open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Talagante

**Talagante** je grad od 56,990 i općina od 81,838 stanovnika na jugozapadu Metropolitanske regije Santiago u Čileu.

On je i administrativni centar istoimene Provincije Talagante.

## Geografija

Talagante leži nedaleko od ušća rijeke Mapocho u Maipo, udaljen 35 km jugozapadno od Santiaga, na trasi *[[Autoput]]a sunca* (Autopista del Sol) za San Antonio.

## Historija

Prije dolaska španjolskih konkvistadora, Inke su sredinom 15. vijeka zavladali dolinom rijeke Mapocho i osnovali koloniju. Po njihovom vođi - Talacanti, današnji grad nosi ime -Talagante.

Kuriozum je da je ta kolonija brzo prihvatila kršćanstvo i pomagala u izgradnji Santiaga.

Snažan potres u maju 1647. porušio je dobar dio naselja, tako da je sredinom 18. vijeka Talagante spao na svratište kočija, sa par gostionica na putu Santiago - Valparaíso.

Talagante je službeno osnovan u januaru 1837. sa imenom - *Villa de Santa María de Talagante*. 
Grad je izgrađen po tipičnom kolonijalnom planu sa ortogonalnim rasporedom ulica, duž ceste i pruge za San Antonio.

Talagante je danas satelitsko predgrađe Santiaga, - konurbacije od 7,250,000 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Municipalidad de Talagante'' (službene stranice)
Verdis

**Verdis**, službeno **Slobodna Republika Verdis** (Engelski: Free Republic of Verdis), samoproglašena je mikronacija smještena između Hrvatske i Srbije u blizini Liberland na spornom komadu zemlje lokalno nazvanom Džep-3 Hrvatske i Srbije granični spor. Mikronaciju je proglasio australski aktivist Daniel Jackson, 30. svibnja 2019.

Teritorij je predmet spora između Hrvatske i Srbije, privremeno pod hrvatskom kontrolom. Obje zemlje ne polažu pravo na zemlju koja tvrdi da pripada Srbiji, ali Srbija je to odbila i tvrdi da pripada Hrvatskoj, što je jedini podnositelj zahtjeva Verdis.

## Povezano
* Sealand
* Bir Tavil
* Liberland

## Izvori
 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt mikronacije
Prvi solo uspon na Mount Everest

**Prvi solo uspon na Mount Everest** izveo je 1980. godine Reinhold Messner sa tibetanske strane. Išao je klasičnom rutom  Sjeveroistočnim grebenom da bi kasnije prepriječio prema Nortonovom kuloaru. Uspon je izveo usred sezone monsuna, u avgustu mjesecu kada se izbjegavaju usponi na Everest zbog obilnih padavina. Bio je to prvi solo uspon na Everest i prvi solo uspon bez dodatnog kisika. 

Reinhold Messner je doputovao na Tibet zajedno sa svojom tadašnjom djevojkom Kanađankom Nenom Holguin. Na sam dan uspona vremenske prilike su se promijenile. Spustila se magla i polako je počeo padati snijeg. Odlučio je ubrzati uspon. Ali to nije bilo lako. S jedne strane, bio je pod pritiskom zbog neprestane opasnosti, jer alpinisti tvrde da se na ovakvim usponima može samo jednom odkliznuti. Drugo, zrak je bio toliko rijedak da nije mogao da se uspinje kako je mislio da treba. Treća stvar je bilo psihičko opterećenje jer je cijelo vrijeme bio sam i nije bio u mogućnosti s nekim podijeliti svoje brige i strahove. Šator, ranac i hranu ostavio je na svom posljednjem odmorištu na 8.220 metara visine. 

Popodne 20. avgusta 1980, trećeg dana uspona, Messner je, više pužući nego hodajući stigao do najviše tačke na 8.850 metara. Na vrhu je bio tako umoran da se samo bacio u snijeg i vegetirao. Podigao se poslije sat vremena i počeo se spuštati. Da kod spuštanja nije pronašao svoj trag u svježem snijegu, bio bi izgubljen.

:*Bio sam u stalnoj agoniji. Tokom čitavog života nisam bio tako umoran kao na vrhu Everesta toga dana. I sada mislim kao i onda, da sam nesvjestan za uvijek .…I znao sam da sam psihički bio na kraju vlastite snage - Reinhold Messner.*

Kada se dan nakon osvajanja vrha vratio u logor na 6.400 metara visine, djevojka ga je jedva prepoznala. Plakao je, a njegovo je lice bilo žuto, usne ispucane i rastrgane.

Messnerov solo-uspon na Everest, u sezoni monsuna, bez kisika i na djelimično novoj ruti smatra se najvećim dostignućem u historiji osvajanja na Himalajama. Sam Mesnner smatra da je njegov solo-uspon na Nanga Parbat u ljeto 1978. veće  dostignuće jer je bio prvi uspon ove vrste na jedan vrh preko 8.000 metara, dok je solo uspon na Everest bio samo završnica u njegovom razvoju kao alpiniste. Uspon je opisao u knjizi *The Crystal Horizon* (Kristalni horizont).

## Reference
Kožany (Bardjejov)

**Kožany** je naseljeno mjesto u okrugu Bardjejov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Zeleno Polje (razvrstavanje)

Ime **Zeleno Polje / Zeleno polje** može značiti:
## Geografija
* Zeleno Polje, naselje u Baranji (Hrvatska), u Općini Petlovac;
* **Zeleno polje**, sjeveroistočni dio grada Osijeka u sklopu Gradske četvrti Donji grad, između rijeke Drave na sjeveru i Vukovarske ceste na jugu; također ulica u tom dijelu grada u smjeru sjever-jug od Drave i Groblja Donji grad na sjeveru do Velebitske ulice na jugu.
* **Zeleno polje**, mjesna zajednica / gradsko naselja / gradska četvrt u Zrenjaninu; nalazi se istočno od centra grada.
-----
Nortonov kuloar

**Nortonov kuloar ** ili **Veliki kuloar** je jedna strma jaruga na Sjevernoj strani Mount Everesta u Tibetu koja leži istočno od piramidalnog vrha i proteže se do 150 m. ispod vrha. Zapadno od vrha je sličan Hornbein kuloar.

Kuloar je dobio ime po Edward Felix Nortonu vođi Britanske ekspedicije iz 1924. koji se u pokušaju 4. juna 1924. god. da dođe do vrha, penjao ovim kuloarom, i došao do visine 8570 m. On ja sišao sa grebena i nastavio kuloarom da bi smanjio uticaj vjetra na sjeveroistočnom grebenu. Do vrha nije došao, iako mu je preostao ne toliko naporan uspon, jer mu se u očima pojavila dupla slika i nije mogao dobro vidjeti gdje staje nogama.
## Messnerov uspon
Nortonov kuloar  poznat je po jednom od najvećih alpinstičkih poduhvata, kada je 1980. god. Reinhold Messner tokom svog solo uspona i bez korištenja kisika (alpski stil), nakon što je sišao sa Sjevernog grebena, ušao u ovaj kuloar, i ispenjao se na vrh. Inspiracija za uspon bio mu je Nortonov pokušaj iz 1924. god. takođe bez kisika.
## Ostala penjanja
God 1984 jedna Australijska ekspedicija  penjala je novu rutu. Od Rongbuk ledenjaka krenuli su direktno preko Sjeverne strane i svoj treći visinski kamp podigli su na ulazu u kuloar na visini 7.500 metara. Iz slijedećeg kampa na 8.150 m. Tim Macartney-Snape i Greg Mortimer ispenjali su se na vrh 2. oktobra bez boca kisika kao prvi Australijanci na vrhu Mount Everesta.

Francuski snouborder Marco Siffredi izveo je 2001. godine prvi snoubord silazak sa Everesta koristeći Nortonov kuloar. Poginuo je slijedeće godine pokušavajuči se spustiti sa susjednog Hornbein kuloara.
## Reference
Tocopilla (provincija)

**Provincija Tocopilla** (španjolski: *Provincia de Tocopilla*) je jedna od 56 provincija na koje je Čile administrativno podjeljen. Ona je jedna od tri provincije Regije Antofagasta.

## Karakteristike

Provincija Tocopilla smještena je na sjeveru Regije Antofagasta, duž pacifičke obale i po Obalnim Kordiljerima.

Prostire se na površini od 582 km² u kojoj živi 34,893 stanovnika.
## Administrativna podjela
Provincija se sastoji od pet općina, a administrativni centar je grad Tocopilla u kom živi 24,631 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Gobernación Provincia de Tocopilla''
Tamara Visković

**Tamara Visković** (Split, 20. prosinca 1966.) hrvatska je filozofkinja i povjesničarka umjetnosti, djelatnica u kulturi i politička aktivistkinja. Bila je bibliotekarka, novinarka, likovna i glazbena kritičarka, producent u kulturi, voditeljica Multimedijalnog kulturnog centra, članica Gradskog poglavarstva Splita zadužena za kulturu, te voditeljica u Centru za kulturu i cjeloživotno obrazovanje Zlatna vrata (u čijem je sastavu i Splitska kinoteka), a sada je član upravnog vijeća istog. 

## Biografija
Tamara Visković je djelovala kao glazbena kritičarka Feral Tribune, pisala je i za Nomad (časopis), te druge medije i pisala stručne eseje, te sudjelovala u međunarodnim konferencijama, a bila je i članica žirija Berlinale festivala.

Vodila je Zlatna vrata do isteka prvog mandata, no nije reizabrana 2018. od strane vladajuće koalicije koja je imala svog kandidata (kontra stručne javnosti) sve do gubitka većine.

## Politika
Tamara Visković je za Hrvatske parlamentarne izbore 2020. godine bila nositeljica liste Zeleno-lijeve koalicije ispred Možemo! iz X. izborne jedinice.

## Izvori

## Vanjske povezice
* Tamara Visković izlazi na izbore: bit će nositeljica liste Možemo! u X. izbornoj jedinici
Oneirocritica

***Oneirocritica*** ( / *Oneirokritika*), u prevodu ***Sanovnik*** ili ***Tumačenje snova***, naslov je drevne grčke rasprave o tumačenju snova koju je u 2. veku nove ere napisao Artemidor i koja predstavlja prvo grčko delo na tu temu. Sastoji se od pet knjiga, od kojih su prve tri bile namenjene široj publici i daju enciklopedijsku obradu teme snova, dok su druge dve knjige napisane za privatnu upotrebu autorovog sina, početnika u tumačenju snova. Artemidor je ovo delo potpisao kao "Artemidor iz Daldisa", uprkos tome što je rođen u Efesu, u znak sećanja na malo poznato rodno mesto svoje majke u Lidiji (III, 66).

Artemidor sugeriše da su snovi jedinstveni za svakog pojedinca i da će čovekov budan život uticati na simbole u njegovim snovima. Pokazuje svest o sposobnosti usnulog uma da koristi metafore u svojim porukama.

Michel Foucault, koji govori o Artemidorovom *Sanovniku* u raspravi *Briga o sebi*, trećem tomu svoje *[[Istorija seksualnosti|Istorije seksualnosti]]* (1976-1984), opisuje *Sanovnik* kao praktičan, iskustveni vodič. Prema Foucaultu, delo otkriva kulturno istaknute obrasce koji se odnose na "etičko iskustvo *afrodizije*".

## Sadržaj po knjigama

Prve tri knjige dele snove u glavne grupe. Prva knjiga posvećena je anatomiji i aktivnosti ljudskog tela: 82 odeljka tumače pojavu u snovima subjekata poput veličine glave, ishrane i seksualne aktivnosti. Na primer, odeljak 52 kaže, u vezi sa jednom telesnom aktivnošću, "svi alati koji seku stvari na pola označavaju neslaganja, frakcije i povrede ... Alati koji izravnavaju površine predviđaju kraj neprijateljstvima".

Druga knjiga obrađuje predmete i događaje u prirodnom svetu, kao što su vreme, životinje, bogovi i letenje. Odeljak o životinjama uključuje sisare (domaće i divlje), morska stvorenja, gmizavce i one koji lete. Tako u 12. odeljku nalazimo: "Postoji afinitet između svih divljih životinja i naših neprijatelja. Vuk označava nasilnog neprijatelja ... Lisica ukazuje na to da neprijatelj neće napadati otvoreno, već će kovati zavere."

Treća knjiga obrađuje različite predmete.

Artemidor prelazi sa sadržaja snova na tehniku tumačenja snova u četvrtoj knjizi, koja je upućena njegovom sinu. Navodi da tumač treba da zna pozadinu sanjara, kao što je njegovo zanimanje, zdravlje, status, navike i starost. Treba uzeti u obzir verodostojnost sadržaja iz snova, što se ne može učiniti bez poznavanja onoga koji je san usnuo. Tumač treba da sazna kako se subjekat oseća u odnosu na svaku komponentu sna. U petoj knjizi Artemidor prikazuje dodatnih 95 snova koje je prikupio za svog sina kao materijal za vežbanje.

Artemidor naglašava empirijsku prirodu svog istraživanja. "Nisam se oslanjao ni na jednu jednostavnu teoriju verovatnoća, već na iskustvo i svedočenje stvarnih ispunjenja snova". Njegova istraživanja su ga odvela u gradove u Grčkoj, Italiji, Maloj Aziji i na većim ostrvima. Ukazuje da je pregledao svu dostupnu literaturu o snovima i da je proveo godine savetujući se sa drugim tumačima osnova.

## Reference
Agonotet

**Agonotet** ( / *agōnothetēs*) bio je, u antičkoj Grčkoj, zvaničnik zadužen za organizovanje jedne od svetih panhelenskih igara. Isprva se tako nazivala osoba koja je organizovala igre i snosila troškove njihove organizacije. Ali, u velikim javnim igrama, kao što su bile Olimpijske igre i Pitijske igre, ovi zvaničnici bili su predstavnici različitih država ili su birani iz naroda u čijoj su se zemlji igre slavile. Tako je za Pitijske igre u Atini bilo birano deset *[[athlothetae]]* na četiri godine da nadgledaju različita takmičenja.

## Historija
Agonotet, koji je istovremeno bio i organizator igara i na njima funkcionisao kao sudija, trebalo je da osigura nesmetano odvijanje nadmetanja. Kao odgovoran za upravljanje novcem primljenim i potrošenim u okviru nadmetanja, sastavljao je finansijski izveštaj. Morao je i pripremiti nagrade koje će biti dodeljene pobednicima (u Atini su za to kasnije bili zaduženi *athlothetae*) i uspostaviti njihovu zvaničnu listu. Tokom međunarodnih nadmetanja bio je odgovoran za organizaciju smeštaja takmičara i izaslanika..

Stvaranje funkcije agonoteta u Atini datira s kraja 4. veka pre n.e. Demetrije iz Falerona ukinuo je dve najvažnije atinske liturgije: trijerarhiju, koja je postala nepotrebna s obzirom na povlačenje Atine sa međunarodne scene nakon poraza 322. pre n.e., i horegije, te ih je zamenio ovom novom, izbornom službom za "predsedabanje takmičenjima" ("agonotezija"), čije je finansiranje podržala država.

Međutim, mnogi počasni dekreti u čast agonoteta pokazuju da su sume koje su dobrovoljno ulagane kao dopuna onima koje daje polis uveliko premašivale troškove stare koreografije. Tako je 284/283. g. pre n.e. u Atini izabrani agonotet, pesnik Filipid odustao od mogućnosti da mu grad nadoknadi sumu koje je uložio u organizaciju igara. U stvari, liturgijska dimenzija agonoteze brzo se nametnula tokom helenističkog razdoblja i praksa euergetizma postala je sve više rasprostranjena tokom narenih vekova: u to, između ostaloga, spadaju finansiranje građevinskih radova i popravke svetih građevine.

## Reference

## Izvori
* 
* 
* 
*
Cerro El Plomo

**Cerro El Plomo** je sa 5434 metara najviša planina koja se vidi iz Santiaga de Chile, ali i najviša i najpristupačnija planina u Metropolitanskoj regiji Santiago.

## Karakteristike

Uspon na vrh uobičajeno traje 3 dana i idealna je ruta za aklimatizaciju za one koji se žele popeti na 
Aconcagvu ili Ojos del Salado, kao i na druge više vrhove u Regiji Santiago. 
Tehnički nije previše zahtjevna, osim kratkog prelaza preko glečera, što ga čini popularnom uvodnom rutom za planinare koji se počinju penjati na malo veće nadmorske visine.

Cerro el Plomo je poznat kao sveta planina u Andama, jer je na njoj 1954. pronađena mumija devetogodišnjeg Inka dječaka, među brojnim drugim artefaktima koji ukazuju na historijski značaj planine u ceremonijama Inka. 
Na 5200 metara nešto prije prelaska glečera nalazi se gomila kamenja, na španjolskom znana kao - *Pirca del Inca* (Kamenjar Inka).

Na planinu su se prvi popeli Gustavo Brandt i Rodolfo Luck - 1898., ali se može pretpostaviti da su to brojni anonimni Inke učinili davno prije njih.
Sam uspon ima 2100 metara, odnosno 35 km.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Cerro el Plomo, Chile''
Santiago (općina)

**Santiago** je općina od 446,490 istoimenog glavnog grada koji ima 5,220,161 stanovnika, a nalazi se u centru Metropolitanske regije Santiago u Čileu.

Sami stanovnici ga nazivaju **Centar Santiaga** (*Santiago Centro* ili *Centro de Santiago*) da ga ne brkaju sa gradom Santiago de Chile koji ima 36 općina. 
Površinom odgovara historijskom centru grada sa sjevernom granicom na rijeci Mapocho.

U *Općini Santiago* se nalaze gotovo sva važnija ministarstva i zgrade državne administracije, ali i administrativni centar Provincije Santiago.

## Historija

*Općina Santiago* osnovana je 1928. spajanjem brojnih drugih općina iz nekadašnje Provincije Santiago.

Santiago de Chile je danas progutao gotova sva predgrađa i izrastao u konurbaciju od 7,250,000 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ilustre Municipalidad de Santiago'' (službene stranice)
Nebesa

**Nebesa** (množina od ***nebo***) predstavljaju beskonačni prostor iznad neba za koji postoji verovanje da se u njemu nalaze bića poput bogova, anđela, duhova, svetaca i drugih. Po nekim verovanjima to je mesto gde počivaju duše mrtvih. Zbog ovakvih verovanja, termin je prisutan u mnogim religijama, posebno u hrišćanstvu i Bibliji. U nekim slučajevima se nebesa poistovećuju sa rajem.

## Reference

## Vanjske veze
*
Himatij

**Himatij** ( / *himation*) bila je vrsta odeće, ogrtač koji su u drevnoj Grčkoj nosili muškarci i žene sve od arhajskog do kraja helenističkog razdoblja (oko 750–30. pre n.e.).

Obično se nosio preko hitona ili peplosa, ali je bio izrađen od težeg materijala i igrao je ulogu ogrtača ili šala. Kada se himatij koristio sam (bez hitona) i služio i kao hiton i kao ogrtač, zvao se *ahiton* (grč. *achiton*). Himatij je bio znatno manjeg obimna od rimske toge. Obično je to bio veliki pravougaoni komad vunene tkanine. Mnoge vazne slike prikazuju žene koje nose himatij kao veo koji prekriva njihova lica.

Himatij se nastavio koristiti i u vizantijsko doba kao "ikonografska odeća" koja se upotrebljavala u umetnosti i koju su nosili niži društveni slojevi, pa su u himatiju bili predstavljani Isus, Devica Marija i biblijske ličnosti.

## Reference

## Vanjske veze
*
Kríže (Bardjejov)

**Kríže** je naseljeno mjesto u okrugu Bardjejov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Tocopilla

**Tocopilla** je lučki grad od 24,631 i općina od 26,886 stanovnika na sjeveru Čilea u Regiji Antofagasta.

Ona je i administrativni centar Provincije Tocopilla.

## Geografija

Grad se prostire duž uskog pojasa pacifičke obale, iznad kog se steru visoke planine Obalnih Kordiljera (2300 m).
Od svog regionalnog centra Antofagaste udaljena je 180 km sjeverno.

## Historija

Tocopilla je nikla 1843. kao lučica sa topionicom bakra rudarske kompanije Tocopilla (*Sociedad Mineralógica de Tocopilla*), u koju su nagrnuli kopači guana privučeni velikim naslagama tog gnojiva.
Od 1870. se iz luke počelo izvoziti prve količine salitre, koja se iskapala kod Toca.

Bolivija kojoj je tad pripadala nazvala ga je 1871. **Puerto Menor**.
Ona je 1877. naručila urbanistički plan koji je izradio inženjer Domingo Latrille.

Nakon Pacifičkog rata, - Puerto Menor su 22. marta 1879. okupirale čileanske snage i otad je u pod čileanskom vlašću.

Grad je doživio procvat kad je 1890. izgrađena željeznička pruga do rudnika kod Toca. Nakon tog je 1915. proradila prva termoelektrana za potrebe rudnika bakra Chuquicamata, a 1929. njegova luka izbila je na prvo mjesto po izvozu salitre, kad su otvoreni rudnici Maria Elena i nešto kasnije Pedro de Valdivia.

Grad je poprilično oštećen u potresu 2007. a poginule su i dvije žene.

## Privreda  i transport
Tocopilla je danas luka za eksport salitre i bakra koji se iskapaju u unutrašnjosti ali i matična luka snažne ribarske flote koja ribari u dubokim vodama Pacifika. 
Tocopilla je i industrijski grad sa velikim pogonom za ekstrakciju bakra i dvije termoelektrane.

Pored aerodroma, grad je odlično povezan obalnom magistralom sa Panameričkom magistralom i magistralnom željezničkom prugom sjever-jug.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ilustre Municipalidad de Tocopilla'' (službene stranice)
El Loa (provincija)

**Provincija El Loa** (španjolski: *Provincia de El Loa*) je jedna od 56 provincija na koje je Čile administrativno podjeljen. Ona je jedna od tri provincije Regije Antofagasta.

## Karakteristike

Provincija El Loa smještena je na sjeveroistoku Regije Antofagasta duž argentinske granice, po Pustinji Atacama u Andama na prosječnoj nadmorskoj visini od 3,925 metara.
Jedini vodotok je rijeka Loa po kojoj je dobila ime.

Prostire se na površini od 42,000 km² u kojoj živi 201,057 stanovnika.
## Administrativna podjela
Provincija se sastoji od tri općine, a administrativni centar je grad Calama u kom živi 158,487 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Gobernación Provincia de El Loa''
Hornbein kuloar

**Hornbein kuloar** je jedna strma jaruga na sjevernoj strani Mount Everesta u Tibetu koja leži zapadno od piramidalnog vrha i proteže se na visini od 8.000 do 8.500 metara. Istočno od vrha je sličan Nortonov kuloar. Prvih 400 metara kuloar je nagnut 47 stepeni, a zadnjih 100  metara 60 stepeni.
## Prvi uspon
Kuloar je dobio ime prema Tomu Hornbeinu, članu Američke ekspedicije na Mount Everest 1963. godine, koji se 22 maja 1963. godine zajedno sa partnerom Willi Unsoeldom, kuloarom prvi popeo na vrh. Ekspedicija je istovremeno izvela dva uspona sa nepalske strane, različitim rutama. Obe grupe su krenule iz Kampa 2 u Dolini tišine. Jedan par je išao klasišnom rutom preko Jugoistočnog grebena, kojom su se deset godina ranije ispenjali Tenzing Norgay i Edmund Hillary.

Hornbein i Unsoeld su krenuli izazovnijim pravcem preko Zapadnog grebena, pošto su predhodno napravili prepriječavanje preko Jugozapadne strane strane do grebena. Jedno vrijeme su išli grebenom, dok nisu došli do do nepremostive prepreke pod nazivom Zapadno rame. Tu su sišli sa grebena, izveli novo prepriječavanje, ovaj put na Sjevernoj strani i ušli u kuloar. Nakon završezka kuloara, opet su se vratili na Zapadni greben i njime došli do vrha. Nakon uspona spustili su se Jugoistočnim grebenom, zajedno se drugim parom.
## Ostali usponi
Nakon prvog uspona kroz kuloar se do vrha popelo još 9 penjača:
* Japanci Tsuneoh Shigehiro i Takashi Ozaki su 10 maja 1980. god ostvarili prvi puni uspon Sjevernom stranom, polazeći iz Baznog kampa na Rongbuk ledenjaku u Tibetu.
* Kanađani Sharon Wood (kao prva žena iz Sjeverne Amerike na Everestu) i Dwayne Congdon ispenjali su 20 maja 1986. godine jednu novu zapadnu rutu iz Baznog kampa na Rongbuk ledenjaku završavajući uspon Hornbein kuloarom.
* 30. avgusta 1986. Švicarci Erhard Loretan i Jean Troillet, ostvarili su jedinstven poduhvat, solo penjanje Sjevernom stranom i Hornbein kuloarom na vrh Everesta u alpskom stilu, bez dodatnog kisika, užadi i šatora za 37 časova, i spuštanjem dolje za 5 časova. Penjali su se uglavnom noću, a iznad 8.000 metara nisu ništa nosili od opreme, stilom od tada poznatim kao ***golo penjanje***. 
* 24. maja 1989. poljski alpinista Andrzej Marciniak ispenjao se Zapadnim grebenom i Hornbein kuloarom.

## Prvi snoubord silazak
Francuski snouborder Marco Siffredi izveo je 2001. godine prvi snoubord silazak sa Everesta koristeći Nortonov kuloar. Slijedeće godine pokušao je silazak ponoviti i Hornbein kuloarom, ali je smrtno stradao. Njegovo tijelo nije nikad pronađeno.
## Reference
Koturn

**Koturn** ( / *kothornos*, lat. *cothurnus*) bila je, u antici, čizma koja seže do kolena ili do lista noge, napravljena od kože ili tkanine koja se celom svojom dužinom veže uzicama, a prste ostavlja otvorenima. Jednu verziju ove obuće nosili su drevni atinski tragični glumci (kako bi izgledali viši). Koturne su nosili i lovci i vojnici u Staroj Grčkoj, Etruriji i drevnom Rimu, kako bi zaštitili potkolenice od trnja, prljavštine itd.

Vizantijski carevi su u zvaničnim prilikama bili odeveni u ljubičaste koturne, izvezene zlatom i ukrašene slikama dvoglavih orlova.

## Povezano
* *[[Fabula cothurnata]]*

## Reference
Talca (provincija)

**Provincija Talca** (španjolski: *Provincia de Talca*) je jedna od 56 provincija na koje je Čile administrativno podjeljen. Ona je jedna od četiri provincije Regije Maule.

## Karakteristike

Provincija Talca smještena je u sredini zemlje od pacifičke obale preko Obalnih Kordiljera, Centralne doline do Anda i argentinske granice.

Prostire se na površini od 9,938 km² u kojoj živi 449,392 stanovnika.
## Administrativna podjela
Provincija se sastoji od deset općina, a administrativni centar je grad Talca u kom živi 189,505 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Gobernación Provincia de Talca''
Constitución (Čile)

**Constitución** je grad od 34,097 i općina od 50,348 stanovnika u centru Čilea u Regiji Maule.

## Geografija

Constitución leži na ušću rijeke Maule u Pacifik, udaljen 360 km jugoistočno od prijestolnice Santiaga, i i 110 km od svog provincijskog centra Talce.

## Historija

Constitución je osnovan 1794. pod imenom **Nueva Bilbao**, po nalogu tadašnjeg guvernera Ambrosia O'Higginsa.
Od kad je osnovan pa sve do 1828. Nueva Bilbao bio je selo sa malim brodogradilištem specijaliziranim za feluke.

Ime mu je promjenjeno 1828. u *Constitución*, u počast čileanskog ustava koji je te godine usvojen, istovremeno je dobio i status grada.

Općina Constitución osnovana je nešto kasnije - 1830-ih.

## Privreda
Ekonomija grada bazira se na drvnoj industriji, ribarstvu, brodogradnji i tvornici celuloze Celco.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ilustre Municipalidad de Constitución'' (službene stranice)
Maule (rijeka)

**Maule** (španjolski: *Río Maule*) je rijeka u sredini Čilea duga 240 km, važna za navodnjavanje Centralne čileanske doline.

## Hidrologija

Rijeka Maule izvire na sjeverozapadnom kraju Jezera Maule, od tamo teče 6 km prema jugu, zatim skreće prema sjeverozapadu uskim koritom stješćena visokim planinama. Nakon 31 km toka prima prvu pritoku Puelche, koja je skreće prema sjeverozapadu, pravcu koji zadržava sve do ušća.

Nakon toka od 90 km utječe u Centralnu čileansku dolinu gdje širi korito, meandrira i grana se u rukavce.

Na samom kraju doline sa desne starne prima važnu pritoku Claro, a zatim se probija kroz planine Obalnih Kordiljera. Posljednjih deset km prije ušća širi korito na 900 metara i utječe u Pacifik kod grada Constitucióna.

Sliv rijeke zajedno sa pritokama velik je 20.295 km² i proteže se po Regiji Maule poznatoj vinogradarskoj regiji.

U gornjem toku, nešto prije Centralne doline na rijeci je podignuta brana i formirano veliko 
akumulacijsko jezero - Colbún, za potrebe hidroelektrane i navodnjavanje.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Río Maule''
Maule (jezero)

**Maule** (španjolski: *Laguna del Maule*) je kratersko jezero u samom srcu Anda, u čileanskoj Regiji Maule.

## Karakteristike
To jezero površine 45 km², leži na nadmorskoj visini od 2160 metara, iz njega izvire rijeka Maule, važna za Centralnu čileansku dolinu.

Jezero se nalazi 150 km istočno od regionalnog centra Talce, i 250 km južno od Santiaga i samo 7 km od argentinske granice.

Maule danas ima puno više vode, odkad je 1957. podignuta brana, za potrebe navodnjavanje. Tako da se danas više nevide brojni gejziri koje stvara vulkanski kompleks Laguna del Maule.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Laguna del Maule''
Eksomida

**Eksomida** ( / *exōmis*, od *exo* = izvan i *omos* = rame) bila je starogrčka tunika koju su koristili radnici i laka pešadija. Eksomida je u velikoj meri zamenila raniji kratki hiton kao glavnu tuniku hoplita u drugoj polovini 5. veka pre n.e. Napravljena je od dva pravougaona platna (korišćeni su i drugi materijali), koji su spojeni sa strane da bi formirali cilindar, ostavljajući na vrhu dovoljno prostora za ruke. Otvor na vrhu je takođe ostavljen za glavu. Cilindar je skupljen u pojasu platnenim pojasom pomoću greben-čvora, zbog čega je tkanina padala preko pojasa, skrivajući ga od pogleda. Da bi se omogućila sloboda kretanja desne ruke, šav je na desnom ramenu bio rastavljen, a desna ruka provlačila se kroz otvor za glavu.

Boja tunike je bila različita, ali crvena (naročito grimizna) sve je više bila standardna boja koju su hopliti preferirali tokom i nakon Peloponeskog rata.

Eksomida se mogla nositi zajedno sa ogračem koji se zvao hlamida (poznat i kao eftapida).

## Izvori
* Grčka odeća 
* Sekunda, Nicholas (2000). *Greek Hoplite 480–323 BC*. Oxford: Osprey Publishing. .
Hiton

**Hiton** ( / *chitōn*) je starogrčki oblik tunike koja se pričvršćivala na ramenu i koju su nosili i muškarci i žene u staroj Grčkoj i Rimu. Postoje dva osnovna oblika hitona: stariji dorski hiton i mlađi jonski hiton.

## Etimologija
Reč "hiton" dovodi se u vezu s centralnosemitskom rečju **kittan* (npr. hebrejski כֻּתֹּנֶת‎ *kuttṓnĕṯ*), koja označava lan.

## Oblici i stilovi
Dorski hiton ima oblik pravougaonika i napravljen je od vunene ili lanene tkanine. Mogao se nositi u običnom obliku ili sa preklopnim delom koji se naziva *apoptygma* i koji su češće nosile žene. Mogao se ogrnuti i pričvrstiti na ramenu pomoću igala,( / ) šivenjem ili dugmićima.

Jonski hiton takođe se pravio od platna ili vune i ogrtao se bez nabora; od vrata do zgloba ruke držao se pomoću nekoliko malih igli ili dugmića. Herodot navodi da su Atinjanke napustile dorski peplos i počele oblačiti jonski hiton nakon što su udovice muškaraca ubijenih u jednoj vojnoj ekspediciji na Eginu izbole i ubile jedinog preživelog iglama sa svojih peplosa, zahtevajući da im kaže gde su im muževi. Ovaj linč je "izgledao strašnije od samog vojnog poraza". Nakon toga, njihovi hitoni koristili su dugmiće, koji su često bili ukrašeni likom Gorgone.

Veliki pojas poznat kao *[[zoster]]* mogao se nositi preko hitona, obično ispod grudi ("visoki pojas") ili oko struka ("niski pojas") ili se mogla koristiti uža "zona" ili pojas. Dužina hitona bila je veća od visine nosioca, pa se prekomerna tkanina navlačila iznad pojasa, poput bluze. Postojao je i dvostruki pojas. Hiton se često nosio u kombinaciji sa težim himationom, koji se navlačio preko hitona i ima imao ulogu ogrtača.

Kada se koristio sam (bez himationa), hiton se zvao *monohiton*. Dugi hiton koji je dosezao do pete, nazivao se *hiton poderes*, dok se duži vukao po tlu i zvao se *hiton sirtos* ili *helkehiton* (ἑλκεχίτων) (doslovno, "hiton koji se vuče po zemlji"). Ženski hiton bi se uvek nosio do gležnja. Muškarci su nosili dugački hiton tokom arhajskog doba, ali su ga kasnije nosili i do kolena, izuzev određenih zanimanja kao što su sveštenici i kočijaši, a takođe i starije osobe.

Hiton s rukavima nosili su sveštenici i glumci. Boja ili dizajn hitona često bi ukazivali na status osobe koja ga nosi, ali je to tokom vremena variralo. Hiton je bio odeća Afrodite jer se smatrao vrlo ženstvenim, mada su nosili i muškarci. Dionis je često prikazan obučen u hiton. Hiton su nosili i Rimljani posle 3. veka pre n.e., ali su ga nazivali *tunikom*. U hitone su, na primer, obučene karijatide u tremu Erehtejona u Atini. U hiton je obučen i kip delfijskog vozača dvokolica (474. pre n.e.).

U Sparti je ženska odeća bila jednostavna i kratka. Nosili su dorski peplos, sa prorezanim suknjama koje su im ogoljavale bedra. Dorski peplos bio je izrađen od težeg vunenog materijala nego što je to bilo uobičajeno u Joniji, a na ramenu je bio pričvršćen iglama. Kada su se nadmetale u trčanju, spartanske devojke nosile su poseban hiton koji je dopirao do kolna i ostavljao jedno rame ogoljenim.

Kraća verzija hitona zvala se *hitoniskos*.

## Reference

## Izvori
* 
* 
* "Chiton" *Encyclopædia Britannica*

## Vanjske veze

* Grčka odeća 
* Grčka odeća
Planinarski dom Kotlovača

**Planinarski dom Kotlovača** nalazi se na planini Kozari, Bosna i Hercegovina, na istomenoj lokaciji pored riječice Kotlovače, unutar Nacionalnog parka Kozara. Domom raspolaže i upravlja Planinarsko društvo „Klekovača“ iz Prijedora. Raspolaže sa 43 kreveta razmještena u jednu kolektivnu spavaonicu i četiri sobe. Ima električnu struju, tekuću vodu i etažno grijanje u spavaonicama. Nema stalnog domara i otvara se vikendima i po dogovoru. 

## Pristup
Do doma se dolazi magistralnim putem Banja Luka - Prijedor do mjesta Kozarac, gdje se skreće u pravcu Nacionalnog parka “Kozara”. Od Kozarca prema Mrakovici, nakon 4,6 km,  put se odvaja lijevo i nakon 1.300 m dolazi se do doma. Drugi pristup je putem Gradiška – Podgradci – Mrakovica – Kozarac. Od Mrakovice prema Kozarcu na 7,4 km skreće se desno na makadamski put koji vodi prema domu.

## Izgradnja
Izgradnja doma je počela u maju 1957. godine na Kotlovači i to dobrovoljnim radom članova Društva te učenika srednjih škola, omladine i građana. Finansijsku i materijalnu pomoć pružili su Planinarski savez Bosne i Hercegovine i brojne radne i društvene organizacija grada Prijedora. Prva faza izgradnje doma završena je 1961. godine. Dom je dograđivan u nekoliko navrata.  

Nakon izgradnje spomenika borcima NOR-a na Mrakovici, počele su masovne posjete građana iz cijele Jugoslavije. Slijedila je dogradnja 1973. Nakon toga dom je raspolagao sa 50 ležaja, dvije sale sa po 50 mjesta i terasa sa 50 mjesta, te velika kuhinja sa ostavom. U međuvremenu izgrađeni su trafosatanica, betonski rezervoar i dovedena voda.

Novom nadogradnjom u potkrovlju 1983. godine povećan je kapacitet na 100 ležaja. Svi ovi radovi uglavnom su izvršeni dobrovoljnim radom članova Društva.

Tokom 2013. godine izvršena je posljednja rekonstrukcija i obnovljanje.

## Planinarenje
Od doma vode staze prema: Kozaračkom kamenu, Memorijalnoj zoni na Mrakovici, Goloj planini i drugim dijelovima Kozare. Dom se nalazi tačno na polovini staze Rajkovići - Zečiji kamen, koja ima elemente via ferrate sa vertikalnim dionicama. U blizini doma je i uređeno sportsko penjalište Zečiji kamen sa više od 20 smjerova ocijenjenih ocjenama od 6 do 8+.

## Literatura
* Šefko Hadžialić: Planinarske kuće i domovi u Bosni i Hercegovini, Sarajevo, 1984
* Mehmed Šehić: Transferzalni vodič po Planinama Bosne i Hercegovine, Sarajevo, 1975
* PD Bjelašnica: Planinarske kuće i domovi u Bosni i Hercegovini, Sarajevo, 1955
## Reference
José Manuel Balmaceda

**José Manuel Balmaceda** (Santo Domingo, 19. jul 1840.- Santiago de Chile, 19. septembar, 1891.), bio je deseti po redu predsjednik Čilea,  
koji je vladao od 1886. do 1891. 

Ostao je zapamćen po liberalnim reformama, koje su ga dovele do sukoba sa parlamentom i gurnule zemlju u Građanski rat 1891.
Parlamentarci su ga uz pomoć Čileanske ratne mornarice uspjeli u roku od osam mjeseci svrgnuti s vlasti, nakog čeg je izvršio samoubistvo.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''José Manuel Balmaceda, president of Chile'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Kučín (Bardjejov)

**Kučín** je naseljeno mjesto u okrugu Bardjejov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Linares (provincija)

**Provincija Linares** (španjolski: *Provincia de Linares*) je jedna od 56 provincija na koje je Čile administrativno podjeljen. Ona je jedna od četiri provincije Regije Maule.

## Karakteristike

Provincija Linares smještena je u sredini zemlje po unutrašnjosti od Obalnih Kordiljera, preko Centralne doline do Anda i argentinske granice.

Prostire se na površini od 10,050 km² u kojoj živi 449,392 stanovnika.
## Administrativna podjela
Provincija se sastoji od osam općina, a administrativni centar je grad Linares u kom živi 74,139 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Gobernación Provincia de Linares''
Linares (Čile)

**Linares** je grad od 74,139 i općina od 101,073 stanovnika u Regiji Maule u sredini zemlje.

On je i administrativni centar istoimene Provincije Linares.

## Geografija

Linares leži u plodnoj Centralnoj čileanskoj dolini udaljen stotinjak kilometara od pacifičke obale, a pedesetak km južno od 
Talce.

Dvadesetak km sjeveroistočno od grada, nalazi se popularno termalno lječilište Panimávida.

## Historija

Linares je osnovan 1794. pod imenom *Villa San Ambrosio de Linares*, a ime *Linares* mu je postalo službeno - 1875.
Iako je već 1755. bio (neuspjeli) pokušaj da se na istom mjestu osnuje pod imenom *Villa San Javier de Bella Isla*.

Od 1873. je administrativni centar novoformirane istoimene Provincije.

Linares se razvio kao financijsko - trgovački centar ratarsko - stočarskog kraja, poznatog po žitaricama, povrću, voću i 
kravama.
Za njegov rast zaslužan je i velik garnizon sa školom za artiljerce.

Kako se nalazi na seizmički trusnom području pretrpio je veliku štetu u Potresu 2010.

## Privreda i transport

Linares je grad prehrambene industrije (mlinovi, mljekare, kožare).

Kako leži na trasi Panameričkog autoputa i magistralnoj željezničkoj pruzi sjever-jug, odlično je povezan sa 
ostalim gradovima u zemlji.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ilustre Municipalidad de Linares'' (službene stranice)
Curicó

**Curicó** je grad od 126,092 i općina od 156,377 stanovnika u Regiji Maule u kojoj je drgi po veličini.

On je i administrativni centar istoimene Provincije Curicó.

## Geografija

Curicó leži u plodnoj Centralnoj čileanskoj dolini u slivu rijeke Mataquito.
Njegovo ime na jeziku indijanaca Mapuche mapudungun znači -*Crne vode*.

## Historija
Curicó je osnovan 1743. pod imenom *San José de Buena Vista de Curicó*, ali je već 1747. tadašnji guverner Domingo Ortiz de Rozas, odlučio da se preseli 5 km sjevernije, na mjesto gdje se danas nalazi, zbog nezrave suviše vlažne klime.

Status grada dobio je 1830., a 1734. sagrađena je crkva San Francisco, koja je danas najstarija građevina u gradu.
Teško je stradao u potresu 1928. i u najnovijom Potresu iz 2010u.

Tridesetak km jugozapadno od grada u podnožju Anda, nalazi se popularno izletište Potrero Grande, poznat po šumama i vodopadima.

## Privreda i transport

Curicó je centar poljoprivrednog kraja, poznatog po proizvodnji vina i voća, naročito; trešanja, malina, jabukai borovnica koje se izvoze. 
Njegova industrija je uglavnom prehrambena (mlinovi, vinarije).

Kako leži na trasi Panameričkog autoputa i magistralnoj željezničkoj pruzi sjever-jug, odlično je povezan sa ostalim gradovima u zemlji. Zbog tog je i veliko raskršće cesta koje se odvajaju prema Pacifiku.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ilustre Municipalidad de Curicó'' (službene stranice)
Mataquito

**Mataquito** (španjolski: *Río Mataquito*) je rijeka u Centralnoj čileanskoj dolini u Regiji Maule duga 95 km.

## Hidrologija

Mataquito se formira sutokom rijeke Lontué (126&nbsp;km), koja dolazi sa juga i Teno (120&nbsp;km) sa sjevera, nekih dvanaestak km nizvodno od grada Curicó. Od tamo se probija preko Obalnih Kordiljera do ušća u Pacifik.

Sliv rijeke zajedno sa pritokama velik je 6.190 km² i proteže se po Regiji Maule poznatoj vinogradarskoj regiji.

Ušće Mataquita je 2002. proglašeno važnim lokalitetom bioraznolikosti naročito zbog velikih jata plamenaca koji borave u njemu od februara do juna.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Río Mataquito''
Rudnik Pedro de Valdivia

**Pedro de Valdivia** je napušteni rudnik i naselje na sjeveru Čilea u Provinciji Tocopilla (Regija Antofagasta).

## Geografija

Pedro de Valdivia se nalazi u Pustinji Atacama, udaljen tridesetak južno od sestrinske Maria Elene, 100 km od luke Tocopilla i 160 od Antofagaste.

## Historija

Površinski kop salitre i naselje Pedro de Valdivia svečano je otvoren 1931., kao posljednji rudnik salitre u Čileu.

Podignut je po uzoru na Mariu Elenu, da mehanički po Guggenheimovom sistemu ekstrahira salitru. Na startu je radilo po 2000 radnika da bi se njihov broj početkom 1960-ih popeo na 11.000.

Naselje je imao više od 1500 kuća, podijeljenih po zonama za samce, administratore i radničke porodice.

Pored tog naselje je imalo i zgrade javne namjene; društveni dom, teatar-kino, školu, bolnicu, poštu, policijsku stanicu, dućane, sportske terene i bazen.

Krajem 1960-ih rudnik je nacionaliziran, nakon tog je 1988. ponovno privatiziran, da bi 1996. završio u bankrotu i prestao sa radom.
Radnici su ga vremenom napustili, pa je postao grad duhova.

Pedro de Valdivia je 1999. proglašen Nacionalnim spomenikom, pa ga posjećuju turisti, a prve nedelje u junu i njegovi bivši stanovnici koji taj dan imaju malu proslavu.

## Povezano
* Rudarsko naselje Maria Elena

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Oficina salitrera Pedro de Valdivia'' (na portalu Museo de Antofagasta)  

Oficina salitrera Pedro de Valdivia
Marijan Kudrna

**Marijan Kudrna** (Zagreb, 23. marta 1969.), hrvatski majstor borilačkih vještina. Nosilac je 5. Dana u aikidu.

## Biografija
Marijan Kudrna je rođen u Zagrebu 1969. godine. U rodnom gradu je završio osnovnu i Srednju medicinsku školu. Kineziološki fakultet (tada Fakultet za fizičku kulturu), smjer kineziterapeut završio je u Zagrebu 1995. godine. Prije nego što je počeo vježbati aikido, od 1984. godine je vježbao tajlandski boks i taekwondo (WTF), a od 1985. godine burmanski boks. Iako je njegova ekipa u tajlandskom boksu bila prva u SFR Jugoslaviji, nije bilo nikakvih uvjeta da se natječe, dok burmanski boks nikada nije ni zaživio na prostorima SFR Jugoslavije. U taekwondo-u je Kudrna dostigao viši zeleni pojas. Sve navedene vještine je vježbao aktivno do 1989. godine.

U februaru 1992. godine, u Zagrebu započinje vježbati aikido. Iste godine u Zagrebu osniva  Aikido društvo Zagreb, koje danas okuplja više od 30 članova. Godine 1999. Kudrna u  Zadru Zadru polaže za 1. Dan. Godine 2004. polaže za 2. Dan, za 3. Dan 2009., a 2015. za 4. Dan. Od 2020. je nosilaca 5. Dana. Sva zvanja u aikidu je polagao ispred Kenjiro Yoshigasakija. Surađivao je sa majstorima kao što su: Kenjiro Yoshigasaki, Aleš Leskovšek, Roman Tomaževič, Giuseppe Ruglioni Beppe, Mario Peloni, Stanislav Kirbiš, Winfried Wagner, Philip Burgess, Michael Holm, Robert Božac, Renata Ruić,Leo Rafolt.

Živi u Zagrebu i aikido podučava u Aikido društvu Zagreb.

## Reference

## Vanjske veze
* Aikido društvo Zagreb
Natural Law (Star Trek: Voyager)

***Natural Law*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Voyager]]*, premijerno prikazana 2. maja 2001. godine. Radnja prikazuje kako se Chakotay i Sedam od Devet prilikom posjeta planeti Leodos sa šatlom sruše usred posebnom barijerom ograđene zone gdje u rezervatu živi primitivna zajednica.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Homestead (Star Trek: Voyager)

***Homestead*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Voyager]]*, premijerno prikazana 9. maja 2001. godine. Radnja prikazuje kako *[[USS Voyager (Star Trek)|Voyager]]* pronalazi tallaxijansku koloniju u polju asterorida te Neelix to koristi kao priliku da nakon dugo vremena, a možda i posljednji put, posjeti svoje sunarodnjake kako bi se sa njima družio.

Kritičari su epizodu hvalili usprkos rupa u zapletu, a pri čemu se posebno hvalila režija LeVara Burtona i gluma Ethana Phillipsa koji tumači Neelixov lik.

## Reference

## Vanjske veze
*
Cauquenes (rijeka)

**Cauquenes** (španjolski: *Río Cauquenes*) je rijeka u Provinciji Cauquenes duga 42 km pritoka rijeke Perquilauquén.

## Hidrologija

Rijeka Cauquenes izvire na istočnim obroncima Obalnih Kordiljera nedaleko od grada Cauquenesa. Nakon što južnim rubovima obiđe taj grad, prima pritoku Tutuvén i nešto sjevernije u Centralnoj čileanskoj dolini ima ušće u Perquilauquén.

Sliv rijeke zajedno sa pritokama velik je 1.638 km² i proteže se na nadmorskoj visini od 108-736 metara, oko 41,5% terena pokrivaju šume.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Río Cauquenes''
Kurov (Bardjejov)

**Kurov** je naseljeno mjesto u okrugu Bardjejov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Factorum ac dictorum memorabilium libri IX

***Factorum ac dictorum memorabilium libri IX*** (sh. "Devet knjiga nezaboravnih djela i izreka", također poznat kao *De factis dictisque memorabilibus* ili *Facta et dicta memorabilia*) naslov je djela koje je 30-31. g. n.e. napisao rimski pisac Valerije Maksim (živio oko 20. g. prije n.e. - oko 50. g. n.e.). To je zbirka od oko tisuću kratkih priča koje je Valerije napisao tijekom vladavine rimskog cara Tiberija (vladao 14-37. g. n.e.). Priče donose razne anegdote koje ilustriraju kako su živjeli stari Rimljani. Iako je većina priča o životu Rimljana, na kraju nekih odjeljaka donose se i neke priče iz stranog ambijenta. Većinom su to zgode iz grčkog života, i to uglavnom o grčkim filozofima ili znamenitim kraljevima.

Nekoliko se priča odnosi na moralne teme koje imaju paralela s temama Starog i Novog zavjeta. Valerije svoje moralne smatra "primjerima" koji treba da posluže kao moralne smjernice. Valerijevo djelo, koje čuva spomen na moralne vrijednosti drevne Rimske Republike, bilo je široko popularno sve do doba prosvjetiteljstva, što znači da je imalo životvorni književni vijek od oko 1700 godina. Ljudi su čitali Valerijevo djelo kako bi u njemu našli praktične smjernice za moralni život u svakodnevnim situacijama. Ovo su djelo kao priručnik posebno koristili pisci i profesionalni govornici.

Procjenjuje se da je Valerije na ovih devet knjiga radio tijekom više od deset godina. Glavni su autorovi izvori Ciceron, Livije, Salustije, Pompej Trog, Marko Terencije Varon i drugi stari povjesničari, a posebno prva dva.  Svaka od devet knjiga ima nekoliko poglavlja. Svako poglavlje obrađuje jednu temu te sadrži nekoliko priča koje tu temu ilustriraju. Ovo je djelo najranija poznata upotreba hijerarhijskog organizacijskog sustava za tematiku neke knjige. Djelo sadrži ukupno 91 poglavlje koje pokriva širok spektar tema uzetih iz rimskog života. Valerije uređuje svoja poglavlja tako da su usredotočena na određene vrline, moralne i nemoralne navike, vjerske običaje, praznovjerja i drevne tradicije. Na kraju djela nalazi se tematski vodič.

## Reference

## Izvori
### Primarni izvori
*Valerius Maximus, *Factorum ac dictorum memorabilium libri IX* tekst
*Valerius Maximus, The Latin Library has the Latin text of sve knjige

### Sekundarni izvori
* Walker, Henry John, *Memorable Deeds and Sayings: One Thousand Tales from Ancient Rome* (English translation from Valerius Maximus), Indianapolis, Hackett Publishing (2004), 

## Vanjske veze

*
Aube

**Ob** () je reka u Francuskoј. Duga je 248&nbsp;km. Uliva se u Senu. Po ovoj je reci nazvan departman Ob (*Aube*).

Reka izvire u departmanu Gornjoj Marni (*Haute-Marne*), u niziji Langresa, blizu grada Auberivea (Ubriva). Teče kroz departmane Gornju Marnu (*Haute-Marne*), Zlatnu obalu (*Côte-d'Or*), Ob (*Aube*) i Marnu (*Marne*). Uliva se u reku Senu kod mjesta Marcilly-sur-Seine. Između ostalih, protiče kroz gradove Bar-sur-Aube i Arcis-sur-Aube.

## Vanjske veze
Choapa (provincija)

**Provincija Choapa** (španjolski: *Provincia de Choapa*) je jedna od 56 provincija na koje je Čile administrativno podjeljen. Ona je najjužnija (od tri) provincija Regije Coquimbo.

## Karakteristike

Provincija Choapa se nalazi na brdovitom sjeveru zemlje, a prostire se od pacifičke obale do Anda i argentinske granice.

Choapa ima površinu od 10,132 km² u kojoj živi 94,831 stanovnika.
## Administrativna podjela
Provincija se sastoji od četiri općine, a administrativni centar je grad Illapel u kom živi 21,052 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Gobernación Provincia de Choapa''
Cauquenes (provincija)

**Provincija Cauquenes** (španjolski: *Provincia de Cauquenes*) je jedna od 56 provincija na koje je Čile administrativno podjeljen. Ona je jedna od četiri provincije Regije Maule.

## Karakteristike

Provincija Cauquenes smještena je na jugu Regije Maule od pacifičke obale preko Obalnih Kordiljera do Centralne čileanske doline.

Prostire se na površini od 3,027 km² u kojoj živi 61,566 stanovnika.
## Administrativna podjela
Provincija se sastoji od tri općine, a administrativni centar je grad Cauquenes u kom živi 33,114 stanovnika.

## Historija
Cauquenes je nova administrativna jedinica formirana u novembru 1979., nasljednik jednog departmana Provincije Maule iz 19. vijeka, koji je ukinut za vladavine Augusto Pinocheta 1975. 

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Gobernación Provincia de Cauquenes''
Illapel

**Illapel** je grad od 21,052 i općina od 32,801 stanovnika u Regiji Coquimbo.

On je i administrativni centar Provincije Choapa.

## Geografija

Illapel leži u sjevernom dijelu zemlje, na mjestu gdje je Čile najuži (90 km). Prostire se izdužen po kotlini rijeke Illapel, udaljen 63 km od Los Vilosa i Pacifika i 277 od Santiaga.

Poznat je kao *Zemlja zlata i sunca*, zbog rudarenja za zlatom i puno sunčanih dana, ali i kao *Grad [[naranča]]nih stabala*, jer je nekad imao puno tih stabala za ukras.

## Historija

Illapel je osnovan 1754. pod imenom *San Rafael de Rozas de Cuz Cu*, po naredbi tadašnjeg guvernera Generalne kapetanije Čile - Ambrosia O'Higginsa, koji je na taj način želio potaknuti kolonizaciju tog dijela zemlje.

Razvio se kao rudarski gradić, tragača za zlatom i bakrom i administrativno-servisni centar malih stočara.

To nije puno promjenilo ni do danas, jer rudarstvo uz stočarstvo glavno zanimanje, i to po nekim velikim mehaniziranim rudnicima, već po malim raštrkanim po okolnim planinama, gdje se iskapa lopatama i pijucima. Ti mali rudnici rade samo kad je cijena rude povoljna, a kad padne zatvaraju se i konzerviraju do novog povoljnog ciklusa.
Ni stočarstvo kao i ratarstvo nije puno bolje, jer se radi o malim imanjima.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Municipalidad de Illapel'' (službene stranice)