open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kristalografija

**Kristalografija** je nauka koja se bavi kristalima, njihovim nastankom i njihovim strukturama. Kristalografija se presijeca sa drugim prirodnim naukama, kao što je mineralogija i nauka materijala, hemija i fizika.

Kristalografija je u drugim matematičko-prirodnim naukama sinonim za analizu kristalnih struktura.

Kristalografija sadrži sledeće teme:
* forme kristala
* morfoligija kristala
* stereografske projekcije kristalni funkcija
* jednačine zona
* vrste rasta kristala
* principi simetrija
* 14 Brave-taraba (od monoklinog-ortorombskog sistema)
* 32 tačne-grupe
* prostorne grupe
* rentgenografske analize kristala

## Istorija kristalografije
* 1669 − Nikolaus Steno pronalazi zakon konzestencije uglova
* 1801 − Rene Žist Aij pronalazi zakon simetrije kristala
* 1890/91 − Moric Šenflis i Jebgraf Stepanovič pronalaze 230 simetrijskih prostornih grupa kristalografije
* 1912 − Maks fon Laue istražuje prvi put kristale uz pomoć rentgenskih snimaka
* 1913 − Vilijam Henri Brag pronalazi kristalografske strukture nekih Minerala.
* 1953 − DŽejms Vacon pronalazi kristalnu strukturu DNK.
* 1969 − Doroti Kraufut Hodžkin pronalazi kristalnu strukuturu Inzulina.
* 1984 − Pronalaženje 5. simetrije (kvazi-kristala) u brzom hlađenju aluminijum-mangana.

## Stereografska projekcija
Uz pomoć stereografske projekcije je moguće pronaći sve simetrije jednog trodimenzionalnog tijela.

## Povezano
* Kristalografski informacioni fajl (**CIF**)

## Literatura

* 
* Dr Dimitrije Tjapkin:*Fizička elektronika i elektronska fizika čvrstog tela*, Naučna knjiga, Beograd, 1988.
*
Kristalografski informacioni fajl

**Kristalografski informacioni fajl** (**CIF**) format je standardni tekst format za predstavljanje kristalografskih informacija, koji je objavila Internacionalna kristalografska unija (IUCr). CIF je razvila IUCr Radna grupa za kristalografske informacije u poduhvatu koji su sponzirale IUCr Komisija za kristalografske podatke i IUCr Komisija za žurnale. Ovaj format fajla su objavili Hol, Alen i Braun, i od tog vremena format je nokoliko puta revidiran. Najnovija verzija je 1.1. Puna specifikacija formata je dostupna na IUCr vebsajtu. Mnogi računarski programi za prikazivanje molekula kompatibilni su sa ovim formatom, uključujući Jmol.

Blisko srodan format fajla je **mmCIF**, makromolekulski CIF, koji je definisan sa namerom stvaranja alternative Protein Data Bank (**PDB**) formatu. Isto tako srodan je * Kristalografski informacioni sistem*, koji je opštiji sistem razmene protokola. On je zasnovan na rečnicima podataka, i uključuje, ali nije ograničen sa, CIF i XML formatima.

## Literatura

## Vanjske veze
* Internacionalna Kristalografska Unija
Centrifugalna sila

**Centrifugalna sila** je inercijalna sila, koja se javlja kod krivolinijskih kretanja. Njen vektor pravca prolazi kroz centar krivine putanje, normalan je odnosu na vektor pravca brzine i deluje u smeru suprotno od smera vektora centripetalne sile. U opštem slučaju, prilikom kretanja tela, ovih centara ima više, zavisno na kom delu putanje se telo nalazi.

Najjednostavniji oblik obrtnog kretanja je kružno kretanje, kada se centar krivine ne menja. Ako se telo kreće ravnomerno, odnosno brzinom konstantnog intenziteta, po kružnoj putanji, prema Drugom Njutnovom zakonu važiće formula:

: F_{c}  = m a_c

odnosno intenzitet sile je:

: F_{c}  = m \frac{v^2} {r}

gde je a_c  ubrzanje, m masa tela, r poluprečnik kruga, v konstanta brzina kretanja tela, a F_{c} je intenzitet centripetalne sile. Centripetalna sila je srazmerna kvadratu brzine i obrnuto srazmerna poluprečniku kružne putanje, a njen vektor je usmerena isto kao i vektor ubrzanja u pravcu od centru kruga. Naziv centripetalna, odnosi se na činjenicu da sila deluje u istoj tačci na celoj putanji tela. Pojam centripetalne sile uveo je još 1683. godine, Kristijan Hajgens, u svom delu „Sat sa klatnom“ (), publikovanom u Parizu.

Centrifugalna sila određuje se po istoj formuli kao i centripetalna sila, njihove vrednosti su jednake, deluju duž iste linije ali u suportnim pracima i na različita tela. Ove dve sile su različite prirode. Dok je centripetalna sila realna i izazvana je delovanjima tela, centrifugalna sila je kao i sve inercijalne sile, fiktivna, i nije izazvana delovanjem drugih tela, i nma svoju silu reakcije, ali su njeni efekti realni. Ona je posledica ubrzanog kretanja referentnog sistema (koji je vezan za telo), tačnije posledica centripetalnog ubrzanja tela, usmerenog ka centru kružne putanje i otpora koji pruža telo (svojom inertnošću) ovom ubrzanom kretanju.

Kako ove dve sile deluju u različitim referentnim sistemima, zbog čega se nikada ne može desiti da obe sile deluju u okviru istog sistema, jer bi se u tom slučaju telo zaustavilo.

Centrifugalna sila ima različite primene, kao npr. u centrifugalnim separatorima, u kome se razdvajaju čestice različitih masa ili kod mašine za pranje veša.

## Reference
Centrifuga

**Centrifuga** je mašina koja zahvaljujući centrifugalnoj sili omogućava razdvajanje faza, odnosno čvrste faze od tečne.

## Centrifuga u laboratoriji
Ova metoda u laboratoriji je posebno korisna prilikom dobijanja smeše pri kojoj je jedna supstanca sitno dispergovana u drugoj, odnosno u rastvaraču. Praktično postoje dva tipa centrifuga: sitaste i sedimentacione. U laboratoriji se češće koriste ove druge. Moć odvajanja centrifuge zavisi od broja njenih obrtaja. Ručnim centrifugama se može postići do 1.000 obrtaja u minuti, dok se centrifugama koje rade uz pomoć struje može postići deset puta više obrtaja. Ovakve centrifuge su, za razliku od ručnih, zaštićene i predviđen je oprez u radu sa njima. Postoje i ultra-centrifuge koje se primenjuju pri istraživanju proteina i virusa, na primer i one mogu dostići i do 60.000 obrtaja u minuti.

## Primena
Osim u laboratoriji, ova mašina omogućava da se postignu velika ubrzanja kakva postoje u mlaznim avionima i raketama nosačima vasionskih brodova, a prilikom obuke kosmonauta. U domaćinstvu, centrifuga postoji kod veš-mašina.

## Reference
Jmol

**Jmol** je program otvorenog koda, napisan u Javi, za prikazivanje hemijskih struktura u 3D, za čiji rad nisu neophodni dodaci za 3D ubrzavanje. Jmol prikazuje 3D reprezentaciju molekula koja se može koristi u nastavi i u istraživanjima, npr. u oblastima hemije i biohemije. Ovaj besplatni softver otvorenog koda napisan u Javi se može koristiti na Vindousu, Mac OS X, Linuksu i Juniks. Dostupna je i *samostalna aplikacija*, kao i komplet alata za razvoj, koji se mogu integrisati u druge Java programe, kao što su Bioclipse i Taverna.

Popularno svojstvo je *applet* koji može da bude integrisan u veb stranice radi prikazivanja molekula na razne načine. Na primer, molekuli se mogu prikazati kao modeli „lopti i štapova“, „prostorno popunjavajući“ modeli, „trakasti“ modeli, etc. Jmol podržava širok opseg molekularnih formata fajlova, uklučujući Protein Data Bank (pdb), kristalografski informacioni fajl (cif), MDL molfajl (mol), i ''Chemical Markup Language'' (CML).

Jmol aplet, pored drugih mogućnosti, se može koristiti kao alternativu Čajm pluginu, čiji je razvoj zaustavljen. Mada mnoga svojatava Jmola nisu dostupna u *Chime* paketu, on nije zamišljen kao sveukupna zamena *Chime* funkcionalnosti (pre svega, skulpturnog moda). Da bis koristio *Chime* neophodno je da se instalira plug-in i da se koristi Internet eksploreru 6.0 ili Fajerfoksu 2.0 na Majkrosoft vindousu, ili Netskejp komunikatoru 4.8 na Makintoš OS9. Za upotrebu Jmol-a neophodana je Java instalacija, koja se može koristiti na mnoštvu različitih platformi. Na primer, Jmol je potpuno funkcionalan u Mozilinom fajerfoksu, Internet Eksploreru, Operi, Guglovom Hromu i Safariju.

## Snimci ekrana

Image:Jmol_screenshot_2hvy.jpg|Kristalna struktura H/ACA kutije RNP iz *Pyrococcus furiosus*.
Image:Jmol_screenshot_hemoglobin.png|Prikazana su dva sona mosta hemoglobinskog tetramera (hemo grupa je dole desno).
Image:Jmol_screenshot_zincfinger.png|Fragment transkripcionog faktora TFIIIA, koji formira tri konsekutivna motiva cinkanog prsta, vezan za DNK segment.
Image:Jmol_screenshot_thermus_ribosome_1jgo_and_1giy.jpg|Eubakterijski 70S ribozom iz *Thermus thermophilus*.


## Povezano
* Spisak molekulskih grafičkih sistema
* Spisak softvera za molekularno mehaničko modelovanje
* *[[Chemistry Development Kit]]* (CDK)
* Molekulska grafika
* PyMOL
* 

## Reference

## Vanjske veze

* Jmol official web site
* Jmol wiki where a list of Websites, Wikis, Moodles, ... using Jmol is available
3D

__NOTC__
Termin **3D** ima više značenja.

* Trodimenzionalni prostor
* 3D računarska grafika
* 3D štampa (sr)(en)
Strukturna genomika

**Strukturna genomika** nastoji da opiše trodimenzione strukture svih proteina kodiranih u datom genomu. Ovaj na genomu zasnovani pristup omogućava primenu metoda određivanja strukture visokog kapaciteta putem kombinacije eksperimentnih metoda i modelulskog modelovanja. Glavna razlika između strukturne genomike i tradicionalnog strukturnog predviđanja je da strukturna genomika pokušava da odredi strukturu svih proteina kodiranih genomom, umesto da se usredsređuje na jedan specifični protein. Sa dostupnošću potpunih genomskih sekvenci, strukturna predviđanja se mogu brže vršiti putem kombinacije eksperimentalnih i teorijskih pristupa, posebno zato što veliki broj dostupnih sekvenciranih genoma i rešenih kristalnih struktura omogućava modelovanje proteinskih struktura koristeći prethodno ređene homologe.

Za razliku od tradicionalne strukturne biologije, određivanje proteinske strukture primenom strukturne genomike se često vrši pre nego što je poznata proteinska funkcija. Proteinske strukture su blisko povezane sa funkcijom proteina, te strukturna genomika ima potencijal da pruži inforacije o mogućim proteinskim funkcijama. Osim izučavanja proteinskih funkcija, strukturna genomika se može koristiti za identifikaciju novih proteinskih savijanja i potentijalnih bioloških ciljeva sa primenom u procesu otkrivanja lekova.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 

## Povezano
* Genomika
* Proteinska strukturna inicijativa

## Vanjske veze

* Protein Structure Initiative (PSI) 
* PSI Structural Biology Knowledgebase: A Nature Gateway
* Northeast Structural Genomics Consortium
Teoretska hemija

**Teoretska hemija** objašnjava hemijska i fizička opažanja. Teoretska hemija koristi fundamentalne zakone fizike, Kulonov zakon, kinetičku energiju, potencijalnu energiju, Virijalnu teoremu, Plankov zakon, Paulijev princip isključenja i mnoge druge, u objašnjavanju i predviđanju hemijskih fenomena. Termin kvantna hemija, koji potiče od Borovog kvantizovanog modela elektrona u atomu, primenjuje vremenski nezavisne Šredingerove i vremenski zavisne Dirakove formulacije.

U opštem slučaju potrebno je praviti razliku između teoretskog pristupa (nivoa teorije poput Hartri-Fok (HF), spregnutog klastera, relativistike, etc.) i matematičkog formalizma: ravanskog talasa, sfernih harmonika, periodičnog potencijala Blohovog talasa. Metodi koji iterativno rešavaju energije (svojstveni vektori) stacionarnog stanja talasa obuhvataju: ograničeni Hatri-Fok (RHF), multi-konfiguraciono samosaglasno polje (CASSCF ili MCSCF), mada se teorija odnosi na Šredingera.

## Reference

## Vanjske veze

* Theoretical Chemistry
Denaturacija (biohemija)

**Denaturacija** je proces pri kome se menjaju prirodna svojstva proteina pod uticajem nekih hemijskih i fizičkih agenasa. Denaturacija je i slabljenje i narušavanje sekundarne (tercijarne) strukture nukleinskih kiselina i proteina čime se gubi funkcija ovih molekula. Može biti izazvana povišenom temperaturom, zračenjem, mehaničkim faktorima, solima teških metala ili delovanjem jakih kiselina i baza.

## Vanjske veze
* BioNet škola
Denaturacija

__NOTC__
Termin **denaturacija** ima više značenja.
* Denaturacija (biohemija), strukturna promena makromolekula
* Denaturacija (fisioni materijali), transformacija fisionog materijala
* Denaturacija (hrana), namerno krivotvorenje hrane ili pića čineći ga nepodobnim za potrošnju, dok ostaje podesna za druge svrhe
Spektroskop

**Spektroskop** je istrument kojim se posmatra i ispituje svetlosni spektar. Prvi spektroskopi sastojali su se od obične prizme i zaklona, dok moderniji spektroskopi koriste difracionu rešetku. U spektroskopu se spektar ne registruje već se samo posmatra na zalkonu ili kroz okular. Kada se spektroskopu doda mehanizam za registraciju spektra (za optičke spektroskope, film) onda se takva uređaj naziva spektrograf. Ako se pak doda još šta treba da spektar može da se meri onda se uređaj zove spektrometar.

Prvi spektroskop su konstruisali Kirhof i Bunzen.

## Vanjske veze
Elipticitet

**Elipticitet** ili **spljoštenost** obrtnog sferoida predstavlja meru pomeranja pola prema ekvatoru.

:{}_{\color{white}x}f=\mbox{ver}(o\!\varepsilon)=2\sin^2\left(\frac{o\!\varepsilon}{2}\right)=1-\cos(o\!\varepsilon)=\frac{a-b}{a};\,\!
:f'=\tan^2\left(\frac{o\!\varepsilon}{2}\right)=\frac{1-\cos(o\!\varepsilon)}{1+\cos(o\!\varepsilon)}=\frac{a-b}{a+b}.\,\!

## Reflist
Taylorov red

**Tejlorov polinom** za neku funkciju f(x) i datu tačku a je definisan na sledeći način:
:
T_n (x) = f(a) + \frac{f'(a)}{1!} (x-a) + \frac{f''(a)}{2!}(x-a)^2 +  \ldots + \frac{f^{(n)}(a)}{n!}(x-a)^n 
= \sum_{k=0}^{n} \left (\frac{f^{k}(a)}{k!}(x-a)^k \right )


Tejlorovim ostatkom R_n^a (x) polinoma nazivamo deo za koji se razlikuje funkcija i Tejlorov polinom, tj. grešku koja se pri takvoj aproksimaciji funkcije polinomom pravi, i on iznosi:
:R_n^a (x) = \frac{1}{n!} \int_a^x (x-t)^n f^{(n+1)}(t) dt

Tako se svaka funkcija može predstaviti kao zbir odgovarajućeg Tejlorovog polinoma za tačku a koju smo mi sami izabrali i greške koju smo napravili tom aproksimacijom:
:f(x) = T_n(x) + R_n(x)

## Povezano
* Tejlorova formula
* Maklorenova formula
* Tejlorov red

## Literatura
* Dušan Adnađević, Zoran Kadelburg: Matematička analiza 1, Studentski trg, Beograd, 1995.
Jonski kanal

**Jonski kanali** su proteini koji formiraju pore koje pomažu u uspostavljanju i kontroli naponskog gradijenta preko ćelijske membrane (vidi ćelijski potencijal) putem omogućavanja protoka jona niz njihov elektrohemijski gradijent. Oni su prisutni u membranama koje okružuju sve biološke ćelije. Studiranje jonskih kanala obuhvata mnoge naučne tehnike kao što su elektrofiziologija naponske spone (posebno slojna spona), imunohistohemija, i RT-PCR.

## Reference

## Literatura

* An Interview with Roderick MacKinnon Freeview video by the Vega Science Trust.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Povezano
* Aktivni transport
* Alfa heliks
* Membranski potencijal
* Membranski receptor
* Neurotoksin

## Vanjske veze
* 
* 
* AurSCOPE Ion Channels Database
Membranski transportni protein

**Membranski transportni protein** (*transporter*) je membranski protein koji učestvuje u prenosu jona, malih molekula, ili makromolekula, kao što su drugi proteini kroz biološke membrane. Transportni proteini su integralni membranski proteini. Oni se nalaze u membrani i premoštavaju je. Ovi proteini učestvuju u prenosu supstanci putem posredovane difuzije ili aktivnog trasporta. Njihov mehanizam dejstva je poznat kao **nosačem posredovan transport**.

## Tipovi

## Reference

## Povezano
* Prenosni protein
* Kotransporter
* Jonski kanal
* P-petlja

## Vanjske veze
*
Aktivni transport

**Aktivan transport** je mehanizam prenošenja materija i biohemijski aktivnih molekula koji nisu rastvorljivi u vodi i lipidima.

Transport molekula i jona kroz ćelijsku membranu omogućavaju membranski enzimi. Propustljuvost ćelijske membrane za razne vrste molekuka i jona zavisi od promena u molekulima membrane koji omogućuju nastajanje dinamičnih privremenih ili stalnih pora.

Za aktivan transport neophodna je energija (najčešće u vidu ATP-aze) koja se oslobađa u mitohondrijama.

Za aktivan transport pojedinih šećera, aminokiselina i jona kao nosači učestvuju specifični proteini i enzimi, koji ubrzavaju njihovo prenošenje i selektivno transportuju te supstancije.

## Povezano
* Citologija
* Ćelijska membrana
* Pasivan transport
* Difuzija
* Osmoza
* Olakšana difuzija
* Slobodna difuzija

## Vanjske veze
* Bionet škola
Baza podataka transporterske klasifikacije

**Baza podataka transporterske klasifikacije** (, *TCDB*) je klasifikacioni sistem koji je odobrila Međunarodna unija za biohemiju i molekularnu biologiju (IUBMB) za membranske transportne proteine uključujući jonske kanale. Ovaj klasifikacioni sistem je dizajniran da bude analogan sa sistemom EC brojeva za klasifikaciju enzima, mada on takođe koristi filogenetičke informacije.

## Reference

## Literatura

* 
* 

## Vanjske veze

* Transporter Classification Database
* List at qmul.ac.uk
Multiproteinski kompleks

**Multiproteinski kompleks** (*proteinski kompleks*) je grupa od dva ili više vezana polipeptidna lanaca. Ako različiti polipeptidni lanci sadrže različite proteinske domene, rezultirajući multiproteinski kompleks može da ima višestruke katalitičke funkcije. On se razlikuje od multienzimskog polipeptida, u kome se višestruki katalitički domena nalaze na jednom polipeptidnom lancu.

Proteinski kompleksi su oblik kvarternarne strukture. Proteini u proteinskom kompleksu su povezani nekovalentnim protein-protein interakcijama, i različiti proteinski kompleksi imaju različite stepene stabilnosti. Ti kompleksi su fundamentalna komponenta mnogih bioloških procesa i zajedno formiraju različite tipove molekulske mašinerije koja izvršava ogroman niz bioloških funkcija. Naučnici sve više vide ćeliju kao sistem formiran od modularnih supramolekulskih kompleksa, svaki od kojih izvodi nezavisne, diskretne biološke funkcije. Brzina i selektivnost vezujućih interakcija između enzimskih kompleksa i supstrata može da bude znatno poboljšana kad su oni međusobno locirani u neposrednoj blizini. Time se postiže povećana ćelijska efikasnost. Primeri multiproteinskih kompleksa su proteazom za molekulsku degradaciju, metabolon za oksidativno generisanje energije, i ribozom za sintezu proteina. U stabilnim kompleksima, veliki hidrofobni interfejsi između proteina tipično imaju površinu veću od 2.500 kvadratnih angstrema.

## Reference

## Vanjske veze
*
Protein-protein interakcija

**Protein–protein interakcije** se javljaju kad se dva ili više proteina vežu, često da bi vršili svoju biološku funkciju. Mnoge važne molekulske procese u ćeliji poput DNK replikacije izvode velike molekulske mašine koje se sastoje od velikog broja proteinskih komponenti organizovanih putem protein-protein interakcija. Proteinske interakcije su bile izučavane sa perspektive biohemije, kvantne hemije, molekulske dinamike, prenosa signala i drugih metaboličkih ili genetičkih/epigenetičih mreža. Protein–protein interakcije su u centru celokupnog interaktomskog sistema živih ćelija.

Interakcije imeđu proteina su važne za većinu bioloških funkcija. Na primer, spoljašnji ćelijski signali su prenose u ćelijsku unutrašnjost putem protein–protein interakcija signalnih molekula. Taj proces, koji se naziva prenos signala, ima fundamentalnu ulogu u mnogim biološkim procesima i u mnogim bolestima (npr. raku). Proteini mogu da interaguju i formiraju proteinski kompleks tokom dužeg vremenskog perioda. Jedan protein može da prenosi drug protein (na primer, iz citoplazme do nukleusa i *vice versa* u slučaju nukleusnih pora importina). Proteini isto tako mogu da interaguju kratkotrajno, samo koliko je neophodno da se izvrši modifikacija jednog proteina (npr. proteinska kinaza dodaje fosfat na ciljni protein). Ta modifikacija proteina može sama po sebi da promeni protein–protein interakcije. Neki proteini sa SH2 domenom samo vezuju druge proteine kad su oni fosforilisani na aminokiselini tirozinu, dok bromodomeni specifično prepoznaju acetilisane lizine. U zaključku, protein–protein interakcije imaju centralni značaj za virtualno svaki proces u živim ćelijama. Informacije o tim interakcijama poboljšavaju naše razumevanje bolesti i mogu da proizvedu osnovu za nove terapeutske pristupe.

## Metode za ispitivanje protein–protein interakcija

Protein–protein interakcije su toliko važne da postoji mnoštvo metoda za njihovu detekciju. Svaki pristup ima svoje dobre i loše strane, posebno u pogledu senzitivnosti i specifičnosti. Visoka senzitivnost znači da se mnoge interakcije koje se javljaju u stvarnosti detektuju testom. Visoka specifičnost indicira da se većina interakcija detektovanih testom takođe odvija u realnosti. Metode kao što je kvaščano dvostruko hibridno testiranje se mogu koristiti za detekciju novih protein-protein interakcija. Postoje takođe mnogi biofizički metodi za ispitivanje prirode i osobina interakcija. Na teoretskom nivou, eksperimentalni podaci velikih razmera o interakcijama se često modeluju primenom graf teoretskih metoda.

## Literatura

## Dodatna literatura

* 
* 

## Vanjske veze

* Proteini i enzimi
14 Juillet (film)

***14 Juillet*** (ili *Quatorze Juillet*; ) je francuski crno-bijeli film snimljen 1933. u režiji Renéa Claira. Po žanru je mješavina komedije i drame. Radnja se odigrava u Parizu prilikom proslave Dana zauzimanja Bastille, a protagonist, koga tumači George Rigaud je taksist zaljubljen u cvjećaricu (koju tumači Annabella). Iako se smatra inferiornijim u odnosu na klasične Clairove filmove iz tog perioda, današnjim historičarima je zanimljiv zbog toga što je zabilježio običaje proslave Dana Bastille po francuskim gradovima koji su uglavnom iščezli nakon drugog svjetskog rata.

## Uloge
* Annabella : Anna
* George Rigaud : Jean
* Pola Illéry : Pola
* Raymond Cordy : Raymond
* Paul Ollivier : Monsieur Imaque
* Raymond Aimos : Charles
* Thomy Bourdelle : Fernand
* Maximilienne : voisine
* René Bergeron : portier
* Pté fils 
* Arlette Balkis
* Gabrielle Rosny
* Palmyre Levasseur
* Jane Pierson
* Odette Talazac
* Anna Lefeuvrier
* Simone Barret
* Marie-Jacqueline Chantal
* Albert Malbert
* Georges Tréville
* Albert Broquin
* René Fleur
* Georges Huberdeau
* Charles Lorrain
* Hector Léopold

## Reference

* M. Bessy & R. Chirat, Histoire du Cinéma français 1929-1934: n° 392 (1995)

## Vanjske veze
*
Hôtel du Nord

***Hôtel du Nord*** je francuski crno-bijeli film snimljen 1938. godine u režiji Marcela Carnea. Predstavlja adaptaciju romana *[[L'Hôtel du Nord]]* Eugenea Dabita. Radnja je smještena u istoimeni pariški hotel koji predstavlja stjecište prostitutki, skitnica, kriminalaca i ličnosti iz polusvijeta, a nominalni protagonisti - koje tumače Annabella i Jean-Pierre Aumont su dvoje mladih ljubavnika koji su tamo iznajmili sobu kako bi izvršili samoubistvo. *Hôtel du Nord* je snimio nakon neugodnih iskustava sa političarima koji su kritizirali njegov raniji film *[[Obala u magli]]*, te je iz predloška, koji je napisao uvjereni socijalist, uzeo samo one dijelove koje su sadržavali najmanje društvene kritike i angažiranosti. Film se ističe masovnom scenom proslave Dana Bastille na pariškim ulicama, za koju je Carne angažirao nekoliko stotina statista.

## Uloge
* Annabella ... Renée
* Jean-Pierre Aumont ... Pierre
* Louis Jouvet ... Monsieur Edmond
* Arletty ... Raymonde
* Paulette Dubost ... Ginette
* Andrex ... Kenel
* André Brunot ... Emile Lecouvreur
* Henri Bosc ... Nazarède
* Marcel André ... Le chirurgien
* Bernard Blier ... Prosper
* Jacques Louvigny ... Munar
* Armand Lurville ... Le commissaire (kao Lurville)
* Jane Marken ... Louise Lecouvreur
* Génia Vaury ... L' infirmière
* François Périer ... Adrien
* René Bergeron ... Maltaverne

## Vanjske veze
* 
*  Site officiel du restaurant ''Hôtel du Nord''
Ćelijska deoba

Ćelija koja je završila interfazu i pripremila se za podelu na dve nove ćelije, ulazi u deobu. Prokariotske ćelije se dele amitozom (direktnom ili prostom deobom), dok se eukariotske dele mitozom ili mejozom. Promene, koje se u ćeliji deševaju za vreme deobe, mogu se uočiti mikroskopom što sa promenama tokom interfaze nije slučaj.

## Mitoza

Mitozom se dele somatske ćelije sa diploidnim brojem hromozoma, pri čemu se količina DNK pravilno rasporedi novonastalim ćelijama. Kćerke ćelije dobijaju međusobno jednak broj hromozoma (obe su diploidne) i količinu DNK, a istovremeno imaju i jednak broj hromozoma kao majka-ćelija (2n) od koje su nastale.

## Mejoza (redukciona deoba)

Deoba kojom se obrazuju polne ćelije naziva se mejoza. Pri tome se jedna diploidna ćelija (2n) dva puta deli i nastaju četiri haploidne ćelije (n). S obzirom da se broj hromozoma u kćerkama ćelijama u odnosu na majku ćeliju smanjuje na pola, ova deoba se naziva i redukciona (lat. reductio = smanjenje). Redukcija broja hromozoma obavlja se u prvoj deobi, označenoj kao mejoza 1, kada se majka-ćelija (2n broj hromozoma) podeli na dve kćerke-ćelije (n broj hromozoma). U drugoj deobi, mejozi 2, se obe kćerke-ćelije (sa n brojem hromozoma) podele tako da nastaje ukupno 4 ćelije. Pošto je mejoza 2 u stvari mitoza (naziva se ekvaciona mitoza) te 4 ćelije imaju haploidan broj hromozoma.

## Literatura
* Šerban, M, Nada: Ćelija - strukture i oblici, ZUNS, Beograd, 2001
* Grozdanović-Radovanović, Jelena: Citologija, ZUNS, Beograd, 2000
* Pantić, R, V: Biologija ćelije, Univerzitet u Beogradu, beograd, 1997
* Diklić, Vukosava, Kosanović, Marija, Dukić, Smiljka, Nikoliš, Jovanka: Biologija sa humanom genetikom, Grafopan, Beograd, 2001
* Petrović, N, Đorđe: Osnovi enzimologije, ZUNS, Beograd, 1998

## Vanjske veze
* Bioskolos 
* BioNet Škola
Metabolom

**Metabolom** se odnosi na kompletni set malih-molekulskih metabolita (kao što su intermedijeri, hormoni i drugi signalni molekuli, kao i sekundarni metaboliti) koji se može naći u biološkom uzorku, kao što je jednostavni organizam. Reč je skovana po analogiji sa transkriptomikom i proteomikom, kao što su transkriptom i proteom, metabolom je dinamičan, i menja se od sekunde do sekunde. Mada se metabolom može dovoljno jasno definisati, još uvek nije moguće analizirati celokupan opseg metabolita jednim analitičkim metodom. Januara 2007 naučnici sa Alberta univerziteta i Kalgari univerziteta su završili nacrt ljudskog metaboloma. Oni su kategorizovali i karakterizovali 2,500 metabolita, 1,200 lekova i 3,500 komponenti hrane koji se mogu naći u ljudskom telu.

## Povezano
* Metabolom tumora
* Masena spektrometrija | 2D gel | Sekvenciranje proteina.
* Baze podataka: PIR | Swissprot | Pfam 
* Bioinformatika

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* . Stresses the role of intestinal microorganisms in contributing to the human metabolome.
* 
** Važnost analitičkih nauka za omike () i sistemsku biologiju
* 
* Dunn, W.B. and Ellis, D.I. (2005) Metabolomics: current analytical platforms and methodologies. Trends in Analytical Chemistry 24(4), 285-294. 
* 

## Vanjske veze

* Proteome.org 
* Bioinformatika žurnal 
* Projekat: Ljudski metabolom 
* baza podataka: Ljudski metabolom
* Biblioteka: Ljudski metaboliti
* Projekat: Ljudski serum metabolom (HUSERMET) 
* Standard za objavljivanje metabolomskih studija
* Naučnici završili ljudski metabolom
Metabolomika

**Metabolomika** je naučna studija hemijskih procesa u kojima učestvuju metaboliti. Metabolomika je sistematsko izučavanje jedinstvenih hemijskih otisaka koji su specifčni za ćelijske procese. Ona je studija motaboličkih profila malih molekula. Metabolom je kolekcija svih metabolita u biološkoj ćeliji, tkivu, organu ili organizmu, koji su krajnji produkti ćelijskih procesa. Dok celokupni podaci iRNK genske ekspresije i proteomskih analiza ne sadrže potpunu informaciju o ćelijskim procesima, metabolički profil može da pruži trenutnu sliku ćelijske fiziologije. Jedan od izazova sistemske biologije i funkcionalne genomike je integracija proteomske, transkriptomske, i metabolomske informacije da bi se formirala kompletnija slika živih organizama.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* 
* HMDB
* METLIN 
* XCMS 
* LCMStats
* Metabolights
* Global map of metabolomics labs
Stolon

**Stolon** (sinonimi: **vriježa**, **lozica**) je nadzemni biljni organ nitastog ili razgranjenog oblika, kojim se biljka pridržava za podlogu. Stoloni se kao puzajući izdanci pružaju po površini tla i služe vegetativnom razmnožavanju: u dodiru s tlom na donjoj strani stolona razvija se korijen, a na gornjoj pak nadzemni izdanak. Tako nastaje klon matične biljke.
Epigenetika

**Epigenetika**  u  biologiji, a osobito u  genetici proučava **nasljedne**  promjene koje **nisu**  uzrokovane  promjenama DNK sekvence. U manjoj mjeri, epigenetika također opisuje i  proučava i stabilnie, dugoročne promjene u transkripcijskom potencijalu ćelije koje nisu nužno nasljedne. Za razliku od  „standardne“  genetike, zasnovane na proučavanju strukture i funkcije  DNK  (genotipa), epigenetika je usmjerena na promjene u ekspresiji gena ili ćelije, koje imaju druge uzroke, što opisuje termin  *epizoda*, tj. njen prefiks (grč. επί  - *epi* =  preko, izvan, oko) + genetika.

Ogroman značaj faktora unutrašnjeg medija u realizaciji genetičkog koda veoma ilustrativno dokazuje ontogenetska promjenljivost, koja se ostvaruje pri nepromijenjenoj genetičkoj konstituciji (izuzimajući rijetke somatske mutacije). Isti genotip u različitim fazama razvoja ima široko heterogene efekte, koji počivaju na odgovarajućim fiziološko–genetičkim pretpostavkama alohronične regulacije aktivnosti pojedinih genskih lokusa i njihovih funkcionalnih cjelina. Uključivanje, trajanje, balansiranje i gašenje tih aktivnosti su u velikoj mjeri genetički definirani kao i temporalni i tkivni “programi” (u cjelini). Ti unutrašnji faktori su (krajem četvrte decenije prošlog vijeka) označeni kao epigenetički. To su svi procesi koji su u vezi sa ekspresijom i interakcijom genetičkog materijala tokom transkripcije i translacije. Oni mogu djelovati na tri glavne razine:
# direktna regulacija genske funkcije (“paljenje” i “gašenje”) ili moduliranje sinteze specifičnih proteina, 
# reguliranje ćelijske diferencijacije modifikacijom translacije RNK u proteine i 
# regulacija mikrotopografske distribucije i funkcije proteina. Nauka o tim pojavama i procesima je epigenetika.
**Epigenotip* je sveukupnost kompleksnog ontogenetskog sistema međuodnosa unutrašnjih razvojnih osnova koje realiziraju adultni organizam. Obuhvata  međugenske koakcije i interakcije između gena i spoljnih faktora, što se, u konačnici, ispoljava u individualnom fenotipu. 
**Epifenotip* je skup ispoljavanja svih epigenetičkih kapaciteta koji su pod kontrolom prepoznatljivih ekstranuklearnih citodiferencija i pokazatelj je  relativnog učešća epigenetičkih faktora u ukupnom fenotipskom izrazu. Dokazi uticaja ovih faktora na fenotipsko ispoljavanje osobina, uveliko je doprinijelo boljem razumisevanju prirode biološkog nasljeđivanja, uključujući i neke bolesti.

## Reference

## Povezano
* Genetika
Fenotip

**Fenotip** je skup svih osobina jednog organizma koje su nastale zajedničkim delovanjem genotipa i uslova sredine u kojima se dati organizam razvija. Pojam fenotipa uveo je Johannsen, 1909. g.

Fenotip se osim u širem smislu može posmatrati, slično kao i genotip, i u užem smislu, kao jedna osobina koju određuje neki genotip.

fenotipske osobine se najgrublje mogu podeliti na:
* kvalitativne i 
* kvantitativne.

## Reference

## Vanjske veze
* BioNet škola
Angstrem (jedinica)

**Angstrem** (latinicom **angstrom**, **angström**, ili **ångström**) (Simbol Å) je jedinica van SI sistema koja se koristi za izražavanje rastojanja i fizičkih veličina kao što su veličina atoma, dužina hemijske veze i talasna dužina svetlosti.

## Definicija
: 1 angstrem (Å) = 10–10 metara = 0,1 nm = 100 pm

Na primer, radijus atoma se kreće u opsegu od 0,5 Å (atom vodonika) do 3,8 Å (atom uranijuma).

## Poreklo
Angstrem je nazvan po Švedskom fizičaru Andersu Angstremu (Anders Jonas Ångström, (1814–1874)) jednom od osnivača moderne spektroskopije.

## Historija
Od 1927. do 1960. angstrem je bio sekundarna jedinica dužine koja je korišćena u spektroskopiji a koja je definisana nezavisno od metra, koji je još uvek bio definisan preko fizičkog prototipa. Godine 1960. sam metar je predefinisan preko spektroskopskih parametara što je učinilo angstrem zastarelim.

## Reference
Kvantna hemija

**Kvantna hemija** je grana hemije čiji je primarni fokus na primeni kvantne mehanike u fizičkim modelima i eksperimentima hemijskih sistema. Ona se sastoji od tesne sprege eksperimentalnih i teoretskih metoda:
* Eksperimentna kvantna hemija je veoma zavisna od spektroskopije, putem koje se može dobiti informacija o energiji kvantizacije na molekulskim razmerama. Metodi u čestoj upotrebi su infracrvena (IR) spektroskopija i nuklearno magnetno rezonantna (NMR) spektroskopija.
* Teoretska kvantna hemija, koja je u znatnoj meri obuhvaćena računarskom hemijom, se bavi proračunavanjem predviđanja kvantne teorije, kao što su diskretne energije atoma i molekula. U slučajevima poliatomskih sistema rešavaju se problemi mnoštava tela. Ti proračuni se izvode koristeći računare, pošto primena analitičkih metoda nije praktična.

Kvantna hemija istražuje hemijske fenomene.
* U reakcijama, kvantna hemija izučava pored osnovnog stanja pojedinačnih atoma i molekula, pobuđena i prelazna stanja hemijskih reakcija.
* U proračunima kvantno hemijske studije takođe koriste semiempirijske i druge metode bazirane na kvatno mehaničkim principima, i bave se vremenski zavisnim problemima. Mnoge kvantno hemijske studije polaze od pretpostavke da su atomska jezgra u mirovanju (Bor–Openhajmerova aproksimacija). Znatan broj proračuna koristi iterativne pristupe koji obuhvataju samokonzistentne metode polja. Jedan od glavnih ciljeva kvantne hemije je poboljšanje preciznosti rezultata na sistemima malih molekula, kao i povećanje veličine molekula koji se mogu tretirati.

## Povezano
* Atomska fizika
* Računarska hemija
* Molekulsko modelovanje
* Fizička hemija

## Literatura

* 
* 
* 
* 
*  Considers the extent to which chemistry and especially the periodic system has been reduced to quantum mechanics.
* Kostas Gavroglu, Ana Simões: *NEITHER PHYSICS NOR CHEMISTRY.A History of Quantum Chemistry*, MIT Press, 2011, 
* 
* Karplus M., Porter R.N. (1971). *Atoms and Molecules. An introduction for students of physical chemistry*, Benjamin–Cummings Publishing Company, 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* The Sherrill Group – Notes
* ChemViz Curriculum Support Resources
* Early ideas in the history of quantum chemistry
* The Particle Adventure

### Nobelova predavanja iz oblasti kvantne hemije
* Volter Konovo nobelovo predavanje 
* Rudolf Markusovo nobelovo predavanje
* Robert Malikenovo nobelovo predavanje
* Lajnus Polingovo nobelovo predavanje 
* Džon Poplovo nobelovo predavanje
Egzonukleaza

**Egzonukleaza** je enzim koji pripada nukleazama, enzimima koji raskidaju fosfodiestareske veze u molekulima nukleinskih kiselina. Egzonukleaze deluju na krajevima nukleinskih lanca, odnosno odvajaju krajnje nukleotide. Reakcija hidrolize kojom se raskidaju fosfodiesterske veze se odvijaja na bilo 3’ ili 5’ kraju. Egzonukleaze su bliko srodne sa endonukleazama, koje razlažu fosfodiestarske veze u sredini polinukleotidnog lanca. Eukariote i prokariote imaju tri tipa egzonukleasa koje učestvuju u normalno manipulaciji iRNK: 5’ do 3’ eksonukleaza, koja je zavisna od dekapirajućeg proteina, 3’ do 5’ egzonukleaza, nezavisni protein, i poli(A)-specifična 3’ do 5’ egzonukleaza.

## Reference
L'Assassinat du père Noël

***L'Assassinat du père Noël*** () je francuski crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Christian-Jaquea. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Pierrea Veryja, a po žanru predstavlja kombinaciju kriminalističkog filma i komedije. Radnja se događa na Badnjak u malom gradiću u Savoji i prikazuje kako je stari izrađivač globusa (koga tumači Harry Baur) ubijen dok se pripremao glumiti Djeda Božićnjaka prilikom proslave Božića, odnosno napore lokalnih građana da otkriju ubicu i njegove motive. *L'Assassinat du père Noël* je najpoznatiji kao prvi francuski film snimljen pod pokroviteljstvom njemačkih okupacijskih vlasti, odnosno u produkciji Les Continental Films, studija koga su Nijemci osnovali kako bi francuskoj publici pružili alternativu za tada zabranjene ili nedostupne hollywoodske filmove. Zbog toga je poslije oslobođenja izazvao prilične kontroverze, a sudionici za projektu bili optuživani za kolaboraciju i izdaju.

## Uloge
* Harry Baur ... Gaspard Cornusse
* Raymond Rouleau ... Roland de La Faille
* Renée Faure ... Catherine Cornusse
* Robert Le Vigan ... Léon Villard, direktor škole
* Fernand Ledoux ... Noirgoutte, gradonačelnik
* Jean Brochard ... Ricomet, ljekar
* Héléna Manson ... Marie Coquillot
* Arthur Devère ... Tairraz, urar
* Marcel Pérès ... Rambert
* Georges Chamarat ... Pozornik Gercourt
* Bernard Blier ... policijski narednik
* Jean Sinoël ... Noblet
* Marie-Hélène Dasté ... Majka Michel
* Jean Parédès ... Kappel,

## Izvori

## Vanjske veze
*
Nukleozom

**Nukleozom** je kompleks DNK i histon i predstavlja strukturnu jedinicu hromatina koja se ponavlja. Prve elektronske mikrografije, dobijene 1974. god, pokazale su hromatin obrađen enzimima kao niz perli na tankoj niti. Tanka nit odgovara dvolančanoj DNK, a perle su nukleozomi prečnika 11&nbsp;nm.

Sastoji od:
* histonskog oktamera, koji formira jezgro 
* DNK, koja je namotana oko oktamera skoro 2 puta (tačnije 1,8 puta); njena dužina je oko 200 bp.

Oktamer se sastoji od 8 molekula histona, po dva molekula histona:
* H2A, 
* H2B, 
* H3 i 
* H4.

Histon H1 je vezan za DNK na mestu gde ona ulazi i napušta nukleozom. Između nukleozoma je vezujuća(linker) DNK čija dužina najčešće iznosi oko 55 bp, mada može da varira zavisno od biološke vrste u rasponu od 8-114 bp.

## Solenoidne strukture
Obrazovanjem nukleozoma, odnosno, namotavanjem DNK oko 2 puta oko oktamera, ukupna dužina DNK se smanjuje oko 7 puta što još uvek nije dovoljno da bi se ona mogla smestiti u jedro. Dalja spiralizacija DNK predstavlja obrazovanje solenoidnih struktura. One se sastoje od gusto upakovanih nukleozoma tako da se dobijaju hromatinske niti debljine 30&nbsp;nm. Kako se nukleozomi prečnika 11&nbsp;nm upakuju u niti debljine 30&nbsp;nm nije potpuno razjašnjeno. Procene su da je DNK obrazovanjem solenoidnih struktura kompaktnija 10-20 puta u odnosu na nukleozome.

Za obrazovanje solenoidnih struktura zaslužan je histon H1 koji se sastoji od oko 220 amino kiselina. Sastoji se od:
* centralnog globularnog dela (tela) koji se vezuje za određeno mesto na nukleozomu (za svaki nukleozom vezan je po jedan molekul H1);
* produžetaka koji su u kontaktu sa veznom DNK i pružaju se do narednog nukleozoma gde se vezuju za centralni deo sledećeg histona H1.

Ni ovaj nivo pakovanja nije dovoljan da se DNK smesti u jedro već je neophodno da se njena dužina prividno smanji oko 10 000 puta. To uslovljava još nekoliko nivoa savijanja superspiralizacije DNK.

## Literatura
* Tucić, N, Matić, Gordana: O genima i ljudima, Centar za primenjenu psihologiju, Beograd, 2002.
* Marinković, D, Tucić, N, Kekić, V: Genetika, Naučna knjiga, Beograd
* Matić, Gordana: Osnovi molekularne biologije, Zavet, Beograd, 1997.
* Ridli, M: Genom - autobiografija vrste u 23 poglavlja, Plato, Beograd, 2001.
* Dumanović, J, marinković, D, Denić, M: Genetički rečnik, Beograd, 1985.
* Kosanović, M, Diklić, V: Odabrana poglavlja iz humane genetike, Beograd, 1986.
* Švob, T. i sradnici: Osnovi opće i humane genetike, Školska knjiga, Zagreb, 1990.

## Vanjske veze

* MBInfo - What are nucleosomes
* Nucleosomes on the group page of Timothy Richmond 
* 
* Nucleosome at the PDB
Proteinski dimer

U biohemiji, **dimer** je makromolekularni kompleks formiran od dva, obično ne-kovalentno vezana, makromolekula kao što su proteini ili nukleinske kiseline. Dimer je kvaternarna struktura proteina.

Homodimer se formira od dva identična molekula (procesom **homodimerizacije**). 
Heterodimer se formira od dva različita makromolekula (procesom **heterodimerizacije**).

Većina dimera u biohemiji nije vezana kovalentnim vezama izuzev disulfidnih veza. Primer takvih enzima je reverzibilna transkriptaza, kaja se sastoji od dva različita aminokiselinska lanca.

Neki proteini sadrže specijalizovane domene koji omogućuju dimerizaciju (dimerizacioni domeni).

### Primeri
* Antitela
** Receptori tirozinske kinaze
* Transkripcioni faktori
** Leucinski rajsferšlus motiv proteina
** Nuklearni receptori
* 14-3-3 proteini
* G protein spregnuti receptori
* G protein βγ-podjedinica
* Kinezin
* Triosefosfateizomeraza (TIM)
* Alkoholna dehidrogenaza
* Faktor XI
* Faktor XIII
* Tol-slični receptor
* Fibrinogen

## Povezano
* Dimer
* Proteinski trimer

## Reference
Proteinski trimer

**Proteinski trimer** u biohemiji je makromolekularni kompleks formiran od tri, često ne-kovalentno vezana, makromolekula kao što su proteini ili nukleinske kiseline. Homo-trimer se formira od tri identična molekula, dok se hetero-trimer formira od tri različita makromolekula. Kolagen je primer homo-trimernog proteina.

## Povezano
* Kvaternarna struktura proteina

## Literatura
Heksamer

**Heksamer** je telo koje se sastoji od šest podjedinica. U mikrobiologiji, heksamer je protein od koga je formirana poliedrarska proteinska ljuska koja zatvara bakterijske mikropregrade poznate kao karboksizomi.

Randomni heksamer ili *randomni heksonukleotidi* su prajmeri koji se koriste u raznim PCR aplikacijama kao što je sinteza DNK.

## Reference

## Povezano

* Hexameron
Proteozom

**Proteazomi** su proteinski kompleksi prisutni kod svih eukariota i archaea, i kod nekih bakterija. Kod eukariota, oni se nalaze u jedru i citoplazmi. Glavna funkcija proteazoma je razgradnja nepotrebnih ili oštećenih proteina putem proteolize, hemijske reakcije kojom se razlažu peptidne veze. Enzimi koji izvode ovu reakcije se zovu proteaze. Proteazomi su deo velikog mehanizma kojim ćelije regulišu koncentraciju pojedinih proteina i razgrađuju nepravilno savijene proteine. Proces degradacije proizvodi peptide sa oko sedam do osam aminokiselina, koji se zatim dalje razrađuju u aminokiseline i koriste u sintezi novih proteina. Proteini se obeležavaju za degradaciju malim proteinom zvanim ubikvitin. Reakcija obeležavanja je katalizovana enzimima ubikvitinskim ligazama. Vezivanje jednog ubikvitina na protein je signal drugim ligazama da vežu dodatne molekule ubikvitina. Rezultat je *poliubikvitinski lanac* za koji se vezuje proteazom, čime se omogućava degradacija ciljnog proteina.

## Reference

## Literatura

* 
* The Yeast 26S Proteasome with list of subunits and pictures 
* 
* 
* 
* 
* 

## Povezano
* Mapa proteolize
* Eksozom

## Vanjske veze
* 3D proteasome structures in the EM Data Bank(EMDB)
C-terminus

__NOTC__

**C-terminus** (**karboksilni-terminus**, **karboksi-terminus**, **C-terminalni kraj**, ili **COOH-terminus**) proteina ili polipeptida je kraj aminokiselinskog lanca koje je završen karboksilnom grupom (-COOH). Konvencija za pisanje peptidnih sekvenci je da se C-terminalni kraj stavi na desnu stranu, a da se sekvenca piše od N- do C-terminusa.

## Hemija

Svaka aminokiselina sadrži karboksilnu grupu i amino grupu. Aminokiseline su povezane jedna sa drugom u lanac reakcijom dehidratacije kojom se spaja amino grupa jedne aminokiseline sa karboksilnom grupom sledeće. Takav polipeptidni lanac ima na jednom kraju nevezanu karboksilnu grupu, C-terminus, a na drugom kraju je amino grupa, N-terminus. Proteini se prirodno sintetišu počevši od N-terminalnog kraja i završavaju sa C-terminalnim krajom.

## Reference
Monomer

**Monomeri** su mali molekuli, sa specifičnom molekulskom strukturom, čijim hemijskim povezivanjem nastaju **makromolekuli**. Osnovno svojstvo monomera je da sadrže barem dve funkcionalne grupe koje im omogućavaju međusobno povezivanje **[[Kovalentna veza|kovalentnim vezama]]**.

Uslovno, monomeri se mogu podeliti u tri grupe:
# monomeri koji nose dve ili više funkcionalnih grupa, kao što su hidroksikiseline, aminokiseline, diamini, dikarbonske kiseline, dihloridi itd.,
# monomeri sa nezasićenim i to najčešće dvostrukim i trostrukim vezama, kao što su eten, propen, 1,3-butadien, formaldehid i acetilen,
# ciklični monomeri sa heteroatomom u prstenu.

## Reference

## Vanjske veze
* Polymer Structure
N-terminus

**N-terminus** (*amino-terminus*, *NH<sub>2</sub>-terminus*, *N-terminalni kraj* ili *aminski-terminus*) se odnosi na početak proteina ili polipeptida koji ima aminokiselinu sa slobodnom amino grupom (-NH2). Konvencija pisanja peptidnih sekvenci je da se N-terminus stavi na levu stranu, i da se piše sekvenca od N- to C-terminusa. Kad se protein translira iz informacione RNK, on se formira od N-terminusa do C-terminusa.

## Povezano
* C-terminus
* Pravilo N-kraja

## Reference
Proteom

**Proteom** je celokupan set proteina izraženih genomom, ćelijom, tkivom ili organizmom. Specifično, on je set proteina koji izražava specifični tip ćelija ili organizma u datom vremenu pod definisanim uslovima. Termin je formiran iz reči *[[protein]]i* i *[[genom]]*.

Proteom je veći od genoma, posebno kod eukariota, u smislu da je broj proteina nadmašuje broj gena. To je posledica alternativnog splajsovanja gena i posttranslacionih modifikacija, poput glikozilacije ili fosforilacije.

Proteom ima najmanje dva nivoa kompleksnosti koji nedostaju genomu. Dok genom definiše sekvenca nukleotida, proteom nije ograničen sumom prisutnih sekvenci proteina. Poznavanje proteoma zahteva poznavanje (1) strukture proteina u proteomu i (2) funkcionalnih interakcija između proteina.

## Reference

## Povezano
* Proteomika
* Metabolom
* Bioinformatika

## Vanjske veze
* Bioinformatics Journal
Ekson

**Ekson** je sekvenca nukleinskih kiselina koja je predstavljena u zrelim obliku RNK molekula bilo nakon što su porcije RNK prekursora (introni) uklonjeni ili kad su dva ili više RNK prekusora spojeni putem trans-splajsovanja. Zreli RNK molekul može da bude informaciona RNK ili funktionalna forma nekodirajućeg RNK kao što su rRNK ili tRNK. U zavisnosti od konteksta, termin ekson se može odnositi na DNK sekvencu ili njen RNK transkript.

## Historija
Termin *ekson* potiče od regiona *ekspresije*. Njega je formirao američki biohemičar Valter Gilbert 1978: „Pojam *cistron* … mora biti zamenjen transkripcinom jedinicom koja sadrži regione koji će biti izgubljeni u zrelom obliku - koje ja predlažem da nazivamo *intronima* (po intragenskim regionima) - naizmenično sa regionima koji će biti izraženi - *eksonima*.“

Ova definicije je originalno bila primenjena na protein-kodirajuće transkripte koji su splajsovani pre translacije. Termin je kasnije dobio značenje koje obuhvata sekvence uklonjene iz rRNK i tRNK, a isto tako se koristi za RNK molekule koji potiču sa različitih delova genoma koji se ligiraju trans-splajsovanjem.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 

## Vanjske veze
* Ekson-intron grafički gradilac
Alel

**Aleli** su različiti oblici jednog istog gena. Geni koji obrazuju alele nazivaju se polimorfni geni, za razliku od monomorfnih koji imaju samo jedan alelni oblik. Aleli jednog gena mogu biti u različitim međusobnim odnosima - interakcijama. Postoje recesivni i dominantni aleli.

## Reference

## Povezano
* Mendelovi zakoni
* Interakcija gena
* Autosomno-dominantno nasleđivanje
* Autosomno-recesivno nasleđivanje
* X-vezano nasljeđivanje
* Genetička struktura populacije

## Vanjske veze
* ALFRED: The ALlele FREquency Database 
* EHSTRAFD.org - Earth Human Short Tandem Repeat Allele Frequencies Database
Sekvenciranje DNK

**DNK sekvenciranje** obuhvata nekoliko metoda i tehnologija koje se koriste za određivanje redosleda nukleotidnih baza — adenin, guanin, citozin, i timin — u molekulu DNK.

Poznavanje DNK sekvence je postalo neophodno za bazna biološka istraživanja, kao i u brojnim primenjenim poljima kao što je dijagnostika, biotehnologija, forenzika i biološka sistematika. Unapređenje DNK sekvencirana je znatno ubrzalo biološka istraživanja. Velika brzina sekvenciranja koji pruža moderna tehnologija je omogućila sekvenciranje ljudskog genoma u okviru projekta ljudskog genoma. Srodni projekti, često ostvareni putem naučnih kolaboracija širom sveta, su proizveli kompletne DNK sekvence mnogih životinjskih, biljnih, i mikrobnih genoma.

Prve DNK sekvence su dobijene tokom 1970-tih. Njih su proizveli akademski istraživači koristeći tegobne metode bazirane na dvodimenzionoj hromatografiji. Nakon razvoja automatizovanih metoda sekvenciranja baziranih na boji, DNK sekvenciranje je postalo lakše i za nekoliko redova veličine brže.

## Reference