jedan od autora, ali su današnji historičari skloniji hipotezi da je cijeli tekst sastavio redovnik John od Worcestera. Florence je, međutim, bez svake sumnje pomagao u izradi teksta tako što je prikupljao građu za kroniku.

## Literatura
* 
* 
* 
* 
* 
*
Gissur Ísleifsson

**Gissur Ísleifsson** (1042–1118) bio je islandski kršćanski svećenik, poznat kao drugi biskup Islanda. Mjesto biskupa je dobio 1082. nakon smrti oca Ísleifur Gissurarsona, prvog biskupa koji je 1056. biskupsko sjedište postavio na svom porodičnom imanju Skálholt. Gissur je imanje ostavio Crkvi, pa se otada koristio izraz biskup Skálholta. Gissur je na mjestu biskupa služio punih 36 godina.

## Povezano
* Popis biskupa Skálholta
Lista biskupa Skálholta

**Biskup Skálholta** je titula koju danas nosi luteranski biskup biskupije koja je sufraganska biskupiji Reykjavik na Islandu. Prije toga su je nosili biskupi Islanda, a ime je dobila po Skálholtu, imanju Isleifra Gizurarsona, prvog biskupa Islanda koji je 1056. na njemu podigao svoje sjedište. Njegov sin i nasljednik Gizurr je imanje učinio svojim sjedištem. Godine 1801. je pripojeno novostvorenoj Biskupiji Reykjavik.

## Rimokatolički biskupi
* 1056–1080: Ísleifur Gissurarson
* 1082–1118: Gissur Ísleifsson
* 1118–1133: Þorlákur Runólfsson
* 1134–1148: Magnús Einarsson
* 1152–1176: Klængur Þorsteinsson
* 1178–1193: Sv. Þorlákur helgi Þórhallsson
* 1195–1211: Páll Jónsson
* 1216–1237: Magnús Gissurarson
* 1238–1268: Sigvarður Þéttmarsson (norveški)
* 1269–1298: Árni Þorláksson
* 1304–1320: Árni Helgason
* 1321–1321: Grímur Skútuson (norveški)
* 1322–1339: Jón Halldórsson (norveški)
* 1339–1341: Jón Indriðason (Norwegian)
* 1343–1348: Jón Sigurðsson
* 1350–1360: Gyrðir Ívarsson (norveški)
* 1362–1364: Þórarinn Sigurðsson (norveški)
* 1365–1381: Oddgeir Þorsteinsson (norveški)
* 1382–1391: Mikael (Danish)
* 1391–1405: Vilchin Hinriksson (danski)
* 1406–1413: Jón (norveški)
* 1413–1426: Árni Ólafsson
* 1426–1433: Jón Gerreksson (danski)
* 1435–1437: Jón Vilhjálmsson Craxton (engleski)
* 1437–1447: Gozewijn Comhaer (nizozemski)
* 1448–1462: Marcellus (njemački)
* 1462–1465: Jón Stefánsson Krabbe (danski)
* 1466–1475: Sveinn spaki Pétursson
* 1477–1490: Magnús Eyjólfsson
* 1491–1518: Stefán Jónsson
* 1521–1540: Ögmundur Pálsson

## Luteranski biskupi
* 1540–1548: Gissur Einarsson
* 1549–1557: Marteinn Einarsson
* 1558–1587: Gísli Jónsson
* 1589–1630: Oddur Einarsson
* 1632–1638: Gísli Oddsson
* 1639–1674: Brynjólfur Sveinsson
* 1674–1697: Þórður Þorláksson
* 1698–1720: Jón Vídalín
* 1722–1743: Jón Árnason
* 1744–1745: Ludvig Harboe (danski)
* 1747–1753: Ólafur Gíslason
* 1754–1785: Finnur Jónsson
* 1785–1796: Hannes Finnsson

## Povezano
* Biskup Islanda
* Popis biskupa Hólara

## Reference
John od Worcestera

**John od Worcestera** (; ? - o. 1140) bio je engleski katolički redovnik i historičar, poznat kao autor teksta ***Chronicon ex chronicis***.

Podatke o njemu je ostavio suvremenik i kroničar Orderic Vitalis koji navodi da ga je sredo prilikom posjeta samostanu Worcester Abbey početkom 12. vijeka. John je u samostan došao kao dijete i istakao se učenošću i pobožnošću. Izradu kronike i materijala mu je povjerio worcesterski biskup Wulfstan. Sam John se potpisao na kopijama rukopisa, odnosno unosima za 1123. i 1138. S druge strane, dio historičara vjeruje da je jedan od ko-autora ili pomagača bio Florence od Worceestera čiju smrt kronika navodi 1118.

*Chronicon ex chronicis* je bila univerzalna kronika tipična za tadašnju historiografiju - tekst koji je kao kronika nastojao navesti sve događaje od stvaranja svijeta do suvremenog doba. Usprkos toga se smatra vrijednim historijskim izvorom, s obzirom da je u njega uložen očigledan trud prilikom prikupljanja ranije građe, posebno vezane uz ranu historiju Engleske.

## Vanjske veze
* Brett, Martin. "John of Worcester and his contemporaries." In *The Writing of History in the Middle Ages: Essays Presented to R.W. Southern*, ed. by R.H.C. Davis and J.M. Wallace Hadrill. Oxford: Oxford University Press, 1981. 101-26.
* Brett, Martin, "John, monk of Worcester." In *The Blackwell Encyclopedia of Anglo-Saxon England*, ed. Michael Lapidge, et al. Oxford: Blackwell, 1999. 
* Gransden, Antonia. *Historical writing in England c. 550 to 1307*. Vol 1. London, 1974. 143–8.
* Orderic Vitalis, *Historia Ecclesiastica*, ed. and tr. Marjorie Chibnall, *The Ecclesiastical History of Orderic Vitalis*. 6 volumes. Oxford Medieval Texts. Oxford, 1968-1980. .
Murter (razvrstavanje)

**Murter** može značiti:

* Murter, otok kod Šibenika
* Murter (naselje), naselje na otoku Murteru, u općini Murter-Kornati
* Murter-Kornati, općina kod Šibenika
Ferentino

**Ferentino** grad i sjedište istoimene općine (*[[comune]]*) u Italliji, smještene oko 65&nbsp;km jugoistočno od Rima, u provinciji Frosinone koja pripada Laciju. Nalazi se na brdu oko 400 m nadmorske visine, na masivu Monti Erniciju.

Ima izuzetno dugu i bogatu historiju. U Starom vijeku je bio poznat kao *Ferentinum*, te se prvi put spominje kao sjedište italskog plemena Hernici. Godine 364. pne. su ga osvojili Rimljani. Za razliku od drugih hernicijskih naselja je ostao vjeran Rimljanima, za što je 195. pne. nagrađen tako što su mu građani dobili rimsko državljanstvo, a grad je kasnije dobio status *[[municipium]]a*. Zbog relativne izoliranosti i nepristapuačnosti, ali i blizine Via Latine, rimske vlasti su ga često koristile za pritvaranje važnih talaca. U srednjem vijeku je služio kao papski rektorat. Iz tog doba potiču romanička katedrala sagrađena 1118. kao i manja gotička crkva Santa Maria Maggiore (13-14. vijek). Grad je stekao reputaciju zbog vještine svojih zanatlija, posebno u izradi tekstila i opeka. Nakon Drugog svjetskog rata se u njemu razvila farmaceutska industrija.

## Gradovi-pobratimi
*  Jekaterinburg, Rusija
*  San Severino Marche, Italija
*  Rockford, SAD

## Vanjske veze

* Ferentino.eu - Ferentino: history, people and sightseeing
* Il Cartello - an artists collective promoting a large number of cultural activities in Ferentino 
*
Frosinone (provincija)

**Provincija Frosinone** (talijanski: *Provincia di Frosinone*) je jedna od talijanskih provincija u regiji Lazio u Centralnoj Italiji.

Glavni i najveći grad provincije je Frosinone od 46 649 stanovnika.

Ta provincija na sjeveru graniči sa regijom Abruzzo (Provincija L'Aquila), na istoku s Moliseom (Provincija Isernia), na jugoistoku s Kampanijom (Provincija Caserta), na jugu s Provincijom Latinom i na zapadu sa Provincijom Rim.

Po jednom dijelu provincije prostire se Nacionalni park Abruzza, Lazija i Molisea. Najznačajnija rijeka je Garigliano.

## Geografija
*Provincija Frosinone* prostire se po istočnom dijelu historijske regije Lazio, u sredini Apenina, bez izlaska na more. Na sjeveru se nalazi središnji deo planinskog lanca Apenina. Između njih je brdovito područje poznato po vinogradarstvu i proizvodnji vina.

## Stanovništvo
Po procjenama iz 2011. godine u Provinciji Frosinone živi 492 661 stanovnika. Gustoća naseljenosti je velika, - preko 150 st/km². Južna, niža polovica provincije je znatno bolje naseljena, naročito oko autoputa koji povezuje grad Rim sa jugom zemlje. Sjeverni, planinski deo je rijetko naseljen i slabije razvijen.

## Najveće općine

(stanje od 31. svibnja 2005.)

## Reference

## Vanjske veze
* Službene stranice Provincije Frosinone
Kirchgandern

**Kirhgandern** () je opština u njemačkoj saveznoj državi Tiringija. Jedno je od 89 opštinskih središta okruga Ajhsfeld. Prema procjeni iz 2010. u opštini je živjelo 633 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 16061057.

## Geografski i demografski podaci

Kirhgandern se nalazi u saveznoj državi Tiringija u okrugu Ajhsfeld. Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 205 metara. Površina opštine iznosi 4,4&nbsp;km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 633 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 145 stanovnika/km².

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Njem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Opatija Reichenbach am Regen

**Opatija Reichenbach am Regen** () je bonifratarski (hospitaleri sv. Ivana od Boga) samostan koji se nalazi u bavarskom okrugu Reichenbach am Regen. Nastao je kao benediktinski samostan 1118. godine kada je osnovao markgrof Diepold III od Vohburga. Za vrijeme Reformacije je opljačkan, a potom sekulariziran 1533. godine. Obnovljen je 1669. potom ponovno sekulariziran 1820. Nakon nekoliko neuspješnih pokušaja su ga preuzeli bonifratri i u njemu organizirali dom za duševno bolesne i zaostale osobe koji i danas djeluje.

## Vanjske veze
*  Brothers Hospitallers Reichenbach website
*  Reichenbach Community website: history of the monastery
*  Klöster in Bayern
Zbraslav

**Zbraslav** (; Latin *Aula Regia*) je gradska četvrt i katastarska općina Praga, glavnog grada Češke. Nalazi se na krajnjem jugu grada, na obali rijeke Vltava i pripada upravnom distriktu Prag 16. Sve do 1974. godine je bio nezavisno naselje/općina. Osnovan je 1118. godine, a u 13. vijeku je češki kralj Vjenceslav II osnovao cistercitski samostan koji je dugo vremena bio počivalište čeških monarha.

## Vanjske veze

* Službena stranica Zbraslava 
* Neslužbena stranica Zbraslava  
* Češka radio priča o Jaromíru Vejvodi 
* Popis stanovništva četvrti 
* Zbraslav i historija 
* DVD Zbraslav
Car Chongzong od Zapadne Xije

**Car Xixia Chongzong od Zapadne Xije** (西夏崇宗) (1084–1139), također poznat i kao Li Qianshun (李乾順), bio je tangutski car države Zapanda Xia, jednog od četiri državnopravna eniteta koji je početkom 12. vijeka postojao na području današnje Kine, a koji je vladao od 1086. do 1139. Chongzong mu je bilo hramsko a Li Qianshun lično ime, dok je Shèngwéndì (聖文帝) postalo njegovo posthumno ime. 

Na prijestolje je došao poslije smrti svog oca Huizonga od Zapadne Xije. Tada mu je bilo tri godine, pa je kao regent vladala njegova majka Gospa Liang . Nju je 1099. otrovao izaslanik dinastije Liao, nakon čega je Chonzong počeo samostalno vladati.

Njegova relativno duga je bila obilježena nastavkom procesa sinizacije, iako je Chonzong nastojao da se budistički spisi prevode na tangutski jezik. Na unutrašnjem je planu nastojao centralizirati državnu upravu i slomiti moć tangutskih poglavica. Prve decenije vladavine su obilježili porazi u sukobima sa dinastijom Liao i kineskom dinastijom Song, pogotovo godine 1114. Kasnije je nastojao preurediti državnu upravu po konfucijanskim načelima. 

## Napomene
*  Imena u kineskim slovima su od chinaknowledge.de 
* Datumi vladavine su uglychinese.org
* Bile su dvije supruge tangutskih careva s imenom Carica Liang; jedna od njih je pripadala Car Huizong od Zapadne Xije, v. Ksenia Kepping, The famous Liangzhou bilingual stele.

## Reference
Siljvestr od Kijeva

**Silvestr** ili **Siljvestr od Kijeva** (; o. 1055 - 1123) bio je pravoslavni monah i hroničar u Kijevskoj Rusiji, poznat kao jedan od redaktora teksta *[[Povest minulih leta]]*. Bio je iguman Vidubičkog manastira, a od 1118. episkop Perajaslava. Bio je blizak knezu Vladimiru II Monomahu.

## Izvori
Wolfenbüttel

**Volfenbitel** () je grad u njemačkoj saveznoj državi Donja Saksonija. Jedno je od 37 opštinskih središta okruga Volfenbitel. Prema procjeni iz 2010. u gradu je živjelo 53.797 stanovnika. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 3158037, *[[NUTS]]* (DE91B) i *[[UN/LOCODE|LOCODE]]* (DE WBL) kod.

## Geografski i demografski podaci

Volfenbitel se nalazi u saveznoj državi Donja Saksonija u okrugu Volfenbitel. Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 77 metara. Površina opštine iznosi 78,5&nbsp;km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 53.797 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 685 stanovnika/km².

## Međunarodna saradnja




## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt opštine 
* Njem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Þorlákur Runólfsson

**Þorlákur Runólfsson** (1086–1133) bio je islandski katolički svećenik, koji je služio kao treći po redu biskup Islanda, od 1118. do smrti. Školovao se u Lundu u Švedskoj. Sjedište mu je bio Skálholt.

## Povezano
* Popis biskupa Skálholta
Sinovi slobode

**Sinovi slobode** (engleski: *Sons of Liberty*) je bio naziv organizacije formirane u američkim kolonijama u ljeto 1765. koja se oštro suprostavljala britanskom povećanju carina uvođenjem poreznih markica (Stamp Act).

Napoznatija akcija koju su izveli bila je **[[Bostonska čajanka]]** - događaj koji je doveo do Američke revolucije.

## Historija
Sami su sebe tako nazvali, izrugujući se na taj način govoru Isaaca Barresa u britanskom parlamentu u februaru 1765. u kojem je on sve protivnike britanske politike po kolonijama upravo tako nazvao.

Nihovo djelovanje se većinom svodilo na pisanje peticija, organiziranje demonstracija i propagandu protiv britanske kolonijalne politike. Iako su ponekad pribjegavali i nasilju protiv britanskih simpatizera i službenika kolonijalne uprave. Bili su poznati po tome što su svoje protivnike, polili katranom i uvaljali u perje i tako iz izvrgli ruglu.

Oni su prije svega bili snažan instrument, američkih patriota protiv provođenja u djelo povećanja carina, prije Američke revolucije.

## Poznati članovi
* Samuel Adams - političar, publicist, poreznik/vatrogasni nadzornik, Boston
* Benedict Arnold - poduzetnik, Norwich 
* Benjamin Edes - novinar/publicist *Boston Gazette*, Boston
* John Hancock - trgovac/krijumčar/vatrogasni nadzornik, Boston 
* Patrick Henry - pravnik/vatrogasni nadzornik Virginia
* John Lamb - trgovac, New York
* William Mackay - trgovac, Boston
* Alexander McDougall - gusarski kapetan, New York
* James Otis - pravnik, Massachusetts
* Paul Revere - zlatar/vatrogasni nadzornik, Boston 
* Benjamin Rush - liječnik, Philadelphia
* Isaac Sears - gusarski kapetan, New York
* Haym Solomon - broker, New York - Philadelphia
* James Swan - finacijaš, Boston
* Charles Thomson - nadzornik škole, Kentucky
* Joseph Warren - liječnik/vojnik, Boston
* Thomas Young, liječnik, Boston
* Marinus Willett - dekorater/vojnik, New York
* Oliver Wolcott - pravnik, Connecticut

## Izvori

## Vanjske veze
* ''The Sons of Liberty'', na portalu us history.com 
* ''Sons of Liberty'' na portalu Encyclopædia Britannica
Lista vladara Déisi Mumana

Dolje je naveden popis **kraljeva Déisi Mumana** (ili *Munsterskih Déisija*) poglavara malog kraljevstva/klana na području današnjeg Munstera u Irskoj.

* Andelait mac Dimma Ua Oengusa?, fl. 697
* Torpaid mac Cernach mac Andelait, † 765

* Cennetig mac Lorcan, d. 951
* Faelan mac Cormac, fl. 966
* Domnall mac Faelan, 966-996
* Mothla mac Domnall, 996-1014 - poginuo u bitci kod Clontarfa
* Diarmait mac Domnall, 1014–1031
* Muirchertach mac Broc, 1031–1051
* Mael Sechlainn mac Muirchertach Ua Bruicc, 1051–1059
* Mael Sechlainn mac Gilla Brigde Ua Faelan, 1059–1085
* Muirchertach Ua Bruicc, 1090–1103
* Maelsechlainn Ua Faelain, 1118
* Gerr na Ccuinneocc Ua Gruicc, 1128–1153
* Maelsechlainn Ua Faelan, 1153–1168
* Ua Faelan, 1168–1178
* Artcorb Ua Faelan, 1178–1203
* Domhnall Ua Faelan, 1203–1206
* Ross O Folan, opisan kao "poglavica Desi Mumhaina", fl. 1244
Vulgrin II od Angoulêmea

**Vulgrin II** (također **Wulgrin** ili **Bougrin**; o. 1089 - 11. novembar 1140), zvani **Taillefer** ili **Rudel**, bio je grof Angoulêmea od 1120. do smrti. He was a son of Count William Taillefer III.

Naslijedio je svog oca Guillaumea V. Bio je oženjen za Pontiu de la Marche, kćer Rogera de la Marchea. S njom je imao sina i nasljednika Guillaumea VI. Poslije se oženio za Amable de Châtellerault s kojom je imao još troje djece.

Godine 1127. je osvojio Blaye od Guillaumea X Akvitanskog. Pred smrt je tamo sagradio zamak.

Trubadur Jaufré Rudel je prema nekim hipotezama bio njegov sin ili zet.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* Histoire P@ssion - Chronologie historique des Comtes d’Angoulême (in French) 
* L'art de Verifier des Faits historiquws, des Chartes, des Chroniques, et Autres Anciens Monuments, Depuis la Naissance de Notre-Seigner *by Moreau et Yalade*, 1818, Page 185
* The coinage of the European continent, *by Swan Sonnenschein*, 1893, Page 276
* Annuaire Historique Pour L'annee 1854, *by Société de l'histoire de France*, Page 179
* Nouvelle Encyclopedie Theologique, *by acques-Paul Migne*, 1854, Page 903
*
Premonstratenški red

**Red regularnih kanonika Premonstranata**, koji se po svom osnivaču sv. Norbertu od Xantena zovu još i **Norbertinci**, je katolički crkveni red osnovan 1120. godine u gradu Prémontré blizu Laona u Francuskoj. Kratica reda glasi: O.Praem (Ordo Praemonstratensis). Unutrašnje uređenje reda prati pravilo sv. Augustina, a red se sastoji od muških kanonika te ženskih kanonisa. 

## Povijest reda

Red je osnovan 1120. godine, a već je 1126. godine primio odobrenje od pape Honorija II. Već u 14. stoljeću red broji oko 1300 muških i 400 ženskih samostana u Europi. Kroz stoljeća se zbog luteranske reformacije, francuske revolucije i sekularizacije broj redovnika smanjuje tako da u 19. stoljeću ostaje u funkciji samo 8 samostana u Austriji. Tijekom 20. stoljeća broj samostana se povećava na 20 s oko 1000 redovnika. 2005. godine u stotinjak samostana na svim kontinentima djeluje oko 1000 redovnika i 200 redovnica . 

## Premonstratenški obred

Red je sačuvao svoj obred sve do danas zahvaljujući svom ranom osnutku (1120.). Naime, papa Pio V. sastavio je 1570. godine novi liturgijski misal kojim je ukinuo sve obrede nastale nakon 1370. godine. Sam obred karakterizira svečanost liturgijskog slavlja te duhovnost misterija pashalnog otajstva. U obredima uskrsnog vremena posebno su svečane svete mise, ali i večernje molitve koje u pravilu završavaju procesijom do krstionice. Također među običaje spada i svakodnevno slavlje zavjetne mise na čast blažene djevice Marije koje se održava u svim samostanima reda.
Otto od Bamberga

**Sveti Otto od Bamberga** (, ; 1060/1061 – 30. jun 1139) bio je njemački katolički biskup Bamberga koji je stolovao od 1102. do smrti, i koji se istakao diplomatskom aktivnošću tokom Borbe za investituru, kao i misionarskom djelatnošću u Pomeraniji. Godine 1189. ga je papa Klement III proglasio svecem.

Bio je rodom iz plemićke porodice u Mistelbachu u Frankoniji. Karijeru je započeo na dvoru poljskog kneza Vladislava I Hermana, a nastavio na dvoru rimsko-njemačkog cara Heinricha IV, koji ga je 1101. imenovao svojim kancelarom, a potom i biskupom Bamberga. Na tom se mjestu istakao obnovom katedrale oštećene u požaru 1081. i poticanjem tamošnje katedralne škole, a i grad Bamberg se značajno razvio i prosperirao za vrijeme njegovog stolovanja.

Kao pristaša carske stranke je od strane pristaša pape 1118. suspendiran na sindou u Fritzlaru. Međutim, upravo je Otto bio tvorac kompromisa između obje strane na konferenciji u Würzburgu 1121. na temelju koga je 1122. donešen Konkordat u Wormsu. Poslije toga je često putovao u Pomeraniju gdje je postigao uglavnom mirno pokrštavanje tamošnjeg stanovništva - paganskih Pomorana.

## Literatura
* Charles Henry Robinson (editor), "The Life of Otto, Apostle of Pomerania, 1060-1139", New York: The Macmillan Company, 1920. Two contemporary biographies by Ebbo, d. 1163 and Herbordus, d. 1168 - from Internet Archive.
Đorđe Bodinović

**Đorđe Bodinović** je bio kralj Duklje u XI veku. Nasledio je oca Konstantina Bodina. Bio je na prestolu Duklje u dva navrata: od (1113–-1118) i od (1125--1131). U vreme svoje vladavine se trudio da obnovi očevu ideju ujedinjenja srpskih zemalja, ali u tome nije uspeo. Između Đorđeve prve i druge vladavine, Dukljom je vladao Grubeša Branisavljević, rođak raškoga velikog župana Uroša I, koji je bio naklonjen Vizantiji. Nakon što je narod zbacio Grubešu i vratio Đorđa na presto, vizantijski car Jovan I Komnen napao je srpske oblasti, osvojio Rašku i pri tome zarobio mnoštvo srpskog naroda koje naseljava čak u Aziji. Uroš, nakon toga, priznaje vizantijsku vlast, a kao posledica toga vizantijska vojska ubrzo slama i otpor Đorđa Bodinovića, zarobljava ga i odvodi u ropstvo u Carigrad.

Đorđe je umro u carigradskoj tamnici, a na njegovo mesto Vizantijski car postavlja Gradinju Branisavljevića.

## Rodoslov Đorđa Bodinovića
**Rodoslov Đorđa Bodinovića**




## Izvori

## Literatura
* John Fine, The Early Medieval Balkans - The University of Michigan Press, 1991. .
* Sima Lazić Lukin - KRATKA POVJESNICA SRBA OD POSTANJA SRPSTVA DO DANAS http://sr.wikisource.org/sr/%D0%9A%D1%80%D0%B0%D1%82%D0%BA%D0%B0_%D0%BF%D0%BE%D0%B2%D1%98%D0%B5%D1%81%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B0_%D0%A1%D1%80%D0%B1%D0%B0_%D0%BE%D0%B4_%D0%BF%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B0%D1%9A%D0%B0_%D0%A1%D1%80%D0%BF%D1%81%D1%82%D0%B2%D0%B0_%D0%B4%D0%BE_%D0%B4%D0%B0%D0%BD%D0%B0%D1%81_4
* A. Veselinović, R. Ljušić, Srpske dinastije, Novi Sad - Beograd 2001, 32.
* T. Živković, Portreti srpskih vladara (IX - XII vek), Beograd 2006, 127—132.
Grubeša

**Kralj Grubeša Branislavljević** (1118 – 1125) bio je dukljanski vladar.

U želji da uništi sve pretendente na  presto  Duklje, kralj Đorđe se okomio na Branislavljeviće, drugu kraljevsku granu Vojislavljevića. Saznavši za to, tri brata Grubeša, Draginja i Dragilo beže u Drač svom stricu Gojislavu. Međutim, prilikom bega Đorđe uspeva da uhvati Grubešu i da ga utamniči u Skadru. 

Uz pomoć vizantijske vojske, predvođenom vojskovođom Kalojanom Kumanom, Gojislav i njegovi nećaci napadoše kralja Đorđa i poraziše ga u odlučnoj bici. Izgubivši vojsku koja je delom bila ili uništena ili zarobljena, kralj se sa nekolicinom spasio bekstvom. U sledećem udaru Branislavljevići uz pomoć vojskovođe Kalojana udariše na Skadar i zauzimaju ga. Iz tamnice oslobađaju Grubešu koji se uz pomoć vizantinaca proglasio za novog srpskog kralja. 
 
U međuvremenu Đorđe prebeže u Rašku u kojoj je u izgnanstvu bio u sledećih 7 godina. Njegova majka Jakvintu poslata je u Carigrad gde je i umrla.

Grubeša je kao dukljanski kralj vladao u periodu od (1118 – 1125). godine, uspevajući da smiri i obnovi zemlju zamorenu dinastijskom borbom. Za to vreme Đorđe, koji je boravio u Raškoj, skupi veliku vojsku i uz pomoć Raškog župana Uroša I napadne Grubešu koji mu se u bici kod Bara oko 1125. godine suprostavi. U toj borbi poginu kralj Grubeša i Đorđe Bodinović ponovo preuze vlast. 

Kralj Grubeša sahranjen je sa počastima u Barskoj episkopiji u crkvi Sv. Đorđa.
Charles I od Flandrije

**Charles I od Flandrije** (o. 1083 - 2. mart 1127), poznat po nadimku Charles Dobri (; ) bio je grof Flandrije od 1119. do 1123. Najpoznatiji je po ubistvu koje je imala dalekosežne posljedice, a njemu samom donijelo status mučenika.

Rodio se u Danskoj kao jedno od troje djece kralja Knuta IV i njegove supruge Adele od Flandrije. Kada je imao tri godina, otac mu je ubijen u pobuni; majka se vratila u rodnu Flandriju gdje su se o njemu brinuli prvo djed, grof Robert I, a potom stric Robert II. Nakon Robertove smrti, mjesto grofa je preuzeo njegov rođak Balduin VII. Charles je od Balduina bio nešto stariji i iskusniji, pa je služio kao glavni dvorski savjetnik. U septembru 1118. je Balduin teško ranjen boreći se u službi francsukog kralja protiv Engleza. S obzirom da nije imao djece, mjesto grofa je na samrti ostavio Charlesu.

Charles je bio miroljubiv vladar, i svoju je energiju uložio u dobrobit svojih podanika. Posebno se istakao nastojanjem da dijeli kruh sirotinji za vrijeme gladi. Istovremeno se nastojao obračunati sa špekulantima pri čemu mu je posebno na zub došla porodica Erembalda. Njih je za kaznu namjeravao od plemića degradirati u kmetove. Saznavši za to, svećenik Bertulf FitzErembald iz katedrale sv. Donacijana u Brugesu je skovao zavjeru s ciljem da grofa ukloni. 2. marta 1127. je Charles došao u crkvu kako bi se molio. Dok je klečao, u crkvu su upali vitezovi u Erembaldovoj službi i Charlesa mačevima isjekli na komade.

Način Charlesove smrti - istovjetan onoj njegovog oca - je razbjesnio narod i plemstvo Brugesa i Genta, koji su pohvatali Erembalde i mučili ih na smrt. Nastali kaos je iskoristio francuski kralj Louis VI kako bi Flandriji kao grofa nametnuo Guillaumea Clitona, vlastitog pretendenta na englesko prijestolje.

Charles je nakon smrti slavljen kao svetac, iako je formalna beatifikacija proglašena tek 1882.

## Preci



## Notes

## Izvori
* Galbert of Bruges, *The Murder of Charles the Good*, translated, with an introduction and notes by James Bruce Ross 
* Laurent Feller, *L'assassinat de Charles le Bon comte de Flandre: 2 mars 1127*, Paris, Perrin, 2012, .

## Vanjske veze
* Blessed Charles the Good (Patron Saint Index) 
* Bl. Charles the Good (Catholic Online)
Hojsala

**Hojsala** ili **Hoysala Carstvo** (, ) bilo je južnoindijsko Kannadiga carstvo koje je vladalo najvećim dijelom suvremene indijske države Karnataka od 10. do 14. vijeka. Glavni grad Hojsala je ispočetka bio Belur, ali se kasnije premjestio u Halebidu.

Postojbina osnivača države se tradicionalno smješta u oblast Malenadu. Hojsale su ispočetka bili vazali Zapadnih Čalukja. Dinastija je stekla poštovanje zahvaljujući caru Vishnuvardhani koji je oko 1116. porazio trupe države Čola. Nezavisnost je fromalno stečena pod Veerom Ballalom II koji se počeo nazivati "car Juga". Hojsale su se s vremenom proširile na prostor današnje države Tamil Nadu. U 14. vijeku je, pak, Južna Indija došla pod pritisak muslimanskih vladara sa sjevera. Njima je žestok otpor pružao Veera Ballala III. Njegova smrt u bitci je označila kraj dinastije, ali su se teritorije carstva brzo transformirale u novi entitet poznat kao Vijayanagara Carstvo.

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* 
* 
*
Mahmud II Seldžuk

**Mahmud ibn Muhamed ibn Malik-šah**, poznatiji kao **Mahmud II** (1104./1105. – 10. 9. 1131.) bio je seldžučki sultan koji je od 1118. do smrti vladao područjem današnjeg Iraka i zapadne Perzije.

Na prijestolje je došao kao sin sultana Muhameda I. U to vrijeme je seldžučka država bila pogođena feudalnom anarhijom, izazvanom stalnim dinastijskim sukobima. Na početku mu je najveći problem predstavljao njegov stric Ahmed Sandžar, koji je decenijama prije samostalno vladao u Horasanu. Godine 1119. se s njime sukobio kod grada Sava, ali je posredovanjem majke sukob završen tako što je Mahmud svom stricu priznao vlast nad njegovim područjem i ime stavio na službene kovanice. Sljedeće godine je ustanak protiv njega digao brat Masud, ali je on ugušen; Mahmud je svog brata pomilovao.

Osim rodbine, Mahmud je vlast morao braniti i od bagdadskog abasidskog kalifa Al-Mustaršida, koji je nakon dugo vremena pokušao obnoviti stvarnu kalifsku vlast. Njega je porazio uz pomoć vojskovođe Zengija, kome je kao nagradu dao vlast nad Sirijom i sjevernim Irakom.

Mahmudova smrt 1131. je izazvala novi građanski rat, ovaj put između njegovog sina Davuda, Masuda i atabega Togrula II.
Ahmad Sandžar

**Ahmad Sandžar** (perzijski: احمد سنجر; puno ime: *Muizz ad-Dunya wa ad-Din Adud ad-Dawlah Abul-Harith Ahmad Sanjar ibn Malik-Shah*) (1085. – 8. 5. 1157.) bio je seldžučki sultan koji je vladao područjem Irana od 1118. do 1153. godine.

Bio je jedan od sinova sultana Malik-šaha I, nakon čije smrti 1092. je seldžučka država sa sjedištem u Bagdadu zapala u stanje feudalne anarhije. Tome su značajno doprinijeli sukobi između Malik-Šahove djece i nasljednika, pa se Ahmad borio protiv sultana Mahmuda I, Barkijaruka i Muhameda I. Godine 1096. je kao dječak od brata Muhameda I dobio na vlast oblast Horasana. Ona će mu kasnije postati glavna baza iz koje će zavladati istočnom Perzijom, a potom uspostaviti sjedište u Nišapuru.

U tome mu je pomogao i vojnički talent. Njega je prvi put iskazao 1102. godine odbivši najezdu kašgarskih Karakitana pri čemu je kraj Termeza ubijen njihov vođa Jibrail Arslan Khan. Također se nastojao obračunati i sa asasinima te ih je protjerao iz niza uporišta. Međutim, prilikom opsade asasinskog sjedišta Alamut se, prema jednoj anegdoti, probudio u šatoru gdje ga je kraj krevet čekao nož i poruka u kojoj asasinski vođa Hasan-e Sabah tvrdi da želi mir. Sandžar, duboko impresioniran demonstracijom potencijalnih atentatorskih sposobnosti asasina, je smjesta u Hasanu poslao poklisare i sklopio sporazum temeljem koga su se obavezali da jedan drugom neće stajati na putu.

Godine 1119. je nakon smrti Muhameda I pokušao ostvariti vlast nad cijelom Seldžučkom Monarhijom. To ga je dovelo u sukob s Muhamedovim sinom Mahmudom II, koji je riješen kompromisom temeljem koga su se obojica nazivala sultanima, i podjelom vlasti. Savezništvo s nećakom je ojačao tako što je za njega udao dvije svoje kćeri.

Sandžar je dodatno ojačao nakon Mahmudove smrti. Međutim, godine 1141. je njegova vlast na istoku dobila težak udarac kada je u bitci kod Katvana teško poražen od Karakitanaca. Tada je uništena skoro cijela njegova vojska, a sam Sandžar jedva pobjegao s bojišta sa samo petnaest ljudi. Zbogh toga su Seldžuci izgubili sve teritorije istočno od Sir Darje (Jaxartes). Dvanaest godina kasnije su Sandžara zarobili Oguzi iz Khuttala i Tuharistana. Dok je sjedio u tamnici, Oguzi su nastavili pohod, zauzeli i opustošili njegovu prijestolnicu Nišapur. Muhammad ibn Yahya. Sandžar je nakon tri godine pušten, ali je umro 1157. Sahranjen je u Mervu, u mauzoleju koga su 1221. uništili Mongoli prilikom svoje invazije. S obzirom da nije imao muških nasljednika, njegova već oslabljena monarhija je kolabirala i preuzela ju je Horezmijska Monarhija.

## Reference

## Vanjske veze
* SANJAR, Aḥmad b. Malekšāh