open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antipapa Viktor IV (Conti)

:*Ovaj članak govori o bivšem kardinalu Gregoriju Contiju, antipapi godine 1138. Za antipapu u periodu 1159&ndash;1164, v. [[Antipapa Viktor IV (1159-1164)|Antipapa Viktor IV]]*

**Viktor IV** (? - iza aprila 1139) bio je kratkotrajni antipapa koji je stolovao 1138.

Rodio se kao u mjestu Ceccano kao **Gregorio Conti**. Papa Paskal II ga je oko 1102. učinio kardinalom-svećenikom crkve SS. XII Apostoli, ali ga je 1112. smijenio zbog Contijeve kritike Paskalove politike prema caru Heinrichu V. Na mjesto kardinala ga je vratio Kalist II godine 1122/23. Nakon Izbora za papu 1130 se priključio antipapi Anakletu II (1130&ndash;38) nakon čije smrti je izabran za njegovog nasljednika u martu 1138. Međutim, nakon samo dva mjeseca ga je Bernard od Clairvauxa nagovorio da se odrekne svoje titule i Inocenta II prizna kao legitimnog papu. Inocent ga je ispočetka ponovno postavio za kardinala crkve SS. Apostoli, ali je na Drugom lateranskom saboru u aprilu 1139. smijenjen zajedno sa svim nekadašnjim pristašama Anakleta II. Poslije se povukao u priorat S. Eusebio u Fontanelli. Datum smrti nije poznat, a nasljednik u crkvi SS. Apostoli se prvi put spominje 4. januara 1157.

## Literatura
* Hans Walter Klewitz, *Reformpapsttum und Kardinalkolleg*, Darmstadt 1957
Konan IV od Bretanje

**Conan IV od Penthièvrea** (1138 &ndash; 20. februar 1171), (*[[bretonski jezik|bretonski]]: Konan V Penteur i Konan Breizh*) zvani "Mlađi", bio je vojvoda Bretanje od 1156. do smrti. Rodio se kao sin Alana ''Crnog'', 1. earla Richmonda i Berthe od Bretanje. Conan IV je svog oca naslijedio kao earl Richmonda a od majke je naslijedio titulu bretonskog vojvode.  Sa očeve strane je Conan bio pra-pra-unuk Geoffroya I i praunuk Oda od Bretanje. Conan i njegova kćer Constance su jedini članovi dinastije Penthièvre koji su držali bretonsko prijestolje.
## Napomene

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 

## Vanjske veze
*
Taira no Shigemori

bio je japanski vojskovođa. Rodio se kao sin Taira no Kiyomorija, patrijarha klana Taira. Na očevoj strani je sudjelovao u gušenju Hōgenskog i Heiji ustanka. Umro je od bolesti 1179.
Georges Moustaki

**Georges Moustaki** (Aleksandrija u Egiptu, 3. svibnja 1934. - 23. maja 2013.), pravim imenom **Yussef Mustacchi**, francuski pjevač i tekstopisac.

## Biografija
Studirao je francuski jezik i stigao u Francusku sa 17 godina gdje se bavio novinarstvom, svirao gitaru, a neko je vrijeme radio i kao konobar. U pisanju šansona prvi ga je ohrabrio Georges Brassens s čijim će pjesmama trajno biti inspiriran, 1955. nastupio je u Bruxellesu, a nedugo potom Henri Crolla upoznao ga je s Édith Piaf.

Moustaki je autor slavne pjesme "Milord", koju je za Édith Piaf napisao kad je s njom bio u emocionalnoj vezi (1957.-1959.) i kada ga je upravo ona predstavila širokoj publici interpretirajući njegove pjesme ("Milord", "Eden Blues", "L`Étranger"). Od 1960. snimao je i nastavio pisati u različitim stilovima, od jazzističkih ugođaja do sentimentalno obojenih melodioznih pjesama, kombinirajući u njima ritmove i kolorite sa svih četiriju strana svijeta.

Uspješnu samostalnu karijeru započeo je tek 1969. pjesmom "Méteque" (Stranac, "mješanac"). Pojavom je bio nalik robustnom grčkom pastiru, Židovu lutalici, kako su ga zvali, nonšalantnog ponašanja i toploga glasa. Ležeran i komunikativan uspostavljao je prisan kontakt s publikom (Bobino 70), a najbolje šansone stvara oko 1970. ("Il est trop tard", "Le temps de vivre", "Ma solitude", "Ma liberté"). Iako u poodmaklim godinama još uvijek nastupa. Održao je koncerte diljem svijeta, a 11. listopada 2008. godine imao je svoj prvi nastup u Splitu.
Zandžanska pokrajina

**Zandžanska pokrajina** (perz. استان زنجان; *Ostān-e Zandžān*) je jedna od 31 iranske pokrajine. Smještena je na sjeverozapadnom dijelu zemlje , a omeđena je Istočnim Azarbajdžanom, Ardabilskom pokrajinom i Gilanom na sjeveru, Kazvinskom pokrajinom na istoku, Hamadanskom pokrajinom na jugu, te Kurdistanskom pokrajinom i Zapadnim Azarbajdžanom na zapadu. Zandžanska pokrajina ima površinu od 21.773 km², a prema popisu stanovništva iz 2006. godine u njoj je živjelo 970.946 stanovnika. Sjedište pokrajine smješteno je u gradu Zandžanu.

## Okruzi
* Abharski okrug
* Hodabandski okrug
* Horamdarski okrug
* Idžrudski okrug
* Mahnešanski okrug
* Sultanijski okrug
* Taromski okrug
* Zandžanski okrug

## Vanjske veze
*  Službene stranice Zandžanske pokrajine 
;Ostali projekti
Stana Kotromanić

**Stana Kotromanić** poznata kao i Anastasija ili Stanislava , Stojsava (Jajce, 1354 - 25. april 1395.) je bila kraljevska princeza Bosne.

## Porijeklo i brak
Rođena je 1354 . godine u Jajcu kao najstarije dijete kralja Stjepana Dabiše i kraljice Jelene Grube, te unuka Ninoslava Kotromanića. Pored Stane, njeni roditelji su imali još jednog sina, koji je umro prije 1395. godine.

Stanina kćerka, čije se ime navodi kao Vladava i Vladika, udala se za Đurađa Radivojevića, još za života svoga dede Dabiše i bake Jelene, što potvrđuje i Dabišina povelja iz 1395. godine, kojom kralj poklanja selo Veljaci na upravu svojoj kćeri Stani, s tim da poslije njene smrti upravu nad selom naslijede Vladava (Vladika) i njen muž. Jelenina unuka Vladava (Vladika) imala je djecu još za vrijeme Jeleninog života.

## Reference i napomene
Pietro Della Valle

**Pietro Della Valle** (Rim, 2. 4. 1586. - Rim, 21. 4. 1652.), italijanski putopisac, istraživač i kompozitor.

## Biografija
Rođen je u italijanskoj plemićkoj porodici, a od mladosti se bavio proučavanjem latinskog i grčkog jezika, mitologije i Biblije. Godine 1614. kreće na veliko putovanje prema Orijentu: prvo je posjetio Carigrad, zatim Aleksandriju i Kairo u Egiptu, pa Damask i Alep u Siriji. Tokom putovanja oženio se armenskom kršćankom u Bagdadu, gdje je proučavao drevne akadske klinopise iz Ura i Ninive. Nakon što je u Mezopotamiji izbio rat protiv Osmanlija, Della Valle 1617. godine odlazi dalje prema istoku, u safavidski Iran. Posjetio je Hamadan i Isfahan, a kasnije se pridružuje iranskom vladaru Abasu Velikom u njegovim vojnim pohodima protiv Osmanlija na sjeveru zemlje. Planirao se vratiti kući u Rim brodom preko Indije, no iranski pomorski sukob s Portugalcima odvratio ga je od takve ideje pa je nastavio istraživati Širaz i Perzepolis. Konačno, Indiju je posjetio 1624. godine, a dvije godine kasnije preko Muscata, Basre i Cipra vratio se u rodni Rim gdje je dočekan s najvećim počastima, a primio ga je i sam papa Urban VIII. Njegovi putopisi u kojima detaljno opisuje običaje istočnih kultura ubrzo su postali rašireni u svim vodećim evropskim univerzitetima i bibliotekama. Della Valle je ostao upamćen i kao kompozitor, a svoja muzička djela posvećivao je rođenju sina i umrloj supruzi, no neka od njih danas nisu sačuvana. Pietru Della Valli se pripisuje dovođenje prve perzijske mačke u Evropu.

## Kompozicije
*  *Il Carro di Fideltà d’amore* (1611.)
*  *La valle rinverdita* (1629.)
*  *Discorso sulla musica dell'età nostra* (1640.)

## Djela
*  *Account of Shah Abbas* (1628.)
*  *The Travels in Persia* (1658.)

## Vanjske veze

* Encyclopædia Britannica: Pietro Della Valle
Kazimir II Pravedni

**Kazimir II Pravedni** () (1138 – 5. maj 1194) bio je malopoljski vojvoda u Wislici 1166–1173, odnosno u Sandomierzu od 1173. Postao je vojvoda poljske Seniorskog vojvodstva Krakov i tako veliki knez Poljske 1177.; to je mjesto držao do smrti sa kraćim prekidom koji je izazvao njegov stariji brat i prethodnik Mješko III. Stari. 

Kazimir je 1186. naslijedio od svog nećaka Lešeka Mazovsko vojvodstvo, time je postao osnivač mazovijske grane Dinastije Pjastovića i pradjed budućeg poljskog kralja Vladislava I. Lokieteka. Počasna titula "Pravedni" se za njega počela koristiti tek od 16. vijeka.

## Porodično stablo
Perzijska mačka

**Perzijska mačka** je vrlo stara, dugodlaka pasmina domaće mačke. 
Od početka 20. stoljeća perzijska mačka je najpopularnija čistokrvna mačka, tako je i danas najzastupljenija na izložbama mačaka.

## Porijeklo
Preteče dugodlakih mačaka pristizale su u Evropu od 16. vijeka iz zemalja Jugozapadne i Centralne Azije. 
Strane dugodlake mačke su se međusobno križale, uključujući domaće dugodlake mačke.

Perzijska mačka bila je poznata prije više od 200 godina, a smatra se da prvi primjerak u Evropu doveo talijanski istraživač Pietro Della Valle. Pasmina je prvi put službeno registrirana u Britaniji krajem 19. stoljeća.

## Karakteristike
Perzijska mačka smatra se najmirnijom pasminom. Tolerantna je prema drugim mačkama u kući, i čvrsto se veže uz svojeg vlasnika.

Moderna perzijska mačka razlikuje se od ranih primjeraka, najviše u izgledu glave.
Ipak poneki uzgajivači i danas uzgajaju *tradicionalan tip* perzijske mačke.

Dlaka perzijske mačke zahtijeva svakodnevnu njegu kako bi ostala čista i uredna te kako mačka ne bi imala probleme zbog gutanja dlake pri čišćenju.
Nedovoljna briga o dlaci perzijske mačke može rezultirati nužnim rezanjem zapetljane dlake kao i promjenama na koži mačke.

Perzijska pasmina često pati od nasljedne bolesti bubrega koja može izazvati zatajenje bubrega, stoga se danas traži testiranje svake perzijske mačke.

## Tjelesne osobine
* Tijelo: krupno i zbijeno, mišićavo
* Glava: okrugla, široka, krupna
* Oči: velike, okrugle, široko postavljene
* Boja očiju: ovisi o boji dlake
* Uši: male, oblog vrha, široko i nisko postavljene
* Rep: kraći, pun, proporcionalan prema tijelu
* Dlaka: dugačka, gusta, ne smije biti vunasta

* Boja dlake: dozvoljene su mnoge boje i kombinacije boja.

## Zanimljivosti
* Perzijska mačka je u prošlosti smatrana statusnim simbolom.
* Velika Britanija službeno smatra svaku boju perzijske mačke zasebnom pasminom.
* Perzijska mačka koja nema ovjerenu rodovnicu (pedigree) ne smatra se perzijskom mačkom već *dugodlakom domaćom mačkom*.

## Vanjske veze
* Klub plavih perzijskih mačaka, utemeljen 1901. 
* Mica-Maca, Portret perzijske mačke
Joseph Pierre Ferrier

**Joseph Pierre Ferrier** (Lyon, 12. 4. 1811. − Marseille, 6. 11. 1886), francuski vojnik, kartograf, književnik i putopisac.

Karijeru je započeo ranih 1830-ih godina služeći francuski vojsku u Africi gdje je ranjen pa je vraćen u Francusku. Godine 1839. priključio se francuskim oficirima i inženjerima koje je pozvao iranski vladar Muhamed-šah. U Iranu je ostao sve do 1851. godine i na razne je načine pokušavao učvrstiti diplomatske odnose nauštrb Britanije i Rusije, ali bez većih uspjeha. Prilikom povratka u Evropu objavio je dva putopisa na engleskom jeziku − „Karavanska putovanja Perzijom, Afganistanom, Turkistanom i Balučistanom” i „Historija Afganaca”, od kojih je prvi preveden i na francuski.

## Opus
*  *Caravan journeys and Wanderings in Persia, Afganistan, Turkistan and Beloochistan, with histor. notices of the countries lying between Russia and India* (London, 1857)
*  *History of the Afghans* (London, 1858)
*  *Voyages et aventures en Perse, dans l'Afghanistan, le Beloutchistan et le Turkestan* (Pariz, 1870)

## Povezano
* Iransko-francuski savez

## Literatura
*
Ruy Gonzáles de Clavijo

**Ruy Gonzáles de Clavijo** (umro 4. aprila 1412.), veleposlanik i putopisac u službi španjolskog kralja Henrika III. Kastiljskog. Godine 1403. započinje veliko putovanje Azijom, a krajnje odredište bio je Timurov dvor u Samarkandu (današnji Uzbekistan). Njegova politička misija u prijestolnici Timuridske Monarhije završila je neuspjehom budući da je Timur umro 1404. godine zbog čega Claviju nije bilo dozvoljeno poslati pismo kralju, no njegovi detaljni opisi smatraju se važnim europskim izvorom u proučavanju orijentalnih kultura kasnog srednjeg vijeka. Njegov putopis *Embajada a Tamorlán* izdan je u Španjolskog 1582. godine, a prvi se engleski prijevod pojavio 1859. zahvaljujući C. R. Markhamu iz londonskog društva Hakluyt.

## Moderna izdanja
*  *La embajada a Tamorlán* (urednik: Francisco López Estrada), Madrid: Castalia, 1999.
*  *Embassy to Tamerlane* (prevoditelj: G. Le Strange), London 1928.

## Vanjske veze
*  Puni prijevod Clavijovih putovanja (C. R. Markham)
Nikolaj Hanjikov

**Nikolaj Vladimirovič Hanikov** (Čekalin, 24. listopada 1819. − Rambouillet, 3. studenog 1878), ruski orijentalist, historičar, etnograf i diplomat, član Akademije nauka u Sankt Peterburgu od 1852. godine.

Maturirao je 1836. godine, a pet godina kasnije odlazi na dvogodišnju diplomatsku misiju predvođenu K. F. Butenevom. Njegov „Opis Buharskog kanata” jedan je od prvih naučnih radova o tim krajevima. Godine 1845. Hanikov se pridružio diplomatskom uredu u Zakavkazju gdje je nastavio s naučnim radom. Ondje je napisao djela „O muridizmu i muridima”, „O promjenama razine Kaspijskog mora”, te prijevod i analizu Hazinijeve „Knjige o vagi mudrosti” (arap. *Kitab mizan al-hikmat*).

Između 1850. i 1855. godine Hanikov je bio predsjednikom novoutemeljenog kavkaskog ogranka Ruskog geografskog društva i vodio je ruske ekspedicije sjeverozapadnim iranskim regijama, a između 1850. i 1855. služio je i kao glavni konzul u Tabrizu. Koncem 1850-ih godina vodio je naučne ekspedicije i u Horasanu, a njegov istraživački materijal kasnije je poslužio njemačkim kartografima poput H. Kieperta i J. Sulzera.

Od 1960. godine Hanikov je živio uglavnom u Parizu gdje se družio s književnikom I. S. Turgenjevom i određenim revolucionarima poput A. I. Hercena čije je radove i pisma sačuvao. Hanikov je napisao dvije knjige o putovanju Horasanom za što je nagrađen velikom zlatnom medaljom Pariškog geografskog društva, a također je na ruski jezik preveo i nadopunio prvi dio Ritterovog *Irana* (iz serije *Geografija Azije*) i objavio ga 1874. godine u Sankt Peterburgu. Dana 3. studenog 1878. godine umro je u Rambouilletu pokraj Pariza.

## Opus
*  *Opisanie Bukharskogo khanstva* (Sankt Peterburg, 1843)
*  *O naselenii kirgizskikh stepei zanimaemykh Vnutrenneiu i Maloiu ordami* (Sankt Peterburg, 1844)
:*  *Bokhara; its amir and its people* (London, 1845)
*  *Note sur le Yarligh d'Abou-Said-Khan conservé sur les murs de la mosquée d'Ani* (Tbilisi, 1852)
*  *O niekotorykh arabskikh nadpisiakh v Derbendie i Baku* (Sankt Peterburg, 1857)
*  *O peremezhaiushchikhsia izmieneniiakh urovnia Kaspiiskago Moria* (Tbilisi, 1853)
*  *Analysis and extracts of Kitāb mizan al-hikmat, Book of the balance of wisdom, an Arabic work on the water-balance* (Boston, 1859)
*  *Lettre à M. Reinaud (...) concernant un plan archeologique de Herat* (Pariz, 1860)
*  *Mémoire sur la partie méridionale de l'Asie centrale* (Pariz, 1861)
*  *Mémoire sur les inscriptions musulmanes du Caucase* (Pariz, 1862)
*  *Études sur l'instruction publique en Russie* (Pariz, 1865)
*  *Die Sammlung von morgenländischen Handschriften* (Sankt Peterburg, 1865)
*  *Mémoire sur Khâcâni, poëte persan du XIIe siècle* (Pariz, 1865)
*  *Mémoire sur l'ethnographie de la Perse* (Pariz, 1866)
:*  *Zapiski po ėtnografii Persii* (Moskva, 1977)
*  *Notice de M. N. de Khanikof sur le livre de Marco Polo* (Pariz, 1866)
*  *Samarkand* (Pariz, 1869)
*  *Portions of the Russian Empire in eastern & western Asia* (London, 1872)
*  *Iran: chastʹ pervaia* (Sankt Peterburg, 1874)

## Literatura

*
Albert Houtum-Schindler

Sir **Albert Houtum-Schindler** (Nizozemska ili Njemačka, 24. septembar 1846. - Fenstanton u Engleskoj, 15. juni 1916.), nizozemski iranist i zaposlenik u iranskoj vladi u doba kadžarske dinastije.

Studirao je na Univerzitetu u Leipzigu, a 1868. poslan je u Iran zbog razvijanja telegrafske mreže. Osam godina kasnije postao je glavnim istražiteljem tamošnje državne telegrafske službe, a dobio je i počasnu titulu generala iranskih oružanih snaga. Od 1882. godine radi kao izvršni direktor horasanskih rudnika tirkiza, dok u 1889. postaje direktorom jedne od rudarskih grana iranske Imperijalne banke. Nakon što projekt 1894. godine završava neuspjehom, počinje raditi kao lojalni savjetnik kadžarskoj vladi. Od 1902. do 1911. godine radio je i kao honorarni veleposlanik Švedske, a istovremeno dobija i iransko kraljevsko odlikovanje „Lava i Sunca” kao i britansku titulu *[[Sir (titula)|Sira]]*. Godine 1911. odlazi u Britaniju u kojoj i umire pet godina kasnije.

Tijekom svog 43-godišnjeg boravka u Iranu proputovao je brojna lokalna mjesta i upoznao se s njihovom kulturom o kojoj je objavio velik broj članaka u uglednim evropskim znanstvenim časopisima i enciklopedijama poput Britannice. Područja koja je obradio uključuju geografske, historijske, lingvističke, etnografske i financijske teme.

## Opus
*  *Die Parsen in Persien: ihre Sprache und einige ihrer Gebräuche*, Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft 36. (1882.) - članak o zoroastrijskoj zajednici u Jazdu i Kermanu
*  *On the Length of the Persian Farsakh*, Royal Geographical Society & Monthly Record of Geography, New Monthly Series 10(9): str. 584.-588. (1888.)
*  *The Telegraph Department in Persia*, Asiatic Quarterly Review (1892.)
*  *Chess and Playing Cards: Catalogue of games and implements for divination exhibited by the United States National Museum in connection with the department of archaeology and paleontology of the University of Pennsylvania at the Cotton States and International Exposition*, Stewart Culin, Atlanta, Georgia (1895.) - dio o kartaškoj igri zvanoj „gandžifa”
*  *Eastern Persian Irak*, Royal Geographical Society, London (1896.) - članak o regiji između Isfahana i Teherana

## Vanjske veze
* Encyclopædia Iranica (John D. Gurney): Houtum-Schindler, Albert
Claude Mathieu de Gardane

**Claude Mathieu de Gardane** (Marseille, 11. juni 1766. − Lincel, 30. januar 1818.), francuski diplomat i konjički general za vrijeme Francuske revolucije i Napoleonovih pohoda.

Istaknuo se kao satnik u bitkama protiv habsburške vojske u sjevernoj Italiji nakon čega ga je J. V. M. Moreau promaknuo u brigadnog generala. Nastavio je napredovati u karijeri i početkom 1800-ih godina postao je jednim od vodećih diplomata, a 1807. godine povjerena mu je misija sklapanja saveza s Iranom protiv Rusije. Posredništvom Gardanea i Jauberta, u travnju 1807. godine Napoleon i iranski veleposlanik M. M. R. Kazvini u palači Finckenstein (Istočna Pruska) sklopili su sporazum o savezništvu, no postao je ništavan svega dva mjeseca kasnije kada je Napoleon sklopio mirovni sporazum s ruskim carem Aleksandrom I. U prosincu iste godine Gardane je vodio misiju u Teheran u cilju postizanja novog saveza protiv Britanije odnosno zajedničke invazije na Indiju, no iranski dvor nije bio sklon takvim idejama. Međutim, Fateh Ali-šah pristao je izbaciti sve Britance iz zemlje i ekonomski pogodovati Francuzima. Nakon pada Napoleonovog režima Gardane se povukao iz političke službe i umro je u Lincelu 30. januara 1818. godine.

## Povezano
* Pierre Amédée Jaubert
* Francusko-iranski savez

## Literatura
*  
*
Engelbert Kaempfer

**Engelbert Kaempfer** (Lemgo, 16. septembar 1651. − Lieme, 2. novembar 1716.), njemački prirodoslovac, istraživač i putopisac koji je između 1683. i 1693. godine putovao Rusijom, Iranom, Indijom, Indokinom i Japanom. Svoja putovanja pretočio je u dvije knjige − *Amoenitatum Exoticarum* (1712.) značajnu po njegovim botaničkim opažanjima i opsežnim opisima biljaka Azije, te *Historija Japana* koja je posthumno objavljena 1727. godine i tijekom 18. stoljeća predstavljala je najznačajniji izvor zapadnjačkog znanja o Japanu. U biologiji se rabi kratica ***Kaempf.*** kad se citira botaničko ime.

## Povezano
* Japanologija

## Literatura

*  Cincinnati Museum Center: ''Engelbert Kaempfer''
Adam Olearius

**Adam Olearius** (r. Öhlschlegel ili Ölschläger; Aschersleben, 24. septembar 1599. − Gottorp, 23. februar 1671.), njemački diplomat, putopisac, filolog, knjižničar, pisac, geograf i matematičar.

Rođen je u Ascherslebenu, a nakon završenog studija u Leipzigu zaposlio se kao knjižničar i matematičar na dvoru Fridrika III., vojvode Holstein-Gottorpa. Godine 1635. poslan je u Iran kao predstavnik diplomatsko-trgovačke misije Schleswig-Holsteina. Tijekom četverogodišnjeg službovanja izradio je kvalitetne putopise i lokalne karte Rusije i Irana.

Godine 1646. izradio je i vrlo preciznu „Novu kartu Irana” i okolnih regija služeći se bakrorezom veličine 52 x 38,5 cm. Na njemu su vjerno prikazane iranske planine i rijeke, a Kaspijsko jezero je više pravokutnog nego ovalnog oblika kakvim se ranije često pogrešno prikazivao. Također, na njemu se nalaze i imena brojnih iranskih gradova kao što su Tabriz, Ardabil, Kazvin i Hamadan s pripadajućim panoramama.

Preveo je i Sadijev *Golestan* na njemački čime je upoznao Evropu s perzijskom književnosti.

## Opus
*  *Offt begehrte Beschreibung der newen orientalischen Rejse, so durch Gelegenheit einer Holsteinischen Legation an d. König in Persien geschehen* (1647.)
*  *Vermehrte Newe Beschreibung der Muscowitischen und Persischen Reyse, so durch gelegenheit einer Holsteinischern Gesandschafft an den russischen Zaar und König in Persien geschehen* (1656.)
*  *Persianischer Rosenthal. In welchem viel lustige Historien, scharffsinnige Reden und nützliche Regeln. Vor 400 Jahren von einem sinnreichen Poeten Schich Saadi in Persischer sprach beschrieben. Jetzo aber von Adamo Oleario in hochdeutscher Sprache heraus gegeben* (1654.)
*  *Nova Delineatio Persiae et Confiniorvm veteri longe accurator edita Anno* (1655.)
*  *Morgenländische Reyse-Beschreibung. Worinnen zugleich der Zustand der fürnehmbsten Ost-Indianischen Länder, Städte und der Einwohner Leben, Sitten, Handthierung und Glauben; wie auch die gefährliche Schiffahrt über das Oceanische Meer berichtet wird* (1658.)
*  *Beschryvingh van de gedenkwardige Zee- en Landt-Reyze deur Persien naar Oost-Indien* (1658.)

## Galerija


Datoteka:Gravura.jpg|Kazanj
Datoteka:Samara by Olearius (1883650).jpg|Samara
Datoteka:Isfahan olearius.jpg|Isfahan
Datoteka:Olearius Kozmodemyansk.jpg|Kozmodemjansk
Datoteka:Shemaha.jpg|Şamaxı



## Literatura
*  Encyclopædia Britannica (1911.): ''Adam Oelschläger'' 
*  
;Ostali projekti
Cuneo

**Cuneo** je grad od 55.013 stanovnika u Italiji, glavni grad istoimene provincije Cuneo u Pijemontu.

## Geografija
Cuneo se prostire na ušću rijeka Stura di Demonte i Gesso, na jezičku ravne zemlje u obliku klina (talijanski: *cuneo*), okružen planinama Primorskih Alpi. Udaljen je oko 85 km južno od regionalnog centra Torina. Stari i novi dio Cunea spojeni su velikim vijaduktom Soleri preko kanjona rijeke Stura di Demonte.

## Historija

Cuneo je nastao 1198. kao naselje bjegunaca od lokalnih feudalaca i izbjeglica iz Lombardije nakon razaranja Milana od strane cara Fridrika Barbarosse. Cuneo je 1259. postao vlasništvo feudalaca iz kuće Anžu koji su ga pretvorili u svoje sjedište, a od 1382. njime vlada savojska dinastija. Cuneo je bio jako dobro utvrđen jer je izdržao sedam opsada, od 16. do 18. vijeka. Mirovnim ugovorom iz Cherasca 1796. dat je Francuskoj, ali je nakon sloma Napoleona 1814. vraćen Savojcima.

## Znamenitosti
Najveća znamenitost Cunea je gotička katedrala Santa Maria del Bosco, izgrađena u 10. vijeku i restaurirana u 18. i 19. vijeku. Gradska atrakcija je i crkva San Francesco iz 1227. te Gradska vijećnica i Palazzo Audiffredi iz 18. vijeka, u kome je danas gradski muzej.

## Privreda
Cuneo je značajno željezničko čvorište i centar trgovine sirovom svilom i kestenima. Grad je i industrijski centar, s predionicama svile, destilerijama i tvornicama metalnih i prehrambenih artikala.

## Gradovi prijatelji
*  Santa Fe
*  Nice
*  Chambéry

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada  
* ''Cuneo'' na portalu Encyclopædia Britannica
Robert Ker Porter

Sir **Robert Ker Porter** (Durham u Škotskoj, 1777. - Sankt Peterburg, 1842.), engleski umjetnik, pisac, putopisac i diplomat.

## Biografija
Rođen je u obitelji umjetnika, a njegove sestre Jane i Anna Maria poznate su britanske spisateljice. Studirao je na britanskoj kraljevskoj akademiji u Londonu na kojoj je 1793. godine nagrađen na temelju slike *Vještica iz Endora*, a posebno se proslavio panoramama i slikama s motivima slavnih britanskih bitaka. Godine 1804. emigrira u Rusko Carstvo gdje ubrzo postaje jedan od osobnih slikara cara Aleksandra I.. Sredinom 1800-ih godina putovao je Švedskom gdje se susreo s kraljem Gustavom IV. Adolfom koji ga imenuje vitezom, a potom 1808. godine na poziv britanskog generala Sir Johna Moorea odlazi u Španjolsku gdje je svojim radovima ovjekovječio bitke Napoleonskih ratova kod Benaventea, Sahagúna i A Coruñe. U 1811. vratio se u Rusiju gdje se ženi ruskom princezom s kojom je imao kćer Mariju. Krajem 1810-ih godina proputovao je Kavkaz, Osmansko Carstvo, kadžarski Iran (Perziju) i Mezopotamiju o kojima je objavio slavan putopis koji uključuje opise Salmasa, Teherana, Taht-e Sulejmana, Perzepolisa i ahemenidskog klinopisa. Primio ga je i sam iranski vladar Fateh Ali-šah od kojeg je primio odlikovanje „Lava i Sunca”. Godine 1826. imenovan je britanskim veleposlanikom u Caracasu gdje je napravio portret slavnog vojskovođe i državnika Simóna Bolívara. Iz Južne Amerike vraća se 1841. godine, prvo u rodnu Britaniju, a potom u Rusiju gdje godinu dana kasnije umire od moždanog udara. Sahranjen je u Sankt Peterburgu.

## Opus

### Putopisi
*  *Letters from Portugal and Spain witten during the march of the troops under Sir John Moore*, London: Hurst, Rees, and Orme (1809.)
*  *Travelling sketches in Russia and Sweden during the years 1805, 1806, 1807, 1808*, Philadelphia: Hopkins and Earle (1809.)
*  *The costume of the inhabitants of Russia*, London: J. Edington (1810.)
*  *A narrative of the campaign in Russia during the year 1812. By Sir Robert Ker Porter* Hartford: Andrus and Starr, (1815.)
*  *Travels in Georgia, Persia, Armenia, ancient Babylonia:. during the years 1817, 1818, 1819, and 1820*, London: Longman, Hurst, Rees, Orme and Brown (1821.-1822.)

### Slike
* *Smrt generala Sir [[Philip Sidney|Philipa Sidneyja]]* (1792.)
* *[[Vještica]] iz Endora* (1793.)
* *Poraz [[Stjepan, kralj Engleske|kralja Stjepana]] u [[Bitka kod Lincolna|bitci kod Lincolna]]* (1793.)
* *[[Bitka kod Northamptona]]* (1796.)
* *[[José Antonio Páez]]* (1828.)

### Panorame
* *Juriš na [[Seringapatam]]*
* *Opsada [[Akra|Akre]]*
* *Bitka kod [[Lodi]]ja*
* *[[Francuska|Francuski]] poraz na Vražjem mostu*
* *Bitka kod [[Aleksandrija|Aleksandrije]]*

## Vanjske veze
*  Porter mss.  (Lilly Library, Indiana University, Bloomington)
*  Sir Robert Ker Porter (VirtualANI)
;Knjige
*  Harrington, Peter (1993.): *British Artists and War: The Face of Battle in Paintings and Prints, 1700-1914*, London: Greenhill
*  Dupouy, Walter (1966.): *Sir Robert Ker Porter's Caracas diary, 1825-1842: a British diplomat in a newborn nation*, Caracas: Editorial Arte
Henri Stierlin

**Henri Stierlin** je švicarski historičar umjetnosti i arhitekture, novinar i fotograf. Rođen je 2. aprila 1928. u Aleksandriji (Egipat). Dobitnik je medalje časti za frankofoniju.

## Obrazovanje
* Klasični studiji latinskog, grčkog, humanističkih znanosti i prava na sveučilištu u Lausanni i Zürichu.
* Diplomirao u Lausanni (Švicarska, 1954.)
* Historija umjetnosti na temu perzijskih džamija, Univerzitet Grenoble u Chambéryu (1977.-1978.)

## Knjige
Izdvojena literatura:
* *Ispahan : image du paradis*, Pariz: Umjetnička knjižnica 1978.
* *Grèce d’Asie*, seuil, Pariz 1985.
* *Alhambra*, Nacionalni tisak, Pariz, 1992.
* *Les Pharaons bâtisseurs*, Pierre Terrail, 1992.
* *L’art de l’Islam en orient, d’[[Ispahan]] au [[Taj Mahal]]*, Gründ, Paris, 2002.
* *L’architecture de l’[[Islam]], Gallimard, Paris, [[2003.]]
* *Deus ex Machina*, Infolio, Gollion, [[2004.]] 
* *L’art de l’Islam méditerranéen, de Damas à Cordoue*, Gründ, Pariz, [[2005.]]
* *Splendeurs de l'empire perse*, Gründ, Paris, [[2006.]]
* *Le buste de Néfertiti : Une imposture de l'égyptologie ?'', Infolio, Lausanne, 2009.

## Reference

## Vanjske veze
* Henri Stierlin - Službena stranica 
* Katalog Knjižnica FF-a
Franz Stolze

**Franz Stolze** (Berlin, 14. maj 1836. - Berlin, 13. januar 1910), njemački izumitelj, fotograf, iranolog, stenograf i pisac.

Osim briljantne akademske karijere, Stolze je 1872. konstruirao prvu plinsku turbinu. Ova vrsta turbine neće u početku doživjeti veliki uspjeh, budući da ta grana nauke nije bila dovoljno razvijena, te zbog sporog napredovanja u razvoju aerodinamike i metalurgije u to vrijeme. Ipak, Stolzeova turbina poslužiti će kao osnova za industrijski razvoj kasnijih plinskih turbina u Evropi.

U 19. vijeku Stolze putuje u Iran, gdje 1874. godine prvo posjećuje grad Isfahan u kojem teleskopima promatra planet Veneru. Nedugo poslije posjećuje starovjekovne gradove Perzepolis i Firuzabad u pokrajini Fars, gdje zajedno s F. C. Andreasom provodi ahreološka istraživanja. Andreas odlazi iz Irana 1880. godine, dok se Stolze zadržava još punih godinu dana.

Tokom svojih putovanja, Stolze je proučavao lokalne jezike i narječja, o kojima je napisao nekoliko naučnih radova. Također, njegovi dokumenti o iranskoj infrastrukturi i trgovini pridonijeli su boljem poznavanju tog područja u kasnom 19. vijeku.

## Reference

## Vanjske veze

* Franz Stolze (Siemens-Ring.de) 
* Franz Stolze – izumitelj plinske turbine
John Pinkerton

**John Pinkerton** (Edinburgh, 17. februara 1758. − Pariz, 10. marta 1826), škotski književnik, historičar i kartograf koji je djelovao u Škotskoj, Engleskoj i Francuskoj krajem 18. odnosno početkom 19. vijeka.

Godine 1781. preselio se u London gdje se prvo bavi pjesništvom, a potom istraživanjem škotske umjetnosti, književnosti i keltskom mitologijom. Proučavao je i historiju drevne Grčke i Rima, a posebno je bio zainteresiran i za ostalu evropsku historiju u starom vijeku. Izjednačavao je iranske Skite s germanskim Gotima i tražio je zajedničko porijeklo s Keltima odnosno Škotima. Njegovim naučno-istraživačkim radovima služio se i engleski historičar E. Gibbon.

Od ranih 1800-ih godina nadalje Pinkerton se aktivno bavio kartografijom i uz J. Caryja i J. Thomsona smatra ga se najznačajnijim britanskim kartografom tog vremena. Trojac je uvelike redefinirao evropsku kartografiju zbog odbacivanja umjetničkog pristupa pri izradi karata, kao što su ranije bili ukrašavanje, dekorativni amblemi, piktogrami, itd. Objavio je dva atlasa koji su kasnije nanovo izdavani. Krajem 1810-ih godina preselio se u Pariz gdje nastavlja s radom i umire 10. marta 1826. godine.

## Opus

;Književnost
* *Rimes* (1781)
* *Scottish Tragic Ballads* (1781)
* *Two Dithyrambic Odes (I. On Enthusiasm. II. To Laughter)* (1782)
* *Tales in Verse* (1782)
* *Scottish tragic ballads* (1783)
* *Essay on Medals* (1784)
* *Letters of Literature* (1785)
;Naučne monografije
* *Ancient Scottish Poems* (urednik, 1786)
* *Treasury of Wit* (1787)
* *Dissertation on the Origin and Progress of the Scythians or Goths* (1787)
* *Enquiry into the History of Scotland preceding the Reign of Malcolm III* (1789)
* *Vitae Sanctorum Scotiae* (1789)
* *The medallic history of England to the Revolution* (1790)
* *Iconographia Scotica* (1797)
* *The history of Scotland from the accession of the house of Stuart to that of Mary* (1797)
* *Gallery of Eminent Persons of Scotland* (1799)
* *Modern Geography digested on a New Plan* (1802)
;Kartografija
* *Recollections of Paris in the years 1802-5* (1806)
* *General Collection of Voyages and Travels* (1808)
* *Pinkerton’s Modern Atlas* (1808)
* *Petralogy* (1811)
* *New Modern Atlas* (1819)

## Povezano
* Historija kartografije

## Napomene
*  Poznat je i pod pseudonimima **Robert Heron** odnosno **H. Bennet**.

## Literatura

*  
*  

;Ostali projekti
Jean Baptiste Bourguignon d'Anville

**Jean Baptiste Bourguignon d'Anville** (Pariz, 11. juli 1697. − Pariz, 28. januar 1782.), francuski kartograf i geograf koji je djelovao u Parizu tokom 18. vijeka.

Značajno je unaprijedio kartografske standarde svog vremena; za razliku od brojnih suvremenika nije kopirao starije radove već je inzistirao na originalnom istraživanju, osobito kod starovjekovnih prikaza. Područja nedovoljno istraženih kontinenata ostavljao je praznima i isticao je sve proturječnosti zbog čega mu karte u likovnom smislu izgledaju prazno, no u naučnom su vrlo vjerodostojni. Po njemu je nazvan krater Anville na Mjesecu.

## Opus
* *Description geographique de la Chine* (1735.)
* *Nouvel Atlas de la Chine* (1737.)
* *Atlas Generale* (1740.)
* *Geographie Ancienne et Abregee* (1769.)
* *États formés en Europe après la chute de l'empire romain en occident* (1771.)

## Veze
* Historija kartografije

## Literatura
*  Opća i nacionalna enciklopedija: ''Jean Baptiste Bourguignon d'Anville'' 
;Ostali projekti
Rigobert Bonne

**Rigobert Bonne** (Raucourt, 1727. − Pariz, 1795.), francuski matematičar, kartograf i hidrograf koji je djelovao u Parizu tokom 18. vijeka.

Godine 1772. zamijenio je J.-N. Bellina na mjestu kraljevskog kartografa na francuskom dvoru. Njegova djela cijenjena su zbog iznimne kvalitete u likovnom i tehničkom smislu, a opus mu se između ostalog sastoji i od šest velikih atlasa. Osobito se ističe po hidrografskim prikazima koja će biti nadmašena usponom engleske kartografije desetljećima kasnije.

## Opus
* *Atlas maritime ou carte réduite de toutes les côtes de France* (1762.)
* *Petit Tableau de France* (1764.)
* *Atlas de toutes les parties connues du globe terrestre* (1780.)
* *Atlas Portatif* (1783.)
* *Atlas de Geographie Ancienne* (1783.)
* *Atlas Encyclopédique* (1787.)
* *Atlas moderne ou collection de cartes sur toutes les parties du globe terrestre par plusieurs auteurs* (1791.)

## Veze
* Historija kartografije

## Literatura
*  Vintage Maps: ''Rigobert Bonne'' 
;Ostali projekti
Guillaume Delisle

**Guillaume Delisle** (Pariz, 28. februar 1675. − Pariz, 25. januar 1726.), francuski kartograf i geograf koji je djelovao u Parizu početkom 18. vijeka.

Potjecao je iz ugledne naučne familije: njegov brat Joseph-Nicolas bio je astronom, a otac Claude historičar i geograf. Osnove kartografije stekao je kod oca, dok ga je astronomiji podučavao J.-D. Cassini. G. Delisle smatra se jednim od osnivača matematički utemeljene kartografije i jednim od najutjecajnijih kartografa − godine 1702. postao je članom Kraljevske akademije nauka, a šesnaest godina kasnije i glavni geograf na fracuskom kraljevskom dvoru.

## Opus
* *L'Amérique Septentrionale dressée sur les observations* (1700.)
* *Carte du Canada ou de la Nouvelle France et des decouvertes qui y ont été faites* (1703.)
* *Partie Meridionale de la Souabe* (1704.)
* *Partie Septentrionale de la Souabe* (1704.)
* *Carte des Indes et de la Chine dressée sur plusieurs relations particulieres rectifiées par quelques observations* (1705.)
* *Carte de Moscovie* (1706.)
* *Carte de la Barbarie, de la Nigritie et de la Guinée* (1707.)
* *Carte de l'Egypte, de la Nubie, de l'Abissinie* (1707.)
* *Carte du Congo et du Pays des Cafres* (1708.)
* *Carte du Royaume de Danemarc* (1710.)
* *Hemisphere meridional pour voir plus distinctement les Terres Australes* (1714.)
* *Hemisphere Septentrional pour voir plus distinctement les Terres Arctiques* (1714.)
* *Orbis veteribus noti tabula nova* (1714.)
* *Orbis Romani descriptio seu divisio per themata sub Imperatoribus Constantinopolitanis post Heraclii tempora facta* (1715.)
* *Insulæ et regni Siciliæ novissima tabula * (1717.)
* *Carte de la Louisiane et du cours du Mississippi* (1718.)
* *Carte particulière d'Anjou et de Touraine ou de la partie méridionale de la Généralité de Tours* (1720.)
* *Traité du cours des fleuves* (1720.)
* *Carte de l'Afrique Françoise ou du Sénégal dressée* (1722.)
* *Carte d'Amérique dressée pour l'usage du roy* (1722.)
* *Atlas nouveau, contenant toutes les parties du monde* (posthumno 1730.)

## Veze
* Historija kartografije

## Literatura
*  Opća i nacionalna enciklopedija: ''Guillaume de L'Isle''
*  Encyclopædia Britannica: ''Guillaume Delisle''
;Ostali projekti
Pierre Duval

**Pierre Duval** (Abbeville, 1618. − 1683), francuski geograf, kartograf i izdavač koji je djelovao u Abbevilleu i Parizu tokom 17. vijeka.

Rođen je u Abbevilleu na sjeveroistoku Francuske, kao nećak slavnog kartografa N. Sansona koji je radio i na kraljevskom dvoru. Osim brojnih karata i atlasa, Duvalov opus uključuje i geografske leksikone na francuskom jeziku. Među njih spadaju rječnik o opatijama u Francuskoj, prvi univerzalni i vernakularni geografski rječnik Evrope objavljen u Parizu 1651. godine, te rječnik o starovjekovnim lokalitetima Asiraca, Perzijanaca, Grka i Rimljana s njihovim novovjekovnim ekvivalentnim toponimima. Slično načelo pojavljuje se i na karti *Les confins des Chrestiens et des Turcs* iz 1663. godine na kojem Duval bojom razlikuje ostatke Hrvatskoga Kraljevstva na sjeveru (*[[Hrvatska pod Habsburzima|Croatie l'Autrische]]*) od onih između Une i Vrbasa (*[[Turska Hrvatska|Croatie av Turc]]*).

## Opus
* *Recherches curieuses des Annales de France* (1640)
* *Abrégé du monde. Première partie ou discours du globe terrestre* (1648)
* *Mémoires géographiques* (1651)
* *Description de l'évêché d'Aire en Gascogne* (1651)
* *Tables géographiques de tous les pays du monde* (1651)
* *Amérique, autrement nouveau monde et Indes occidentales* (1655)
* *La voyage et la description de l'Italie* (1656)
* *Les acquisitions de la France par Ia paix* (1658)
* *L'alphabet de la France* (1658)
* *Cartes de Geographie* (1662)
* *La Sphère françois c'est à dire le traité de Gèographie qui donne la connoissance du Globe et de la Carte* (1663)
* *Les confins des Chrestiens et des Turcs* (1663)
* *Le globe terrestre* (1666)
* *Le Monde ou la Geographie Universelle* (1670)
* *Cartes de geographie les plus nouvelles* (1672)

## Povezano
* Historija kartografije

## Literatura
*  
*  
;Ostali projekti
Nicolas de Fer

**Nicolas de Fer** (Pariz, 1646. − Pariz, 15. oktobar 1720.), francuski kartograf, graver i geograf koji je djelovao u Parizu krajem 17. odnosno početkom 18. vijeka.

## Biografija

Rođen je u Parizu kao sin Antoinea de Fera, izdavača koji se bavio tiskanjem karata. Sa samo 12 godina počeo se baviti graviranjem i preuzeo je očev posao nakon njegove smrti 1673. godine. Specijalizirao se za izradu tad najsuvremenijih prikaza zemalja, gradova i fortifikacija, a između 1695. i 1709. godine objavio je četiri velika atlasa. Krajem života služio je i kao kraljevski geograf na dvoru Luja XIV. Nakon de Ferove smrti obiteljski posao nastavila su njegova dva zeta, G. Danet i J.-F. Besnard.

## Opus
* *Les Côtes de France* (1690.)
* *La France triomphante sous le règne de Louis le Grand* (1693.)
* *Atlas Royal* (1695.)
* *Petit et Nouveau Atlas* (1697.)
* *Atlas curieux* (1700.)
* *Atlas ou recueil de cartes géographiques dressées sur les nouvelles observations* (1709.)

## Veze
* Historija kartografije

## Vanjske veze
*  Vintage Maps: ''Nicolas de Fer'' 
;Ostali projekti
Alessandria

**Alessandria** je grad od 89.411 stanovnika u Italiji, glavni grad istoimene provincije Alessandrije u Pijemontu.

## Geografija
Alessandria leži na ušću rijeke Bormide u Tanaro, u brdovitom dijelu Padske nizine zvanom Monferrato. Udaljena je oko 90 km jugoistočno od regionalnog centra Torina.

## Historija
 
 
Alessandria je osnovana 1168. kao utvrda Lombardske lige u alpskoj dolini, sa svrhom da spriječi prodor Fridriha Barbarosse, cara Svetog Rimskog Carstva. Grad se ispočetka zvao Civitas Nova, potom Cesaria, sve dok 1175. nije postao sjedište biskupije i tada mu je promjenjeno ime po papi Aleksandru III. Alessandria je kasnije ipak podpala pod vlast Svetog Rimskog Carstva, sve do 14. vijeka kada je kontrolu preuzela milanska dinastija Visconti. Od 1713. grad je pod vlašću savojske dinastije. Od 1796. do 1814. je administrativni centar francuskog departmana koji se od 1802. do 1814. zvao Marengo. Tako je nazvan zbog sjajne Napoleonove pobjede kod istoimenog mjesta 1800. godine.

Na početku 19. vijeka Alessandria je bila jedan od centara slobodarskog pokreta u Pijemontu. U gradu je 1833. Giuseppe Mazzini pripremao zavjeru protiv savojske dinastije. Nakon pobjede nad snagama Kraljevine Pijemont-Sardinije u bitci kod Novare 1849. godine, Austrijsko Carstvo pretvorilo je Alessandriju u svoju snažnu utvrdu, prema Francuskoj. Alessandria se tak krajem 19. vijeka počela širiti izvan gradskih bedema, a taj proces teče do današnjih dana.

## Znamenitosti
Najveće znamenitosti Alessandrije su njezina katedrala Santi Pietro e Marco, izgrađena 1170. (kasnije više puta pregrađivana i preuređivana), zatim romaničko-gotička crkva Santa Maria di Castello, izgrađena od 14. do 15. vijeka, te Biskupska palača iz 15. vijeka. Alessandria također ima puno palača u centru grada, izgrađene od 15. do 19. vijeka, lijepu vijećnicu iz 1826. godine, te gradski muzej i galeriju slika.

## Privreda
Alessandria je značajno željezničko i cestovno čvorište te centar trgovine poljoprivrednim proizvodima i vinom. Alessandria je i značajni industrijski centar, poznat po proizvodnji šešira Borsalino koji su 1960-ih bili velika moda.

## Gradovi prijatelji

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada  
* ''Alessandria'' na portalu Encyclopædia Britannica
Georges-Louis Le Rouge

**Georges-Louis Le Rouge** (Hannover, 1707. − Pariz, 1790.), njemačko-francuski geodet, kartograf, graver i arhitekt koji je djelovao u Parizu sredinom 18. vijeka.

Rođen je u njemačkom gradu Hannoveru kao Georg Ludwig, a karijeru je započeo kao vojni inženjer i geodet. Oko 1740. godine preselio se u Pariz, promijenio ime, te započeo raditi kao graver, kartograf i izdavač. Tiskao je više tisuća karata, atlasa i arhitektonskih nacrta, a prevodio je i engleske knjige odnosno kartografske radove na francuski jezik. Služio je i kao kraljevski geograf, a 1769. godine surađivao je s Benjaminom Franklinom na izradi karte golfskih struja.

## Opus
* *L'Empire D'Allemagne: Divisé par Cercles; A. P. D. R.* (1742.)
* *Succession De Charles VI. En Italie. Le Duché De Milan, De Mantoue, De Parme Et De Plaisance: Suivant les Nouvelles Observations* (1742.)
* *L'Italie : Dressée sur les Dern. res Observations* (1743.)
* *La Zelande: avec une partie de la Flandre Hollandoise Tirée des meillieurs Cartes, du pais même* (1747.)

## Veze
* Historija kartografije

## Literatura
*  
*  
*  
;Ostali projekti
Aristide Michel Perrot

**Aristide Michel Perrot** (1793. − 1879.), francuski geograf, kartograf i esejist koji je djelovao u prvoj polovici 19. vijeka.

Perrot se specijalizirao za izradu minijaturnih karata koji se pojavljuju u brojnim francuskim atlasima. Također, sastavljao je geografske leksikone i pisao eseje. Iako je iza sebe ostavio opsežan opus, o njegovom životu nije gotovo ništa poznato.

## Opus
* *Nouvelle Carte de la chaine de Pyrénées indiquant tous les passages, curiosités et qualité des eaux* (1800-ih)
* *Tableau politique de la terre* (1821.)
* *Département de la Haute-Marne* (1823.)
* *Département du Doubs* (1824.)
* *Panorama de la ville de Paris* (1824.)
* *Nouvel itinéraire portatif des Pays-Bas* (1827.)
* *Manuel du graveur* (1830.)
* *Carte de la forêt de Saint-Germain* (1831.)
* *Plan itinéraire et administratif de la ville de Paris* (1831.)
* *Dictionnaire universel de géographie moderne* (1834.)
* *Petit atlas pittoresque des quarante-huit quartiers de la Ville de Paris* (1834.)
* *Petit Atlas pittoresque des 48 quartiers de la ville de Paris* (1835.)
* *Nouveau manuel complet du coloriste* (1841.)
* *Département de la Meurthe* (1842.)
* *Nouveau manuel complet du graveur ou Traité de l'art de la gravure en tout genre* (1844.)
* *Nouveau manuel complet pour la construction et le dessin des cartes géographiques* (1847.)

## Veze
* Historija kartografije

## Vanjske veze
*  Geograpichus: ''Aristide Michel Perrot'' 
;Ostali projekti
Gilles Robert de Vaugondy

**Gilles Robert de Vaugondy** (1688. − 1766.), francuski kartograf, graver i izdavač koji je djelovao tokom 18. vijeka.

U srodstvu je s N. Sansonom, jednim od najvećih velikana francuske kartografije preko čije je obitelji prikupljao brojne starije karte i atlase. Prepravljanja i dopune istih radio je zajedno sa sinom Didierom koji je 1760. godine postao glavni geograf na kraljevskom dvoru. Radovi Gillesa i Didiera u većini slučajeva nose zajednički autorski potpis, a poput A. Orteliusa i G. Mercatora uvijek su isticali autorsko podrijetlo svojih radova što suvremenim kartografima olakšava proučavanje cjelokupnog kartografskog sadržaja njihovog vremena.

## Opus
* *Atlas portatif, universel et militaire, composé d'après les meilleures cartes, tant gravées que manuscrites, des plus célèbres géographes et ingenieurs* (1748.)
* *Partie Septentrionale du Royaume de Naples* (1748.)
* *Royaumes d'Espagne et de Portugal* (1748.)
* *Amérique Septentrionale dressée, sur les relations les plus modernes des voyageurs et navigateurs, et divisée suivant les differentes possessions des Européens* (1750.)
* *Isles de Saint Domingue ou Hispaniola, et de la Martinique* (1750.)
* *La Judée, ou, Terre Sainte, divisée en ses douze tribus* (1750.)
* *L'Empire du Japon divisé en sept principales parties, et subdivisé en soixante et six royaumes* (1750.)
* *Partie de la Mer du Nord, où se trouvent les Grandes et Petites Isles Antilles, et les Isles Lucayes* (1750.)
* *Royaume d'Irlande divisé en ses quatre provinces et subdivisé en comtés* (1750.)
* *L'Empire de la Chine dressé d'après les cartes de l'Atlas Chinois* (1751.)
* *Les Indes Orientales, où sont distingués les empires et royaumes qu'elles contiennent tirées du Neptune Oriental* (1751.)
* *Environs de Paris* (1753.)
* *Gouvernemens généraux du Maine et Perche, de l'Anjou, de la Touraine, et du Saumurois* (1753.)
* *Atlas universel* (1755.)
* *Carte de la Virginie et du Maryland* (1755.)
* *Partie de l'Amérique septentrionale, qui comprend le cours de l'Ohio, la Nlle. Angleterre, la Nlle York, le New Jersey, la Pensylvanie, le Maryland, la Virginie, la Caroline* (1755.)
* *Turquie Européenne* (1755.)

## Veze
* Historija kartografije

## Literatura
*  Vintage Maps: ''Gilles Robert de Vaugondy'' 
;Ostali projekti
Nicolas Sanson

**Nicolas Sanson** (Abbeville, 20. 12. 1600. − Pariz, 7. 7. 1667), francuski kartograf i utemeljitelj pariške kartografske škole koja je preuzela primat nauštrb Belgije i Nizozemske.

## Biografija
Rođen je u staroj pikardijskoj obitelji škotskog podrijetla, a školovao se kod isusovaca u Amiensu. Kartografsku karijeru započeo je vrlo rano, sa samo 18 godina kada je izradio kartu Galije čime je stekao naklonost kardinala Richelieua, a potom i francuskog kraljevskog dvora. Lekcije geografije predavao je Luju XIII i Luju XIV, a o utisku svjedoči podatak da je Luj XIII. prilikom posjeta Abbevilleu radije boravio sa Sansonom na gradilištu fortifikacija nego u kraljevskim odajama. Prilikom jednog od tih sastanaka kralj je Sansona imenovao državnim vijećnikom.

Kartografskim izdavaštvom aktivnije se počinje baviti 1627. godine kada je izdana dotjeranija *Galilee antiquae descriptio geographica*, a 1632. u suradnji s graverom M. Tavernierom izdaje i *Carte géographique des postes qui traversent la France*. Nakon što je izdao i više atlasa počinje aktivno surađivati s izdavačem P. Marietteom. Godine 1647. optužio je isusovca P. Labbea za plagiranje s obzirom da je njegov *Pharus Galliae Antiquae* (1644) bio sličan starijem Sansonovoj karti Galije. Godinu dana kasnije izgubio je najstarijeg sina Nicolasa koji je poginuo u ratu protiv Španjolaca. Umro je 7. jula 1667. u Parizu, a na mjestu geografa kraljevskog dvora naslijedili su ga sinovi Adrien i Guillaume.

Zbog velikih kartografskih doprinosa i suradnje s kraljevskim dvorem, Sansona se često naziva „osnivačem” francuske kartografije što nije sasvim točno jer je tokom 16. vijeka u Dieppeu djelovalo više značajnih imena poput P. Desceliersa, G. Le Testua i G. Brouscona.

## Opus
* *Galilee antiquae descriptio geographica* (1627)
* *Carte géographique des postes qui traversent la France* (1632)
* *Graeciae antiquae descriptio* (1636)
* *L'Empire romain* (1637)
* *Britannia, ou recherches de l'antiquité d'Abbeville* (1638)
* *La France* (1644)
* *Tables méthodiques pour les divisions des Gaules* (1644)
* *L'Angleterre, l'Espagne, l'Italie et l'Allemagne* (1644)
* *Le Cours du Rhin* (1646)
* *In Pharum Galliae antiquae Philippi L'Abbe disquisitiones* (1648)
* *Remarques sur la carte de l'ancienne Gaule de César* (1651)
* *L'Asie* (1652)
* *Index geographicus* (1653)
* *Les Estats de la Couronne d'Arragon en Espagne* (1653)
* *Geographia sacra* (1653)
* *L'Afrique* (1656)
* *Cartes generales de toutes les parties du monde* (1658)

## Povezano
* Historija kartografije

## Literatura
*  Opća i nacionalna enciklopedija: ''Nicolas Sanson'' 
;Ostali projekti