Shōnan-tō

**Shōnan-tō** (japanski: 昭南島), nerijetko samo **Shōnan** (japanski: 昭南), bio je službeni naziv Singapura dok je bio pod japanskom okupacijom tijekom Drugog svjetskog rata. Okupacija je započela padom Singapura i britanskom kapitulacijom 15. veljače 1942. godine, a trajala je do japanske kapitulacije u kolovozu 1945. godine. 

Japan je izvršio okupaciju Singapura nakon što su porazili zajedničke savezničke snage nakon sedam dana borbi. Bitka za Singapur bila je odlučujuća bitka koja je značajno utjecala na historiju Japana, Ujedinjenog Kraljevstva i Singapura. Singapur je službeno preimenovan u Shōnan-tō, što ja japanskom znači "Otok Južne Svjetlosti", a uključen je i u koncept znan kao . 

Singapur je formalno vraćen Britancima 12. rujna 1945. godine, nešto manje od mjesec dana nakon što je Japan formalno kapitulirao u Općinskoj vijećnici. Nakon povratka britanske uprave, u Singapuru je došlo do porasta političkih i društvenih tenzija jer lokalno stanivništvo, poučeno ratnim iskustvima, više nije vjerovalo da Kruna može učinkovito upravljati Singapurom ili ga braniti od vanjskih napada. 

Nedugo nakon rata, bivša Tjesnačka naselja ukinuta su, a Singapur je 1946. godine stekao status krunske kolonije. Godine 1959., Singapur je stekao punu samoupravu, a 1963. godine pridružio se bivšoj Malaji u stvaranju Malezije, samo da bi 1965. godine postao potpuno suvereni grad-država. 

## Historija

### Malajska kampanja i pad Singapura

Malaja je 8. prosinca 1941. godine pretrpjela prvo japansko bombardiranje. Japanske su se snage inicijalno fokusirale na osvajanje Malaje, za što im je trebalo samo 55 dana. Dana 31. prosinca 1942. osvojili su Johor Bahru, nakon čega su se Britanci povukli u Singapur, prilikom čega su uništili Džohorsko-singapurski prolaz koji je otok povezivao s kopnenim dijelom Malajskog poluotoka. Singapur je bio glavno britansko obrambeno i ekonomsko središte na Dalekom istoku te je bio od izrazitog strateškog značaja za Krunu. Značaj Singapura bio je, dapače, toliki da je premijer Winston Churchill naredio britanskom zapovjedniku u Singapuru, Arthuru Percivalu, da se bori do posljednjeg čovjeka. Percival je pod svojom komandom imao 85,000 vojnika, ali dobar dio njih nije imao nikakvog iskustva. Međutim, iako su savezničke trupe bile brojčano superiorne, problem je bio u tome što je Singapur većinu svoje pitke vode dobivao s kopna, koje je tada bilo pod japanskom kontrolom. 

Bitka za Singapur trajala je od 8. do 15. veljače 1942. godine. Prvoga dana bitke, Japanci su brodovima doplovili na Singapur te su se napali sa sjeverozapada, gdje je bila najslabija točka savezničke obrane. Percival je očekivao napad sa sjeveroistoka, posebice nakon lažnog pokušaja napada na Pulau Ubin dan ranije, te nije stigao ojačati obrambene pozicije na sjeverozapadu. Zbog loše komunikacije i pogrešaka u komandi, Japanci su iznenadili savezničke snage, koje nisu imale nikakvu učinkovitu obranu u blizini japanskih mostobrana. Japanci su nastavili svoj prodor, a iako su se Britanci uspješno branili, ostajali su bez zaliha, posebice nakon bitaka za Bukit Timah (10. – 12. veljače) i Pasir Panjang (13. veljače). Dan kasnije, Japanci su pobili više od 200 djelatnika bolnice i pacijenata u sklopu masakra u Vojnoj bolnici. Do 15. veljače, oko milijun osoba zbijeno je na području koje je obuhvaćalo 1% ukupne površine otoka, što je bila posljednja britanska linija obrane. Japanci su konstantno bombardirali savezničke položaje te je bilo sigurno da će njihove zalike biti iscrpljene za nekoliko dana; istovremeno, japanske su zalihe također bile pri kraju te je zapovjednik Tomoyuki Yamashita želio izbjeći borbe u samom naselju. 

Tijekom poslijepodnevnih sati 15. veljače, Yamashita je od Percivala zahtijevao bezuvjetnu predaju. Svjestan da bi odugovlačenje dovelo do još većeg broja mrtvih, Percival je pristao i oko 80,000 savezničkih trupa bezuvjetno se predalo Japancima i postali ratni zarobljenici, dok su Japanci preuzeli kontrolu nad otokom.

### Doba terora

Nedugo nakon pada Singapura, 25. armija, koja je osvojila Malaju, preraspoređena je na druga područja od strateškog interesa poput Filipina ili Nove Gvineje. Tako je kao dominantna okupacijska sila u Singapuru ostao *[[Kenpeitai]]*, vojna policija, koja će ubrzo započeti teror nad lokalnim stanovništvom. Samo tri dana nakon savezničke kapitulacije, Japanci su uveli sustav znan kao Sook Ching (kineski: "eliminacija kroz pročišćenje"), čiji je cilj bio eliminirati sve one faktore (naročito etničke Kineze) koji su bili smatrani prijetnjom Japanskom Carstvu, odnosno antijapanske elemente među lokalnom populacijom. Prema procjenama, Sook Ching je odnio između 25,000 i 55,000 života u Singapuru i Malaji. Žrtve ovog masovnog progona, uglavnom muškarci u dobi od 18 do 50 godina, uglavnom su odvođene na izolirane lokacije (stratišta) na otoku – kao što su Changi Beach, Punggol Point, ili Siglap – gdje su sistemski ubijani uz pomoć strojnica i pušaka. 

Uz to, *Kenpeitai* je utemeljio razgranutu mrežu lokalnih doušnika koji su ih informirali o antijapanskim aktivnostima. Ovi su doušnici bili dobro plaćeni, a uz to se nisu morali bojati hapšenja jer njihova lojalnost prema okupacijskim snagama nije bila upitna. Doušnici su bili zaposleni u posebnim centrima kroz koje je lokalno stanovništvo prolazilo kako bi se utvrdilo podržavaju li antijapanske aktivnosti, a uz to su redovno patrolirali ulicama s vojnom policijom; civili su im se uvijek morali klanjati s poštovanjem kada bi prolazili pored njih. Oni koji to ne bi učinili bili bi kažnjeni, najčešće fizički, a ponekad bi bili uhapšeni i odvedeni na stratište.

### Saveznički napadi i pokret otpora

Iako je Japan imao čvrstu kontrolu nad Singapurom, otok je zbog svog strateškog značaja bio česta meta savezničkih napada. Cilj tih napada bilo je osujećivanje japanskih borbenih djelatnosti. Dana 26. rujna 1943. godine, posebna saveznička Specijalna jedinica Z, koju je predvodio major Ivan Lyon, tajno je upala u Singapur te potopila ili oštetila nekoliko japanskih brodova ukupne vrijednosti 40,000 tona. Gotovo godinu dana kasnije, Lyon je uspješno ponovio ovakav napad te je potpio tri japanska broda. Međutim, Lyon i 13 njegovih suboraca poginuli su u borbi s Japancima prilikom ove operacije. Ostalih deset boraca uhapšeno je, izvedeno pred klokanski sud i kasnije pogubljeno. 

Istovremeno, lokalni član pokreta otpora, Lim Bo Seng, vodio je zasebnu operaciju, kodnog imena ''Gustavus'', regrutirao je i obučavao stotine mladića kroz obavještajne misije u Kini i Indiji. Uz pomoć satnika Johna Davisa iz Uprave za specijalne operacije (SOE), Lim je 1942. godine pristupio posebnoj gerilskoj jedinici znanoj kao Jedinica 136. Cilj Operacije *Gustavus* bila je uspostava špijunsko-obavještajne mreže koja bi prikupljala podatke o japanskim djelatnostima i tako pomogla britanskom planu za preotimanje Singapura Japancima. Jedinica 136 raspuštena je nakon rata. 

Krajem srpnja 1945. godine, dvije patuljaste podmornice klase XE Kraljevske ratne mornarice infiltrirale su singapursku luku u sklopu Operacije ''Struggle'' s ciljem korištenja mina kako bi se onesposobile japanske krstarice ''Takao'' i *[[Myōkō (japanska krstarica)|Myōkō]]*. *Takao* je pretrpjela veliku štetu, što je poručniku Ianu Edwardu Fraseru donijelo Viktorijin križ. Od studenog 1944. do svibnja 1945. godine, Singapur je bio meta učestalih britanskih i američkih zračnih napada. U istom periodu, Amerikanci su čak jedanaest puta bombardirali singapursku lučku infrastrukturu. 

Iako su ovi napadi napravili štetu Japancima, tijekom bombaridranja je poginuo i određen broj civila. Ipak, lokalno je stanovništvo blagonaklono gledalo na bombardiranja jer su na njih gledali kao na sredstvo za oslobođenje od japanskog terora.

### Kraj okupacije

Dana 6. kolovoza 1945. godine, Amerikanci su bacili atomsku bombu na japanski grad Hiroshimu. Šesnaest sati kasnije, američki predsjednik Harry S. Truman ponovo je pozvao Japan na kapitulaciju i zaprijetio im da očekuju "kišu uništenja s neba, takvu kakva nikada nije viđena u historiji ovog svijeta." Dana 8. kolovoza 1945. godine, Sovjetski Savez objavio je rat Japanu i izvršio invaziju na Mandžukuo. Kasnije istoga dana, Amerikanci su bacili drugu atomsku bombu, ovoga puta na grad Nagasaki. Nakon te tragedije, car Hirohito je osobno intervenirao te je naredio ratnim zapovjednicima da prihvate uvjete koje su Saveznici postavili na Potsdamskoj konferenciji. Nakon još nekoliko dana pregovora i neuspješnog puča, car Hirohito obratio se narodu 15. kolovoza 1945. godine preko radija. U obraćanju, Hirohito je potvrdio da će Japan kapitulirati. 

Ceremonija kapitulacije održana je 2. rujna 1945. godine na američkom ratnom brodu USS ''Missouri'', gdje su predstavnici japanske vlade potpisali Instrument kapitulacije, čime su svi sukobi službeno završeni. 

Što se tiče Singapura, japanski su zapovjednici svečano potpisali kapitulaciju 12. rujna 1945. godine u Gradskoj vijećnici. Nakon kapitulacije, na Padangu je održano svečano slavlje uz vojnu paradu. Lord Mountbatten, vrhovni saveznički zapovjednik Jugoistočnoazijske komande, došao je u Singapur kako bi formalno primio instrument predaje od generala Seishirōa Itagakija u ime feldmaršala Hisaichija Terauchija. Saveznici su na području okupirane Malaje formirali vojnu upravu, koristeći pritom japanske snage koje su kapitulirale kao jamac sigurnosti. Vojna uprava upravljala je otokom do ožujka 1946. godine. 

Nakon formalne japanske kapitulacije, Singapur je ušao u kratkotrajni period društvene nestabilnosti (anomija) jer Britanci nisu bili tu da preuzmu vlast. Japanski su okupatori u tom periodu imali slabu kontrolu nad lokalnom populacijom. Diljem otoka zabilježeni su incidenti poput pljački ili ubojstava iz osvete. Dobar dio infrastrukture bio je uništen, uključujući lučke zgrade, električnu infrastrukturu, vodnu infrastrukturu i telefonsku mrežu, a japanski je novac postao bezvrijedan. 

Singapuru je trebalo četiri do pet godina da vrati ekonomiju na predratne brojke.

## Društvo

Nakon preuzimanja kontrole nad Singapurom, Japanci su, osim političkih, pokrenuli i seriju društvenih promjena čiji je cilj bila "japanizacija" singapurskog društva te eliminacija zapadnih utjecaja. Okupatori su osnivali japanske škole te su prisiljavali lokalno stanovništvo da uči i govori japanskim jezikom; tiskovine, radijske emisije te filmske projekcije – sve je bilo objavljivano na japanskom jeziku. Japanska propaganda postala je sveprisutna, a djeca su u školama svako jutro morala ustati, okrenuti se prema Japanu (u ovom slučaju, u smjeru sjeveroistoka) i pjevati japansku himnu, koja je bila službena himna okupiranog Singapura. 

Međutim, dok su značajno ulagali u ovakve društvene promjene, Japanci su bili nemarni prema singapurskom gospodarstvu, što je rezultiralo lošim uvjetima i općom nestašicom temeljnih potrepština, od hrane do lijekova. Također, došlo je i do hiperinflacije, posljedica koje je bilo značajno povećanje cijene dnevnih potrepština. Primjerice, cijena otprilike 60 kg riže prije okupacije bila je oko 5$, a do kraja okupacije (kolovoz/rujan 1945.), skočila je na čak 5,000$ za istu količinu. Japanci su izdavali posebne bonove za osnovne potrepštine, znane kao "certifikati za miran život", s ciljem ograničavanja distribucije osnovnih potrepština među civilnim stanovništvom; ovi su bonovi bili izrazito vrijedni među populacijom. Odrasli su mogli kupiti pet kilograma riže mjesečno, od a djeci bi sukladno tome pripala dva kilograma mjesečno. Kako je rat napredovao, količina riže za odrasle reducirana je za 25% jer je većina riže koja je bila dostupna bila korištena za potrebe prehranjivanja japanske vojske. 

Japanci su izdavali i posebnu valutu u Singapuru, koja je bila znana kao "banana novac" (zbog slike stabla banane koja se nalazila na često korištenom apoenu od 10 dolara), tijekom okupacije jer je raniji tjesnački dolar bio rijedak te je izašao iz uporabe po dolasku Japanaca. Do kraja okupacije, ovaj je novac postao bezvrijedan. Uz to, uvođenje elemenata planske ekonomije, poput ograničavanja količine proizvoda, dovelo je do stvaranja crnog tržišta preko kojega su lokalni stanovnici mogli doći do esencijalnih potrepština poput riže, mesa i lijekova. Kako je "banana novac" postepeno gubio na vrijednosti zbog hiperinflacije – jer, Japanci su samo tiskali nove količine novca kada bi istog ponestalo – na crnom se tržištu sve češće koristio tjesnački dolar. 

Kako su mjeseci odmicali, dostupnost i kvaliteta hrane sve su više opadale. S vremenom su batat, tapioka i jam postali temeljne namirnice velikog broja Singapuraca jer su bile puno jeftinije od riže, a uz to su se mogle jednostavno i brzo uzgojiti kod kuće. Nakon uzgoja, te su namirnice korištene u brojnim jelima te za sva tri dnevna obroka. Ove namirnice, iako upitne nutritivne vrijednosti, pomogle su u borbi protiv gladi, a potreba za dokidanjem monotonije dovela je do smišljanja raznih načina kombiniranja ovih sastojaka. Japanci su, kao i ranije Britanci, poticali lokalno stanovništvo da proizvode vlastitu hranu, neovisno o količini zemlje koju su posjedovali. Kako je hrana postajala sve manje dostupnom, poticanje na vlastitu proizvodnju dovelo je do fenomena koji je bio sličan onome "vrtova pobjede", koji su tijekom rata bili prisutni u Europi. *[[Ipomoea aquatica]]*, čiji je uzgoj bio relativno jednostavan i koja je dobro rasla pored vode, također je postala izrazito popularna. 

Japanci su također činili brojne zločine nad lokalnim, najčešće civilnim, stanovništvom u Singapuru. Godinama kasnije, singapurska je država diljem otoka podigla niz spomenika u čast ratnim žrtvama, među kojima su Spomenik civilnim žrtvama japanske okupacije (Beach Road), Spomenik u Centru Sook Ching (Kineska četvrt), Spomenik masakru na plaži Changi (Changi) i Spomenik masakru na plaži Punggol (Punggol).

## Obrazovanje

Japanski su okupatori ulagali i u obrazovanje u okupiranom Singapuru. Nedugo nakon početka okupacije, Japanci su utemeljili  kako bi lokalno stanovništvo – Malajci, Kinezi i Euroazijati – naučili japanski jezik. Kako je kasnije napisala profesorica Faye Yuan Kleeman, autorica studije *Under an Imperial Sun: Japanese Colonial Literature of Taiwan and the South*, singapurska je škola bila daleko najuspješnija škola ovog tipa u okupiranoj jugoistočnoj Aziji. Kasnije tijekom okupacije, Japanci su otvorili i Shōnansku Prvu narodnu školu.

## Reference

## Literatura
* 

## Vanjske veze
* Fall of Malaya and Singapore, a detailed history of the Battle of Singapore.
* Archive of The Syonan Times. *The Syonan Times* substituted *[[The Straits Times]]* from 1942 to 1945 under several mastheads.