open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pietro I Orseolo

**Pietro I Orseolo** (928 - 987) bio je dužd Venecije, koji je vladao od 976. do 978. godine, poznat po tome što je napustio mjesto dužda kako bi se posvetio asketskom i pustinjačkom životu katoličkog redovnika, a zbog čega je proglašen svecem Katoličke crkve.

Poticao je iz plemićke porodice iz okolice današnjih Udina. Istakao se kao vješt pomorac, te je sa 20 godina imenovan komandantom pomorskih snaga koje su se borile protiv slavenskih pirata na istočnoj obali Jadrana. Duždom je postao 976. nakon ustanka u kome je ubijen njegov prethodnik Pietro IV Candiano. Prema navodima Petra Damjana je upravo Orseolo vodio zavjerenike, ali za to nema dokaza. U svakom slučaju, tokom kratke vladavine se Orseolo pokazao kao odmjeren vladar; dozvolio je Candianovoj udovici Waldradi da napusti grad i zadrži svoje posjede. Za vrijeme njegove vladavine je počela izgradnja današnje Bazilike sv. Marka, kao i Duždeve palače, uništene u ustanku.

1. septembra 978. je iznenada, bez da je o tome išta rekao čak i svojoj porodici, napustio Veneciju u društvu redovnika Romualda, a kako bi se priključio benediktinskom samostanu Saint-Michel-de-Cuxa u francuskim Pirinejima. Jedini kontakt s Venecijom, kojom je zavladao Vitale Candiano, sin njegovog prethodnika, je bilo pismo upućeno sinu Ottoneu u kojom mu preporuča kršćanski život.

Njegov svetački kult je godine službeno priznao papa Grgur XII.

## References
* Attwater, Donald and Catherine Rachel John. *The Penguin Dictionary of Saints*. 3rd edition. New York: Penguin Books, 1993. .

## Vanjske veze
* Peter Urseolus na portalu Catholic Encyclopedia] 
* San Pietro Orseolo (Urseolo)
Giovanni I Partecipazio

**Giovanni I Participazio** (ili *Particiaco*; ? - 837) bio je 10. (historijski) ili 12. (po tradiciji) dužd Venecije koji je vladao od 829. do 836.

Rodio se kao mlađi sin dužda Agnelloa, koji je vodio pro-bizantsku politiku. Njegov stariji brat Giustiniano je, pak, bio simpatizer Franaka. Kada je Giustiniano poslan u diplomatsku misiju u Carigrad, otac ga je imenovoa su-duždom i prezumptivnim nasljednikom. Giustiniano je za to doznao tek po povratku u grad, te digao pobunu nakon koje ga je otac bio prisiljen priznati za nasljednik. Giustiniano, međutim, nije imao djece te je svog mlađeg brata odredio za nasljednika.

Giovanni je duždem postao nakon bratove smrti 829. Tri godine kasnije se bivši dužd Obelerio degli Antenori vratio iz dvadesetogodišnjeg izgnanstva i podigao ustanak protiv Giovannijeve vlasti. U njemu su Vigilia i Malamocco spaljeni, ali su pobunjenici poraženi, a Obelerio zarobljen i pogubljen. Nešto kasnije je došlo do još jednog ustanka, ovaj put pod gradskim tribunom po imenu Caroso; zbog njega se Giovanni neko vrijeme morao skloniti na dvor franačkog kralja Lotara I, ali se na kraju vratio u grad i oslijepio Carosa. Njegova tiranski način vladavine je, međutim, doveo do zavjere u kojoj su ga gradski plemići na čelu sa porodicom Mastalici presreli na ulici i prisilno zaredili. Giovanni je poslan u Grado, gdje je nedugo potom umro. Novi dužd je postao Pietro Tradonico.

## Literatura
* Norwich, John Julius. *A History of Venice*. Alfred A. Knopf: New York, 1982.
Giovanni II Partecipazio

**Giovanni II Participazio** (ili *Particiaco*; ) bio je 13. (historijski) ili 15. (tradicionalni) dužd Venecije koji je vladao od 881. do 887. Bio je sin prethodnog dužda Orsa I, koji ga je bio imenovao svojim su-duždem. Oca je naslijedio nakon smrti. Njegovu kratku vladavinu je obilježio sukob sa grofovijom Comacchio koju je, preko svog brata Bodoara, nastojao pripojiti venecijnaskoj državi; tokom njega je Bodoaro zarobljen i nakon puštanja umro. Giovanni je nakratko zauzeo Comacchio, ali ga je bio prisiljen napustiti nakon papine intervencije. Godine 883. je ishodio po Veneciju povoljan sporazum sa karolinškim vladarom Karlom Debelim. 

Giovanni je svog brata Pietra imenovao su-duždom, ali je on ubrzo nakon toga umro. Potom je svog mlađeg brata Orsa imenovao su-duždom, ali je on odbio preuzeti dužnost sve dok se Giovanni nije teško razbolio. U međuvremenu su Venecijanci za novog dužda izabrali Pietra I Candiana, nakon čega se Giovanni 887. povukao s dužnosti. Nakon je Candiano iste godine poginuo u bitci kod Makarske, pokušao se vratiti na mjesto dužda, ali ga je u tome opet spriječilo slabo zdravlje.

## Literatura
* Norwich, John Julius. *A History of Venice*. Alfred A. Knopf: New York, 1982.
Tribuno Memmo

**Tribuno Memmo** (? - 991) bio je dužd Venecije koji je vladao od 979. do 991. Bio je bogati trgovac, a dokumenti kojima se potpisivao sa *signum manusom* sugeriraju da je bio nepismen. Supruga mu je bila Marina, kćer dužda Pietra Candiana IV ubijenog u ustanku 976. godine. Na mjestu dužda je naslijedio Pietrovog sina Vitalea. Vladavinu mu je obilježilo nastojanje da ishodi trgovačke povlastice od rimsko-njemačkog cara Otona II, ali je 983. u Veneciji izbio ustanak koje je podržavala pro-Otonovska frakcija na čelu s porodicom Coloprini. On je ugušen nakon Otonove smrti. Memmo je pokušao podršku tražiti od bizantskih careva, ali u tome nije uspio. Suočen s takvim neuspjehom, poput nekoliko svojih prethodnika je abdicirao i otišao u samostan, gdje je nedugo potom i umro. Naslijedio ga je Pietro II Orseolo koji se smatra jednim od najvećih venecijanskih duždeva.
Pietro II Orseolo

**Pietro II. Orseolo** (***Petar II. Orseolo***, 991. - 1009.), mletački dužd.

Mletački dužd Petar II. Orseolo 1000. godine preotima od Hrvata Dalmaciju od Krka do Dubrovnika. Prvo su mu se predali sjeverni dalmatinski otoci i Zadar, a pošto je ojačao svoje snage i romanskim postrojbama iz dalmatinskih gradova, predaju se i Trogir i Split, dok silom zauzima neretljansku Korčulu, Lastovo i Biograd. Na taj su način Mleci uspostavili vlast nad primorskim gradovima na istočnoj obali Jadranskog mora, a Petar Orseolo se prozvao *dux Dalmatiae*.

## Legenda
Hrvatskom je narodu i uopće na ovom podneblju poznat po legendi, prema kojoj je sa zarobljenim hrvatskim kraljem Stjepanom Držislavom (969. - 997.) igrao šahovski meč, u kojem je Držislav dobio sve tri partije, te je time zadobio slobodu, a po nekim verzijama i vlast nad dalmatinskim gradovima. Nakon tog meča, hrvatski kralj je u svoj grb stavio šahovsku ploču.

Prema nekim podacima, spominje se da je Petar II. Orseolo taj šahovski meč igrao sa Svetoslavom Suronjom (997. - 1000.) koji je bio najstariji sin Stjepana Držislava.

## Reference
Ottone Orseolo

**Ottone Orseolo** (*Oton*, ponekad navođen i kao *Urseolo*; o. 992 - 1032) bio je dužd Venecije od 1008. do 1032. Rodio se kao treći sin dužda Pietra II Orseola. Ime je dobio po rimsko-njemačkom caru Otonu III koji je bio očev saveznik i zaštitnik Venecije. Njegov stariji brat Giovanni Orseolo je bio prvi mletački *dux Dalmatiae*, te se smatrao najizglednijim nasljednikom Pietra II. Međutim, Giovanni je 1006. iznenada umro od kuge, te je Ottone postao dužd poslije Pietrovog povlačenja 1008. godine. Tada je imao 16 godina, postavši najmlađi dužd u venecijanskoj historiji. Vladavinu su mu obilježili skandali uglavnom vezani uz nepotizam i nastojanje da visoke crkvene položaje napuni svojom rodbinom, uključujući Orsa koga je 1017. imenovao patrijarhom Gradoa. Zbog toga je došao u sukob sa patrijarhom Poppom od Akvileje, a nakratko su 1022. i njega i Orsa građani protjerali u Istru. Odatle su se obojica vratili 1023. godine, a papa Ivan XIX sljedeće godine presudio u njihovu korist. Međutim, godine 1026. je došlo do ustanka u kome je Ottone Orseolo svrgnut; novim je duždem postao Pietro Barbolano. Ottone je utočište našao u Carigradu kod bizantskog cara Konstantina VIII, koji je, slično kao i rimsko-njemački car Konrad II iskoristio Ottoneovo svrgavanje kao povod da Mlečane kazni oduzimanjem ranijih trgovačkih povlastica. Kada su 1032. Mlečani svrgnuli Barbolana, njegov brat Vitale je došao u Carigrad pozvati ga da se vrati; Ottone je, tada, bio na samrti. Novi je dužd postao Domenico Flabanico.

Ottone je bio oženjen za kćer mađarskog kralja Geze. Njegov sin Pietro je kasnije stupio na mađarsko prijestolje.

## Literatura

* Hazlitt, W. Carew. (1915). *The Venetian Republic: Its Rise, its Growth, and its Fall. A.D. 409&ndash;1797*. London: Adam and Charles Black. LOC DG676 .H43
* McClellan, George B. (1904). *The Oligarchy of Venice*. Boston and New York: Houghton, Mifflin and Company. LOC DG677 .M13
* Norwich, John Julius. (1982). *A History of Venice*. New York: Alfred A. Knopf.
Domenico Flabanico

**Domenico Flabanico** (? - 1041/43) je bio dužd Venecije od 1032. do smrti. O njegovom ranom životu i porijeklu nema gotovo nikakvih podataka, osim indicija da je bio bogati trgovac, kao i navoda o tome da mu je predak bio polulegendarni prvi dužd Paoluccio Anafasto. Bio je jedan od vođe opozicije duždu Ottoneu Orseolu te najzaslužniji za njegovo svrgavanje 1026. godine. Novi dužd Pietro Barbolano je, međutim, na sebe navukao bijes s Ottoneom rodbinski povezanih careva - rimsko-njemačkog Konrada II i bizantskog cara Konstantina VIII, kao i hrvatskog kralja Stjepana I koji je Mlečanima napao i oduzeo dio gradova na istočnoj obali Jadrana. Zbog toga je Barbolano 1032. svrgnut a u Carigrad poslana delegacija da Ottonea vrati iz egzila; bivši dužd je međutim, bio na samrti, pa je duždom postao njegov rođak Domenico Orseolo. Građanima Venecije se, međutim, nije svidio taj izbor te je samo nakon jednog dana Orseolo podnio ostavku, a novim duždem postao Domenico Flabanico. Vanjskopolitička situacija Venecije se samo djelomično promijenila - sa carem Konradom je bio u sukobu oko akvilejske patrijaršije sve do stupanja na prijestolje Heinricha III; sa Bizantom je došlo do poboljšanja odnosa. Na unutrašnjem polju je Flabanico uveo niz reformi usmjeren na ograničenje vlasti duždeva, a posebno zabranu imenovanja su-duždeva, koja su se koristila za stvaranje duždevskih dinastija i prijetila pretvaranjem Venecije u monarhiju. Oskudni izvori ga opisuju kao odmjerenog vladara nesklonog naglim potezima. Međutim, tek je njegov nasljednik Domenico I Contarini omogućio ekonomski oporavak Venecije i izlazak iz političke krize.

## Literatura
* 

## Vanjske veze

* [Treccani Italian Biographical Dictionary](http://www.treccani.it/enciclopedia/domenico-flabiano_(Dizionario-Biografico)/)
Vitale Candiano

**Vitale Candiano** (o. 966 - 1017) bio je kratkotrajni dužd Venecije koji je vladao od 978. do 979. Obično se smatra četvrtim sinom dužda Pietra IV Candiana i njegove prve supruge Giovanne; dio historičara smatra da je bio tek njegov rođak i špekulira da je to razlog što je preživio ustanak 976. u kome je Pietro ubijen zajedno sa svojim sinom. U svakom slučaju je duždem postao nakon iznenadne abdikacije Pietra I Orseola koji je otišao u benediktinski samostan. Pravi motivi i objašnjenje tih događaja su predmet špekulacije među historičarima. Ni sam Candiano nije uživao značajnu podršku, usprkos tome što mu je rimsko-njemački car Oton II bio saveznik. Već nakon 14 mjeseci se i sam, navodeći slabo zdravlje, povukao s mjesta dužda i otišao u samostan San't Ilario gdje je proveo ostatak života. Naslijedio ga je Tribuno Memmo, suprug njegove sestre Marine.
Vitale Falier

**Vitale Falier** (? - 1095/96) bio je dužd Venecije od 1084. do smrti. O njegovom ranom životu i porijeklu nema skoro nikakvih podataka. Za dužda je u decembru 1084. izabran nakon ustanka u kome je svrgnut Domenico Selvo, osramoćen porazom od Normana na Krfu. Taj je poraz uspio osvetiti, a na diplomatskom polju je održao politiku neutralnosti u borbi za investituru. Godine 1095. je, međutim, pozvao cara Heinricha IV u posjet Veneciji i tako mu implicitno doa podršku u borbi sa papama. Posljednje godine njegove vladavine su obilježile oluje, potres i glad koje su pogodile grad. Njegov sin Ordelafo Faliero je kasnije postao dužd.

## Literatura
*
Ordelaffo Falier

**Ordelafo Falier** de Doni (ili Dodoni) (o. 1075 - Zadar, 1117) bio je dužd Venecije koji je vladao od 1102. do smrti. Bio je sin dužda Vitalea Faliera. Njegovu vladavinu su obilježili požari, potresi i oluje koji su oštetitili grad. Falier je, usprkos toga, započeo izgradnju klice budućeg Arsenala. Na vanjskopolitičkom planu je nastavio politiku oslanjanja na Sveto Rimsko Carstvo i Bizant. Primio je cara Heinricha V u Veneciji 1116. a prije toga je bizantskom caru Aleksiju I pomogao da porazi normanskog Bohemonda I Antiohijskog. Pred kraj vladavine se okrenuo istočnoj obali Jadrana, nastojeći učvrstiti mletačku vlast nad gradovima koje je kontrolirala hrvatsko-ugarska država. Prilikom pokušaja osvajanja Zadra je poginuo.
Armatoli

**Armatoli** (grčki: Αρματολός / *armatolos*, singular, Αρματολοί / *armatoloi*, plural, = naoružan) su bili paravojska u Osmanskom Carstvu sastavljena od lokalnog grčkog stanovništva, koja je egzistirala od 15. do 19. vijeka, zadužena za osiguravanje reda na teško prohodnim terenima. 

Brojni *armatoli* zajedno sa isto tako brojnim grčkim hajducima koje su oni zvali - klefti uzeli su na početku 19. vijeka učešća u Grčkom ratu za nezavisnost (1821. - 1832.) pa su tako postali nacionalni heroji.
## Etimologija
Riječ *armatolos* su izgleda Grci usvojili od Venecijanaca za vrijeme Latinskog Carstva. Ona vuče porijeklo od latinske *arma* = oružje, pa je označavala naoružana čovjeka. 
## Historija
Kad su Osmanlije početkom 15. vijeka počeli prodirati na grčke teritorije, oni su zatekli - *armatole*, koji su bili nešto poput lokalne policije. Njihova organizacija ima korijene iz bizantskih vremena, i prijelaza na feudalizam. Jer su članovi tih jedinica su kao naknadu za svoj posao, dobijali manji zemljišni posjed. Kad su Osmanlije osvojile Grčku u 15. vijeku, oni su nastavili suradnju sa njima, dopustivši im da nastave svoj policijski posao. 

Prvi *Armatoli* pojavili su se sredinom 15. vijeka u masivu Agrafa u Tesaliji za vladavine sultana Murata II (1404. - 1451.). Iz Tesalije se taj institut proširio i na ostale grčke pokrajine poput Makedonije, Epira, Akarnanije i Etolije uglavnom na teško pristupačne planinske krajeve, po kojima su tradicionalno krstarili klefti (hajduci). *Armatoli* se nisu proširili po Peloponezu, ali se tamo razvio vrlo sličan institut lokalnih policija zvan, *kapoji* (κάποι) i *meintanidesi* (μεϊντάνηδες). Osmanlije su uglavnom dopuštali aktivnost tih policija, tamo gdje nisu imali interesa ni snaga da održavaju sami red. U suštini te snage su bile vrlo slične Martolozima i Derbendžijama po ostalim balkanskim zemljama. Uglavnom su nastojali suzbiti aktivnost klefta. Ono što je paradoksalno mnogi od tih klefta, postajali bi *armatoli* kad bi stekli dovoljno ugleda kod osmanskih vlasti zbog svoje smionosti i vještine u borbi , ali su se i mnogi *armatoli*, kad bi izgubili posao odmetnuli u klefte. 
## Organizaciona struktura
O strukturi i naoružanju *armatola* ne zna se puno, zna se da im je komandirao lokalni paša, a vodio ih vlastiti kapetan (kapetanios) uz pomoć poručnika (protopalikaro), koji je najčešće bio njegov rođak.
## Poznati armatoli
* Theodoros Kolokotronis
* Georgios Karaiskakis
* Theodoros Kolokotronis
* Markos Botsaris
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Armatole'' na portalu Encyclopædia Britannica
Klefti

**Klefti** (grčki: κλέφτης / singular, κλέφτες / plural, = hajduk) su bili samozvani armatoli - paravojska koji su se kao hajduci borili protiv Osmanlija sve do 19. vijeka. Oni su uglavnom dolazili iz redova ratobornog planinskog stanovništva Grčke i Cipra.
## Etimologija
Riječi kleptomanija, kleptokracija kao i *klefti* imaju isti korijen u grčkom glagolu - κλέπτειν (kleptein) = krasti.
## Historija
Kad su Osmanlije početkom 15. vijeka počeli prodirati na grčke teritorije, slobodarski nastrojeno stanovništvo povuklo se u teško prohodne planinske krajeve, koji Turcima nisu bili interesantni. Iz njihovih sela regrutirali su se *klefti*, koji su po svemu nalikovali poznatim balkanskim - **[[hajduci]]ma**. Oni su u planinu i bezakonje bježali iz straha od odmazde, dugova ili zbog neplaćanja poreza. U teško pristupačnim planinama bavili su se prepadima na rijetke putnike i krađama po dolinama u koje bi se iznenadno spuštali.

Istovremeno sa njima pojavili su se i armatoli, sastavljeni također od lokalnog kršćanskog stanovništva, koji su imali zadatak borbe protiv *klefta*.
Paradoksalno je da su mnogi *klefti*, postali armatoli kad bi stekli ugled kod osmanskih vlasti zbog svoje smionosti, ali su se isto tako mnogi *armatoli*, odmetnuli u *klefte* kad bi izgubili posao kao *armatoli*.

Za vrijeme Grčkog rata za nezavisnost (1821. - 1832.) brojni *klefti* zajedno sa armatolima - postali su jezgro grčkih borbenih snaga i tako postali nacionalni heroji.
## Klefti u narodnom pjesništvu
U Grčkoj postoji mnogo pjesama koje veličaju avanture *klefta* od 1453. do 1832., ipak najveći dio njih potječe iz 18. vijeka.
## Poznati klefti
* Athanasios Diakos
* Markos Botsaris
* Nikitas Stamatelopoulos
* Dimitrios Makris
* Odysseas Androutsos
* Theodoros Kolokotronis
* Antonis Katsantonis
## Povezano
* Armatoli
* Hajduci
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Armatole'' na portalu Encyclopædia Britannica
Kleptomanija

**Kleptomanija** (sintagma od grčkih riječi κλέπτειν / kleptein = krasti + μανία / mania = manija) je patološki nagon za krađom, kod psihopata i histeričara. 
## Karakteristike
*Kleptomanija* je nagon za krađom bez obzira na vrijednost ili korisnost ukradenih predmeta. Ona je nadaleko poznata bolest, jer se na nju često pozivaju pravi lopovi kad ih se uhvati na djelu, ali sama - kleptomanija je prilično rijetki mentalni poremećaj. Kleptoman može sakriti, odbaciti ili tajno vratiti ukradene stvari, ali će rijetko pokušati profitirati njihovom preprodajom. Kleptomani obično imaju dovoljno novca za kupnju onog što kradu, ali zadovoljstvo im je sam čin krađe, a ne posjedovanje ukradenog predmeta. 

Kleptomanija se klasificira kao poremećaj kontrole nagona, što znači da žrtva nije u stanju savladati želju da ukrade i osjeća sve veću napetost kako se pokušava oduprijeti tom porivu, a olakšanje i klimaks kad mu to uspije. U nekim slučajevima, ukradeni predmeti mogu imati simboličku seksualnu ili neku drugu vrijednost za kleptomana, ali seksualni aspekti poremećaja nisu uvijek očiti. 
## Liječenje
Psihoterapija može biti efikasna u ublažavanju poremećaja, ali malo kleptomana traži pomoć. Osim u slučajevima kad su uhvaćeni u krađi i upućeni psihijatru na liječenje depresije i tjeskobe povezane sa njihovim strahom od hvatanja u krađi. 
Liječenje se provodi kognitivno-bihevioralnom terapijom, da se nauče novi modeli ponašanja. Lijekovi koji se primjenjuju su stabilizatori raspoloženja, inhibitori serotonina i antagonisti opioida. Specifičan lijek za kleptomaniju je naltrexon. U koliko se radi o depresiji, prepisuju se antidepresivi.
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Kleptomania'' na portalu Encyclopædia Britannica
Domenico I Contarini

**Domenico I Contarini** (? - 1071) bio je dužd Venecije, koji je vladao od 1041/43. do smrti, poznat kao prvi dužd iz znamenite plemićke kuće Contarini. Za dužda je izabran nakon smrti Domenica Flabanica. Njegovu dugu vladavinu su obilježili uspjesi na diplomatskom i vojnom planu. U sporu sa akvilejskom patrijaršijom je 1046. od pape Benedikta IX uspio ishoditi povoljno rješenje za Veneciju, a 1052. od rimsko-njemačkog cara Heinricha III ranije izgubljene mletačke trgovačke privilegije. Također je uspio vratiti pod venecijansku vlast Zadar u Dalmaciji.

## Literatura

* Rendina, Claudio. (2003). *I Dogi.* Storia e segreti. 2.ed. Rome.
Mala enciklopedija Prosveta

**Mala enciklopedija Prosveta** je bila enciklopedija koju je izdavala izdavačka kuća Prosveta.

## Izdanja
### Prvo izdanje
Prvo izdanje brojalo je dve knjige objavljene 1959.

### Drugo izdanje
Drugo izdanje brojalo je dve knjige objavljene 1968-69.

### Treće izdanje
Treće izdanje brojalo je tri knjige objavljene 1978.

### Četvrto izdanje
Četvrto izdanje brojalo je tri knjige objavljene 1986.
Vamp

**Vamp** je izraz koji se koristi za opis lika lijepe, tajanstvene, zavodljive, ali amoralne žene koja koristi svoje zavodničke sposobnosti kako bi iskoristila i uništila muškarce, najčešće one koji se smatraju "stupovima društva". Često se taj izraz koristi kao sinonim izraza fatalna žena, ali se vampovi od šireg pojma razlikuju svojom perverzijom, proračunatošću i okrutnošću. Sam naziv dolazi od riječi vampir, te se takve žene često uspoređuju s vampirima koji "isisavaju" život od svojih žrtava. 

Vamp je kao fikcijski arhetip uživao posebnu popularnost u prvoj polovici 20. vijeka u zapadnom svijetu, a čemu je posebno doprinijela mlada filmska industrija, čija su ostvarenja 1910-ih često imala likove vamp žena. Glumica Theda Bara, jedna od prvih filmskih zvijezda, svoju je popularnost dugovala upravo nastupima u ulogama vamp žena, a njen model su slijedili Musidora i Pola Negri. Iako je popularnost takvih filmova s vremenom opala, stereotip vamp žene u popularnoj kulturi se sadržao do današnjih dana.

## Vanjske veze
* O dia em que as mulheres portuguesas saíram à rua  
* Entre estereótipos, transgressões e lugares comuns: notas sobre a pornochanchada no cinema brasileiro  
* A caixa de Pandora
Magnum opus

**Magnum opus** (negdje i Opus magnum, plural magna opera), u latinskom jezikom znači veliki rad, i odnosi se na najbolje, najpopularnije, ili najpriznatije postignuće autora, umjetnika ili kompozitora, ili najčešće nešto što podrazumijeva nečiji udio ili doprinos velikom količinom materijala. 

Termin je isto tako korišten u nekoliko spiritualnih tradicija kao što su Kabala, Thelema,a u alhemiji s kompleksnim značenjima koja uglavnom upućuju na pojam kamen mudraca.
Irma Vep

***Irma Vep*** je francuski igrani film snimljen 1996. u režiji Oliviera Assayasa. Radnja prikazuje kako sredovječni francuski sineast (čiji lik tumači Jean-Pierre Léaud) pokušava snimiti suvremeni remake znamenitog nijemog filma *[[Les Vampires]]* sa hongkonškom filmskom zvijezdom Maggie Cheung (koja u filmu tumači sama sebe) u glavnoj ulozi. Assayas je kroz film nastojao prikazati odnos francuske sa drugim svjetskim kinematografijama, a kao uzore je naveo Truffautov *[[La Nuit Américaine]]* i Fassbinderov *[[Warnung vor einer heiligen Nutte]]*. Dvije godine nakon snimanja su se Assayes i Cheung vjenčali.

## Vanjske veze

* 
* 
*
Fatalna žena

**Fatalna žena**, rjeđe **kobna žena** ili, u francuskom originalu, **femme fatale** je izraz koji se koristi za ženu koja svojom ljepotom ili zavodničkim umijećem izaziva nesavladivu strast i žudnju kod muškarca dovodeći ga u kompromitirajuće ili opasne situacije. Smatra se jednim od najstarijih i najčešće korišćenih arhetipova u fikciji. U prošlosti su se uz taj tipski lik često vezivale natprirodne sposobnosti, odnosno njihova zavodljivost tumačila magijom ili "zlim silama". Odraz takvih shvaćanja se, između ostalog, pronašao i u izrazu vamp, odnosno svojevrsnoj podvrsti fatalne žene karakteristične za nijeme filmove 1910-ih čija su karakteristika, uz "egzotični" izgled, bila bezobzirnost i spremnost da žrtve "isisavaju" poput vampira. Fatalna žena, međutim, predstavlja nešto širi pojam, s obzirom da u djelima fikcije i ona sama može biti žrtvom vlastite strasti, odnosno antiheroine.

## Povezano
* Vamp
* Carmen (opera)
* Film noir

## Vanjske veze
* Exploring Femme Fatales  a series of essays taking a thematic approach to the representation of *femmes fatales* in Pre-Raphaelite Art.
* No Place for a Woman: The Family in Film Noir 
* "Femme Fatale" – A Theatrical Song Cycle
* High Heels on Wet Pavement: film noir and the femme fatale
* Marling, William: ''Characteristics of Hard-Boiled Fiction:The Femme Fatale'' 
* PERSONALITY DISORDER AND THE FILM NOIR FEMME FATALE by Scott Snyder 
* ''The Greatest Femmes Fatales'' American Movie Classics Filmsite
* Fads of the 20s: Vamps and Shebas
* Rudyard Kipling, "The Vampire "
* The Dark Art of Seduction: Femme Fatales - From Noir to Horror, and Back'' Behind the Couch
* Wonder Women
Zelena iguana

**Zelena iguana** ili **obična iguana** (*Iguana iguana*), veliki je gušter biljojed iz roda *[[Iguana]]* koji potječe iz srednje i Sjeverne Amerike.

## Rasprostranjenost
Zelene iguane mogu se pronaći na velikom zemljopisnom području, od južnog Brazila i Paragvaja do Meksika i Karibskog otočja; te u SAD-u kao divlja populacija u Sjeveroj Floridi (uključujući Florida Keys), Havajima i Rio Grande Valleyu u Teksasu.

Ovaj biljojed može narasti do 1,5 metar u duljinu od glave do repa, iako su neki primjerci narasli do više od 2 metra, a težili više od 20&nbsp;kg.

Zelena iguana uglavnom je kućni ljubimac zbog mirne naravi i jakih boja, no zahtjeva pravilnu brigu. Prostorni zahtjevi i potreba za posebnim osvjetljenjem i toplinom mogu biti zahtjevni za amatera.

## Taksonomija
Švedski botaničar Carl Linné prvi je službeno opisao ovu vrstu 1758. godine. Dva stoljeća nakon toga, ne manje od 17 vrsta identificirano je, ali sve osim jedne (*[[Iguana delicatissima]]*) nevažeće.

Riječ *iguana* preuzeta je iz Taíno imena za vrstu: *iwana*. U zemljama španjolskog govornog područja, mužjaci vrste zovu se *gorrobo* ili *ministro* a mladi se zovu *iguanita* ili *gorrobito*.

## Galerija

Datoteka:Iguana_iguana_Portoviejo_04.jpg|Zelena iguana u botaničkom vrtu, Portoviejo, Ekvador. Ženski primjerak, što je vidljivo iz relativno kratkih leđnih bodlji i zelene boje tijela.
Datoteka:Legwan zielony1.jpg|Zelena iguana ljubičaste boje.
Datoteka:Jeune lézard kourou.jpg|Mlada zelena iguana.

## Izvori

## Vanjske veze

* Društvo zelena iguana
Medveđa (razvrstavanje)

**Medveđa** može biti:

* Medveđa, grad i sedište opštine Medveđa u Jablaničkom okrugu,
* Medveđa (Despotovac), selo u opštini Despotovac u Pomoravskom okrugu ili
* Medveđa (Trstenik), selo u opštini Trstenik.
Institut polytechnique des sciences avancées

**Politehnički institut naprednih nauka** (, akr. IPSA) je privatni istraživački univerzitet u Ivry-sur-Seineu (Pariz) u francuskoj pokrajini Île-de-France. Na IPSA se svake godine upiše oko 1700 studenata osnovnih studija.

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanični sajt IPSA-a
Hakaru Hashimoto

**Hakaru Hashimoto** (japanski: 橋本 策; Midau, 5. svibnja 1881. - Igamachi, 9. siječnja 1934.), japanski liječnik i naučnik iz Meiji i Taishō perioda, najpoznatiji po tome što je 1912. opisao bolest koja je, u njegovu čast, nazvana Hashimotov tireoiditis.

## Biografija

Hakaru Hashimoto je rođen 5. svibnja 1881. u selu Midau, prefektura Mie. Godine 1907. diplomirao je na Medicinskom fakultetu Sveučilišta Kjūshū. Nakon diplomiranja je počeo raditi u Kirurškom uredu, gdje mu je mentor bio profesor Hayari Miyake, prvi japanski neurokirurg. Nekoliko godina kasnije, Hashimoto odlazi u Europu gdje, pod profesorom Eduardom Kaufmannom na Sveučilištu Georga Augusta u Göttingenu, studira patologiju. Jedno vrijeme, studirao je i u Engleskoj.

Po izbivanju Prvog svjetskog rata, Hashimoto je bio prisiljen vratiti se u Japan. Godine 1916., odlazi u Igamachi, gdje postaje gradski doktor. Kasnije je obolio od trbušnog tifusa te umro u svom domu, 9. siječnja 1934.

## Znanstveni rad

Okosnicu Hashimotova rada čini znanstveni rad iz 1912. godine, objavljen u *Arhivu za kliničku kirurgiju* (*Archiv für klinische Chirurgie*) u Berlinu pod brojem 1912:97:219-248, naslovljen *Zur Kenntnis der lymphomatösen Veränderung der Schilddrüse (Struma lymphomatosa)* (nje. *Izvještaj o limfomatoznim promjenama štitnjače*). Godinama kasnije, članak su evaluirali američki i britanski znanstvenici, a stanje opisano u članku je priznato kao samostalna bolest. U anglofonoj literaturi, bolest je nazvana Hashimotov tireoiditis.

Radilo se o prvoj bolesti koja je priznata kao autoimuna bolest, a karakterizira je postepeno razaranje tkiva štitnjače zbog sintetiziranih autoprotutijela i reaktivnosti vlastitih stanica. Napredovanje bolesti dovodi do stanja hipotireoze, uz napadaje hipertireoze.

## Reference
École nationale de l'aviation civile

**École nationale de l'aviation civile** je skraćenica za javni istraživački univerzitet u Toulouse u Francuska državi Midi-Pyrénées. Na ENAC se svake godine upiše oko 2.000 studenata osnovnih studija.

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanični sajt ENAC-a  
* Fondation ENAC 
* ENAC Alumni
Hermafrodit (mitologija)

**Hermafrodit** () je bio dete Afrodite i Hermesa. Bio je dvopolno stvorenje sa ženskim grudima, dugačkom kosom i muškom građom. Afrodita je provela noć sa Hermesom, nakon što je on priznao da je voli, kad je bila uhvaćena u mrežu sa Aresom.

Hermafrodit je dobio ime kombinacijom imena oba roditelja. Rodio se na maloazijskoj planini Idi (danas Turska). Tamo su ga u pećinama negovale vodene nimfe - najade. Kada je napunio petnaest godina odlučio je da putuje i istražuje nepoznate zemlje. Putujući negde po Likiji i Kariju, naišao je na reku u kojoj je živela nimfa Salmakida. Ona je, za razliku od ostalih nimfi volela da bere cveće, umesto da ide u lov. Čim je ugledala Hermafrodita, odmah se zaljubila u njega, ali ju je on odbio. Pomiriviši se sa tim, ona se okrenula i otišla. Malo posle toga, Hermafrodit pomislivši da je ostao sam, ušao je u vodu i počeo da pliva. Tada se Salmakida pojavila ponovo i potpuno ga obrlatila, pokušavajući da ga ljubi i grli, a što se on više opirao, to se ona više privijala uz njega i molila bogove da se njih dvoje više nikad ne razdvoje. Bogovoi su joj uslišili molbu i pretvorili Hermafrodita u dvopolno biće, tako što se Salmakida upila u njegovo telo. Otada, svakog ko bi se okupao na tom izvoru snalazila bi ista sudbina.

Na grčkim vaznama Hermafrodit se obično prikazuje kao krilata mlada osoba sa muškim i ženskim atributima: najčešće ženskim butinama, grudima, dugom kosom, i muškim genitalijama.
## Izvori

## Vanjske veze

* Hermaphroditus, Greek Mythology Index
Olivier Assayas

**Olivier Assayas** (25. januar 1955 - ) je francuski filmski režiser, scenarist i kritičar. Rodio se kao sin filmskog scenarista i režisera Jacquesa Remyja kome je pomagao u izradi televizijskih scenarija na početku karijere. Prije svog režijskog debija je pisao za ugledni časopis *[[Cahiers du cinéma]]*. Njegovi najpoznatiji filmovi su *[[L'Eau froide]]*, *[[Irma Vep]]* i mini-serija ''Carlos''.

Od 1998. do 2001. je bio u braku sa hongkonškom glumicom Maggie Cheung, a sada je u braku sa glumicom i scenaristicom Miom Hansen-Løve. Njih obje je upoznao dok su radile na njegovim filmovima (Cheung u *Irmi Vep*, a Hansen-Løve u *[[Fin août, début septembre]]*).

## Vanjske veze

* 
* 
* Interview with Olivier Assayas at IFC.com 
* Reverse Shot: Olivier Assayas
* ''New York Times'' article on Assayas
* Bringing Down the House: A Conversation with Olivier Assayas, The Notebook, mubi.com
* Olivier Assayas , edited by Kent Jones
* A Post-May Adolescence: Letter to Alice Debord , by Olivier Assayas
Medveđa, Despotovac

**Medveđa** je naselje u Srbiji u opštini Despotovac u Pomoravskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 880 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 1409 stanovnika).

## Geografija
Medveđa se nalazi na putu izmedju Despotovca i Svilajnca. Kroz Medveđu protice reka Resava koja se uliva u Moravu. Medvedja je naseljena jos od vremena Rimljana kada je Medveđa bila rimsko vojno odmaralište kada se zvala Idimum.

## Demografija
U naselju Medveđa živi 731 punoletni stanovnik, a prosečna starost stanovništva iznosi 47,7 godina (46,9 kod muškaraca i 48,5 kod žena). U naselju ima 299 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,94.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).

## Ekonomija
Najprometnija: prodavnica je "Bambi", sprtski bife-"Sprtsko", kafic "Idimum" i "Boje i lakovi Nesa".

Dosta investicija je otislo u fudbalsko igralište (tribine, ravljanje terena, uređenje svlačionica).

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična prezentacija sela Medveđe 
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
Domenico Michiel

**Domenico Michiel** ili **Michiele** (? - ?, 1130.) bio je 35. mletački dužd koji je vladao od 1117. do svoje smrti.

## Biografija
Michiel je bio nećak dužda Vitala I. Michelea, a izabran je nakon pogibije svog prethodnika Ordelaffa Faliera u borbi s Mađarima kod Zadra.

Njegovu vladavinu je obilježio sukob s Bizantskim Carstvom čiji je car Jovan II Komnen nakon dolaska na prijestolje 1118. odbio provoditi odredbe Zlatne bule svog prethodnika Aleksija I, odnosno ukinuo dotadašnje mletačke trgovačke povlastice i sklopio savez sa mletačkim suparnicima iz Pise i Genove. Nakon nekoliko godina neuspjelih pokušaja da Zlatnu bulu obnovi diplomatskim putem, Venecija je 1122. Bizantu objavila rat, a sam Michiel vodio flotu od 40 galija protiv bizantskih posjeda na istočnom Mediteranu. Tokom tog pohoda su Mlečani zauzeli i opljačkali veliki broj otoka i gradova, ali našli vremena i prilike da pomognu križarskom Jeruzalemskom Kraljevstvu osvojiti zauzeti Tir. Kao nagradu je jeruzalemski kralj Balduin II pristao na *[[Pactum Warmundi]]*, odnosno sporazum kojim su Mlečani dobili niz trgovačkih povlastica u križarskim državama. Godine 1125. su Mađari pod Stjepanom II uspjeli od Mlečana zauzeti Split i Trogir, ali je Michielu, kada se 1126. vratio u Veneciju s bogatim plijenom s Levanta i povoljnim mirom s Bizantom, priređen trijumfalni doček. Michiel, koji se smatra prvim duždem koji je od Venecije načinio veliku silu i uspostavio temelje njene kasnije pomorske hegemonije, je nakon četiri godine abdicirao i nedugo potom umro. Novim je duždem postao Pietro Polani, koji će se također smatrati jednim od velikih duždeva u historiji Venecije.

## Reference
Mletačko-bizantski rat (1122–1126)

**Mletačko-bizantski rat 1122 - 1126. godine** se vodio između Republike Venecije na jednoj, i Bizantskog Carstva na drugoj strani. Venecija i Bizant su prethodnih nekoliko decenija bili saveznici, a pogotovo pod vlašću cara Aleksija I Komnena koji je Mlečanima, u znak zahvalnosti za njihovu pomoć u borbi sa Normanima, izdao Zlatnu bulu sa izdašnim trgovačkim povlasticama. Kada je godine 1118. na prijestolje došao novi car Jovan II Komnen, on je objavio kako Zlatnu bulu više neće primjenjivati; umjesto toga je Bizant počeo tražiti savez sa mletačkim suparnicima u Pisi i Genovi. Mletački dužd Domenico Michiel je nakon neuspjelih pokušaja da obnovu Zlatne bule ishodi diplomatskim putem, odlučio pokrenuti veliku pomorsku ekspediciju protiv Bizanta. Kao izgovor je, između ostalog, iskoristio i zarobljavanje jeruzalemskog kralja Balduina II od strane Saracena; mletačka flota se zaputila na istok pod krinkom pomoći križarskim državama. Godine 1122. je bez uspjeha pokušala zauzeti Krf, ali je sljedeće godine došla u Egejsko more te osvojila i opljačkala Hios, Lezbos i Rodos. Potom je nastavila na istok i pružila pomoć križarima u opsadi Tira, a što je rezultiralo sporazumom *[[Pactum Warmundi]]*. Godine 1125. se mletačka flota vratila u Egej, te zauzela Samos i Andros, a potom došla u Jadran, gdje je mađarski kralj Stjepan II zauzeo mletačke posjede na obali Dalmacije. Godine 1126. su Mlečani zauzeli Metoni i Kefaloniju. To je Jovana II konačno nagnalo da započne mirovne pregovore. Njihov rezultat je bila nova Zlatna bula, kojom su Mlečanima još povećane nekadašnje trgovačke povlastice. Rezultat rata je bila početak uspostave mletačke pomorske hegemonije nad Istočnim Mediteranom. Sukob s Bizantom je, usprkos toga, nastavio tinjati te ponovno izbio nepuna pola vijeka kasnije.

## Literatura

* AA.VV. *Storia di Venezia*, Treccani, 12 Voll., 1990-2002
* Diehl, Charles: *La Repubblica di Venezia*, Newton & Compton editori, Roma, 2004. 
* Guglielmo di Tiro: *[[Historia rerum in partibus transmarinis gestarum]]*.
* Niceta Coniata: *Grandezza e catastrofe di Bisanzio*.
* Romanin, Samuele: *Storia documentata di Venezia*, Pietro Naratovich tipografo editore, Venezia, 1853.
Rebecca of Sunnybrook Farm

***Rebecca of Sunnybrook Farm*** () je roman za djecu američke književnice Kate Douglas Wiggin. Naslovna protagonistica Rebecca Rowena Randall je djevojčica koju je njena porodica, pogođena siromaštvom, poslala da živi kod svoje dvije stroge tete u selu Riverboro u državi Maine. Radnja prikazuje kako njena vedra priroda uspijeva omekšati srca svojih skrbnica, ali i kako sama stiče važne životne lekcije. Roman je uživao veliku popularnost, koji se, između ostalog, odrazio i kroz popularnu kazališnu adaptaciju na Broadwayu 1909. Snimljene su tri filmske adaptacije - 1917, 1932. i 1938. godine, od kojih je potonja, sa Shirley Temple u glavnoj ulozi, najpoznatija, ali i s najmanje veze sa predloškom.

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Rebecca of Sunnybrook Farm (razvrstavanje)

**[[Rebecca of Sunnybrook Farm]]** je klasični roman za djecu američke književnice Kate Douglas Wiggin.

**Rebecca of Sunnybrook Farm** se također može odnositi na njegove adaptacije:

* ''Rebecca of Sunnybrook Farm'' (drama), kazališna adaptacija romana iz 1909. godine
* ''Rebecca of Sunnybrook Farm'' (film, 1917), nijemi film iz 1917. godine rež. Marshall Neilan
* ''Rebecca of Sunnybrook Farm'' (film, 1932), film iz 1932. godine, rež. Alfred Santell
* ''Rebecca of Sunnybrook Farm'' (1938 film), filmski mjuzikl iz 1938. godine, rež. Allan Dwan, ul. Shirley Temple
Kate Douglas Wiggin

**Kate Douglas Wiggin** (28. septembar 1856 - 24. august 1923) bila je američka književnica, čije je najpoznatije djelo klasični roman za djecu *[[Rebecca of Sunnybrook Farm]]*.

## Vanjske veze
* 
* Bowdoin collection and brief biography 
* The Dorcas Society of Hollis & Buxton, Maine 
* free online sheet music of ''Nine Love Songs and a Carol'' by Kate Douglas Wiggin 
* MIDI sequences of 29 songs by Kate Douglas Wiggin with access to free online sheet music for all 29 of them
* 
* 
* 
* Full text of ''The Diary of a Goose Girl'', Houghton Mifflin Company, 1902.
A Little Princess

***A Little Princess*** () je roman za djecu britanske književnice Frances Hodgson Burnett, objavljen 1905. Predstavljao je revidiranu verziju romana *Sara Crewe: or, What Happened at Miss Minchin's Boarding School*, originalno objavljenog u nastvacima godine 1888. u časopisu *St. Nicholas Magazine*. Naslovna protagonistica je djevojčica Sara Crewe koju njen bogati otac ostavlja u londonskom internatu prije poslovnog puta u Indiju. Radnja prati sljedeće četiri godine njenog života, tokom kojih joj otac umre i izgubi sve bogatstvo, a direktorica škole gđica Minchin je počne zlostavljati. Roman je doživio izuzetnu popularnost i dan-danas se smatra jednim od najomiljenijih knjiga za djecu na engleskom jeziku. Doživio je i brojne adaptacije u obliku kazališnih predstava, mjuzikala, igranih filmova, TV-serija i mangi, a od svih njih je možda najpoznatija filmska verzija iz 1939. sa Shirley Temple u glavnoj ulozi.

## Reference

## Vanjske veze
*
Frances Hodgson Burnett

**Frances Eliza Hodgson Burnett** (24. novembar 1849 – 29. oktobar 1924) je bila anglo-američka književnica, najpoznatija po dječjim romanima *[[Little Lord Fauntleroy]]* (1885-6), *[[A Little Princess]]* (1905) i *[[The Secret Garden]]* (1911).

## Vanjske veze
*
The Little Princess (film, 1917)

***The Little Princess*** () je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1917. u režiji Marshalla Neilana. Predstavlja prvu ekranizaciju popularnog dječjeg romana *[[A Little Princess]]* Frances Hodgson Burnett. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Mary Pickford, je djevojčica koju bogati otac pred odlazak u rat ostavlja u internatu, ne sluteći da će je tamo zlostavljati pohlepna direktorica. Za Pickford, koja je film i producirala, *The Little Princess* je predstavljao jedan od najuspješnijih naslova u filmografiji.

## Vanjske veze
*
The Poor Little Rich Girl

***The Poor Little Rich Girl*** () je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1917. u režiji Mauricea Tourneura. Scenarij je napisala Frances Marion prema brodvejskom kazališnom komadu Eleanor Gates. Naslovna protagonistica - čiji lik tumači Mary Pickford - je 11-godišnja djevojčica iz bogate porodice, koju zapostavljaju roditelji i ignoriraju sluge, a što će na kraju skoro rezultirati tragedijom. Iako je Pickford već bila etablirana zvijezda, *The Poor Little Rich Girl* je prvi film u kome je glumila dijete, a što će sljedećih godina postati zaštitni znak njene filmografije.

Godine 1936. je snimljen remake u obliku filmskog mjuzikla sa Shirley Temple u glavnoj ulozi.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
*
Bastian Schweinsteiger

**Bastian Schweinsteiger** (Kolbermoor, 1. kolovoza 1984.), njemački nogometaš koji trenutno igra za Manchester United, a do 2016. je igrao za njemačku reprezentaciju. Dešnjak, Schweinsteiger je vezni igrač koji je sposoban igrati i na krilu i u sredini. Tokom svoje karijere, osvojio je nekoliko odličja na kupskoj razini, uključujući 6 titula prvaka Njemačke, pet kupova i dva liga kupa.
Die Ehe der Luise Rohrbach

***Die Ehe der Luise Rohrbach*** () je njemački crno-bijeli nijemi film snimljen 1917. u režiji Rudolfa Biebracha. Temelji se na istoimenom romanu Emmi Elert, a naslovna protagonistica - čiji lik tumači Henny Porten - je učiteljica koja se uda za vlasnika tvornice, koji će je potom početi zlostavljati.

## Izvori

## Literatura
* Jung, Uli & Schatzberg, Walter. *Beyond Caligari: The Films of Robert Wiene*. Berghahn Books, 1999.

## Vanjske veze
*
Tomisaku Kawasaki

**Tomisaku Kawasaki** (japanski: 川崎 富作; Tokijo, 7. veljače 1925.), japanski pedijatar, poznat po tome što je prvi opisao bolest koja je, u njegovu čast, nazvana Kawasakijeva bolest. 

Rođen je 7. veljače 1925. u Tokiju, kao najmlađe od sedmero djece. Tokom mladosti je razvio izuzetno zanimanje za biljke te je, u konačnici, ispunio želju svoje majke i odlučio postati liječnik. Studij medicine pri Sveučilištu u Chibi upisao je netom nakon Drugog svjetskog rata. Tokom studija, odlučio je specijalizirati pedijatriju. Zbog financijskih poteškoća svoje obitelji, morao se raspitivati za pomoć te je, u konačnici, dobio mjesto u bolnici Crvenog križa u Tokiju. U toj će bolnici raditi sljedećih 40 godina. 

Tokom rada u bolnici, 1961. godine, dr. Kawasaki je, kod tada četverogodišnjeg dječaka, otkrio simptome koje nije mogao pripisati nijednog dotad poznatoj bolesti. Slučaj je predstavio na jednoj internoj, bolničkoj konferenciji. Iako su njegovi kolege smatrali kako se radi o slučauju šarlaha, odlučili su se, za početak, dijagnozi označiti nepoznatom. Tokom sljedećih 6 godina, Kawasaki je dobivao pacijente s istim simptomima. Godine 1967., odlučio je u jednom japanskom stručnom časopisu objaviti podatke o bolesti, što je 1974. prevedeno i na engleski jezik. Članak je izazvao brojne reakcije u cijelom Japanu. Godine 1970., japanska je vlada osnovala komisiju za istraživanje bolesti koju je vodio upravo Kawasaki. Istraživanje diljem Japana utvrdilo je da se, doista, radi o samostalnoj, dotad neopisanoj bolesti. To otkriće donijelo je Kawasakiju, 1989. godine, nagradu Asahi.

Bolest, koja je nazvana po Kawasakiju, karakteristična je upravo za djecu do pete godine života. Radi se o autoimunoj bolesti kod koje dolazi do upale svih srednje velikih krvnih žila u tijelu. 

Od 1990. godine, Kawasaki je bio voditelj Centra za istraživanje Kawasakijeve bolesti, gostujući profesor na sveučilištu u Kurumeu, a držao je i predavanja po Sjedinjenim Državama.
Rebecca of Sunnybrook Farm (film, 1917)

***Rebecca of Sunnybrook Farm*** je američki crno-bijeli nijemi igrani film snimljen 1917. u režiji Marshalla Neilana. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana za djecu Kate Douglas Wiginn, a naslovna protagonistica - čiji lik tumači Mary Pickford - je djevojčica koju je njena siromašna porodica poslala da živi sa strogim tetama na farmi u Novoj Engleskoj. Iako je Pickford tada imala 23 godine, tumačila je deset godina mlađi lik; s druge strane je to omogućilo da se u filmu, nakon što taj lik odraste, može koristiti i ljubavni podzaplet. Kombinacija humora, ali i Pickford na vrhu popularnosti, je *Rebeccu* učinilo drugim najgledanijim filmom SAD 1917. godine. U jednoj od malih uloga se kao dijete-glumac pojavio Milton Berle, koji će kasnije steći slavu kao televizijski komičar.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* allrovi/synopsis
* *Rebecca of Sunnybrook Farm* available for free download from Archive.org
Harrison és Barrison

***Harrison és Barrison*** () je mađarska crno-bijela nijema filmska komedija snimljena 1917. u režiji Alexandera Korde. Predstavljao je prekretnicu u Kordinoj filmskoj karijeri, koja se tada sastojala od književnih adaptacija; umjesto toga je glavna atrakcija bio urnebesni vizualni humor koji su pružali dvoje glavnih zvijezda - popularni komičari Márton Rátkai i Dezsõ Gyárfás. Film je doživio veliki uspjeh, postavši najkomercijalnijim koji je Korda snimio u domovini. Korda ga je kasnije sam smatrao svojim najboljim filmom iz tog perioda.

## Glumačka postava
* Márton Rátkai 
* Dezsõ Gyárfás 
* Nusi Somogyi 
* Manci Dobos 
* Károly Lajthay 
* Ilona Bánhidy 
* Árpád id. Latabár 
 
## Izvori

## Literatura
* Kulik, Karol. *Alexander Korda: The Man Who Could Work Miracles*. Virgin Books, 1990.
* Liehm, Mira & Liehm, Antonín J. *The Most Important Art: Eastern European Film After 1945*. University of California Press, 1977.

## Vanjske veze
*
The Gulf Between (film, 1917)

***The Gulf Between*** () je američki nijemi film snimljen 1917. u režiji Wraya Bartletta Physioca, poznat kao prvi film snimljen u Technicoloru, četvrti cjelovečernji film u boji, odnosno prvi američki film u boji. Producirala ga je Technicolor Motion Picture Corporation, koristeći svoj dvobojni "Sistem 1", odnosno razdvajač zrake i istovremeno snimanje dvije crno-bijele sličice, jedne kroz crveni, druge kroz zeleni filtar. Film je snima u Jacksonvilleu na Floridi, a protagonistica je djevojka koju je odgojio pomorac i koju odbacuje bogata porodica mladića u koga je zaljubljena. Film je nakon nekoliko prikazivanja u manjim kinima ušao u širu distribuciju 1918. pri čemu su dvorane morale koristiti posebne dvobojne projektore. Rezultati, međutim, nisu bili onakvi kakve je Technicolor očekivao; film je prošao loše kod kritike, a i publika se žalila na slabu kvalitetu boja. Zbog toga je Technicolor "Sistem 1", koji se temeljio na aditivnim bojama, zamijenjen "Sistemom 2" koji je koristio koncept substraktivnih boja. *The Gulf Between* se danas smatra izgubljenim, s izuzetkom jedne jedine sličice.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* ''The Gulf Between'' at SilentEra
* ''The Gulf Between'' at Widescreen Museum with copy of film frame
1510-e

**1510-e** su decenija koja je počela 1. januara 1510. i završila 31. decembra 1519. 

## Događaji

## Reference
Mater dolorosa (film, 1917)

***Mater dolorosa*** je francuski crno-bijeli nijemi film snimljen 1917. u režiji Abela Gancea. Po žanru je melodrama, a protagonistica, čiji lik tumači Emmy Lynn je supruga ljekara koja ima preljubničku vezu s njegovim najboljim prijateljem. Radnja prati tragične posljedice ljubavnikovog samoubistva, odnosno suprugine pokušaje da svog muža sačuva od saznanja o prijateljevoj izdaji.

## Vanjske veze
*
Florence La Badie

**Florence LaBadie** (27. april 1888 - 13. oktobar 1917) bila je američka glumica rodom iz Kanade koja je slavu stekla nastupajući u nijemim filmovima. O njenom ranom životu i porijeklu postoje oskudni i kontradiktorni podaci, ali se zna da je odrasla u Montrealu, i da je kao mlada djevojka u New Yorku radila kao manekenka i neko vrijeme kao kazališna glumica. Godine 1909. ju je sunarodnjakinja Mary Pickford pozvala na snimanje u Biographov studio, nakon čega je dobila manje uloge u filmovima D. W. Griffitha. Godine 1911. je s njom ugovor potpisao Edwin Thanhouser te je učinio glavnom zvijezdom svoje filmske kuće Thanhouser Film Corporation. LaBadie je stekla popularnost, ne samo zbog privlačnog izgleda, nego i zbog atletskih sposobnosti i spremnosti da sama izvodi komplicirane kaskade; to je posebno došlo do izražaja u filmskom serijalu *[[The Million Dollar Mystery]]* (1914 - 15) koji je predstavljao njen najveći hit. Iako su njeni filmovi nastavili postizati uspjeh, u ljeto 1917. je LaBadie objavila kako napušta Thanhouser i da će se priključiti nekom drugom filmskom studiju. 28. augusta 1917. je automobil u kome se vozila zajedno sa svojim zaručnikom Danielom Carsonom Goodmanom sletio s ceste; LaBadie je tada teško ozlijeđena i umrla je od septikemije nekoliko tjedana kasnije. Njena smrt se često navodi kao prvi slučaj filmske zvijezde umrle na samom vrhuncu popularnosti. 

The Fear of Poverty.jpg|*The Fear of Poverty* (1916)
Saint, Devil and Woman.jpg|*Saint, Devil and Woman* (1916)
The Fugitive.jpg|*The Fugitive* (1916)


## Vanjske veze
* 
* Florence La Badie silent ladies
* Florence La Badie, Thanhouser 
* 
* Florence La Badie  portrait helping out the war effort (World War I) New York Public Library (Billy Rose Collection)