open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Poslanica Filipljanima

**Poslanica Filipljanima** je jedna od knjiga Novoga zavjeta i Biblije. Autor je apostol Pavao oko 62. godine, dok je bio u zatočeništvu u Rimu. Biblijska kratica je Fil.

Opće je prihvaćeno od svih teologa, da je autor poslanice apostol Pavao. Dio teologa smatra da je mali dio 2. poglavlja (Fil 2,5-11) ustvari kršćanski himan, koji je Pavao citirao: "...On, trajni lik Božji, nije se kao plijena držao svoje jednakosti s Bogom, nego sam sebe “oplijeni” uzevši lik sluge, postavši ljudima sličan; obličjem čovjeku nalik, ponizi sam sebe, poslušan do smrti, smrti na križu. Zato Bog njega preuzvisi i darova mu ime, ime nad svakim imenom..." .

Poslanica je namijenjena kršćanskoj zajednici u grčkom gradu Filipi u pokrajini Makedoniji, gdje su bili jedni od najranijih kršćana u Europi. Postajalo je veliko prijateljstvo i naklonost između tih kršćana i apostola Pavla. Premda su bili siromašni, pokazivali su veliku spremnost na suradnju, darežljivost i zauzimanje u širenju kršćanstva: "A i vi, Filipljani, znate: u početku evanđelja, kad otputovah iz Makedonije, nijedna mi se Crkva nije pridružila u pogledu izdataka i primitaka, doli vi jedini (Fil 4,15)".

Filipljani su poslali izaslanika, koji se zvao Epafrodit (kasnije je postao biskup i svetac), da posjeti apostola Pavla, dok je bio zatočen u Rimu. On je donio darove i potrepštine i stavio se Pavlu na raspologanje da ga poslužuje u potrebi. Bio je toliko predan, da se razbolio gotovo na smrt (Fil 2,27), ali je ipak ozdravio. Pavao je iz zahvalnosti napisao ovu poslanicu, koju je u Filipe donio Epafrodit kada se vratio iz Rima. Pun je radosti i zahvalnosti zbog njih: "Zahvaljujem Bogu svomu kad vas se god sjetim. Uvijek se u svakoj svojoj molitvi za vas s radošću molim (Fil 1,3-4)". Piše im kako, zbog njegova zatočeništva, vjernici još više šire Evanđelje. Pavao se ne boji smrti, jer vjeruje u vječni život: "Ta meni je živjeti Krist, a umrijeti dobitak! (Fil 1,21)". Ipak ima dvojbu: "Pritiješnjen sam od ovoga dvoga: želja mi je otići i s Kristom biti jer to je mnogo, mnogo bolje; ali ostati u tijelu potrebnije je poradi vas (Fil 1,24-25)". Poručuje im, da se ponašaju dostojno evanđelja Kristova bio on prisutan među njima ili daleko od njih. Poslat će im svog suradnika Timoteja, a nada se i da će on jednom doći ponovno u Filipe. Na kraju poslanice, šalje im pozdrave.

## Reference
Josip Skoblar

**Josip Skoblar** (* 12. ožujka 1941., Privlaka, Hrvatska) je hrvatski nogometaš i trener, bivši jugoslavenski reprezentativac.

Igrao je na položaju napadača.

Karijeru je započeo u NK Zadru 1958. godine.

Već 1959. godine seli u Beograd, u nogometni klub OFK Beograd, gdje je ostao igrati do 1966. godine.

Za vrijeme igranja u OFK Beogradu je postao jugoslavenskim reprezentativcem i sudjelovao je na svjetskom prvenstvu u Čileu 1962. godine, gdje je reprezentacija SFR Jugoslavije u četvrtzavršnici pobijedila SR Njemačku i izgubila u poluzavršnici protiv Čehoslovačke, te izgubivši u utakmici za treće mjesto od domaćina Čilea.

1966. je otišao igrati u inozemstvo u francuski klub Olympique de Marseille, koji je tada bio u vrhu francuskog nogometa. 

Nakon samo jedne godine otišao je igrati u Bundesligu, u Hannover 96, gdje je igrao sve do 1970. godine, i u 57 ligaških utakmica je postigao 31 zgoditak. 

Nakon tri godine igranja u SR Njemačkoj, vratio se u Marseille, gdje je i 1973. godine okončao svoju igračku karijeru. U svojoj prvoj povratničkoj godini postigao je 44 pogotka, što je do dan-danas (2007. godine) rekord francuske lige.

Kao nogometni trener je bio kratko radio 1978. u Olympiqueu iz Marseillea i 1987. godine u HSV-u.

Trenerskih uspjeha je imao kao trener Hajduka iz Splita, osvojivši Kup maršala Tita (Jugokup) u sezoni 1986./87 i 90/91.
Konrad Lorenz

**Konrad Lorenc** (; 1903-1989) je bio jedan od najistaknutijih prirodnjaka dvadesetog veka, dobitnik Nobelove nagrade za medicinu. 

## Biografija
Rođen je 7. novembra 1903. godine u Beču, gde je 1928. uspešno završio studije medicine. Posle toga je počeo da studira prirodne nauke i 1933. je diplomirao na bečkom Filozofskom fakultetu zoologiju sa paleontologijom i psihologijom.

Sa nekoliko naučnih radova, Lorenc je postao pionir u istraživanju ponašanja ptica, a ubrzo i naučnik svetskog glasa. Vršeći brojne opite sa životinjama, pre svega pticama, Konrad Lorenc otpočinje proučavanje ponašanja životinja i čoveka. Doktorirao je 1937. godine na Filozofskom fakultetu u Beču, radom „Uporedna anatomija i psihologija životinja“, a posle Drugog svetskog rata bio je profesor na Univerzitetu u Minhenu. Godine 1973. dobio je Nobelovu nagradu za medicinu u znak priznanja za plodonosno naučno istraživanje korena ljudskog ponašanja.

Pored velikog broja stručnih radova, Lorenc je pisao i naučno-popularne knjige koje su prevedene na mnoge svetske jezike. Njegovo najpoznatije takvo delo je knjiga „Govorio je sa životinjama“, prevedena i na srpski jezik i štampana u izdanju „Srpske književne zadruge“.

Umro je 27. februara 1989. godine.

## Vanjske veze

* Njegova autobiografija, na sajtu posvećenom dobitnicima Nobelove nagrade 
* Biografija na ruskom
508.

__NOTOC__
Godina **508.** (**[[rimske brojke|DVIII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Venancija i Celera** (ili, rjeđe, **godina 1261. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 508. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Klodvig I uspostavlja Luteciju (današnji Pariz) kao svoju prijestolnicu, te određuje rimokatolicizam kao službenu religiju Franačkog Kraljevstva.
* Klodvigovo Franačko Kraljevstvo anektira Akvitaniju i najveći dio današnje južne Francuske od Vizigotskog Kraljevstva. Sa istoka Ostrogoti pod Teodorikom Veliki napadaju vizigotska područja na mediteranskoj obali i anektiraju današnju Provansu.
* Sve rijeke u Engleskoj su smrznute više od dva mjeseca.


## Rođenja
* Teodora, buduća supruga bizantskog cara Justinijana I (u. 548)
* Xiao Ji, kineski princ iz dinastije Liang
* Car Yuan od Lianga

## Smrti
* Geraint Llyngesog ab Erbin, kralj Dumnonije (historicitet upitan)
* Yuan Xie, kineski princ iz dinastije Sjeverni Wei
* Yujiulü Futu, kan Rourana

## Reference
Yujiulü Futu

**Yujiulü Futu** (; pinyin: Yùjiǔlǘ Fútú ) (? - 508) je bio kan Rourana (506–508) sa titulom Tuohan Khan (佗汗可汗). Ime ere mu e bilo Shiping (始平 Shǐpíng). Bio je sin kana Yujiulü Nagaija, koga je naslijedio 506. Dvije godine kasnije je poginuo u borbi sa Gaoche vladarom Mi'etuom (彌俄突). Naslijedio ga je sin Yujiulü Chounu.
Milja Marin

**Milja Marin**, djevojačko **Toroman** (1926-10. novembar 2007) je bila jugoslovenska partizanka, poznata po svom portretu „Kozarčanka“ koji je napravio Žorž Skrigin.

Milja Toroman je bila bolničarka u 11. kozaračkoj brigadi. Fotografija Žorža Skrigina je nastala u Knežpolju 1943. godine. Godine 1946. se u potkozarskom selu Kriva Rijeka udala za Peru Marina, nosioca Partizanske spomenice.

Poslije rata, fotografija Milje Marin je postala čuvena u bivšoj Jugoslaviji, našavši se u udžbenicima, kao i na omotu albuma grupe Merlin Teško meni sa tobom (a još teže bez tebe).

Umrla je u prijedorskom naselju Pećani 14. novembra 2007. godine.

## Reference
Yuan Xie

**Yuan Xie** (元勰) (died 508), rođen kao **Tuoba Xie** (拓拔勰, promjenjeno 496), kurtoazno ime **Yanhe** (彥和), formalno **Princ Wuxuan od Pengchenga** (彭城武宣王), kasnije posthumno štovan kao **Car Wenmu** (文穆皇帝) sa hramskim imenom **Suzu** (肅祖), bio je princ kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Bio je sin cara Xianwena, a svom bratu, caru Xiaowenu je pomagao u vojnim i državnim poslovima. Nakon Xiaowenove smrti je nakratko služio kao regent njegovom sinu - caru Xuanwuu. Sa vremenom je došao u sukob sa Xuanwuovim uticajnim ujakom Gao Zhaom, koji je orkestrirao lažne izvještaje o tome da se namjerava pobuniti i svrgnuti Xuanwua. Zbog toga mu je car naložio da izvrši samoubistvo. Kada je njegov sin došao na prijestolje kao car Xiaozhuang, posthumno je proglašen care, iako je sljedeći car Jiemin ukinuo te počasti.
Geraint

**Geraint** (ili *Gereint*, *Gerontios*, *Gerontius*) je bio jedan od viteza Okruglog stola iz legende o Kralju Arthuru.

Njegov lik se prvi put pojavio u nekoliko starih velških poema, uključujući i onu koja opisuje njegova velika djela u Bitci kod Llongbortha, u kojoj je poginuo. Po svemu sudeći izgleda da velški - Geraint, najvjerojatnije preuzet od starofrancuskog  - Ereca iz poeme *Érec et Énide* (Erek i Enida) Chrétien de Troyesa.

Po velškoj legendi Geraint je bio sin kralja Erbina od Dumnonije (Devon i Cornwall), brat Ermida i Dywela i otac sina Cadwyja.

Kao mladi ratnik Geraint je osvetio uvredu koju je kraljici Guinevere nanio ratnik **Eder** (Yder), pobijedivši ga na turniru. Na povratku  je zanoćio u Cardiffu, kod vojvode Niwla i zaljubio se u njegovu kćer Enidu. Nakon povratka na dvor Kralja Arthura, bio je slavljen zbog turnirske pobjede, a dobio je i privolu da se oženi sa Enidom.

Kad je vremenom njegov otac obolio i oslabio, Geraint se vratio Devon da preuzme vladarsku dužnost, iako su mu kao dobrom borcu, bile puno draže borbe u dvobojima i turnirima. Dvorski život i obaveze bile su mu dosadne, pa je radije provodio vrijeme u odajama svoje žene. Zbog takvog ponašanja počele su se širiti glasine da je loš i slab vladar, to je čula i Enid, pa se jedno jutro (misleći da Geraint spava), požalila svojoj dvorkinji na njegovu slabost. Bunovni Geraint je pogrešno protumačio njezine žalopojke, pa je pomislio da mu je žena nevjerna.

Zbog tog ju je prisilio da ga prati u nizu opasnih avantura, koje su kulminirale u događaju kad su ga neki divovi toliko izudarali da je pao u nesvjest. Istovremeno je neki vojvoda zvan *Limwris* (Limors) pokušao silovati njegovu Enid. Geraint se probudio na njen vrisak i ubio vojvodu. Tad je shvatio da mu je Enid svo vrijeme bila vjerna, pa ju je zamolio za oproštenje.

Njegov lik najviše je razradio i popularizirao pjesnik Alfred Tennyson u knjizi iz 19. vijeka - *Idylls of the King*, i to u poemama; The Marriage of Geraint i Geraint and Enid.
Po Tennysonu - Geraint je bio princ od Devona i vitez Okruglog stola koji je upoznao i oženio Enid, jedino dijete vojvode *Yniola*, u romantičnoj avanturi kad se angažirao u odbrani Yniola od njegova ljutog neprijatelja i nećaka Edyrna.
Geraint je uspio vratiti Yniola na tron njegovog vojvodstva i toliko preobratiti da je i sam postao vitez Okruglog stola. 
Tennyson smješta njegovu pogibiju na Sjeverno more, kad se bori protiv pogana.

Postoji mogućnost da je Gereint bio stvarna historijska ličnost, i neki daljnji Arthurov rođak, iako velika većina stručnjaka u to sumnja. Njegovo ime možda je bilo samo ime neke od dumnonijskih dinastija, jer je izgleda postojao neki kralj Geraint koji je ubijen u bitci 710.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Geraint'' na portalu Nightbringer
Xiao Ji

**Xiao Ji** (蕭紀) (508 – 5. august 553), kurtoazno ime **Shixun** (世詢), poznat i po tituli **Princ od Wulinga** (武陵王), kasnije pogrdno promijenjenu u **Taotie Ji** (饕餮紀), bio je princ i pretendent na prijestolje kineske carske dinastije Liang. Bio je najmlađi sin njenog osnivača cara Wua, te je vladao nad područjem današnjeg Sečuana i Chongqinga. U kaosu izazvanom ustankom Huo Jinga i očevom smrću, godine 552. je, dijelom temeljen i događajima koje je protumačio kao nebesko znamenje, sebe proglasio carem i sa vojskom krenuo na istok da preuzme prijestolje. Pohod je završio katastrofalnim neuspjehom - godine 553. su snage države Zapadni Wei, na nagovor njegovog brata cara Yuana, napala Xiao Jijevo područje odsjekavši mui odstupnicu; potom su Xiao Jijeve trupe poražene u sukobu sa trupama cara Yuana,a a Xiao Ji ubijen u borbi.

## Napomene i reference

* *[[Knjiga Lianga]]*, vol. 55.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/lian6.htm 
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 53.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh6.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 147, 157, 159, 163, 164, 165.
Car Yuan od Lianga

**Car Yuan od Lianga** () (508–555), osobno ime **Xiao Yi** (蕭繹), kurtoazno ime **Shicheng** (世誠), nadimak **Qifu** (七符), je bio car iz kineske dinastije Liang. Bio je sedmi po redu sin osnivača dinastije cara Wua. U mladosti je oslijepio na jedno oko, zbog čega mu se njegova supruga princeza Xu Zhaopei, rugala tako što bi ga u krevetu čekala sa samo pola našminkanog lica. Historijski ga izvori ga, pak, opisuju kao sposobnog za administrativne poslove i velikog ljubitelja književnosti; tokom života je tako uspio sakupiti biblioteku od čak 140.000 naslova. U vojnim i diplomatskim poslovima, pak, nije imao telenta, što je došlo do izražaja tokom krize koju je izazvala pobuna generala Hou Jinga 549. Nakon što su njegov otac i stariji brat - Jianwen - zarobljeni i uzeti za taoce, Xiao Yi je postao *de facto* vođa dinastije Liang. Na tom se mjestu više posvetio eliminaciji potencijalnih suparnika za prijestolje nego borbi protiv pobunjenika, pa je Hou poražen tek 552. godine nakon čega se Xioa Yi proglasio carem. Dvije godine kasnije se uspio sukobiti sa svojim dotadašnjim saveznicima - državom Zapadni Wei, čijeg je vrhovnog komandanta Yuwen Taija uvrijedio. Trupe Zapadnog Weija su podrle na područje dinastije Liang i zauzele carsku prijestolnicu Jiangling (江陵, današnji Jingzhou u Hubeiju). Yuan je zarobljen, ali je prije toga svoju znamenitu biblioteku, ne želeći da ona padne u ruke neprijatelju, dao zapaliti zbog čega su zauvijek nestali brojni neprocjenjivi tekstovi kineske književnosti, a što se smatra jednom od najvećih katastrofa kineske historije. Yuan je nakon zarobljavanja pogubljen, a država Zapadni Wei je kao novog cara imenovala Xiao Chaa (car Xuan).

|- style="text-align: center;"

|-

|- style="text-align: center;"

|- style="text-align: center;"

|-
509.

__NOTOC__
Godina **509.** (**[[rimske brojke|DIX]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Inportuna bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1262. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 509. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Franački kralj Klodvig I nakon što je orkestrirao smrt svog rođaka - kralja Sigoberta - te njegovog sina Hloderiha, pripaja područje Ripuarskih Franaka svom kraljevstvu.
* Irski misionar Fridolin od Säckingena gradi niz crkava u dolini Mosela.


## Rođenja
* Car Kimmei, car Japana 
* Wei Xiaokuan, kineski vojskovođa u službi država Zapadni Wei i Sjeverni Zhou

## Smrti

* Sigobert Hromi, kralj ripuarskih Franaka
* Hloderih, Sigobertov sin

## Reference
Fridolin od Säckingena

**Sveti Fridolin**, poznat i kao **Fridolin od Säckingena** (), bio je kršćanski misionar, po predaji rodom iz Irske, poznat po tome što je u 6. ili 7. vijeku pokrštavao Alemane te osnovao opatiju Säckingen.

## Vanjske veze

* 
*  Ilustracije legendi o Fridolonu
Sigibert Hromi

**Sigibert** (poznat i kao *Sigebert* ili *Sigobert*; ? - 507/509), poznat kao **Sigibert od Kölna** () ili **Sigibert Hromi** () bio je kralj Ripuarijskih Franaka od druge polovice 5. vijeka do svoje smrti 507/509. godine. Grgur Turski navodi kako je bio rođak i saveznik Klodviga I, kralja Salijskih Franaka, te se na njegovoj strani borio u bitci kod Tolbiaca 496. Pretpostavlja se da je tada ranjen u koljeno te stekao nadimak "hromi". Godine 507. ili 509. ga je, na Klodvigov nagovor, ubio vlastiti sin Hloderih kako bi zauzeo prijestolje. Međutim, Klodvig je iskoristio taj patricid kako bi Sigiberta uhapsio i pogubio, i potom anektirao ripuarijsko područje pod neposrednu vlast svog kraljevstva.

## References
* Gregory of Tours. *The History of the Franks*. 2 vol. trans. O. M. Dalton. Oxford: Clarendon Press, 1967.
Ripuarski Franci

**Ripuarski** ili **Ripuarijski Franci**, ponekad nazivani i **Rajnski Franci** () su bili drevni germanski narod, odnosno ogranak Franaka koji je sredinom 1. milenijuma živio na području srednjeg toka Rajne. O porijeklu njihovog imena postoje razne teorije, najviše vezane uz latinsku riječ *ripa* za "obalu rijeke". Po njima bi se Ripuarski Franci mogli nazvati i "riječnim Francima" te tako razlikovati od zapadnijih Salijskih ("slanih") ili "morskih" Franaka koji su se naselili na donjem toku Rajne, odnosno području današnje Nizozemske i Belgije. O Ripuarskim Francima postoje prilično oskudni podaci, ali se na osnovu njih zna da su za vrijeme Velike seobe naroda i propasti Zapadnorimskog Carstva, odnosno u 5. vijeku zauzeli područja na lijevoj obali Rajne oko današnjeg Kölna, a pod kraljem Hildebertom i sam grad koji je postao prijestolnica njegove države. Veze sa Salijskim Francima su se zadržale, a Hildebertov sin Sigibert Hromi je bio saveznik salijskog (merovinškog) kralja Klodviga I i 496. zajedno sa njim sudjelovao u bitci kod Tolbiaca kojom su poraženi Alemani. Godine 507. ili 509. Klodvig je dao ubiti Sigiberta, a potom i njegovog sina Hloderiha, te anektirao njihovu zemlju Franačkom Kraljevstvu. Usprkos toga su Ripuarski Franci nekoliko vijekova kasnije zadržali zasebni identitet, o čemu svjedoči * [[Lex Ripuaria]]*, zakonik koga su godine 630. donijeli merovinški kraljevi isključivo za svoje ripuarske podanike. Ripuarski Franci su kasnije asimilirali u modernu njemačku naciju, ali se njihovo ime održalo kroz ripuarske dijalkete njemačkog jezika.

## Reference
* Chisholm, Hugh (1910). *Franks*, In *The Encyclopædia Britannica: A Dictionary of Arts, Sciences, Literature and General Information*, V. 11, pp.&nbsp;35–36.http://books.google.com/books?id=mEcEAAAAYAAJ&dq
* Jordanes (ca 551 AD). *Getica*, v. 191. Online translation retrieved Nov. 1, 2007.http://www.hieronymus.us/Goths/Goths2.htm 
* Perry, Walter Copland. (1857) *[http://books.google.com/books?id=NuoJAAAAIAAJ&dq The Franks, from Their First Appearance in History to the Death of King Pepin]*. Longman, Brown, Green: 1857.
* Rivers, Theodore John. (1986) *Laws of the Salian and Ripuarian Franks.* New York: AMS Press, 1986.
* *France: Early Frankish Period*, In *Encyclopædia Britannica*, p.&nbsp;119. Retrieved Nov. 1, 2007, from *Encyclopædia Britannica Online.*http://www.britannica.com/eb/article-40265
Car Kimmei

je bio 29. car Japana, prema popis.

Navodi se kako je vladao od godine 539. do 571.

Zbog kontradiktornih navoda *[[Nihon Šoki|Nihon Shokija]]*, dio historičara vjeruje da Kimmei vladao na dvoru koji je bio suparnički njegovim prethodnicima - carevima Ankanu i Senki. Ipak, većina se slaže da je Senka bio njegov stariji brat, odnosno prema tradiciji je carem postao tek nakon njegove smrti. Po stupanju na prijestolje je svoje sjedište premjestio u palaču Shikishima no Kanazashi (磯城嶋金刺宮) u provinciji Yamato.

Najvažniji događaj Kimmeijeve vladavine je bio dolazak Budine statue koju je godine 552. kao poklon na njegov dvor poslao Song Myong (聖明王, *Seimei Ō*), kralj korejske države Paekche zajedno sa velikim brojem zanatlija i redovnika. Taj se događaj tradicionalno smatra početkom uvođenja budizma u Japan.

Dolazak nove religije na carski dvor je, pak, izazvao duboki raskol između dva klana - Mononobe, koji je nastojao održati štovanje japanskih tradicionalnih božanstava - Soga, koji su se zalagali za uvođenje budizma. Prema predaji, nedugo nakon što su pripadnici klana Soga počeli službeno štovati Budinu statuu, došlo je do epidemije kuge. Mononobe su to odmah protumačili kao kaznu tradicionalnih božanstava zbog štovanja stranog boga. Mononobe no Okoshi je zbog toga Budinu statuu bacio u rijeku Naniwa i spalio hram izgrađen od klana Soga.

Historičari vladavinu Kimmeija upravo zbog dolaska budizma tradicionalno smještaju u Asuka period, iako je on dobio ime po palači Asuka u koju će se carevi naseliti tek nakon njegove smrti.

## Reference

## Reference
* Aston, William George. (1896). ''Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697.'' London: Kegan Paul, Trench, Trubner. OCLC 448337491
* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). ''Gukanshō: The Future and the Past.'' Berkeley: University of California Press. ; OCLC 251325323
* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). ''The Imperial House of Japan.'' Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* Titsingh, Isaac. (1834). *[[Nihon Odai Ichiran]]*; ou, ''Annales des empereurs du Japon.'' Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). ''Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns.'' New York: Columbia University Press. ; OCLC 59145842
510.

__NOTOC__
Godina **510.** (**[[rimske brojke|DX]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Severina bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1263. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 510. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji



## Rođenja
* Gildas, keltski redovnik (približni datum)
* Car Xiaoming od Sjevernog Weija
* Car Xiaowu od Sjevernog Weija
* Carica Yifu

## Smrti
* Hašim, pradjed proroka Muhameda i predak Hašemita (priblližni datum)
* Tato, kralj Langobarda (približni datum)

## Reference
Keltsko kršćanstvo

**Keltsko kršćanstvo**, rjeđe **irsko kršćanstvo** ili **otočko kršćanstvo** je izraz kojim se u najširem smislu označava kršćanstvo specifično za Britansko Otočje u doba ranog srednjeg vijeka. Neki autori pod time podrazumijevaju posebnu organizaciju i običaje koje su tamošnje keltsko stanovništvo -prvenstveno u današnjoj Irskoj - činili različitim od "rimskog" kršćanstva kakvo se ispovijedalo na područjima nekadašnjeg Rimskog Carstva izloženima romanizaciji i Velikoj seobi naroda. Kao specifičnosti keltskih kršćana u to doba se najčešće navodi uvođenje tradicije monasticizma, specifičan način računanja datuma Uskrsa, običaj svećeničke tonzure i posebni oblici pokore. U tom smislu se ponekad koristi i izraz **keltska crkva**, odnosno pretpostavlja se da je ona bila zaseban entitet u odnosu na Katoličku crkvu; taj stav, međutim, nije izražen kod većine historičara religije, koji popularnost takvih ideja smatraju posljedicama engleske Reformacije, romantiziranja keltske prošlosti kao i New Age ideja o Keltima kao "plemenitim divljacima" koji su kroz vlastiti oblik kršćanstva zadržali pozitivan paganski stav prema prirodi.

## Povezano
* Sinod u Whitbyju

## Literratura

* 
* 
* Mayr-Harting, Henry. *The Coming of Christianity to Anglo-Saxon England*, 3rd edition (London: B. T. Batsford Ltd, 1991).
Tato

**Tato** (sam kraj V veka, oko 510.) je bio Klefov sin. U njegovo vreme Langobardi su se oslobodili od Rugila i poočeli zauzimati nove teritorije. Tato je naročito vodio ratove sa kraljem Herula Rodolfom. Nekoliko puta je Herulski kralj slao u diplomatsku misiju svoga brata da zaključi mir sa Tatom na njegovoj teritoriji. Nakon toga došlo je do pomirenja sa državom Herula.
 
Međutim, ubistvo brata kralja Herula iznenada je uslovilo novi rat. On je ponovo poslat na Tatov dvor kao mirovnjak, ali ga je tu spazila ćerka langobardskog vođe Rumetruda i navela ga da ostane na večeri da bi organizovala zatim i njegovu likvidaciju. Prvo su gosta Langobardi napili, da bi ga zatim na prevaru Tatove sluge ubile. Kralj Rodolfo je odmah objavio rat Tatu, ali je u samoj borbi poginuo. Nakon pobede, Langobardi su opustošili Herulske logore, a sam Tato je prisvojio kraljevski krunu Rodolfa, proglasivši se za kralja Langobarda i Herula.

Posle rata sa Herulima i zauzimanja njihove države, Tato se vratio u domovinu gde je stradao u sukobima sa langobardskim glavešinama oko 510. godine.

## Povezano

* Spisak langobardskih plemenskih vladara
Hloderih

**Kloderik**, **Hlodorih** ili **Hloderih** (cca. 480 - 509), poznat i kao **Hloderih Oceubica** ili **Hloderih Parazit** () je bio kralj Ripuarskih Franaka). Prema Grguru Turskom je kao saveznik franačkog (salijskog) kralja Klodviga I sudjelovao u bitci kod Voluea 507. Tom prilikom ga je Klodvig nagovorio da ubije vlastitog oca, kralja Sigiberta Hromog, kako bi preuzeo njegovo prijestolje. Nakon što je Hloderih to učinio, Klodvig ga je dao zarobiti i pogubiti pod optužbom za patricid. Zemlja Ripuarskih Franaka je potom anektirana Klodvigovom Franačkom Kraljevstvu. Imao je troje djece: sina Munderika, te kćeri Neju i Dodu, koja je kasnije proglašena sveticom.

## Izvori
* Gregory of Tours. *The History of the Franks*. 2 vol. trans. O. M. Dalton. Oxford: Clarendon Press, 1967.
Car Xiaowu od Sjevernog Weija

**Car Xiaowu od Sjevernog Weija** ((北)魏孝武帝) (510 – 3. februar 535), osobno ime **Yuan Xiu** (元脩 or 元修), kurtoazno ime **Xiaoze** (孝則), u svoje vrijeme poznat kao **Car Chu** (出帝, "car koji je pobjegao"), bio je car kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei, koji se često navodi kao njen posljednji vladar prije raspada države i dinastije na dva suparnička entiteta. Bio je unuk Xiaowena i nećak Xuanwua, a na vlast je došao godine 532. kada je general Gao Huan u pobuni porazio klan nekadašnjeg vrhovnog komandanta Erzhu Ronga i proglasio Xiaowua carem, svrgnuvši marionetskog cara Jiemina. Iako ga je Gao učinio carem, Xiaowu je s njime došao u sukob, nastojeći zauzeti svu vlast za sebe. Godine 534. je sklopio savez sa generalom Yuwen Taijem. Gao je na to reagirao poslavši vojsku na carsku prijestolnicu Luoyang; Xiaowu je iz nje pobjegao na zapad u Chang'an kod Yuwen Taija. U Luoyangu je Gao Huan za cara postavio Yuan Shanjiana čime je nastala država Istočni Wei. Xiaowu se, međutim, ubrzo posvađao sa svojim zaštitnikom, kome se nisu sviđale careve incestuozne veze sa rođakama; zbog toga ga je Yuwen Tai godine 535. dao otrovati. Za Xiaowuovog nasljednika je imenovan Wen koga kineski historičari tradicionalno navode kao prvog cara nove države Zapadni Wei.

## Izvori

|- style="text-align: center;"

|- style="text-align: center;"

|-
Carica Yifu

**Carica Yifu** (乙弗皇后, osobno ime nepoznato, 510–540), formalno **Carica Wen** (文皇后, doslovno "uljudna carica"), bila je carica kineske/Xianbei države Zapadni Wei - jedne od dviju država nasljednica [Sjevernog Weija] - odnosno supruga njenog prvog cara [Car Wen od Zapadnog Weija|cara Wena (Yuan Baoju). Poticala je od kraljevske kuće Tuyuhuna, jedne od vazalnih država Sjevernog Weija. Za Yuan Baojua se udala 525. i rodila mu 12 djece, od kojih su samo dvoje preživjela djetinjstvo. Muž joj carem postao godine 535. kada je Sjeverni Wei podijeljena na suparničke države Zapadni i Istočni Wei. General Yuwen Tai, vrhovni komandant snaga Zapadnog Weija, je u nastojanju da osigura granice od Rourana na sjeveru, uredio brak cara sa kćeri rouranskog kana Yujiulü Anaguija. Zbog toga se car morao razvesti od Yifu i natjerati je da postane budistička redovnica. Ljubomora nove carice i politički obziri su ga natjerali da naloži njeno samoubistvo, što je ona stoički izvršila.

## Izvori
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 157, 158.
* *[[Historija Sjevernih dinastija]]*, vols. 5http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/bs01.htm , 13http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/bs03.htm .
Hašemiti

**Hašemiti** (arapski: **هاشمي**) su pripadnici klana iz plemena Kurejš. Hašemiti su danas pripadnici dinastije koja vlada Jordanom. Trenutna glava jordanskog ogranka je kralj Abdulahom II. Hašemiti su vladali i Irakom prie zbacivanja monarhije. Trenutna glava iračkog ogranka je princ Ra'ad bin Zeid.

Hašemiti su direktni potomci poslanika Muhammeda preko njegove kćerke Fatime.
510-e

**510-e** su decenija koja je počela 1. januara 510. i završila 31. decembra 519. 

## Događaji i trendovi

* 519 - Nakon tri decenija okončana Akakijeva šizma i uspostavljeno jedinstvo rimske (zapadne) i bizantske (istočne) crkve.

## Reference
Car Xiaoming od Sjevernog Weija

**Car Xiaoming od Sjevernog Weija** ((北)魏孝明帝) (510 – 31. mart 528), osobno ime **Yuan Xu** (元詡), bio je car kineske/Xianbei države/dinastije Sjeverni Wei. Bio je sin Xuawua, a oca je naslijedio godine 515. kada mu je bilo tek pet godina. Zbog mladosti je vlast kao regentica preuzela njegova majka Hu. Nju je, pak, svrgnuo službenik Yuan Cha koji je 520. preuzeo mjesto regenta, ali se 525. Hu kontra-pučem vratila na vlast. Vladavina oba regenta su obilježila rastuća korupcija i rasipništvo državne uprave, što je posebno pogodilo siromašne seljake, te izazvalo niz seljačkih ustanaka. Godine 528. je 18-godišnji Xiaoming, u nastojanju da svrgne majku, skovao zavjeru sa generalom Erzhu Rongom kako bi likvidirao majčinog moćnog ljubavnika Zheng Yana (鄭儼). Hu je, međutim, doznala za zavjeru i dala otrovati sina. Na njegovo mjesto je postavljen rođak Yuan Zhao. Međutim, Erzhu Rongove trupe su svejedno zauzele prijestolnicu, svrgnule Hu, čime je zadan udarac carskoj vlasti od kojih se ona nije oporavila te za nekoliko godina dovela do podjele države na Zapadni i Istočni Wei.

## Reference
Wei Xiaokuan

**Wei Xiaokuan** (韋孝寬) (509–580), formalno osobno ime **Wei Shuyu** (韋叔裕), kurtoazno imne Xiaokuan, ali i poznat po Xianbei imenu **Yuwen Xiaokuan** (宇文孝寬), formalno **Vojvoda Xiang od Xuna** (勛襄公), bio je kineski vojskovođa u službi kineski/Xianbei država Zapadni Wei i Sjeverni Zhou. Karijeru je započeo u državi Sjeverni Wei, a za vrijeme njenog raspada priključio generalu Yuwen Taiju oko koga će se stvoriti država Zapadni Wei. U njegovoj službi se istakao braneći tvrđavu Yubi (玉壁, današnji Yuncheng u Shanxiju) protiv brojčano nadmoćne vojske Yuwen Taijevog suparnika Gao Huana i države Istočni Wei. Službu je nastavio i pod dinastijom Sjeverni Zhou koja je smijenila Zapadni Wei. Njegove metode ratovanja, koji su se velikim dijelom temeljile na smicalicama, krivotvorenim pismima, propagandi i psihološkom ratovanju, su značajno doprinijele da Sjeverni Zhou godine 577. uništi državu Sjeverni Qi, nasljednicu Istočnog Weija. Posljednji pohod je izazvao građanski rat u državi Sjeverni Zhou; tada je stao na stranu regenta Yan Jiana protiv generala Yuchi Jionga te mu pomogao u pobjedi. Umro je mjesec dana kasnije, ali je Yan Jian zahvaljujući svom trijumfu stekao mogućnost da osnuje dinastiju Sui.

## Reference
* *[[Knjiga Zhoua]]*, vol. 31.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/cho4.htm 
* *[[Historija Sjevernih dinastija]]*, vol. 64.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/bs08.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 157, 158, 159, 168, 169, 170, 171, 172, 173, 174.
Aleksandrijski rukopis

**Aleksandrijski rukopis**, označavan sa **A** ili **02** (Gregory-Aland), je rukopis Starog zaveta i Novog zaveta. Jedan od najznačajnijih rukopisa je Novi Zavet, napisan na grčkom jeziku, i datira sa početka 5. veka. Aleksandrijski rukopis je napisan na tankom pergamentu, dimenzija 32×26&nbsp;cm.

## Opis
Nedostaje: 1 Sam 12,17-14,9; Ps 49,20-79,11; Matej 1,1-25,6; Jovan 6,50-8,52; 2 Kor 4,13-12,6.

Rukopis je napisan u Aleksandriji.
Kodeks je u Aleksandriji. Godine 1621, Lukarыs Kirilo, patrijarh Aleksandrijski, usvojen broj za Džejms I Stjuart.

Tekst Starog Zaveta fototipsko izdanje je priredio Ernsta Grabe u 1707-1720. Tekst Novog Zaveta vo 1786 po Carl Gottfried Woide, linije na liniju, bez intervala između reči, tačnije skoro kao u originalu.

U 1753. godine predao Britanskom muzeju. Od 1973. čuva se u Britanskoj biblioteci (MS Royal 1. D. V-VIII).

## Povezano
* Sinajski rukopis
* Vatikanski rukopis
* Palimpsest Jefrema

## Napomene

## Literatura
# Burkitt, F. C., *Codex Alexandrinus*, JTS XI (Oxford, 1909-1910), pp.&nbsp;663–666.
# Calkins, Robert G. (1983). *Illuminated Books of the Middle Ages*. Ithaca, New York: Cornell University Press.
# Hernández, Juan (2006). *Scribal Habits and Theological Influences in the Apocalypse: The Singular Readings of Sinaiticus, Alexandrinus, and Ephraemi*. Tübingen: Mohr Siebeck.
# Mc Kendrick, S. (2003). *The Codex Alexandrinus: Or the dangers of being a named manuscript*, in: *The Bible as a Book: The Transmission of the Greek text*. London: S. Mc Kendrick & O. A. O'Sullivan.
# Kenyon, Frederick G. (1939). ''Our Bible and the Ancient Manuscripts'' (4th ed.). London: British Museum.
# Kenyon, Frederick G. (1909). *Codex Alexandrinus*. London: British Museum (Facsimile edition).
# Lake, Kirsopp. *Family Π and the Codex Alexandrinus. The Text According to Mark*, London 1936
# Milne, H. J. M. and T. C. Skeat (1951, 1963). *The Codex Sinaiticus and the Codex Alexandrinus*. London.
# Scrivener, F. H. A. (1875). *Six Lectures on the Text of the New Testament and the Ancient Manuscripts which contain it*. Deighton, Bell, and Co: Cambridge; London.

## Vanjske veze

* Codex Alexandrinus  at the *CSNTM*
* Facsimile of Codex Alexandrinus, by B. H. Cowper (1860) 
* Facsimile of Codex Alexandrinus, Genesis-Ruth (1909)
* Codex Alexandrinus: information, zoomable image  British Library website
* T.C. Skeat, ''The Provenance of the Codex Alexandrinus''
Radmanović

**Radmanović** je prezime koje može označavati:

* Nebojša Radmanović, bosanskohercegovački političar
* Vladimir Radmanović, srpski košarkaš
511.

__NOTOC__
Godina **511.** (**[[rimske brojke|DXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Feliksa i Sekundina** (ili, rjeđe, **godina 1264. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 511. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Franački kralj Klodvig I saziva Prvi sabor u Orléansu.
* U Antiohiji sukobi između pristaša patrijarha Flavijana II i bizantskog cara Anastazija I prerastaju u nerede.
* Nakon smrti kralja Gesaleca ostrogotski kralj Teodorik Veliki preuzima vizigotsko regentsvo.
* Makedonije II je smijenjen sa mjesta patrijarha Konstantinopola i zamijenjen sa Timotijem I.
* U Arlesu podignut samostan sv. Cezarija.
* kraj novembra-decembar - Nakon smrti Klodviga I Franačko Kraljevstvo među podijeljeno na četiri dijela pod vlašću njegovih sinova: Hildeberta I u Parizu, Klotara I u Soissonsu, Hlodomera u Orléansu i Teuderika I u Rheimsu (Austrazija).


## Rođenja
* Yang Yin, službenik na dvoru kineske dinastije Sjeverni Qi

## Smrti
* 27.10. &ndash; Dioskor II, koptski papa (patrijarh) Aleksandrije
* 27.11. &ndash; Klodvig I, kralj Franaka
* Gesalec, kralj Vizigota

## Reference
Papa Dioskor II od Aleksandrije

**Papa Disokor II od Aleksandrije** (? - 511 ili 517) bio je patrijarh Aleksandrije koga kopti priznaju kao jedni od svojih papa. Bio je mijafizit.

## Reference
* 
* 
* St. Dioscorus II, 31st Pope of Alexandria

|-

|-
Timotije I od Konstantinopola

**Timotije I** (, ? - 518/523) je bio patrijarh Konstantinopola od 511. do 518. Njegovo stolovanje je označila Akakijeva šizma, odnosno sukobi bizantske crkve sa mijafizitskim patrijarsima istočnih provincija. Na mjesto patrijarha je došao kada je njegov prethodnik Makedonije II smijenjen od mijafizitima sklonog cara Anastazija I. Njegovo nastojanje da bizantsku crkvu udalji od nikejsko-halkedonskog vjerovanja je izazvalo nerede na ulicama Konstantinopola. Iz sličnih razloga su se od bizantske crkve odvojile eparhije u Iliriku i Grčkoj i kao svog poglavara prihvatile rimskog papu. Za svog nasljednika je odredio Jovana Kapadokijskog koji će nakon smrti cara Anastazija I okončati Akakijevu šizmu.
Prvi sabor u Orléansu

**Prvi sabor u Orleansu** ( ili **Sabor u Orleansu 511. godine** je bio crkveni sinod održan u Orleansu u julu 511. godine na poziv tadašnjeg franačkog kralja Klodviga I. Na njemu je sudjelovalo 32 biskupa sa područja franačke države, uključujući područja Akvitanije nedavno anektirana nakon Klodvigove pobjede nad Vizigotima u bitci kod Voulea. Na njemu se nastojao regulirati odnos franačke svjetovne sa crkvenim vlastima, te je donesen niz odluka od kojih je najvažnije uspostavljanje prava azila u crkvama.

## Vanjske veze
* Council of Orléans at the *[[Catholic Encyclopedia]]*
Yang Yin

**Yang Yin** (楊愔) (511–560), kurtoazno ime **Zhunyan** (遵彦), nadimak **Qinwang** (秦王), bio je kineski velikodostojnik na dvoru dinastije Sjeverni Qi. Karijeru državnog službenika je započeo u doba dinastije Sjeverni Wei, ali ga je puč generala Erzhu Ronga natjerao da se povuče i živi pustinjačkim životom. Njegove sposobnosti su, međutim, potakle generala Gao Huana da ga uvede u službu novostvorene države Istočni Wei. Yang Yin je nastavio služiti njegovim nasljednicima koji su 550. osnovali državu Sjeverni Qi. Međutim, pokušaji upravnih reformi za vrijeme cara Feija su naišli na otpor prinčeva Gao Yana i Gao Dana koji su ga lažno optužili za niz zločina i ishodili njegovo pogubljenje.
512.

__NOTOC__
Godina **512.** (**[[rimske brojke|DXII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Paula i Moshijana** (ili, rjeđe, **godina 1265. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 512. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Bizantski car Anastazije I postepeno napušta dotadašnju politiku pomirenja halkedonskih sa ne-halkedonskim kršćanima (drevnoistočne crkve) te, prihvaćajući mijafizitstvo, staje na stranu potonjih.
* Otočka država Usan-guk je osvojena od snaga korejske države Silla na čelu sa generalom Lee Sabuom.
* Nova vulkanska erupcija Vezuva.
* U sirijskom gradu Bosra sagrađena velebna crkva.


## Rođenja
* Sv. David, zaštitnik Walesa
* Wu Mingche, kineski vojskovođa u službi dinastije Chen

## Smrti
* Sveta Genoveva (ili 502)
* Carica majka Wang Baoming

## Reference
Usan-guk

**Usan-guk** ili **Država Usan** je bila država iz doba Tri kraljevstva Koreje čija se teritorija sastojala od otoka Ulleung-do i obližnjih otoka. Prema *[[Samguk Sagi]]ju* su je godine 512. zauzele trupe države Silla na čelu sa generalom Kim Isabuom. Prema tim navodima on je sagradio drvene lavove ili tirgove kojima je preplašio branitelje i natjerao ih na predaju. Iako pokoren, Usan-guk se prema mišljenju suvremenih historičara zadržao kao koliko-toliki autonomni entitet sve dok ga godine 930. nije anektirala država Goryeo.

Prema tekstovima *Sejong Sillok*, *Goryeosa* i *Mangi Yoram*, Usan-guk je osim otoka Ulleung-do imao vlast i nad otokom Usan-do, za koga današnji Korejci vjeruju da predstavlja sporne Liancourtove stijene.
Sveti David

**Sveti David** (*cca*. 500–589, , ) je bio velški biskup u 6. vijeku; danas se slavi kao svetac i zaštitnik Walesa.

## Izvori

## Vanjske veze
* St David — patron saint of Wales
* Saints SQPN.com » Saint David of Wales
Wu Mingche

**Wu Mingche** (吳明徹) (512–578), kurtoazno ime **Tongzhao** (通昭), bio je kineski vojskovođa u službi dinastije Chen. Služio je pod njenim osnivačem carem Wuom, ali se najviše istakao za vladavine njegovog nećaka cara Xuana, kada je u velikom pohodu na suparničku državu Sjeverni Qi] uspio zauzeti područja između rijeka Yangtze i Huai. Međutim, nakon što je Sjeverni Qi uništen od države Sjeverni Zhou, Wuove snage su se našle na udaru Wang Guija (王軌), generala u službi Sjevernog Zhoua. Wu Mingche je poražen i zarobljen, te doveden u Chang'an, prijestolnicu Sjevernog Zhoua, gdje je ubrzo umro.
Hildebert I

**Hildebert I** (, cca. 496 &ndash; 13. decembar 558) bio je franački kralj Pariza iz Merovinške dinastije, poznat kao jedan od četiri sina Klodviga I koji su poslije očeve smrti 511 podijelili državu. Rođen je u Reimsu, a majka mu je bila Sveta Klotilda.

Klodvigu je prilikom podjele kraljevstva pripao sjeverni dio sa sjedištem u današnjem Parizu. Njegovom bratu Teuderihu je pripao istočni dio (kasnije poznat kao Austrazija); Hlodomeru je pripao jugozapadni dio sa sjedištem u Orleansu, a Klotaru I jugoistočni dio sa sjedištem u Soissonsu. 

Zajedno sa braćom je krenuo 523. u rat protiv Burgunda. U njemu su Franci u bitci kod Vezeroncea izvojevali pobjedu, ali je Hlodomer poginuo. Hildbeert je to iskoristio kako bi svojoj državi pripojio dio njegovog područja, uključujući gradove Chartres i Orleans. Godine 531. je na poziv Hrotilde svoje sestre i supruge vizigotskog kralja Amalarika, vodio rat protiv Vizigota. Kasnije je ratovao protiv Burgunda, te 534. pripojio Ženevu, Lyons i Macon. Nakon smrti ostrogotskog kralja Witigesa je pripojio i Provansu 537.

Godine 542. je vodio još jedan pohod protiv Vizigota prilikom koga je osvojio Pamplonu.

Iako je osvojio više teritorija nego ijedan njegov brat, nije imao muške djece, pa ga je naslijedio Klotar, postavši kraljem svih Franaka i ujedinivši njihovu državu nakon gotovo pola vijeka.

## Preci

**Preci Hildeberta I**





## Napomene

## Izvori
* Gregory of Tours. *The History of the Franks*. 2 vol. trans. O. M. Dalton. Oxford: Clarendon Press, 1967.
* Geary, Patrick J. *Before France and Germany*. Oxford University Press: 1988.
Teuderih I

**Teuderih I** (*cca*.485 &ndash; 533/4) bio je merovinški kralj Austrazije, odnosno dijela franačke države sa sjedištima u Metzu i Rheimsu, od 511. do 533/534.

Bio je sin kralja Klodviga I. Kada mu je otac krajem 511. u skladu sa franačkom tradicijom je njegovo kraljevstvo podijeljeno među sinovima. Teuderihu je pripao istočni dio sa sjedištem u Metzu; njegov brat Hildebert I je dobio dio sa sjedištem u Parizu, Hlodomer dio sa sjedištem u Orleansu, a Klotar I dio sa sjedištem u Soissonsu. Nakon bitke kod Vezeroncea 524. se oženio za kćer ubijenog burgundskog kralja Sigismunda.

Za vrijeme svoje vladavine se Teuderih 529. upleo u građanski rat svojih istočnih sudjeda Tiringa. Pristao je kralju Hermanafridu pomoći da porazi svog brata Baderika u zamjenu za polovicu tirinškog kraljevstva. Međutim, nakon što je to učinio, Hermanafrid mu je odbio predati zemlju. Teuderih je nakon toga zajedno sa bratom Klotarom napao i osvojio Tiringiju te potom oženio tirinšku princezu Radegundu.

Umro je nakon sklalapanja sporazuma sa svojim bratom Hildebertom. Naslijedio ga je sin Teudebert I.

## Reference

## Napomene
Siksto IV

**Siksto IV.** (21. jul 1414. - 12. august 1484.) bio je papa od 9. augusta 1471. do 12. augusta 1484.

Po njemu je nazvana Sikstinska kapela, koju je za pontifikata njegova nećaka Julija II., koju oslikao freskama Michelangelo. Po njemu nosi ime i jedna kapela u katedrali Savone u kojoj su pokopani njegovi roditelji.

## Biografija
Francesco rođen je u bogatoj i utjecajnoj savonskoj porodici della Rovere, koja je dala još jednog papu (Julije II.) i osnovala Vojvodstvo Urbino.

Francesco je ušao u franjevački red kao petnaestogodišnji dječak 1429., kao franjevac studirao je filozofiju i teologiju na Univerzitetu Pavija (1431.-1432.). Dobar dio života bio je profesor na mnogim talijanskim univerzitetima. Francesco della Rovere je imenovan generalom franjevačkog reda 1464. Ubrzo ga je papa Pavao II. postavio za kardinala 1467.

Pontifikat *Siksta IV.* obilježilo je produženje rada španjolska Inkvizicija, i poništenje zaključaka Koncila iz Konstanza. Bio je čuven zbog otvorenog nepotizma, i sudjelovanja u zloglasnoj *Uroti Pazzi*, ipak njegovom zaslugom se renesansa počela širiti i po Rimu.

## Izvori

## Vanjske veze
* Biografija pape Siksta IV., na portalu treccani.it
Abwehr

**Abwehr** (izgovor: **Abver**) je bila nemačko informaciono i protivobaveštajno odeljenje Vrhovne komande oružanih snaga nacističke Nemačke, tokom Drugog svetskog rata to jest nemačka vojna obavještajna služba koja je postojala između 1921. i 1944. godine. „Abwehr“ je nemačka reč, koja se obično prevodi kao „odbrana“, i dolazi od reči Amt Ausland Abwehr.

Abver se javljao kao centralna strateška insitucija za organizaciju i izvođenje subverzivne delatnosi širokog obima u inostrantsvu. Nastala je spajanjem odeljenja za inostranstvo Ausland i odbranu Abwehr ministarstva odbrane, od kojih se prvo bavilo vezom između armije i vanjskih poslova a drugo obaveštajnim delatnostima.

Vođa Abvera tokom Drugog svetskog rata je bio admiral Vilhelm Kanaris. Pod njegovim vođstvom, Abver je krajem rata postao centar zavereništva protiv nacističkog režima. Uz pomoć Kanarisove zaštite, jedan od njegovih podređenih, Hans Oster, je pomogao da se organizuje unutrašnja opozicija nacistima. U aprilu 1943, mnogi od Osterovih ko-zaverenika su uhapšeni, i Abver je stavljen pod stalnu prismotru. Kanaris je otpušten u februaru 1944, a Abver će biti utopljen u SS tokom leta 1944. godine.

Tijekom rata osim klasičnih obavještajnih i diverzantskih akcija Abver je osnovao i klasične vojne jedinice koje su sudjelovale u borbama. Najpoznatije od njih su bile nemačka branderburška divizija i kvislinška ukrajinska armija pod zapovjedništvom Stepana Bandere i Mikole Lebeda. 

## Povezano
* Organizacija Ukrajinskih Nacionalista

## Literatura

* Vojna enciklopedija, Beograd, 1970., knjiga prva, strana 5 i 6.
513.

__NOTOC__
Godina **513.** (**[[rimske brojke|DXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Proba i Klementina** (ili, rjeđe, **godina 1266. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 513. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Istočno Rimsko Carstvo: u Trakiji izbio veliki Vitalijanov ustanak protiv monofizitskog cara Anastasija I. 
* Vigor (Vigorus) postaje biskup Bayeuxa.


## Rođenja

* Yuan Lang, kineski car

## Smrti

* Shen Yue, kineski historičar (r. 441)

## Reference
Eksuperije od Bayeuxa

**Eksuperije od Bayeuxa** (*Exuperius*, Exupère; ? - 405?), također poznat i kao **Spirije** (*Spirius*, *Spire*, *Soupir*, *Soupierre*) je, po predaji, bio prvi kršćanski biskup Bayeuxa, a koga se danas slavi kao sveca. Prema predaji je na mjesto biskupa došao oko godine 390. Isti izvori navodi da je bio učenik Klementa, iako je isti svetac bio živio u 1. vijeku. 

## Izvori
Kim Isabu

**Kim Isabu**, također poznat po imenu **Taejong**, je bio velikodostojnik i vojskovođa korejske države Silla u 6. vijeku. Najpoznatiji je po tome što je pokorio otočku državu Usan-guk. Bio je potomak kralja kralja Naemula.

Za vrijeme vladavine kralja Jijeunga je godine 505. imenovan za guvernera (*gunju*) provincije Siljik (današnji Samcheok). Kada je kasnije imenovan guvernerom oblasti Aseulla (kasnije poznate kao Gangwon) pokrenuo je svoju ekspediciju na Usan-guk.

Isabu je s vremenom došao na mjesto vrhovnog komandanta vojske države Silla, i na tom mjestu bio od 541. do 562. Pod njime se Silla proširila na teritorije suparničkih država Baekje i Goguryeo, te doprla na sjever do današnjeg Hamgyonga. Također je pod njim osvojena Daegaya, čime je faktički prestala postojati Konfederacija Gaya.

## Reference
Kontencije

**Kontencije** (, , ? - 510) bio je biskup Bayeuxa od 480. do svoje smrti. Slavi ga se kao sveca u Katoličkoj i pravoslavnoj crkvi. Datum slave je 19. januar.

## Reference
Vigor od Bayeuxa

**Sveti Vigor** ili **Vigor od Bayeuxa** (, ? -537) bio je kršćanski misionar i biskup Bayeuxa. Rodio se u današnjem Artoisu, a u Arrasu studirao kod Svetog Vedasta. Otac se protivio njegovoj želji da postane svećenikom, pa je zato pobjegao od kuće. Potom se posvetio pustinjaštvu, sve dok nije došao u Normandiju, odnosno današnji Bayeux, gdje je još uvijek bio snažan paganizam. Vigor je u tom gradu srušio paganski hram i na njegovim temeljima sagradio crkvu, a kasnije i samostan Saint-Vigor-le-Grand. Poslije smrti je proglašen svecem i njegov kult je postao popularan u današnjoj Normandiji. Njega su prihvatili i tamo naseljeni Normani, a poslije invazije 1066. prenijeli i u Englesku.

## Vanjske veze
* St. Vigor
* Saints of November 1: Vigor of Bayeux
Yuan Lang

**Yuan Lang** (元朗) (513–532), kurtoazno ime **Zhongzhe** (仲哲), poznat i po naknadnoj tituli **Princ od Andinga** (安定王), ponekad navođen i kao **Car Houfei** (後廢帝, "naknadno uklonjeni car") je bio kratkotrajni car kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Carem ga je proglasio general Gao Huan nakon što je 531. podigao ustanak protiv klana generala Erzhu Ronga i marionetskog cara Jiemina, koga je za cara prethodno bio proglasio Erzhu Rongov rođak Erzhu Shilong. Nakon što je 532. Gao odnio pobjedu nad Erzhuima, zaključio je kako je Yuan Lang u predalekom srodstvu sa dotadašnjim carevima, pa je našao prikladnijeg kandidata u novom caru Xiaowuu. Yuang Lang je smijenjen s prijestolja i dobio utješnu titulu princ od Andinga, ali ga je car Xiaowu svejedno nekoliko mjeseci kasnije dao pogubiti.