open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Janis IV Laskaris

**Janis IV Laskaris** (grčki: Ιωάννης Δ΄ Λάσκαρις) kog su zvali i **Janis IV Duka Laskaris** (Ιωάννης Δ΄ Δούκας Λάσκαρις) a prevode ga kao **Jovana IV Laskarisa** ili *Ivana* (Konstatinopolis, 25. decembar 1250.- oko 1305.) bio je još kao malo dijete nikejski car od 1258. do 1261., premlad da bi se mogao oduprijeti dvorskim intrigama i urotama koje je oko njega pleo Mihajlo VIII Paleolog, koji mu je nakraju preoteo tron i postao car.
## Biografija
*Janis Laskaris* bio je sin nikejskog cara Teodora II Laskarisa (vladao od 1254. do 1258.) i bugarske princeze Elene Asenine, kćeri cara Ivana Asena II.. On je bio svega osam godina star, kad mu je umro otac, pa mu je u vladanju pomagao regent Georgios Muzalon, povjerljivi prijatelj njegova oca. Ali su Muzalona ubili zavjerenici okupljeni oko Mihajla VIII Paleologa, svega osam dana nakon što je umro stari car Teodor II Laskaris i postavili upravo njega za regenta *Janisu*.

Mihajlo se proglasio za cara i okrunio kao suvladar uz *Janisa* u decembru 1258. Ali se ubrzo nakon što su njegove trupe oslobodile Konstatinopolis od Latina okrunio kao jedini vladar Bizantskog carstva u augustu 1261. i to u crkvi Aja Sofija. Nakon tog je vladao potpuno sam, a mladog *Janisa Laskarisa* dao je osljepiti i zatvoriti u utvrdu na južnoj obali Mramornog mora, gdje je i umro.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''John IV Lascaris'' na portalu Encyclopædia Britannica
Grapes of Wrath

**Grapes of Wrath** ( može označavati:
* frazu u stihovima prve kitice pjesme *[[the Battle Hymn of the Republic]]* Julije Ward Howe (vjeruje se da je u pitanju aluzija na Otkrovenje 14:14-20 i Izaija 63:1-6.
* *[[The Grapes of Wrath]]*, roman Johna Steinbecka iz 1939. godine
* njegove adaptacije:
** *[[The Grapes of Wrath (film)]]*, igrani film iz 1940. godine; rež. John Ford
** *[[The Grapes of Wrath (drama)]]*, Tonyjem nagrađeni kazališni komad
** *[[The Grapes of Wrath (opera)]]*, opera temeljena na romanuSteinbeck novel
* The Grapes of Wrath (band), kanadski folk rock bend koji je djelovao 1980-ih i 1990-ih
* The Grapes of Wrath (album), the debut album by the band of the same name
* ''Grapes of Wrath'' (album), a 1983 studio album by British rock band Spear of Destiny
* Operacija Plodovi gnjeva, izraelska vojna operacija u Južnom Libanonu 1996. godine
* "Grapes of Wrath", pjesma grupe The Mission na albumu *[[Carved in Sand]]*
* *[[Grapes of Wrath (Black Books)]]*, treža epizoda televizijskog sitkoma *Black Books*.
Vizija

**Vizija** je makedonski rok bend osnovan novembra 2011. godine u Skoplju, Makedonija . Bend čine 4 člana: Marko Džambazoski (vodeća gitara i prateći vokal), Marko Gapo (vodeći vokal i ritam gitara), Liljana Jankova (Bas gitara i prateći vokal) i Siniša Đorđević (bubnjevi). Prvi veliki nastup Vizija je imala na fudbalskom stadionu u Kavadarcima, posvećenog prerano umrloj makedonskoj rok legendi Trajka Karova, a Vizija uspela da bude nagrađena. Nakon više nastupa u Skoplju, gde treba izdvojiti koncert u okviru prestižnog "Taksirat", Vizija prvi put nastupa van Makedonije, 1. juna 2013 na "Skladište Fest" u Srbiji , a nekoliko dana kasnije ponovo, na sada Drugom izdanju "T`k tak", ali ovoga puta u revijalnoj večeri, kao već renomirani bend. Jedan od najvećih uspeha , svakako, je odluka žirija 47. Zaječarske gitarijade da u konkurenciji od više od 200 bendova iz zemalja iz regiona, Vizija bude uvršćena kao jedna od 12 grupa koje će nastupiti avgusta 2013 godine. Vizija je bila jedini bend iz Makedonije koji je svirao u Zaječaru, a nastup je pratilo više od 30.000 rok - zaljubljenika .

## Članovi

* Marko Džambazoski (vodeća gitara i prateći vokal)
* Marko Gapo (vodeći vokal i ritam gitara)
* Liljana Jankova (Bas gitara i prateći vokal)
* Siniša Đorđević (bubnjevi)

## Diskografija

### Pesme
* "Glasot na mojata duša"
* "Pagja Mrak"
* "Psihopat"
* "Iluzija"
* "Živej"

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Визија на Youtube
Teodor II Laskaris

**Teodor II Laskaris** (grčki: Θεόδωρος Β' Λάσκαρης) kog su zvali i **Teodor II Duka Laskaris** (Θεόδωρος Β΄ Δούκας Λάσκαρις) (Nikeja, 1221. - Magnezija, 16. august 1258.) bio je nikejski car od 1254. do 1258. godine.

Iako nije bio tako sposoban kao njegov djed Teodor I Laskaris i njegov otac Janis III Duka Vatac, bio je ipak dobar vladar i vojnik, usto i vrlo učen. On je za svoje vladavine uspio održati zajedno ostatke Bizantskog carstva istočno od Konstatinopolisa koju su mu ostavili preci.

## Biografija
*Teodor* je bio sin jedinac nikejskog cara Janisa III Duke Vataca (vladao od 1222. do 1254.) i Irine Laskaris, kćeri cara Teodora I Laskarisa.

*Teodor* je već od 1241. pomogao ocu kao suvladar, a nakon smrti svoga oca u decembru 1254. postao je jedini vladar.
Na početku svoje vladavine, on je obnovio savez sa seldžučkim Rumskim Sultanatom u Maloj Aziji i tako osigurao istočne granice. Ali ga je na početku 1255., sa zapada napao bugarski car Mihajlo I Asen i navalio na Trakiju i Makedoniju. Nakon dvije pobjedničke kampanje protiv Bugara 1255. i 1256., *Teodor* ih je prisilio da potpišu mirovni ugovor u maju 1256.

Nakon dugih pregovora dogovoren je brak *Teodorove* kćeri Marije, koja se u oktobru 1256. udala za Nikifora, sina epirskog despota Mihajla II Komnina Duke. Ali je *Teodor* kao uvjet za brak, tražio miraz u obliku gradova Drača (danas u Albaniji) i Servie (u Grčkoj). Mihajla je taj zahtjev toliko razljutio da izbio rat, koji se odužio sve do *Teodorove* smrti.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Theodore II Lascaris'' na portalu Encyclopædia Britannica
Tom Joad

**Tom Joad** je izmišljeni lik, odnosno jedan od protagonista romana *[[The Grapes of Wrath]]* američkog književnika Johna Steinbecka, objavljenog 1939. godine. U njemu je prikazan mladić iz Oklahome koji je za vrijeme Velike depresije uvjetno pušten iz zatvora, gdje je služio kaznu zbog ubistva. Iako mu prijeti povratak u zatvor, odlučuje napustiti državnu teritoriju kako bi pomogao svojoj porodici koja je izgubila svu imovinu u katastrofalnoj suši te nastoji pronaći novi život u Kaliforniji. Tamo svjedoči kako bogati zemljoposjednici brutalno eksploatiraju očajne doseljenike, a na njihove pokušaje da izbore bolje plaće i pošteni tretman odgovaraju nasiljem. U jednom takvom incidentu Joad, braneći prijatelja, slučajno izvrši ubistvo te je, bježeći pred vlastima, prisiljen napustiti porodicu, ali ne prije nego što izgovori poznate riječi u kojima obećaje kako će se boriti za socijalnu pravdu.

Roman je postigao veliki uspjeh, a zahvaljujući istoimenom filmu, gdje je njegov lik tumačio Henry Fonda, postao je jedna od ikona američke popularne kulture, a često su mu počast odavali brojni umjetnici, pogotovo oni ljevičarske orijentacije. Tako mu je folk muzičar Woody Guthrie posvetio pjesmu na svom albumu *[[Dust Bowl Ballads]]*, a godine 1995. mu je Bruce Springsteen posvetio album *[[The Ghost of Tom Joad]]*.

## Vanjske veze
* Tom's Place
The Grapes of Wrath (film)

***The Grapes of Wrath*** () je američki crno-bijeli film snimljen 1940. u režiji Johna Forda. Predstavlja adaptaciju znamenitog istoimenog romana Johna Steinbecka. Radnja prikazuje Joadove, porodicu siromašnih zakupaca zemlje iz Oklahome koje je katastrofalna suša sredinom 1930-ih natjerala da potraže sreću kao napoličari u Kaliforniji, ali ih tamo dočekuju samo glad, neimaština, beznađe i brutalna eksploatacija od strane zemljoposjednika. Glavni lik u filmu, koga tumači Henry Fonda, je Tom Joad, mladi sin koji se nakon svega što je iskusio odlučuje boriti za socijalnu pravdu. Film je snimljen nedugo nakon objavljivanja romana, odnosno u vrijeme kada se SAD još uvijek nisu oporavile od posljedica Velike depresije, pa su problemi siromaštva kojima se bavi još uvijek bili aktualni. Scenario je uglavnom vjerno pratio roman, sve do pred sam kraj, koji je izmijenjen - dijelom da se opći ton učini malo vedrijim, a dijelom zbog toga što su režiser Ford i producent Daryl F. Zanuck po svojim uvjerenjima bili konzervativni desničari te nastojali ublažiti ono što su smatrali ljevičarskom socijalističkom propagandom u romanu. Usprkos svega toga, *The Grapes of Wrath* je doživio komercijalni uspjeh, a bio je pohvaljen i od strane kritike. Ford je za film dobio Oscar za najbolju režiju, a Jane Darwell za ulogu Mame Joad dobila Oscar za najbolju sporednu glumicu. Slično kao i roman, *The Grapes of Wrath* je postao dio američke popularne kulture, i danas se često koristi kao referenca na svakodnevnicu i probleme SAD 1930-ih.

## Uloge
* Henry Fonda ... Tom Joad
* Russell Simpson ... Pa Joad
* Jane Darwell ... Ma Joad
* John Carradine ... Jim Casy, bivši propovjednik
* Charley Grapewin ... Grandpa William James Joad
* Zeffie Tilbury ... Grandma Joad
* Frank Darien ... Uncle John Joad
* Dorris Bowdon ... Rose-of-Sharon "Rosasharn" Rivers
* O.Z. Whitehead ... Al Joad
* Frank Sully ... Noah Joad
* Darryl Hickman ... Winfield Joad
* Shirley Mills ... Ruthie Joad
* Eddie Quillan ... Connie Rivers, Rosasharnin muž
* John Qualen ... Muley Graves, susjed u Oklahomi
* Roger Imhof ... Mr. Thomas, zaposlenik u jarku
* Grant Mitchell ... Upravnik vladinog logora
* Charles D. Brown ... Wilkie, dječak koji stražari na plesu
* John Arledge ... Davis, vozač buldožera
* Ward Bond ... Prijateljski policajac u Bakersfieldu
* Selmer Jackson ... Inspektor
* Eddie Waller ... Vlasnik
* Max Wagner ... Stražar

Darryl Hickman je trenutno posljednji živući član glumačke postave.

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* 
* ''The Grapes of Wrath'' at *Film Site* by Tim Dirks
* ''The Grapes of Wrath'' video film review by A. O. Scott (*The New York Times*) at YouTube
Miklós László

**Miklos Laszlo** (rođen kao *Nicholaus Leitner*; 20. maj 1903 - 19. april 1973) bio je mađarsko-američki književnik, najpoznatiji kao tvorac kazališnog komada *Parfumerie* po kome je napravljeno nekoliko hollywoodskih filmova. Rođen je u Budimpešti, u jevrejskoj porodici koja se bavila show businessom, a već kao mladić se iskazao pisanjem kratkih skečeva te je s vremenom privukao pažnju svojih daleko poznatijih kolega. Već sredinom 1930-ih je dobio neke od najprestižnijih mađarskih književnih nagrada. Međutim, njegovo jevrejsko porijeklo, kao i rastući antisemitizam u Evropi neposredno pred drugi svjetski rat su ga potakli da emigrira u SAD. Tamo je brzo privukao pažnju Hollywooda, pa je tako Parfumerie već 1940. ekranizirana kao *[[The Shop Around the Corner]]*. Taj uspjeh Laszlo, međutim, nije ponovio, te se do kraja života morao uzdržavati ne-književnim poslovima.

## Reference

## Vanjske veze
*
The Shop Around the Corner

***The Shop Around the Corner*** () je američka crno-bijela filmska komedija snimljena 1940. u režiji Ernsta Lubitscha. Predstavlja adaptaciju kazališnog komada *Parfumerie* mađarskog pisca Miklosa Laszloa. Radnja je smještena u Budimpeštu i prati zbivanja u jednoj trgovini darovima. Protagonisti - koje glume James Stewart i Margaret Sullavan - su prodavač i novopridošla prodavačica, koji se međusobno ne podnose, nesvjesni da istovremeno održavaju strastvenu intimnu korespondeciju nakon što su se anonimno upoznali preko oglasa. The Shop Around the Corner se smatra jednim od najboljih romantičnih komedija u filmografiji Ernsta Lubitscha, i klasikom Zlatnog doba Hollywooda. Reputaciji filma je značajno pridonijelo i to što je postao predmetom nekoliko remakeova - kao mjuzikl *[[In the Good Old Summertime]]* 1949. godine i kao *[[You've Got Mail]]* 1998. godine. 1963. je na Broadwayu postavljen i kazališni mjuzikl pod naslovom *[[She Loves Me]]*.

## Uloge
* Margaret Sullavan ... Klara Novak
* James Stewart ... Alfred Kralik
* Frank Morgan ... Hugo Matuschek
* Joseph Schildkraut ... Ferencz Vadas
* Sara Haden ... Flora Kaczek
* Felix Bressart ... Pirovitch
* William Tracy ... Pepi Katona
* Inez Courtney ... Ilona Novotny
* Charles Halton ... Detektiv
* Charles Smith ... Rudy
* Sarah Edwards ... Mušterija
* Edwin Maxwell ... Ljekar

## Izvori
;Napomene

;Citati

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* "Acting Ordinary in The Shop Around the Corner" Movie: A Journal of Film Criticism, Issue 1, 2010
**Streaming audio**
* ''The Shop Around the Corner'' on Screen Guild Theater: September 29, 1940
* ''The Shop Around the Corner'' on Lux Radio Theater: June 23, 1941
The Westerner (film)

***The Westerner*** () je američki crno-bijeli vestern film snimljen 1940. u režiji Williama Wyler. Radnja se događa krajem 19. vijeka u gradiću Vinegaroon u državi Teksas, kojim vlada živopisni vlasnik saluna i samozvani sudac Roy Bean (čiji lik tumači Walter Brennan). Protagonist, koga glumi Gary Cooper, je kauboj koga Bean uhapsi i osudi na smrt pod lažnom optužbom za krađu konja, ali koji kaznu uspijeva izbjeći koristeći Beanovu opsesiju sa britanskom kazališnom glumicom Lillie Langtry. Scenarij je, u skladu s hollywoodskom praksom, imao vrlo malo dodirnih točaka sa stvarnim likom Roya Beana. Cooper je prilično nevoljko ušao u projekt, držeći da će ga Brennan svojim živopisnim likom nadvisiti; to se, na kraju, ispostavilo točnim, jer je Brennan godinu dana kasnije nagrađen Oscarom za najboljeg sporednog glumca. *The Westerner* je postigao veliki uspjeh, a Cooper je tvorio tako uspješan tandem sa Brennanom da su nakon toga nastupili u još četiri filma.

## Uloge
* Gary Cooper ... Cole Harden
* Walter Brennan ... Sudac Roy Bean
* Doris Davenport ... Jane Ellen Mathews
* Fred Stone ... Caliphet Mathews
* Forrest Tucker ... Wade Harper
* Paul Hurst ... Chickenfoot
* Chill Wills ... Southeast
* Lilian Bond ... Lily Langtry
* Dana Andrews ... Hod Johnson
* Charles Halton ... Mort Borrow
* Trevor Bardette ... Shad Wilkins
* Tom Tyler ... King Evans
* Lucien Littlefield ... Stranac
* Charles Coleman ... Menadžer Lily Langtry

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* ''The Westerner'' on Lux Radio Theater: September 23, 1940
Roy Bean

**Phantly Roy Bean, Jr.** (o. 1825 – 16. mart 1903) bio je američki poduzetnik i ugostitelj, najpoznatiji po tome što je od 1880-ih do kraja života služio kao mirovni sudac u gradiću Vinegaroon u državi Teksas. Njegovo ekscentrično ponašanje, kao i "kreativno" tumačenje pravnih propisa, pri čemu je vlastiti salun koristio kao sudnicu, a svoje mušterije kao članove porote, učinilo ga je jednim od najživopisnijih ličnosti u historiji Divljeg Zapada. Iako je kasnije dobio reputaciju suca za vješanje, tokom karijere je samo dva puta izrekao smrtnu kaznu (od kojih je samo jedna izvršena), a nikada nije izrekao kaznu zatvora, preferirajući globe. Kasnije je postao čest lik u romanima, stripovima, filmovima i TV-serijama. Među njima se ističu hollywoodski filmovi *[[The Westerner (film)|The Westerner]]* iz 1940. gdje ga je tumačio Walter Brennan i *[[The Life and Times of Judge Roy Bean]]* iz 1972. gdje ga je glumio Paul Newman.

## Literatura
* .
* Handbook of Texas Online, Texas State Historical Association: Bean, Roy
* C.L. Sonninchsen. *Roy Bean: The Law West of Pecos.* 1943. .
* Jack Skiles. *Judge Roy Bean Country.* Texas Tech University Press. .

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Roy "Judge" Bean's grave
Emil von Behring

**Emil von Behring** (Hansdorf, 15. ožujka 1854. - Marburg, 31. ožujka 1917.), njemački liječnik i imunolog.

Bio je profesor u Berlinu, Halleu i Marburgu, gdje je osnovao institut i tvornicu seruma. Pronašao je serume protiv difterije i tetanusa, a 1901. dobio je Nobelovu nagradu za medicinu.
Biomolekul

**Biomolekul** je svaki organski molekul koju proizvodi živi organizam, uključujući velike polimerske molekule, kao što su proteini, polisaharidi i nukleinske kiseline, kao i male molekule poput primarnih metabolita, sekundarnih metabolita i prirodnih proizvoda.

## Sastav biomolekula

Od svih hemijskih elemenata koji se nalaze u prirodi, samo 27 ulazi u sastav hemijskih jedinjenja koja čine živi svet. Ovi elementi se nazivaju biogenim ili biomolekulskim. Najzastupljeniji bioelementi u građi organskih molekula su: C (ugljenik), H (vodonik), O (kiseonik), N (azot), P (fosfor) i S (sumpor).

Drugu grupu elemenata koja ulazi u sastav živih bića čine: Ca (kalcijum), Mg (magnezijum), Na (natrijum), K (kalijum) i Cl (hlor). Ovi elementi se u telesnim tečnostima nalaze u obliku jona, te se nazivaju *elektroliti*.

Pored ove dve grupe bioelemenata, postoji i grupa esencijalnih elemenata, koji su ništa manje važni iako se nalaze u tragovima (minimalnim količinama). Ima ih 16: gvožđe, bakar, cink, mangan, kobalt, hrom, selen, molibden, jod, fluor, bor, arsen, nikl, kalaj, vanadijum i silicijum.

## Reference

## Literatura
Dr. Ehrlich's Magic Bullet

***Dr. Ehrlich's Magic Bullett*** () je američki crno-bijeli biografski film snimljen 1940. u režiji Williama Dieterlea. Naslovni lik, koga tumači Edward G. Robinson, je Paul Ehrlich, njemački ljekar jevrejskog porijekla čija su istraživanja početkom 20. vijeka rezultirala pronalaskom salvarsana, prvog modernog i efikasnog lijeka za sifilis. Radnja, smještena u carsku Njemačku, pokazuje kako je zbog svojih nekonvencionalnih stavova, ali i jevrejskog porijekla, došao u sukob sa naučnim i medicinskim establishmentom, oličenim u nobelovcu Emilu von Behringu (čiji lik tumači Otto Kruger). Dieterle je za studio Warner Bros. ranije snimio uspješni film slične tematike (*[[The Story of Louis Pasteur]]*), ali je antifašistički raspoloženom šefu studija Jacku Warneru motiv za snimanje bio djelomično i političke prirode. Kroz priču o briljantnom jevrejskom naučniku koji usprkos antisemitskih predrasuda pronalazi spasonosni lijek za nebrojene generacije bolesnika, nastojao je upozoriti javnost na progon Jevreja u tadašnjom nacističkoj Njemačkoj. Warner je morao te svoje stavove u filmu prikazivati implicitno, ali najveće probleme sa cenzurom je imao zbog činjenice da se lijek primjenjivao na tada najpoznatiju spolnu bolest. Tek nakon dosta natezanja se Breenov ured, zadužen za primjenu strogog cenzorskog Produkcijskog kodeksa, složio da odobri snimanje iako su njemu spominjala riječ "sifilis". Iako su kasniji kritičari znali filmu zamjerati previše crno-bijelu karakterizaciju, i gotovo idolopoklonički prikaz glavnog lika, iz naučnih krugova je primio pohvale zato što je komplicirane medicinske i biološke koncepte izložio na stručno utemeljen, ali publici razumljiv i pristupačan način.

## Uloge
* Edward G. Robinson ... Dr. Paul Ehrlich
* Ruth Gordon ... Hedwig Ehrlich
* Otto Kruger ... Dr. Emil Von Behring
* Donald Crisp ... Ministar Althoff
* Maria Ouspenskaya ... Franziska Speyer
* Montagu Love ... Profesor Hartman
* Sig Ruman ... Dr. Hans Wolfert
* Donald Meek ... Mittelmeyer
* Henry O'Neill ... Dr. Lentz
* Albert Bassermann ... Dr. Robert Koch
* Edward Norris ... Dr. Morgenroth
* Harry Davenport ... Sudac
* Louis Calhern ... Dr. Brockdorf
* Louis Jean Heydt ... Dr. Kunze
* Charles Halton ... Sensenbrenner

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* Short description of the Movie ''Dr. Ehrlich's Magic Bullet'' from William Dieterle, dated 1940
The Thief of Bagdad (film, 1940)

***The Thief of Bagdad*** () je britanski fantastično-pustolovni film snimljen 1940. u režiji Michaela Powella i Ludwiga Bergera. Predstavlja remake istoimenog nijemog filma iz 1924. godine; iako je scenario u mnogo čemu izmijenio radnju i likove, oba filma koriste motive znamenite arapsko-perzijske zbirke priča *[[1001 i noć]]*. Protagonisti - koje tumače Sabu i John Justin - su mladi bagdadski lopov Abu i bivši mladi kralj Ahmad, koga je na prevaru u tamnicu poslao zli vezir Jaffar (koga glumi Conrad Veidt). Radnja prikazuje kako obojica bježe iz tamnice u Basru, gdje se Ahmad zaljubi u tamošnju princezu (koju glumi June Duprez), a što je samo početak pustolovina koje će ih odvesti na različite krajeve svijeta. *The Thief of Bagdad*, jedan od najskupljih i najambicioznijih britanskih filmova svog vremena, je zbog izbijanja Drugog svjetskog rata morao biti sniman u hollywoodskim studijima. Usprkos velikog broja režisera, predstavljao je veliku atrakciju za publiku, ne samo zbog egzotičnih setova i kostima, odnosno korištenja tehnike Technicolor za prikazivanje boje, nego i zato što je prvi koristio tehniku plavog ekrana za stvaranje dotada neviđenih specijalnih efekata. Film se izuzetno svidio i publici i kritici, a sljedeće godine je nagrađen s tri Oscara - za scenografiju, vizualne efekte i fotografiju.

## Uloge
* Conrad Veidt ... Jaffar
* Sabu ... Abu
* June Duprez ... Princeza
* John Justin ... Ahmad
* Rex Ingram ... Džin
* Miles Malleson ... Sultan Basre
* Morton Selten ... Stari kralj
* Mary Morris ... Halima, Jaffarov agent
* Bruce Winston ... Trgovac
* Hay Petrie ... Astrolog
* Adelaide Hall ... Pjevač
* Roy Emerton ... Tamničar
* Allan Jeayes ... Pripovjedač
* Leslie Phillips ... Odrpano dijete na tržnici (van špice)
* Cleo Laine ... Odrpano dijete na tržnici (van špice)

## Reference

### Literatura

* 
* *The Great British Films*, pp 55–58, Jerry Vermilye, 1978, Citadel Press, 

## Vanjske veze
* 
* 
*  Full synopsis and film stills (and clips viewable from UK libraries).
* Reviews and articles at the Powell & Pressburger Pages
* The Making of the Thief of Bagdad
* *[http://www.rottentomatoes.com/m/1021232-thief_of_bagdad/ The Thief of Bagdad]* at Rotten Tomatoes
Jevreji i zemlja

***Jevreji i zemlja*** () ili ***Jevrej na zemlji*** () je sovjetski nijemi dokumentarni film snimljen 1927. u režiji Abrama Rooma. Nastao je po narudžbi OZET-a, sovjetske državne organizacije zadužene za naseljavanje Jevreja raseljenih i osiromašenih uslijed građanskog rata na napuštenu ili za te svrhe otkupljenu zemlju. U njemu se prikazuje život jevrejskih doseljenika u novim kolektivističkim zajednicama nalik na kibuce. Djelomičan motiv za snimanje filma je bilo nastojanje da se propagandom suzbije antisemitizam, koji se tada počeo pojavljivati među sovjetskim građanima. U snimanju filma su sudjelovala neka od najpoznatijih imena sovjetske avangarde, kao što su književnik Vladimir Majakovski i njegova muza Ljilja Brik, koja je radila kao pomoćnik režisera. Film je prikazan izvan sovjetskih granica gdje je privukao pažnju i izazvao simpatije u jevrejskim krugovima za OZET-ov projekt.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
*
Mikašist

**Mikašist** je vrsta metamorfne stijene, koja sadrži srednje velika do krupna zrna mike sa određenom orijentacijom. 
Osim mike, može sadržati niz drugih minerala, kao što su kvarc, liskuni, hornblenda, a rjeđe još i epidot, klorit, grafit, silimanit, cirkon, apatit, rutil i magnetit.

Čvrstoća pod pritiskom mu je 30-50 MN/m2. Varijeteti sa veoma izraženom škriljavošću nemaju nikakve primjene u građevinarstvu.


Image:Thin section of garnet-mica-schist.jpg|Tanki presjek mikašista
Image:Normal View of Garnet-Mica-Schist.JPG|Prerez kroz mikašist
Image:Schist.jpg|Manhattanski mikašist iz jugoistočnog New Yorka
Image:Chlorite schist.jpg|Kloritne forme mikašista iz škriljca ili muljnjaka
Image:SchistUSGOV.jpg|Mikašist
Prividjenije, kotoro ne vozvraščajetsa

***Utvara koja se ne vraća*** () je sovjetski nijemi film snimljen 1929. u režiji Abrama Rooma. Predstavlja adaptaciju novele *Le rendez-vous qui n'a pas eu lieu* francuskog pisca Henrija Barbussea. Radnja je smještena u neimenovanu latinoameričku zemlju gdje osuđenici na doživotni zatvor imaju povlasticu svakih deset godina dobiti jedan dan slobode da posjete svoju porodicu. Među njima je i protagonist, revolucionar koga vlasti žele na taj način ukloniti, ali koji koristi priliku da podigne ustanak protiv vlastodržaca i strane naftne kompanije. Film, snimljen na lokacijama u Azerbejdžanu, je dobio brojne pohvale zbog izuzetno vještog baratanja kamerom i snažnih kontrasta između interijera i eksterijera u stilu njemačkog ekspresionizma. Često se naziva jednim od posljednjih velikih sovjetskih nijemih filmova.

## Vanjske veze
*
Plan velikih rabot

***Plan velikih djela*** () je sovjetski crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1930. u režiji Abrama Rooma, poznat kao prvo zvučno ostvarenje u historiji sovjetske kinematografije. U njemu se prikazuje Prvi petogodišnji plan, odnosno ambiciozni projekt brze industrijalizacije tadašnjeg SSSR-a. Historičarima filma je zanimljiv i po tome što su Room i njegovi suradnici za potrebe filma nastojali razviti vlastiti sistem bilježenja zvuka na filmsku vrpcu, a koji je trebao biti superioran tadašnjim evropskim i američkim tehnologijama.

## Vanjske veze
*
Strogi junoša

***Strogi mladić*** () je sovjetski crno-bijeli film snimljen 1936. u režiji Abrama Rooma. Predstavlja adaptaciju istoimene drame Jurija Oleše. Naslovni protagonist je Griša Fokin, vrhunski sportaš i član Komsomola čije će životne ideale kompromitirati ljubavna veza sa starijom i udanom ženom, a koju tumači Olga Žiznjeva. *Strogi mladić* je nedugo prije premijere, nakon što je njegov scenario, zbog "skretanja" od načela socrealizma napadnut u službenim partijskim glasilima, stavljen u "bunker" gdje je proveo sljedećih nekoliko decenija. Kasniji kritičari su u njemu prepoznali sličnosti sa opusom Leni Riefenstahl, odnosno autorovu opsjednutost tjelesnim savršenstvom glavnog lika.

## Vanjske veze
*
Sniježnica Konavoska

**Sniježnica Konavoska** ili **dubrovačka Sniježnica** je najjužniji gorski greben Dinarskog gorja u Hrvatskoj. Gorski greben sadašnje Sniježnice povrh antičkog grada Epidauruma (Cavtata) bio je u ono doba poznat pod imenom *Mons Cadmeus*. S najvišeg vrha Sniježnice pruža se pogled na Konavosko polje, zračnu luku u Čilipima, Elafite, Mljet, Korčulu, Lastovo i poluotok Pelješac, na bosanske i hercegovačke visoke planine Čvrsnicu, Prenj, Velež, Zelengoru i druge, pa na crnogorske planine Durmitor, Orjen, Subru i Lovćen te na jugoistok do Komova i Prokletija.

## Geografija
**42°34'25"N - 18°21'10"E**

Sniježnica se nalazi na krajnjem jugu Hrvatske u Konavlima iznad mjesta Kuna Konavoska. Iz Kune prema vrhu vodi lijepa i dobro očuvana utabana cesta iz doba Austrougarske. Postoji i kraći put koje na nekoliko mjesta presjeca karavanski put.

To je zapadni ogranak visokog Orjena (1894 m) koji se pruža smjerom sjeverozapad-jugoistok u dužini do 52&nbsp;km, između Dubrovačkog primorja i Popovog polja u zaleđu Hercegovine.

Zapadna granica prema nižem gorju Žaba (953 m) kod ušća Neretve je duboka udolina Orahov Do - Ravno iznad Slanog, a jasna istočna granica prema višem masivu Orjena je sedlo Jablan Do - Grab (839 m) iznad Konavala na dalmatinsko-hercegovačko-crnogorskoj tromeđi.

Srednji i zapadni ogranak tog gorja iznad Dubrovnika duž hercegovačke granice je niži valoviti greben s desetak vrhova između 800-900m visine. Najviši vrhunci gorskog grebena Sniježnice Konavoske se uzdižu na jugoistoku iznad Konavala: glavni vrh Sveti Ilija, **1234 m** iznad Kune Konavoske, a istočnije su još *Velji vrh* 1156 m, *Kosmać* 1046 m i najistočniji *Štedar* 1165 m uz hercegovačku granicu.

Jugoistočno od same Sniježnice, iznad Konavala duž crnogorske granice je posebni brdski greben *Bjelotina* s najvišim vrhom Katunica (1125 m) što je već jugozapadni ogranak višeg Orjena u zaleđu. Dio tih područja Sniježnice i Bjelotine je još uvijek miniran i opasan.

## Biljni pokrov
Padine Sniježnice pokrivene se rijetkim sredozemnim ljekovitim biljem i raslinjem, pelinom, vrijeskom, grabom (*Ostrya carpinifolia*), smrijekom i makijom. Na Snježnici raste i zagonetna biljka mandragora, čiji se korijen od davnina povezuje sa magičnim i ljekovitim svojstvima.
Niže primorske padine na jugu prekrivaju tvrdolisne makije u mozaiku s borovim šumama koje su od nedavnog rata do danas uzastopno stradale u nizu požara. U gorskim ponikvama i klancima su manje šumice balkanskog javora gluhača (*Acer obtusatum*). Oko najviših istočnih vrhova Sniježnice ima i visokih šuma hrasta sladuna (*Quercus farnetto*) koje su također dijelom izgorjele, a na najistočnijem vrhu Štedar je u Hrvatskoj jedino nalazište malobrojnog bora munjika (Pinus heldreichii).

## Vrhovi Sniježnice
Najviši vrh Sniježnice je Ilijin vrh, a nalazi se na 1234 metra visine.

Ostali vrhovi su:

* Velji vrh 1156 m, 
* Kosmać 1046 m,
* Štedar 1165 m

## Izvori

## Vanjske veze
Buhta smjerti

**Buhta smjerti** (, doslovno: "Zaliv smrti") se može odnositi na:

* ''Buhta smjerti'' (film, 1926)
* ''Buhta smjerti'' (film, 1991)
Buhta smjerti (film, 1926)

**Zaliv smrti** () je sovjetski crno-bijeli nijemi film snimljen 1926. u režiji Abrama Rooma kome je također predstavljao cjelovečernji režijski debi. Radnja se događa za vrijeme ruskog građanskog rata, na brodu koji koriste bijeli kontrarevolucionari, a koga žele sabotirati pristaše boljševika.

Snimanje filma su opisali Iljf i Petrov u jednom od svojih feljtona.

## Vanjske veze
* 
*
Nikolaj Ščors

**Nikolaj Aleksandrovič Ščors** () ili **Mikola Oleksandrovič Ščors** () ( - 30. kolovoza 1919) je bio ukrajinski i sovjetski vojskovođa, poznat po svojoj hrabrosti i uspjesima kao komandant Crvene armije u Ukrajini za vrijeme građanskog rata. Iako je poginuo u nerazjašnjenim okolnostima, sovjetske vlasti su ga slavile kao heroja, te je stekao nadimak "ukrajinskog Čapajeva". Godine 1939. je o njemu Aleksandar Dovženko snimio film *[[Ščors (film)|Ščors]]* gdje je njegov lik tumačio Jevgenij Samojlov.

## Vanjske veze
* An MP3 of the Shchors song
*  Website of Unecha city. An article commemorated to Shchors
Ščors (film)

***Ščors*** () je sovjetski crno-bijeli ratni film snimljen u režiji Aleksandra Dovženka i premijerno prikazan 1939. godine. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Jevgenij Samojlov je Nikolaj Ščors, komandant Crvene armije u Ukrajini za vrijeme građanskog rata. Radnja prikazuje njegove legendarne uspjehe u borbi protiv kontrarevolucionara, a koje je prekinula njegova smrt. Iako je film naručio lično Staljin, duboko impresioniran njegovim Dovženkovim ranijim ostvarenjem *[[Aerograd]]*, snimanje je za Dovženka predstavljalo izuzetno traumatično iskustvo. Ono je koincidiralo s Velikom čistkom u kojoj su nestali neki od očevidaca stvarnih događaja sa kojima je Dovženko surađivao u izradi scenarija, a nakon razgovora sa agentima NKVD-a sam režiser je doživio infarkt. Dodatne poteškoće je predstavljala potraga za adekvatnim glumcem, kao i čekanje da Staljin lično odobri scenario. Usprkos tome, *Ščors* je, nakon što je premijerno prikazan, predstavljao veliki uspjeh i imao izvrsnu gledanost. Nju je, međutim, suzbio pakt Molotov-Ribbentrop u ljeto 1939. koji je "problematičnim" učinio scene u kojima se Ščors kao partizan bori protiv njemačkih okupatora; Ščors je nakon toga stavljen u bunker iz koga je, kao i slična anti-njemačka ostvarenja, izvađen odmah nakon početka operacije Barbarossa. Iako je Dovženko za Ščors dobio Staljinovu nagradu, bio je toliko mentalno iscrpljen i traumatiziran, da je poslije snimio tek jedan cjelovečernji film.

## Vanjske veze

* Э. Косничук. Киноправда ''Щорса''
Mihailo Asen I od Bugarske

**Mihajlo I Asen** (bugarski: Михаил II Асен) (oko 1238. - okolica Velikog Trnova, 1256.) bio je bugarski car od 1246. do 1256. 

I on je kao i njegov brat, nastavio gubiti zemlje koje je prethodno osvojio njegov otac Ivan Asen II. 
## Biografija
*Mihajlo* je bio sin bugarskog cara Ivana Asena II (vladao od 1218. do 1241.) i njegove treće žene - Irine Komnin Duka, epirske princeze. Bio je još dijete kad je na prijestolju naslijedio svog brata Kalimana I. Pretpostavlja se da je prvih godina vladala njegova majka kao regent, ali nema dokaza za tu hipotezu. Ali je vijest da Bugarskom vlada dijete, osokolila susjedne zemlje; Nikejsko Carstvo, Epirsku Despotovinu i Kraljevinu Ugarsku koje su navalile na nju i zauzele joj značajne teritorije. Od Trakije koju je zauzelo Nikejsko Carstvo, Makedonije koju si je prisvojila Epirska Despotovina do krajeva oko Beograda i Banata koje su zauzeli Ugari. 

*Mihajlo* je to pokušao kompenzirati, napadom na Srbiju Uroša Nemanjića, zbog tog je nešto prije 1253. sklopio trgovački i vojni pakt sa Dubrovačkom Republikom. Ali mu ni taj pakt, a niti duboki prodor na srpski teritorij, nisu puno pomogli jer se morao povući.

Kad je 1254. umro nikejski car Janis III Duka Vatac, *Mihajlo* je početkom 1255. navalio na Trakiju i Makedoniju. Unatoč nekim početnim uspjesima, nakon dvije vojne kampanje koje je protiv njega poduzeo novi car Janis IV Laskaris - 1255. i 1256. morao povući na početne pozicije i potpisati mirovni ugovor u maju 1256. 

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Second Bulgarian Empire (13th – 15th c.)'' na portalu Medieval Times
Aeronautics Orbiter

**Orbiter Mini UAV System** je laka bespilotna letjelica koju proizvodi izraelska tvrtka Aeronautics Defense Systems. Namijenjena je vojnim i sigurnosnim misijama kao što su izviđanje, sukobi niskog intenziteta, urbane borbe te bliske ISTAR misije (obavještavanje, nadzor, ciljno stjecanje i izviđanje). Orbiter je s velikim uspjehom korišten na području Bliskog istoka.

Bespilotna letjelica je predstavljena javnosti tokom pariškog air showa 2005. godine. U potpunosti je proizvedena od karbonskog kompozita a pokreće ju električni motor koji stvara mali zvučni obris. Letjelica je opremljena optičkom i infracrvenom kamerom, podatkovnim linkom te navigacijskim sustavima (GPS i INS). Ovisno o modelu, Orbiter može provesti u zraku od minimalno dva do maksimalno osam sati.

## Verzije
* **Orbiter I**: inačica teška 6,5 m s doletom od 50&nbsp;km i trajanjem leta od dva do tri sata.
* **Orbiter II**: inačica teška 9,5&nbsp;kg čije trajanje leta iznosi između tri i tri i pol sata.
** **Orbiter II M**: modificirana inačica.
* **Orbiter III**: inačica teška 20&nbsp;kg s trajanjem leta od šest do osam sati. Prototip je predstavljen 2011. godine.

## Korisnici
* : izraelska ratna mornarica je 2010. odabrala Orbiter II kao bespilotnu letjelicu kojom će opremiti neke od svojih borbenih brodova.
* : tokom 2009. godine, azerska Vlada i predstavnici tvrtke Aeronautics Defense Systems su potpisali ugovor prema kojem bi se u Azerbajdžanu izgradila tvornica za proizvodnju bespilotnih letjelica i borbenih zrakoplova. U ožujku 2011. je domaća tvrtka Azad Systems naručila od Izraela dva Orbitera II M te je kasnije proizvela vlastitu inačicu koja je testirana u teškim vremenskim uvjetima. Letjelice su danas u službi azerske kopnene vojske.
* : 26. travnja 2012. finsko Ministarstvo obrane je odlučilo nabaviti Orbiter bespilotne letjelice. Očekuje se da će kopnenoj vojsci biti dostavljeno 55 letjelica.
* : irska vojska.
* : meksička savezna policija. Sredinom prosinca 2010. jedna letjelica se srušila u teksaškom El Pasu zbog čega je pokrenuta istraga.
* : peruanska vojska je u travnju 2010. nabavila tri Orbitera II preko posredničke tvrtke Sarosca SA Projects.
* : zemlja je 2007. godine nabavila šest Orbitera. 2012. je poljsko Ministartvo obrane odbilo kupiti osam bespilotnih letjelica budući da je izraelski proizvođač prekršio uvjete ugovora. Prije tog spora, zemlji je prodano najmanje 50 Orbitera.
* : Vojska Srbije je 2008. godine nabavila deset Orbitera čija ukupna vrijednost iznosi 700.000 USD. Također, u Izrael je poslana skupina srpskih vojnih operatera zbog obuke o upravljanju ovim bespilotnim letjelicama.
* : Ministarstvo obrane Ugande je 2011. godine s izraelskom tvrtkom Aeronautics Defense Systems sklopilo ugovor o nabavci dvije letjelice Orbiter II.

## Reference
Bespilotna letjelica

**Bespilotna letjelica** (**BPL**; ), poznatija kao **dron** (), je letjelica ili zrakoplov bez posade, koja se može nadzirati na daljinu ili letjeti samostalno uporabom unaprijed programiranog plana leta ili pomoću složenih autonomnih dinamičkih sustava.

Bespilotne letjelice se često rabe u vojne svrhe za izviđanje i napad na ciljeve kao i za brojne civilne zadače, kao što su vatrogasni zadaci, policijsko praćenje ili istraživanje terena.

Veličine bespilotne letjelice su u rasponu od samo nekoliko milimetara (mikro UAV) do veličine zrakoplova s 40 m raspona (Global Hawk).

Uz minijaturizaciju tehnologije tokom osamdesetih i devedesetih godina 20. stoljeća, zanimanje za bespilotne letjelice je naraslo. Prva generacija bila je uglavnom namijenjena izviđanju, ali neke su opremljene oružjem, kao što je MQ-1 Predator koji je nosio rakete zrak-zemlja.

Hrvatska vojska koristila je bespilotne letjelice u pripremi operacije Oluja za fotografiranje i snimanje neprijateljskih položaja.

## Proizvođači

Glavni proizvođači bespilotnih letjelica za vojsku su Northrop Grumman, Lockheed Martin i Boeing kao i manje tvrtke kao primjerice General Atomics, Sikorsky i AAI. 
Neamerički proizvođači su EADS, Dassault Aviation, TAI, IAI, Saab i BAE Systems.

Manji proizvođači bespilotnih letjelica:
* Alpi Aviation
* Denel
* Diamond Aircraft
* Finmeccanica
* Hellenic Aerospace Industry
* EMT
* Jakowlew
* Kamow
* Schiebel Elektronische Geräte
* Swiss UAV
* Vestel

## Galerija

Datoteka:Unmanned Aerial Vehicle.jpg|RQ-7 Shadow
Datoteka:LUNA UAV.jpg|LUNA
Datoteka:Barracuda av dr.jpg|EADS Barracuda
Datoteka:Diehl BGT defence Minihubschrauber.jpg|Diehl BGT defence Minihelikopter
Datoteka:RQ-1 Predator in flight near USS Carl Vinson (CVN-70) 951205-N-3149J-006.jpg|UCAV/URAV: RQ-1 Predator US Air Force
Datoteka:RQ-4 Global Hawk 2.jpg|Global Hawk
Datoteka:S-100-OE-VXX.jpg|Camcopter S-100 s raketama
Datoteka:X-47B 110204-F-1162D-119.jpg|Northrop Grumman X-47
Datoteka:Cypher-UAV.JPG|Sikorsky Cypher
Datoteka:NEO S300 2.jpg|Swiss UAV NEO S-300


## Vidi takodjer
* Bespilotna borbena letelica ()
* Mikro UAV ()
* Mini UAV ()
* Ultralaki avion

## Vanjske veze
* UAVs world classification 
* GlobalSecurity.org (engl.)
* prvi-hrvatski-bespilotni Prvi Hrvatski bezpilotna letjelica 
* Bespilotne letjelice za nadzor mora 
;Sestrinski projekti
Vera Fischer (kiparica)

**Vera Fischer** (Zagreb, 27. 1. 1925 - Zagreb, 14. 7. 2009), hrvatska i jugoslavenska akademska skulptorica i sudionica Narodnooslobodilačke borbe (NOB).

## Biografija
Vera Fischer rođena je 27. 1. 1925 u zagrebačkoj-židovskoj obitelji. Otac joj je radio u zagrebačkom Paromlinu i Vera je stanovala sa obitelji u nastambama Paromlina. Iako tu nije dugo ostala, mjesto rođenja joj je zauvijek ostalo urezano u pamćenje. Verin je otac umro kad joj je bilo godinu dana, pa ju je odgojila majka Latica (Klein) Fischer zajedno sa svojim roditeljima. Tokom Drugog svjetskog rata kao Židovka je bila internirana u Koncentracijski logor Rab i u logor na Kuparima koji su bili pod talijanskom upravom. Nakon kapitulacije Italije, Vera se pridružila Narodnooslobodilačkoj vojsci Jugoslavije (NOVJ). U NOVJ-u je bila radu u Narodnooslobodilačkom odboru (NOO) Topusko, a zatim u NOO Glina. 1951 godine, Vera je diplomirala na Akademiji likovnih umjetnosti Sveučilišta u Zagrebu u klasi prof. Vanje Radauša. Ubrzo nakon diplome naspustila je klasični stil likovne akademije i okrenula se pop skulpturama. Sudjelovala je na brojnim samostalnim i skupnim izložbama u zemlji i inozemstvu, od kojih se ističe prvi javni nastup 1952 godine na 8. Izložbi Udruženja likovnih umjetnika Hrvatske (ULUH) u Zagrebu, te prva samostalna izložba u Salonu ULUH u Zagrebu 1961 godine. Veliku "Autobiografsku izložbu" priredila je 2002 godine u Gliptoteci Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti (HAZU) u Zagrebu. Bila je članica Hrvatskog društva likovnih umjetnika (HDLU) Zagreb od 1952 godine. Vera Fischer je svoj umjetnički vrhunac zapravo i postigla kolažima iz 1960-ih, te fotografijama iz 1970-ih, kada je putovala po New Yorku i zahvaljujući kojima je uvrštena u knjigu "Fotografkinje u Hrvatskoj". Vera je bila aktivan član Židovske općine Zagreb. U misiji približavanja kršćanstva i židovstva bila je uključena kroz rad "Svjetske konferencije religije za mir" i u toj je misiji putovala svijetom. O njezinoj okupaciji govori i rad na kojemu su zajedno isklesani križ i Davidova zvijezda, smještena na mjestu srca. 1997. godine odlikovana je Redom Danice s likom Marka Marulića. Vera Fischer je umjetnica čiji rad za života nije bio dovoljno vrednovan, te je njezin opus danas nepravedno mariginaliziran do nepamtivosti. Umrla je u Zagrebu, 14. 7. 2009, te je pokopana na židovskom dijelu groblja Mirogoj.

## Odlikovanja i pohvale
* Red Danice hrvatske s likom Marka Marulića

## Reference

## Literatura
* 
*
Praznici u socijalističkoj Jugoslaviji

Jugoslavenskim zakonima određeni su državni (savezni), republički i drugi praznici. Iako regulirani posebnim zakonima, religijski praznici nisu službeno obilježavani do 1991.

## Državni praznici

**Državni (savezni) praznici**:

* 1. i 2. siječnja: Nova godina
* 1. i 2. svibnja: Praznik rada
* 4. srpnja: Dan borca
* 29. i 30. studenoga: Dan republike

Nova godina je praznik koji se proslavljao 1. i 2. siječnja. Praznik rada 1. i 2. svibnja, a Dan Republike 29. i 30. studenoga. Ako je jedan od praznika padao u nedjelju smatrao se praznikom i prvi sljedeći radni dan.

## Republički praznici

Republički praznici su se slavili u određenim republikama u Jugoslaviji:

* 27. travnja – Osnivanje Oslobodilačke fronte u SR Sloveniji
* 7. srpnja – Dan ustanka u SR Srbiji
* 13. srpnja – Dan ustanka u SR Crnoj Gori
* 22. srpnja – Dan ustanka u SR Sloveniji
* 27. srpnja – Dan ustanka u SR Hrvatskoj i SR Bosni i Hercegovini
* 2. kolovoza – Prvo zasjedanje ASNOM-a
* 11. listopada – Dan ustanka u SR Makedoniji
* 25. studenog – Prvo zasjedanje ZAVNOBiH-a

## Značajniji datumi

Značajniji datumi, koji su se slavili u socijalističkoj Jugoslaviji:

* 7. ožujka – Dan roda inženjerije JNA
* 8. ožujka – Međunarodni dan žena
* 23. ožujka – Svjetski dan meteorologa
* 1. travnja – Dan omladinskih radnih akcija
* 7. travnja – Međunarodni dan zdravlja
* 15. travnja – Dan željezničara
* 8. svibnja – Međunarodni dan Crvenog križa
* 9. svibnja – Dan pobjede
* 15. svibnja – Dan pobjede u Jugoslaviji
* 13. svibnja – Dan službe sigurnosti
* 21. svibnja – Dan Jugoslavenskog ratnog zrakoplovstva
* 25. svibnja – Rođendan Maršala Tita - Dan mladosti
* 16. srpnja – Dan tenkista JNA
* 15. kolovoza – Dan graničara JNA
* 9. rujna – Dan ustanka u Istri i Slovenskom primorju
* 10. rujna – Dan pomorstva
* 15. rujna – Dan konjičkih jedinica JNA
* 28. rujna – Međunarodni dan gluhih
* 2. listopada – Međunarodni dan mira
* 7. listopada – Dan artiljerije JNA
* 24. listopada – Dan Ujedinjenih naroda
* 31. listopada – Svjetski dan štednje
* 7. studenog – Dan Oktobarske revolucije
* 10. studenog – Svjetski omladinski dan
* 10. prosinca – Dan prava čovjeka
* 22. prosinca – Dan Jugoslavenske narodne armije

Pored ovih praznika, slavili su se i općinski i gradski praznici (najčešće na dan kad su partizani u Drugom svjetskom ratu oslobodili pojedini grad), kao i praznici raznih društvenih i gospodarskih organizacija.

## Povezano

* Socijalistička Jugoslavija
* Praznici u monarhijskoj Jugoslaviji
* Lista praznika po državi
Vječni Jevrej (razvrstavanje)

**Vječni Jevrej** ili **Lutajući Židov** je izraz kojim se označava Ahasver, ličnost iz srednjovjekovnih legendi, odnosno Jevrej osuđen da vječno luta svijetom nakon što je ismijavao Isusa Krista. Također može označavati:

* nadimak za pripadnike jevrejske dijaspore
* *[[Le Juif errant]]*, roman francuskog pisca Eugenea Suea iz 1844. godine
** ''Le Juif errant'' (opera), opera iz 1852. koju je na predlošku romana komponirao Fromental Halévy
* ''Vječni Jevrej'' (drama), kazališni komad Davida Pinskog iz 1906. godine
* ''The Wandering Jew'' (film, 1923), britanski nijemi film, rež. Maurice Elvey
* ''The Wandering Jew'' (film, 1933, UK), britanski zvučni film, rež. Maurice Elvey, ul. Conrad Veidt
* ''The Wandering Jew'' (film, 1933, SAD), američki film na jidišu, rež. George Roland
* Der ewige Jude (izložba), antisemitska izložba "degenerične umjetnosti" koju je od 1937. do 1938. priredio nacistički režim u Njemačkoj
* *[[Der ewige Jude]]*, njemački igrano-dokumnetarni film iz 1940. godine, rež. Fritz Hippler
* *[[L'ebreo errante]]*, italijanski film iz 1948. godine, adaptacija Sueovog romana
Lutka (drama)

***Lutka*** je kazališna komedija hrvatskog pisca Mire Gavrana premijerno prikazana 2012. godine. Protagonist je Marko, staromodni momak koji u odnosima sa ženama često griješi pa ga cura ostavlja radi njegove neodlučnosti da se oženi i da ima djecu. Radnja prikazuje kako počinje živjeti sa Stelom, androidom dizajniranim kako bi ga usrećio.

Na Festivalu smijeha i komedije Zlatni zub 2013. u Poreču predstava "Lutka" osvojila je nagradu Zlatni zub. Za ulogu Stele Doris Pinčić je dobila Nagradu hrvatskog glumišta za 2013. godinu za najbolju mladu glumicu do 28 godina starosti.

## Vanjske veze
* Na stranicama Teatra Gavran 
* Na stranici teatar.hr
Andronik II Paleolog

**Andronik II Paleolog** (grčki: Ανδρόνικος Β' Παλαιολόγος) (Konstatinopolis, oko 1260. - Konstatinopolis, 13. februar 1332.) bio je bizantski car od 1254. do 1258.

Tokom njegove vladavine Bizantsko carstvo spalo je na malu državu, stisnutu u Anadoliji Turcima Seldžucima, a na Balkanu Srbijom.
## Biografija
*Andronik* je bio sin bizantskog cara Mihajla VIII Paleologa (vladao od 1259. do 1282.) i Teodore Duke Vatac, unuke cara Janisa III Duke Vataca.

*Andronik* je bio više intelektualac i teolog, nego državnik ili vojnik, pa je smanjio bizantske kopnene snage za nekoliko hiljada konjanika i pješadinaca, a mornaricu potpuno ukinuo, u zamjenu za to oslonio se genovešku najamničku flotu. Kako ga ratovanje nije previše interesiralo, nedostajalo mu je inicijative, a to su iskoristili Turci Seldžuci i ovladali gotovo cijelom Anadolijom do 1300. Još se katostafalnijom pokazala njegova odluka da 1304. angažira katalonske plaćenike koji su se pokazali revnijim u pljačkanju bizantskih gradova negoli u borbi s Turcima. Jednako tako loš i nepromišljen potez bio mu je svrstavanje na stranu Republike Genove u ratu protiv Mletačke Republike, pa je tim potezom navukao na sebe gnjev daleko superiornije mletačke mornarice.

Jednako tako *Andronik* se pokazao i kao loš vladar na unutrašnjem planu, jer se za njegove vladavine carstvo ubrzano dezintegriralo, i opadao autoritet centralne vlasti, uz velike ekonomske teškoće i krizu. Njegov napor koncentrirao se na oživljavanje bizantske umjetnosti i kulture i snažnu podršku pravoslavnoj crkvi i njenoj nezavisnosti. Njegova vladavina bila je zlatno doba Svete gore - Atos kad je izgrađeno puno manastira.

*Andronik* je jednako nesretan bio i u svojim porodičnim odnosima, jer se 1328. toliko posvadio sa svojim unukom - imenjakom *Andronikom* (kasniji car Andronik III) da ga je isključio iz nasljedstva. Upravo ga je on u građanskom ratu svrgnuo s trona, a nakon tog odstranio sa dvora i poslao u manastir.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Andronicus II Palaeologus'' na portalu Encyclopædia Britannica
Corrientes (provincija, Argentina)

**Provincija Corrientes** (španjolski: *Provincia de Corrientes*) je jedna od 23 provincija Argentine.

## Karakteristike

Corrientes se nalazi na sjeveroistoku zemlje, prostire se na prosječnoj nadmorskoj visini od 96 metra.

Na sjeveru graniči sa Republikom Paragvaj sa sjeveroistoka sa Provincijom Misiones, sa zapada sa provincijama Chaco 
i Santa Fe, na jugu sa Provincijom Entre Ríos i Republikom Urugvaj i sa istoka sa
Brazilom.

Prostire se na površini od 88,199 km², na kojoj je 2022. živjelo 3,978,984 stanovnika.

Administrativni centar provincije je grad Corrientes koji ima 346,334 stanovnika.

Provincija je administrativno podjeljena na 25 departmana i 77 općina.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gobierno de la Provincia de Corrientes'' (službene stranice)
Catamarca (provincija, Argentina)

**Provincija Catamarca** (španjolski: *Provincia de Catamarca*) je jedna od 23 provincija Argentine.

## Karakteristike

Catamarca se nalazi na sjeverozapadu zemlje, prostire se na prosječnoj nadmorskoj visini od 3,347 metra.

Sa sjevera graniči sa provincijama Salta i Tucumán, na istoku sa Provincijom Santiago del Estero, na jugu sa provincijama La Rioja i Córdoba i sa zapada sa Republikom Čile.

Prostire se na površini od 102,602 km², na kojoj je 2022. živjelo 429,556 stanovnika.

Administrativni centar provincije je grad San Fernando del Valle de Catamarca koji ima 159,139 stanovnika.

Provincija je administrativno podjeljena na 16 departmana i 36 općina.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Catamarca Gobierno''