open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mario Hezonja

**Mario Hezonja** (Dubrovnik, 25. veljače 1995.) hrvatski je profesionalni košarkaš. Jedan je od najvećih europskih talenata na poziciji beka šutera.

## Karijera
Karijeru je započeo u KK Dubrovnik, gdje je s 13,5 godina dobio priliku zaigrati sa seniorskim sastavom protiv Cibone. Po završetku osnovne škole odlazi u KK Zagreb.
 
Na europskom prvenstvu do 16 održanom u Češkoj okitio se zlatnom medaljom, te je proglašen najboljim igračem prvenstva (u prosjeku 20 koševa, 8,2 skoka i 2,7 asistencija).
 
U travnju 2011. sudjelovao je na Jordan Brand Classicu. Košarkaški stručnjaci su posebno hvalili njegovu brzinu i skočnost.
 
S juniorima KK Zagreba osvaja Nike International Junior Tournament 2011. Izabran je u najbolju petorku turnira, kao i njegov suigrač Dario Šarić.
 
Na proglašenju najboljih sportaša za 2011. po izboru Sportskih novosti dobio je nagradu za *fair play* jer je na utakmici protiv SAD-a na svjetskom prvenstvu za igrače do 19 godina starosti vratio loptu suparniku iako su suci dodijelili loptu hrvatskoj reprezentaciji.
 
Sezonu 2011./12. propustio je zbog loma noge i mononukleoze.
 
Na Svjetskom prvenstvu do 17 održanom u Litvi predvodio je reprezentaciju do brončane medalje te je izabran u najbolju petorku prvenstva.

Iako se neutemeljeno šuškalo o mogućem prelasku u KK Partizan, Hezonja je to demantirao, te u srpnju 2012. nakon povratka iz Litve, javnosti obznanio kako je spreman potpisati ugovor s Barcelonom na 3 godine, uz moguće produljenje na još četiri godine. Ovim transferom KK Zagreb trebao bi dobiti 150.000 eura.

Dana 26. lipnja 2015. u New Yorku, Hezonja je na NBA Draftu bio izabran kao peti u prvoj rundi od strane Orlando Magica.

Najbolju utakmicu u prvoj sezoni odigrao je 3. veljače 2016. protiv Chicago Bullsa. U utakmici koja se odigrala u Orlandu postigao je 21 koš uz 5 skokova i 2 asistencije.

## Obitelj
Njegov otac, Ronald Hezonja, bivši je vratar dubrovačkog VK Jug.

Njegov ujak, Mario Matana, bio je hrvatski ratni dragovoljac, njemu u čast na Porporeli se svake godine održava amaterski vaterpolo turnir *Memorijalni turnir Mario Matana.*

## Priznanja
14. decembra 2012. europski ogranak FIBA-e je među kandidiranim mladim igračima za najboljeg mladog europskog košarkaša 2012. kandidirao hrvatske košarkaše Marija Hezonju i Darija Šarića, uz još osmoricu igrača.

## Video materijali
*Češka, europsko prvenstvo do 16
*[http://www.hrt.hr/index.php?id=37&tx_ttnewstt_news=125684&cHash=967e269fe9&fb_source=message HRT
*Nike Junior Tournament 2011.

## Izvori
Ivo Ivaniš

**Ivo Ivaniš** (Cavtat, 14. veljače 1976. − Bobara, 16. kolovoza 2003.), hrvatski vaterpolist, igrač VK Juga i državne reprezentacije.

Rođen je u Cavtatu pokraj Dubrovnika, a prvoligašku vaterpolsku karijeru započeo je 1991. godine igrajući za VK Jug s kojim je osvojio naslov prvaka Europe, kup LEN, dva državna prvenstva i tri kupa. Tijekom sezona 1994./95. i 1995./96. nastupao je i za zagrebačku Mladost s kojom je osvojio dva prvenstva Hrvatske i prvenstvo Europe.

Od 1996. godine nastupao je za Hrvatsku vaterpolsku reprezentaciju s kojom je osvojio srebrna odličja na Mediteranskim igrama u Bariju 1997. i Europskom prvenstvu u Firenci 1999. godine. Sudjelovao je i na Olimpijskim igrama u Sydneyju 2000. i Europskom prvenstvu u Kranju 2003. godine.

Poginuo je tragičnom smrću 16. kolovoza 2003. u 27. godini života, prilikom ronjenja na dubini od 30 m pokraj otočića Bobare.

## Poveznice
* Vaterpolski klub Jug
* Hrvatska vaterpolska reprezentacija

## Vanjske veze
* Hrvatski vaterpolski savez: ''Ivo Ivaniš'', Preuzeto 6. kolovoza 2012.
* Nacional (16. kolovoza 2003.): ''Poginuo hrvatski vaterpolist Ivo Ivaniš'', Preuzeto 6. kolovoza 2012.
* Slobodna Dalmacija (17. kolovoza 2003.): ''In Memoriam − Ivo Ivaniš'', Preuzeto 6. kolovoza 2012.
Onofrio della Cava

**Onofrio di Giordano della Cava** - talijanski graditelj, rodom iz Napulja.

Autor dubrovačkog vodovoda i dviju fontana u starom Gradu. 
U razdoblju od 1435. do 1442 godine, projektirao je i izgradio vodovod kojim je pitka voda iz Šumeta u Rijeci dubrovačkoj doveden u Dubrovnik.

## Djela

* Mala Onofrijeva česma
* Velika Onofrijeva česma

## Vanjske veze
* Onofrio di Giordano della Cava i Knežev dvor u Dubrovniku 
* Čudo vode: prolegomena za ranorenesansni vodovod u Dubrovniku
Mario Bonić

**Mario Bonić** (Dubrovnik, 4. kolovoza 1952.), bivši hrvatski nogometaš koji je igrao na poziciji veznog igrača. U sezoni 1980./81. postigao je devet pogodaka i tako bio među najboljim strijelcima grčkog prvenstva. 

Po završetku igračke karijere nastavio je živjeti u Grčkoj. Dugogodišnji je skaut Panathinaikosa, trenutačno je športski direktor trećeligaša Volousa i povremeno se bavi menadžerstvom. 

## Izvori
Marin Buresić

**Marin Buresić** (? - 1572.) je hrvatski prevoditelj iz Dubrovnika iz doba renesanse.

Preveo je zbornik *Disticha moralia Catonis* (naslov prijevoda *Zlate riječi nauka Katovijeh*) radi pouke sinu koji je studirao u Mletcima. 

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
Savko Gučetić

**Savko Gučetić** *(Savino Gozze*, nadimkom Bendišević) (1531.  1603.) bio je hrvatski renesansni pjesnik i prevoditelj iz Dubrovnika.

## Biografija
Rodio se je 1531. godine u plemenitaškoj obitelji Gučetić, a umro u Dubrovniku početkom 17. st. Poznat je kao prevoditelj. Spojio je djelo *Adrianu* Lodovica Grotta i *Orbeku* GB. Giraldi Cinthia. Neke je detalje izmijenio, a veliki je dio teksta slobodno preveo. Ovaj Gučetićev spojni prijevod zove se *Dalida*.
Drugi njegov poznati prijevod je *Raklica*, koja je prijevod Tassove pastorale Aminte koju je proširio lakrdijskim umetcima, u stilu nekadašnjih dramskih ekloga.

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
Miho Bunić

**Miho Bunić Babulinov** (1541.  1617.) je bio hrvatski renesansni pjesnik i prevoditelj iz Dubrovnika. Iz plemićke je obitelji Bunića.

Pisao je na hrvatskom. Preveo je Euripidovu Feničanku. Napisao je nekoliko lirskih pjesama (*Dokle dragi tvoj bjeh, vilo*). Opjevao je smrt kolega hrvatskih pjesnika Mavra Vetranovića i Saba Bobaljevića.

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
Krešimir Džeba

**Krešimir Džeba**  (Dubrovnik, 27. kolovoza 1935. – Graz, 11. ožujka 1993.), hrvatski novinar i političar, sudionik hrvatskog proljeća.

## Biografija
Rodio se je u Dubrovniku. Studirao je u Zagrebu na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu.

Novinarstvom se bavi od 1957. godine. Glavni i odgovorni urednik Vjesnika u srijedu (VUS-a) postao je 1966. godine, a dužnost je obnašao do sloma Hrvatskog proljeća, čijim je bio aktivnim sudionikom. Dok je uređivao VUS, list je od prvotne zabavne revije postao ugledni politički tjednik visoke naklade, od preko 300.000 primjeraka. Džeba je žestoko zagovarao reformu društva, tržišno gospodarstvo, samostalnost poduzeća, čiste međurepubličke račune i otvaranje Jugoslavije prema zapadu.

Za vrijeme sječe hrvatskih proljećara, Džebi je zabranjen novinarski i urednički rad, a kao i brojna ondašnja utjecajna hrvatska glasila, list se našao "na ledu": Džeba je smijenjen, glavna kolumnistica Neda Krmpotić uklonjena, a ostali suradnici stavljeni "na led".
Nakon toga sve do demokratskih promjena u Hrvatskoj bavio se ekonomskom propagandom. 
Sudjelovao je u demokratskim promjenama u Hrvatskoj. Kad je osnovana Hrvatska narodna stranka 13. listopada 1990. godine, prvom predsjednicom stranke postala je Savka Dabčević-Kučar, a u uže rukovodstvo stranke ušli su Miko Tripalo, Dragutin Haramija, Srećko Bijelić, Krešimir Džeba, Ivica Vrkić, Slavko Meštrović i Radimir Čačić, koji nasljeđuje predsjedničko mjesto u stranci 1994. Džeba je bio potpredsjednik stranke.

Bio je zastupnik u hrvatskom Saboru od 1990. do 1993. godine.

## Djela
* Duhanski put u Rovinj, 1987.
* Sport i novac - iza kulisa svjetskih spektakala, 1995. (suautor)
* Sudbina novinara, 1998.
* Sportski marketing, 1998. (suautor)

## Nagrade i priznanja
*1993. (postumno) Nagrada "Otokar Keršovani", za rad u novinarstvu
* predsjednik Društva novinara Hrvatske

Danas se jedna novinarska nagrada zove po njemu, nagrada Krešimir Džeba.  HNS,

## Izvori
*Deset godina od smrti novinara i političara Krešimira Džebe, index.hr, 11. ožujka 2003.
*Proleksis
*Imehrvatsko.net
Filip de Diversis

**Filip de Diversis** (Lucca, druga polovina 14. stoljeća - Dubrovnik, nakon 1452.), punim imenom *Philippus De Diversis de Quartigianis*, talijanski pedagog i humanist koji je djelovao u Dubrovniku.

Godine 1434. Dubrovčani su ga (uz dobru plaću) primamili napustiti učiteljsko mjesto u Veneciji i doći u Dubrovnik za učitelja vlasteoske mladeži. Radi svog temperamenta i čestog odlaženja u Veneciju dolazio je u sukobe s dubrovačkim vlastima, pa je 1441. i otpušten. Dubrovnik je napustio, vjerojatno, 1444. godine. Bio je oduševljen Dubrovnikom, njegovim ljepotama i životom u njemu. To je bio razlogom napisati poznato djelo *Opis slavnoga grada Dubrovnika* u kojemu je ostavio dragocjena svjedočanstva o Dubrovniku u prvoj polovici 15. stoljeća. Rektor gramatičke škole u Dubrovniku bio je cijelo desetljeće, od 1434. do 1444. Opisao je život Dubrovnika svoga doba, njegove zgrade, običaje, zanimanja stanovništva i na taj način dao prvi iscrpan prikaz toga grada i života njegovih ljudi, pod imenom *Situs aedificiorum, politiae et laudabilium consuetudinum inclytae civitatis Ragusii ad ipsius senatum descriptio* (1440., objavljeno 1882.). Promicao je humanizam i reformirao školstvo u Dubrovniku. Potkraj 1441. izabran je za učitelja u Lucci, ali je ostao u Veneciji i 1452. natjecao se za mjesto mletačkog kancelara u Koroni na Peloponezu. Kao službeni orator držao je svečane govore u Dubrovniku, npr. u povodu smrti kralja Žigmunda 20. siječnja 1438., u povodu izbora kralja Albrechta 26. veljače iste godine i nakon njegove smrti 7. prosinca 1439. godine. Između 1434. i 1440. zapisao četiri riječi na autohtonom dubrovačkom dalmatskom jeziku (pen: kruh, teta: otac, chesa: kuća, fachir: činiti) izrijekom navodeći da je riječ o jeziku različitom od domaćega hrvatskog i od talijanskoga.

U djelu *Opis slavnoga grada Dubrovnika* pisao je o potrebi uvođenja ćirilice i slavenskog ureda u Dubrovniku.

## Izvori
1. Tolja, N: Dubrovački Srbi katolici - istine i zablude, Dubrovnik, 2011.
Dobrić Dobričević

**Dobrić Dobričević** (dalmatski: Bonino De' Bonini) (Lastovo, Dubrovačka Republika 1454. - Treviso, Italija, 1528.) - bio je jedan od pionira tiskarstva u Europi koji je najveći dio svog života proveo u Mletačkoj Republici.

## Biografija
Već kao mladić preselio se u Veneciju, tu je postao suradnik i partner poznatog tiskara iz Kotora Andrije Paltašića (on se potpisivao  "Cattarensis",  "Kotoranin" a Dobričević "di Raguxi" odnosno  "di Ragusi"), s njim je otisnuo i objavio spise ranokršćanskog spisatelja Laktancija (250.-320.). Nakon Venecije, preselio se u Veronu i tu otvorio tiskaru, u Veroni je 1472. tiskao djelo Roberta Volturija "De re militari". Nakon Verone  otišao je u Bresciu, tu objavio i otisnuo najveći dio svog opusa  (oko 50 knjiga). Među njima istaknuto mjesto zauzimaju djela antičkih spisatelja; Tibula, Vergilija, Plutarhа i Ezopа. Među prvima je otisnuo 31. svibnja 1487. Danteovu «Božanstvenu komediju»  sa komentarima Cristofora Landina i šesdesetak ilustracija u drvorezu (prvu Božanstvenu komediju otisnuo je 1481. firentinac Nicolò di Lorenzo Lamagna).

### Odlazak u Francusku
Nakon Bresce Dobričević se oko 1497. naselio u Lionu Francuska, nadalje se bavio tiskarstvom i izdavaštvom, ali i tadašnjom špijunažom, postao je izvjestitelj Mletačke Republike.

### Zaređenje
Pred kraj svog života, oko 1499., Bonino de Boninis postao je svećenik u Trevisu. Dobričević nikad nije zaboravio svoje rodno Lastovo koje je često posjećivao, pri kraju života poklonio je lokalnoj crkvi sliku Sv. Marije (rad Francesca di Vittore Bissola) s posvetom; "Virgini Matri Boninus de Boninis decanus Tarvisinus aere suo ff MDXVI".
Dobričević je kao mirni povučeni svećenik umro u Trevisu 1528. godine.

Danas se najveći dio orginalnih Dobričevićevih knjiga čuva u Britanskom muzeju, u Londonu, oko 19 primjeraka posjeduju i hrvatske biblioteke.

## Bibliografija
* L.Donati, *Alcune note su stampatori dalmati: Bonino de Boninis*, in *Archivio Storico per la Dalmazia*, IV, str.58

## Izvori
Lucija Drobac

**Lucija Drobac** (Dubrovnik, 19. prosinca 1985.) je hrvatska vaterpolistica i hrvatska reprezentativka. Po struci je ekonomistica. Igra na mjestu napadačice i u obrani.Visine je 169 cm. Igra desnom rukom.
Vaterpolo igra od 2004. godine. 
Sudjelovala je na EP 2010. kad su hrvatske vaterpolistice nastupile prvi put u povijesti. Te je sezone igrala za ŽVK Mladost.

## Izvori
*EP 2010.
Serafin Marija Crijević

**Serafin Marija Crijević**  (Dubrovnik, 4. listopada 1686. — Dubrovnik, 24. lipnja 1759.) je bio hrvatski katolički svećenik, životopisac, prevoditelj, arhivist, skupljač umjetnina i povjesničar iz redova dominikanaca. Po ocu je iz plemićke obitelji Crijevića, a po majci iz plemićke obitelji Bunića. Unuk je pjesnika Vice Petrovića. Rođak je s hrvatskim povjesničarom Tuberonom Ludovikom Crijevićem.

## Biografija
Rodio se je 1686. u Dubrovniku. U Dubrovniku je pohađao gimnaziju na Dubrovačkom zavodu (Collegium Ragusinum). Nakon zaređenja, bio je dužnosnik Dubrovačke nadbiskupije. Bio je samostanskim priorom i generalnim vikarom dubrovačke dominikanske kongregacije. Sudjelovao je na vrhovnoj skupštini dominikanskog reda u Bologni. Za dubrovačke dominikance i Dubrovačku Republiku obavljao je pravne (ostavština biskupa Iva Jelića) i pregovaračke poslove.

Vrsno je propovijedao na hrvatskom jeziku. Zbirka propovijedi koju je napisao izgubljena je. Proučavao je dubrovačku vjersku, političku i kulturnu prošlost, istražujući sve moguće knjižnice i arhive u Dubrovniku. Pisao je životopise poznatih Dubrovčana. Napisao je i sažeti prikaz povijesti Dubrovačke Republike. Zbog bolesti zadnjih 15 godina života slabije je mogao istraživati i pisati. 
Djela mu nisu objavljena za života. Dio su mu iscenzurirale ondašnje vlasti, pa u rukopisima nedostaju stranice. Pisao je na hrvatskom, latinskom i talijanskom. Skupio je zbirku crteža i slikâ svetaca i blaženika Dominikanskog reda, a za one koje nije našao slike, sam je naslikao.

Pokopan je u dubrovačkoj dominikanskoj crkvi.

## Djela
(izbor)
*Iconotheca illustrium fratrum Congregationis Ragusinae sacri Ordinis Praedicatorum
*Monumenta Congregationis sancti Dominici de Ragusio Ordinis Fratrum Praedicatorum
*Vita beati Joannis Florentini sacri Ordinis Praedicatorum, archiepiscopi et cardinalis Ragusini, ex certissimis monumentis descripta (životopis bl. Ivana Firentinca)
*De rebus gestis beatae Osannae a Catharo, virginis Ordinis Praedicatorum, commentarius ignoti authoris ex vulgari itala in linguam latinam translatus et notis illustratus... anno Domini MDCCXXXVI (životopis bl. Ozane Kotorske)
*Bibliotheca Ragusina in qua Ragusini scriptores eorumque gesta et scripta recensentur
*Sacra Metropolis Ragusina, sive Ragusinae provinciae pontificum series variis ecclesiarum monumentis atque historicis, chronologicis, criticis commentariis illustrata

## Izvori
*Stjepan Krasić: Serafin Marija Crijević, Hrvatski biografski leksikon
Celestin Medović

**Mato Celestin Medović** (Kuna na Pelješcu, 17. studenog 1857. - Sarajevo, 20. siječnja 1920.), hrvatski slikar.

## Biografija

U mladosti se zaredio i počeo pripremati za svečenićki poziv u franjevačkom samostanu Male braće u Dubrovniku. Ubrzo je zahvaljujući otkrivenom talentu za slikarstvo poslan u Rim na usavršavanje. Studij slikarstva nastavio je na Akademiji u Münchenu gdje je prihvatio utjecaj dekorativnog povijesnog slikarstva odnosno kompoziciju, izražajni stil i skalu boja akademskog slikarstva s kraja 19. stoljeća. U izradi portreta i likova svetaca dostigao je visoku kvalitetu realističke interpretacije.

Nakon kraćeg boravka u Dubrovniku i zatražene sekularizacije, odlazi u Zagreb i pridružuje se krugu oko uglednog dubrovačkog slikara Vlahe Bukovca. Pod njegovim utjecajem je naslikao velike povijesne kompozicije u zgradi Odjela za bogoštovlje i nastavu u Opatičkoj 10 u Zagrebu (danas zgrada Hrvatskog instituta za povijest). Celestin Medović je uz Bukovca najistaknutiji likovni umjetnik u prvoj generaciji slikara hrvatske moderne.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata Nijemci su spalili Kunu i tada je izgorjela njegova kuća s vrijednim slikama.

## Galerija djela


Image:Dolazak Hrvata Celestin Medović.JPG|*Dolazak Hrvata*
Image:Krunidba Celestin Medović.JPG|*Krunidba [[Ladislav Napuljski|Ladislava Napuljskog]] [[1403.]] godine starom hrvatskom krunom*
Image:Splitski crkveni sabor Celestin Medović.JPG|*Splitski crkveni sabor 925.*
Image:Zaruke hrvatskog kralja Zvonimira Celestin Medović.JPG|*Zaruke hrvatskog kralja Zvonimira*
Antun Masle

**Antun Masle** (Orašac pokraj Dubrovnika, 1. rujna 1919. - Dubrovnik, 20. kolovoza 1967.), hrvatski slikar.

## Biografija

Diplomirao je na Akademiji Likovnih umjetnosti u Zagrebu, a od 1945. godine bio je profesor likovnog odgoja u Dubrovniku. Isprva je bio pod utjecajem ekspresionizma, a 50-ih godina počeo je slikati samosvjonim stilom, naoko bliskim dječijem slikarstvu. Gustim, reljefnim namazima boja slikao je portrete i infantilistički reducirane vedute.

## Djela
* "Put u Orašac"
* "Najamna kućerina"
* "Nevjesta"

## Povezano
Dubrovačko slikarstvo
Darko Miladin

**Darko Miladin** (Dubrovnik, 1. travnja 1979.), hrvatski nogometaš

Nogomet je Miladin započeo igrati u pomlatku dubrovačkog GOŠK-a, a nastavio u mlađim uzrastima splitskog Hajduka gdje je do prve momčadi došao 1998. godine, igrajući na desnoj strani obrane ili veznog reda. S vremenom se probio do prve momčadi gdje je bilježio vrlo dobre igre. Sezone 1998./99. dobio je nagradu navijača kluba za najborbenijeg igrača - Hajdučko srce.

Do 2001. sve je išlo nabolje, a zabilježio je i 19 nastupa za mladu reprezentaciju. No, onda je početkom sezone zadobio težak lom noge koja ga je s terena izbacila čitavu nogometu godinu. Iako je i po povratku bio među standardnih 11, nikada više nije ponovio onakve igre kakve je imao prije teške ozljede. Početkom 2005. godine napustio je klub, otišavši u švicarski Schauffhausen, no, tamo se zadržao samo nekoliko mjeseci dok se nije opet vratio "kući". Uslijedila je tmurna sezona u kojoj je Hajduk bilježio vrlo loše rezultate. Nakon toga, ostao je Miladin još 6 mjeseci u Splitu, s kapetanskom trakom oko ruke. Dao mu ju je Zoran Vulić pod kojim je tu polusezonu od 18 utakmica momčad izgubila samo dvije, i to baš one kada kapetan nije mogao igrati radi kartona ili ozljede.

Tijekom zimskog prijelaznog roka te godine, otišao je u, tada, predposljednju momčad grčkog prvenstva, Ergotelis s Krete. Kasnije mu se pridružio i drugi hajdukovac, Mario Budimir s kojim je podigao momčad do sredine ljestvice, zabilježivši i pobjedu nad jakim Panathinaikosom u Ateni ( 1:0 ). Igra svih 90 minuta, a izostao je samo prilikom jednog crvenog kartona.

## Reference

### Vanjske veze
* Nogometni-magazin: statistika
Miše Martinović

**Miše Martinović** (Dubrovnik, 1. lipnja 1926. - Dubrovnik, 1. kolovoza 2021) je hrvatski kazališni i filmski glumac.

## Biografija
Najveći dubrovački glumac, podrijetlom iz Postranja u Župi dubrovačkoj. Rođen je 1. lipnja 1926. u Dubrovniku. Otac je Mara i Perice, također glumaca. Živi u Dubrovniku.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Tuđinac" (1990.)
* "Ča smo na ovon svitu" kao šjor Ive (1973.)
* "Naše malo misto" kao Brico Dubrovčanin sada Pridsidnik (1970.-1971.)

### Filmske uloge
* "Libertas" kao knez (2006.)
* "Dobro uštimani mrtvaci" kao Zaim (2005.)
* "Dubrovački suton" (1999.)
* "Baka Bijela" kao susjed (1992.)
* "Papa Sixto V" (1992.)
* "Undercover" kao Kerensky (1991.)
* "Arthur, the King" kao Ninianin otac (1985.)
* "Poglavlje iz života Augusta Šenoe" (1981.)
* "Novela od kapetana" kao kapetan Nikša (1980.)
* "Pjesma od rastanka" (1979.)
* "Allegro con brio" (1973.)
* "Plemićko gnijezdo" (1965.)
* "Operacija Ticijan" (1963.)
* "Na taraci" kao Vuk (1960.)

## Vanjske veze
*
Miho Klaić

**Miho Klaić** (Dubrovnik, 19. kolovoza 1829. - Zadar, 3. siječnja 1896.), hrvatski političar i jedan od vođa hrvatskog preporoda u Dalmaciji.

Doktorirao je arhitekturu u Padovi. Kao član ''Narodne stranke'' bio je zastupnik u Dalmatinskom saboru i član *[[Zemaljski odbor|Zemaljskog odbora]]*. Jedan je od osnivača te predsjednik *[[Matica dalmatinska|Matice dalmatinske]]* i narodnjačkoga glasila *[[Il Nazionale]]*. 

Unatoč progonima austrijske vlasti, cijeloga života borio se za uvođenje hrvatskoga jezika u školstvo i upravu te zahtijevao stvarno upravno sjedinjenje Kraljevine Dalmacije s Kraljevinama Hrvatskom i Slavonijom.
Nikola Lala

**Nikola Lala - Linđo** (Petrača, 4. listopada 1843. – Danče, Dubrovnik, 16. veljače 1907.), lijeričar.

Legendarni je lijeričar i vođa narodnog plesa (poskočice), a „žario i palio“ je Župom, Dubrovnikom i okolicom krajem 19. st. Koliko je tada bio poznat svjedoči i to da je tradicionalni ples Dubrovačke regije danas poznat kao linđo.

Njegovi potomci i danas žive u Župi. Ta obitelj Lale, koja živi u mjestu Petrača i danas je "među ljudima" znana po nadimku Linđo.

### Povijesni spomeni

Citat iz knjige Josipa Berse - Dubrovačke slike i prilike (V poglavlje, str. 134). Bersa svjedoči proslavi Sv. Vlaha negdje oko 1880. godine te navodi:
"Vrijeme je, da se pođe u kazalište, gdje župska vrtoglava poskočica odmjenjuje bečki valcer i zadržani kadrilj. Na ivici prostorije sjedi **Linđo, Župljanin**, i udara u lijericu; to je pučki orkestar; lijericu podupire lijevom nogom, dok desnim poplatom lupa po ritmu o pod; udara s potpunim skladom kratak motiv. Pokadkad lijerica umukne, ali **Linđo** jednakim ritmom bije šakom o svoj strumenat: to mu je obična šala, a ko je nezna, taj misli, da je ples svršio; prevareni plesači stanu, sve se u njima napne, i sad bi se s **Linđom** iskali , da lijerica ne počne iznova udarati. Sad ko da plesači jedan drugoga hrabre, neka to življe igraju. Igranje unaokolo nastavlja se jednakim žarom; dok na kraju koje od neizbježiva umora, koje iz obzira na drugu čeljad, koja hoće da plešu salonske plesove, lijerica umukne..."

Vlaho Bukovac je u Gradskom kazalištu prikazao Nikolu kako 'udara' u lijericu na lijevoj strani stropa neposredno ispred pozornice.

## Izvori
Pavo Marković

**Pavo Marković** (Dubrovnik, 20. travnja 1985.), hrvatski vaterpolist.

Igra za VK Jug iz Dubrovnika, na poziciji napadača. Nastupio je za hrvatsku vaterpolsku reprezentaciju 33 puta. S Jugom osvojio je naslov prvaka Europe 2006., Europski superkup, 3 naslova državnog prvaka i 2 nacionalna kupa. Postigao je posljednja dva gola za zlatnu medalju u finalu Svjetskog prvenstva 2007. u Melbourneu. Kao trener Solituda dva je puta (2008. i 2009.) osvojio dubrovačko kupališno amatersko natjecanje Divlju ligu.
Rajmund Kunić

**Rajmund Kunić** (Dubrovnik, 17. siječnja 1719. - Rim, 2. studenog 1794.), hrvatski jezikoslovac, pisac i prevoditelj sa starogrčkog i latinskog.

Kunić se pridružio isusovcima u Rimu 1734. godine, postavši tako, skupa s Ruđerom Boškovićem, jednim od najprosvjetljenijih osoba iz Dubrovačke Republike.

Proveo je 27 godina podučavajući latinski i grčki u Firenci, Rimu i inim dijelovima Italije. Napisao je nekoliko djela, uključujući i ono za papu Klementa XIII., kao i brojne epigrame i elegije, sljedeći primjer Tibula i Katula.

Preveo je Teokrita i epigrame iz *Grčke antologije*.  Njegov najpoznatiji rad je latinski prijevod „Ilijade”.

## Vanjske veze
* Raimund Cunich
Benedikt Kotruljević

**Benedikt Kotruljević** (*Benko Kotruljić*, Dubrovnik oko 1400. - 1468.) hrvatski trgovac, ekonomist, diplomat i humanist. U  talijanskim  izvorima se naziva *Benedetto Cotrugli* a u latinskim *Benedictus de Cotrullis*.
Smatra se izumiteljem dvostavnog knigovodstva.

Rođen u uglednoj dubrovačkoj obitelji, široko obrazovan. Većinu života proveo je na Napuljskom dvoru, u službi aragonskog kralja Alfonsa V., neko je vrijeme čak bio i ministar dvora. Poznat je po svom djelu ***Della mercatura et del mercante perfetto***, (napisanom 1458. na talijanskom jeziku kojeg je tek 1573. tiskao Frane Petrić u Veneciji) koje se smatra prvim europskim priručnikom o trgovini i knjigovodstvu. Prva kopija danas se drži u Nacionalnoj malteškoj knjižnici.

## Djela
* *Della mercatura et del mercante perfetto* (1458) = *Knjiga o umijeću trgovanja*, s talijanskoga preveo Žarko Muljačić; tekst 13. poglavlja prevela Karmen Milačić. Zagreb, Binoza press, 2005. Ranije izdanje (*O trgovini i o savršenu trgovcu*) pripremili su i obradili Rikard Radičević i Žarko Muljačić (Zagreb, JAZU, 1985).
* *De navigatione* (1464) = *O plovidbi*, priredio i preveo Damir Salopek. Zagreb, Ex libris, 2005.
* Della natura dei fiori ( O prirodi cvijeća )
* De uxore ducenda ( O izboru supruge) pisana na latinskom jeziku

## Bibliografija
* Petar **Proklin**, *Kotruljević je prvi priopćio svijetu otkriće o dvostavnom knjigovodstvu*, u: "Računovodstvo, revizija i financije", 6 (1996), 4; str. 146-149.
* *Dubrovčanin Benedikt Kotruljević. Hrvatski i svjetski ekonomist XV. stoljeća*, radovi međunarodnog znanstvenog skupa održanog u Dubrovniku 17-19. listopada 1996, 2 sv. (ur. Vladimir Stipetić), Zagreb, Hazu, Hrvatski računovođa, 1996-1997.

## Vanjske veze
* O sporu oko začetnika ideje dvostavnog knjigovodstva v. http://www.efos.hr/nastavnici/pproklin/clanak.pdf 
*  Rewriting the History of Accounting - Pacioli Instituut http://home.hetnet.nl/~annejvanderhelm/cotrugli.html 
*  O hrvatskom prijevodu Kotruljevićeva djela *De navigatione* v. http://hrcak.srce.hr/index.php?show=clanak&id_clanak_jezik=12599 (prikaz Vladimira Stipetića)

## Izvori
Loren Ligorio

**Loren Ligorio** (Dubrovnik, 9. lipnja 1955.), dubrovački slikar.

Završio je povijest umjetnosti u Beogradu, ali se odlučio posvetiti slikanju. Najpoznatiji je po svojim pejzažima Konala, povijesnog predgrađa Dubrovnika koji je ostao sačuvan tek na ponekim mjestima, malenim ulicama i starim kućama. Pripada generaciji koja stasava nakon dubrovačkih kolorista pa se smatra pripadnikom produžene ruke dubrovačkog kolorizma. Posebno je poznat po sfumato nanosima akrilikom na medijapan. Od motiva su mu česti prikazi Rijeke Dubrovačke, crkvice, stare fasade, brodovi, bilje. Dio je trolista Škerlj - Ligorio - Baričević. O njegovu slikarstvu govorili su mr. sc. Jozo Serdarević, povjesničar umjetnosti, dr. sc. Ivica Martinović, filozof, i Mato Jerinić, književnik.

U kolovozu 2007. godine sudjeluje u projektu "Dubrovački likovni umjetnici" tijekom kojega je o njegovu životu i stvaralaštvu snimljen dokumentarni film.

## Povezano
* Dubrovačko slikarstvo

## Vanjske veze

* Stranica Lorena Ligorio
Andro Knego

**Andrija Andro Knego** (rođen 21. 10. 1956) jest hrvatski košarkaš i bivši jugoslavenski reprezentativac.

Igrao je na položaju centra tokom osamdesetih i devedesetih godina 20. stoljeća. Karijeru je počeo u Dubrovniku, a nastavio u Ciboni, u kojoj je proveo veći dio svoje karijere. Sezonu 1985/86. igrao je u Španjolskoj u Caja Madridu, a od 1987. do 1990. u Italiji u Montecatiniju. Godine 1996, nakon četiri godine neigranja, reaktivirao se i odigrao jednu sezonu u austrijskom WBC Welsu.

Dobitnik je Državne nagrade za šport „Franjo Bučar” 2001.

## Igračka karijera
### Klupska karijera

U karijeri je igrao za Dubrovnik, Cibonu, Caju Madrid, Montecatini i WBC Wels. S Cibonom je došao do finala Kupa Radivoja Koraća 1979/80, gdje ih je zaustavio talijanski Arrigoni. Sezone 1981/82. osvojio je s Cibonom Kup pobjednika kupova, pobijedivši u finalu madridski Real. Kup europskih prvaka osvojili su 1984/85, pobijedivši u finalu madridski Real. U sezoni 1986/87. osvojili su Kup pobjednika kupova, pobijedivši u finalu talijanski Scavolini.

### Reprezentativna karijera

## Trenerska karijera

## Reference
Juraj Dubrovčanin

**Juraj Dubrovčanin** (Georgius Raguseus), “philosophus orator”, zastupnik peripatetizma, odlikovao se čvrsto oblikovanim stajalištima, koje je iskazivao jasno i precizno, što mu je zarano priskrbilo počasni naziv “filozof govornik”. Sukladno gore rečenom, gorljivo je sudjelovao u rasprama, polemizirajući sa starijim autorima, ali i sa suvremenicima.   

## Djela

* *Commentarium in artem Raymundi Lulli*
* *Commentaria in universam Aristotelis philosophiam*
* *Disputationum Peripateticarum*
* *Epistolarum de logica, rhetorica, aliisque scientiis*
* *De divinatione*
Auguste Marmont

**Auguste Frédéric Louis Viesse de Marmont** (Châtillon sur Seine, 20. srpnja 1774. – Venecija, 22. ožujka 1852.) bio je francuski general i maršal.

## Biografija
Bio je sin bivšeg časnika. Kako je i sam želio postati vojnik, otac ga šalje u Dijon na sveučilište gdje je proučavao i matematiku, ali prvenstveno vojničke studije. Uključio se u Napoleonovu vojsku i svoj rok služio u Toulonu .
S Napoleonom je bio u osvajanjima u Egiptu. Godine 1799. se vraća u Europu. Godine 1801. postaje general-inspektor artiljerije.

Godine 1805. ga premještaju u Dalmaciju, gdje je obnašao dužnost vojnog zapovjednika za Dalmaciju, a nakon 1809. godine kao glavni guverner Ilirskih pokrajina djelovao je u Ljubljani.

Pokazao se sposobnim upraviteljem. Za njegovog mandata, a zahvaljujući njegovom angažmanu, dosta se učinilo na prometnoj gradnji po Dalmaciji (cestovne prometnice kroz Zagoru, Strada Marmont do Dubrovnika), za prosvjetu (francuske vlasti su uvele hrvatski i slovenski jezik u škole), a općenito su unaprijedile prosvjetu. U njegovo vrijeme se pokrenulo i prve novine na hrvatskom jeziku Kraglski Dalmatin.

Svoja djelovanja po Dalmaciji i Ilirskim pokrajinama je zapisao u svojim djelima, "Memoarima" i u putopisu "Putovanja maršala, vojvode od Dubrovnika".

Godine 1809. proglašen je vojvodom od Dubrovnika (*duc de Ragusa*).

Godine 1810. ponovno ga premještaju, ovoga puta u Španjolsku, pod zapovjedništvo Massene. Za vrijeme njegovog odmora u Ciudadu Rodrigu, u jesen 1811., morao je doći na dužnost glavnog zapovjednika u bitci kod Salamance.

Nakon Napoleonova pada, pristao je uz burbonsku stranku.

Umro je u Veneciji 1852. kao vojvoda od Reischstadta. 

## Djela
Djelovao je kao pisac. Napisao je sljedeća djela:
* *Voyage en Hongrie, etc.* (4 izdanja, 1837.); 
* *Voyage en Sicile* (1838.); 
* *Esprit des institutions militaires* (1845.); 
* *Cesar*; *Xenophon*; i *Memoari* (8 izdanja, izdano nakon njegove smrti 1856.).
Frano Lederer

**Frano Lederer** (Ston 1868. - Dubrovnik 1931.), hrvatski orguljaš, zborovođa i glazbeni pedagog.

## Biografija

Gimnaziju završio u Dubrovniku, upisuje bogoslovju u Zadru, Grazu i Beču, ali malo pred ređenje odluči se posvetiti glazbi, koju zatim studira u Beču, Milanu i Varšavi. Nakon svršenih glazbenih nauka vraća se u Dubrovnik gdje radi kao zborovođa u pjevačkom društvu "Gundulić" i učitelj pjevanja u biskupskom sjemeništu. Uz to vrši službu orguljaša u katedrali i crkvi Sv. Vlaha i ostalim crkvama u Dubrovniku. Godine 1906. odlazi u Zadar gdje preuzima vodstvo hrvatskog pjevačkog društva "Zvonarić", vrši dužnost učitelja pjevanja u muškoj učiteljskoj školi u Arbanasima kraj Zadra te kao orguljaš prvostolne crkve gdje ostaje do kraja 1918.god. Vraća se ponovo u Dubrovnik gdje nastavlja s radom kao profesor pjevanja i glazbe na dubrovačkoj preparandiji, vodi crkveno pjevanje u katedrali i crkvi Sv. Vlaha te kao orguljaš po svim crkvama Dubrovnika. Bio je plodan glazbeni pisac i skladatelj isključivo crkvene glazbe. Izdao je "Pouku o Pjevanju" -  vrlo praktičan  udžbenik pjevanja za srednje škole,  dosta crkvenih pjesama među kojima se ističu: Pastorala (Kog ste vidili pastiri) za 5-gl mješoviti zbor i mali komorni orkestar, himnu Sv. Vlahu, Tebe Boga hvalimo, Muku Gospodnju za Cvjetnicu, nekoliko Litanija i Svetootajstava, te đačke operete "Mali ptičar" i "Studentice"

## Izvori
* Časopis: Sveta Cecilija godina 1932. svezak 1, str 23,24
Nikša Marinović

**Nikša Marinović** (Dubrovnik, 24. svibnja 1974.) hrvatski je kazališni, filmski i televizijski glumac.

## Biografija
Rođen u Dubrovniku, a u Zagrebu je završio osnovno i srednjoškolsko obrazovanje. Na Akademiji dramskih umjetnosti u Zagrebu diplomirao je 2001. godine.

Stalni je član glumačkog ansambla Teatra &td od 2003. godine.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Larin izbor" kao Marin Damjanović (2012.)
* "Pod sretnom zvijezdom" kao Adam Nikolić (2011.)
* "Dolina sunca" kao fra Jakov (2009.-2010.)
* "Mamutica" kao Livio (2009.)
* "Zauvijek susjedi" kao Mateo Prohić (2008.)
* "Dobre namjere" kao odvjetnik (2007.)
* "Kad zvoni?" kao dečko na plaži (2005.)
* "Zabranjena ljubav" kao Dražen (2005.)

### Filmske uloge
* "Penelopa" kao prosac #15 (2009.)
* "Katarza" (2004.)
* "Put u Raj biznis klasom" (2002.)
* "Nebo, sateliti" kao srpski vojnik #3 (2000.)
* "Ništa od sataraša" (2000.)

## Vanjske veze
* 
* Kazalište Mala scena
Nikša Kušelj

**Nikša Kušelj** (Dubrovnik, 15. listopada 1971.) je hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Mamutica" kao Luka Rogošić-Luks (2009.)
* "Luda kuća" kao Ilija (2008.)
* "Zvijezde pjevaju" kao Nikša Kušelj (2008.)
* "Naša mala klinika" kao Mihael More (2007.)
* "Cimmer fraj" kao Boris Kranjec (2007.)
* "Bitange i princeze" kao Neven (2005.)
* "Kad zvoni?" kao Maro (2005.)

### Filmske uloge
* "Kradljivac uspomena" (2007.)
* "Konjanik" kao Petar Revac (2003.)
* "Generalov carski osmijeh" kao Luka Gavez (2002.)

## Vanjske veze
*
*Stranica na hnk.hr
Goran Merčep

**Goran Merčep** (Ismailia Egipat, 1959) je saksofonist i profesor saksofona.

Diplomirao je 1986. godine na Muzičkoj akademiji u Zagrebu  u klasi prof. J. Nochte,  usavršavao se dvije godine na CNR Boulogne- Billancourt u klasi prof. Clauda Delanglea.

Kao član Zagrebačkog kvarteta saksofona od njegova osnivanja osvojio je nagrade Milka Trnina 1993., Judita 1995., Vatroslav Lisinski 2010. te 7 nagrada "Porin" Instituta hrvatske glazbene industrije.

Kao solist nastupao je sa Simfonijskim puhačkim orkestrom hrvatske vojske, Zagrebačkim solistima, Varaždinskim komornim orkestrom, Hrvatskim komornim orkestrom, Dubrovačkim simfonijskim orkestrom, na Muzičkom biennalu te na  festivalima Cervantino u Meksiku i Borderline u Belgiji. 

Od 1996. godine umjetnički je ravnatelj festivala «Samoborska glazbena jesen» u sklopu koje je  2004. godine osnovao Međunarodno natjecanje mladih glazbenih umjetnika „Ferdo Livadić“.

U srpnju 2008. godine dobio je Nagradu Grada Samobora.

Prvi je predsjednik Rotary kluba Samobor u osnivanju.

Član je komisije Odbora „Nagrade Vladimir Nazor“ za 2010. i 2011. godinu.

Izvanredni je profesor na Muzičkoj akademiji u Zagrebu.

.
Milorad Medini

**Milorad Medini** (Dubrovnik, 1874. - 1938.) je bio hrvatski filozof, književni povjesničar, publicist, novinar i političar.

Studirao je u Beču, gdje je završio studij filozofije. Radio je kao srednjoškolski profesor. Posao je našao u Dubrovniku i Splitu, gdje je radio u gimnazijama. Zbog svojih političkih stavova umirovljen je 1905. godine.

Ondašnji je izborni sustav bio takav da su trgovačko-obrtničke komore davale svoje zastupnike u Dalmatinski sabor, pa ga je tako dubrovačka komora poslala u ondje 1908. godine. Ondje je bio voditeljem financijsko-gospodarskog referata u Zemaljskom odboru u kojem je radio sve do upravne reorganizacije Kraljevine SHS 1921. godine. Osim toga, bio je tajnikom dubrovačke trgovačko-obrtničke komore. Rujna te iste 1908. je postao tajnikom Samostalne organizacije Hrvatske stranke, dok je  Pero Čingrija bio predsjednikom a Roko Arneri potpredsjednikom. To je bila organizacija koja je okupila većinu bivših pristaša Hrvatske stranke iz dubrovačkog i korčulanskog kotara. Radilo se o organizaciji koja je suprotstavila se novoj struji u Hrvatskoj stranci, zagađenu austrofilstvom zbog masovnog priljeva članstva Narodne hrvatske stranke. Odvajanje ove skupine je bio jednim od razloga sloma politike novog kursa u Dalmaciji.

Bio je velikim poznavateljem europskih jezika i literature. Pratio je svjetska politička zbivanja, od čega valja istaknuti praćenje problema Habsburške Monarhije i susjednog Balkana. Kao i Milan Marjanović, pripadao je kulturno-političkom krugu obojenog stavovima Pere Čingrije.

Uređivao je i izdavao list Crvenu Hrvatsku od 1907. do 1910. godine, razdoblja koje je obilježila aneksijska kriza.

Napisao je djela:
**Dubrovačke poklade u 16. i 17. vijeku i Čubranovićevi nasljednici* (gimnazijski školski program), 1898.
**Dubrovnik Gučetića**Povijest hrvatske književnosti u Dalmaciji i Dubrovniku, naklada Matice hrvatske, 1902.
**Prvi dubrovački pjesnici i zbornik Nikole Ranjine*, 1903.
**Pjesme Mavra Vetranića i Marina Držića (prilozi za poznavanje starije dubrovačke književnosti)*, 1909.
**O postanku i razvitku kmetskih i težačkih odnošaja u Dalmaciji*, 1920.
**Dubrovnik u borbi za svoj razvitak*, 1934. 
**Starine dubrovačke*, 1935.

Priredio je za tisak:
**Iz pjesama [[Pasko Antun Kazali|Paše Antuna Kazalija]]*, naklada Dubrovačke hrvatske tiskare, 1903.

## Izvor

## Vanjske veze
*NYPL Digital Gallery Slika Milorada Medinija
Dario Marinović

**Dario Marinović** (Dubrovnik, 24. svibnja 1990.), hrvatski je igrač malog nogometa i standardni je član hrvatske malonogometne reprezentacije i splitskog MNK Brodosplit Inženjering.

## Biografija
Dario Marinović je u počecima karijere trenirao veliki nogomet u dubrovačkom nogometnom klubu GOŠK. Već je kao junior pokazao veliki talent pa je nastupao za seniorsku momčad matičnog kluba, zbog čega je privukao pozornost stručnog stožera prvoligaša HNK Šibenika. NK GOŠK je tražio preveliku odštetu koju HNK Šibenik nije bio spreman platiti. Transfer je propao a Marinović je u znak prosvjeda odbio nastupati za matični klub, zbog čega je bio suspendiran na šest mjeseci. Paralelno s velikim nogometom Dario je igrao i mali nogomet te nastupao za dubrovačkog malonogometnog prvoligaša MNK Square, a za vrijeme suspenzije u potpunosti se posvetio malom nogometu. Od 2009 godine potpisao je ugovor s malonogometnim klubom MNK Nacional, a 2010. godine je potpisao ugovor s MNK Brodosplit Inženjering. Vrlo brzo je napredovao do jednog od nositelja igre Hrvatske malonogometne reprezentacije i MNK Brodosplit Inženjering za koji trenutno nastupa. Dosad je nastupio u 37 utakmica Hrvatske malonogometne reprezentacije i postigao 21 pogodak.

## Vanjske veze
* UEFA - profil 

## Izvori
Jakov Lukarić

**Jakob Lukarević** ( Giacomo Di Pietro Luccari, Dubrovnik 1551.  22. svibnja 1615.), Dubrovački povjesničar, diplomat i franjevac.

## Biografija
Jakob Lukarević potječe iz jedne od vodećih dubrovačkih plemićkih obitelji. Najpoznatije njegovo djelo je *Copioso ristretto de gli annali di Rausa, Libri Qvattro* tiskanoj 1605. godine u Mletcima. U knjizi je između ostaloga do u detalje opisao glasačku proceduru Dubrovačke Republike.

Bio je članom Velikoga vijeća Dubrovačke Republike od 1571. godine. U diplomaciji je bio poslanik Dubrovačke Republike kod sultana i bosanskoga paše. 1613. izabran je za kneza Dubrovačke Republike.

Spremajući svoju istoriju proputovao je Tursku i Italiju, a posjetio je i španjolski otok Mallorcu i Tunis u Africi, tragajući za arhivskom građom. Za stariji period do 15. vijeka upotrijebio je ponajviše bezimene dubrovačke anale, a za 16. vijek se oslanja na svakojake vijesti o Dubrovniku i susjednim zemljama.

## Izvori
* Jakov Lukarević, Hrvatska enciklopedija
* Milan Rešetar: Lukarević Jakob, Narodna enciklopedija.

## Vanjske veze
* Copioso Ristretto degli Annali di Rausa (Ragusa), 1605.
Joško Juvančić

**Joško Juvančić** (Dubrovnik, 1936. – 24. 3. 2021.) bio je hrvatski kazališni redatelj i kazališni pedagog.

## Biografija
Rodio se u Dubrovniku 1936. godine. U Dubrovniku je završio osnovnu i srednju. Studirao je književnost na Filozofskom fakultetu. U Zagrebu je studirao režiju na Akademiji za kazališnu umjetnost u Zagrebu.

Nakon što je diplomirao bio je asistent Gavelli te poslije Spaiću. 
Radi kao profesor glume od 1960. godine do danas. Pod njegovom je paskom školovano mnoštvo danas poznatih i cijenjenih hrvatskih glumaca. Bio je dekanom Akademija dramske umjetnosti u Zagrebu od 1984. do 1986.

Kazališne je predstave prvo režirao u dubrovačkom kazalištu. Hrvatsko ga kazališno gledateljstvo primjećuje sredinom 1960-ih kad je režirao u zagrebačkim kazalištima u Teatru &TD, Gavelli i HNK.

Posebno poglavlje njegovog umjetničkog rada u svezi je s Dubrovačkim ljetnim igrama. Na istima je nazočan u umjetničkom rukovodstvu bez prekida nekih dvadesetak godina. Od 1986. je godine i umjetničkim direktorom Igara i umjetničkim ravnateljem dramskog programa.

Dobio je mnoge prestižne hrvatske nagrade: nagradu Vladimir Nazor, nagradu Dubravko Dujšin 1982., nekoliko nagrada Hrvatskog društva dramskih umjetnika (Nagrada hrvatskog glumišta za najboljeg redatelja 1998./1999. i 2003./2004., Nagrada hrvatskog glumišta za najbolju predstavu u cjelini 1998./1999. za Vojnovićevu Dubrovačku trilogiju i 2003./2004. za Vojnovićev Ekvinocijo, obije na Dubrovačkim ljetnim igrama, Nagrada Marul za režiju 1992. za Gundulićev Osman u Zagrebačkom kazalištu lutaka), nagradu za najbolju predstavu u cjelini 2009. na Festival hrvatske drame za djecu "Marulić" za višestruko nagrađenu predstavu Plakir, 1996. Veliku nagradu za najbolju predstavu u cjelini na Danima satire Fadila Hadžića za Goldonijeve Ribarske svađe i dr.

## Reference

## Izvori
*Dubrovačke ljetne igre - Joško Juvančić
*Hrvatsko društvo dramskih umjetnika Nagrada hrvatskog glumišta
Niko Matušić

**Niko Matušić** (1958.-23. siječnja 2010.) je bio hrvatski vaterpolski trener, igrač i športski djelatnik.

Igrao je za Juga krajem 1970-ih i u 1. polovini 1980-ih. Bio je dijelom sastava koji je osvojio Kup europskih prvaka 1980. godine i koja je u istom razdoblju nanizala prvenstva i kupove Jugoslavije.

Potom je otišao igrati u drugi dubrovački klub, Bellevue DTS koji je onda bio igrao u 2. ligi. 

U Bellevueu je nastavio karijeru i kao trener. S Bellevueom (kasnijim VK Dubrovnikom) se plasirao u Prvu hrvatsku ligu. 

Poslije trenerske, Matušić je bio i klupskim djelatnikom u upravi VK Dubrovnika. Obnašao je mjesto športskog direktora u vremenu kad se klub zvao Dubrovnik Pro Cro.

Nakon rada u VK Dubrovniku, trenirao je Dubrovačke veterane, s kojima je pobijedio na Svjetskim igrama u Sydneyju 2009. u kategoriji 35+. 

Bio je visokim športskim djelatnikom u Dubrovniku. Obnašao je mjesto odbornika u Izvršnom odboru Dubrovačkog saveza športova.

## Izvori
*Dubrovački vjesnik  Niko Matušić 1958. - 2010., 23. siječnja 2010., pristupljeno 25. rujna 2010.
Perica Martinović

**Perica Martinović** (Dubrovnik, 16. svibnja 1955.) je hrvatska kazališna, televizijska i filmska glumica.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Stipe u gostima" kao Lucija (2009.)
* "Hitna 94" kao Edita Mujačić (2008.)
* "Naša kućica, naša slobodica" (1999.)
* "Operacija Barbarossa" kao Mirkova mama (1990.)
* "Ptice nebeske" (1989.)
* "Race for the Bomb" kao Rose Bethe (1987.)
* "Putovanje u Vučjak" kao Lojza (1986.-1987.)
* "Hajdučki gaj" (1985.)
* "Inspektor Vinko" kao Suzana (1984.-1985.)
* "Prizori iz obiteljskog života" (1979.)
* "Punom parom" kao novinarka (1978.)

### Filmske uloge
* *[[Olovna pričest (1995)|Olovna pričest]]* (1995.)
* *[[Đuka Begović (1991)|Đuka Begović]]* kao Ruža (1991.)
* *[[Fatal Sky (1990)|Fatal Sky]]* kao žena na ulici (1990.)
* *[[Život sa stricem (1988)|Život sa stricem]]* (1988.)
* *[[Kako preživjeti do prvog (1986)|Kako preživjeti do prvog]]* (1986.)
* *[[Ukazanje Gospe u selu Grabovica (1985)|Ukazanje Gospe u selu Grabovica]]* (1985.)
* *[[Kvit posao (1983)|Kvit posao]]* kao Gordana (1983.)
* *[[Javači na vetrot (1982)|Javači na vetrot]]* (1982.)
* *[[Tamburaši (1982)|Tamburaši]]* (1982.)
* *[[Obiteljski album (1981)|Obiteljski album]]* (1981.)
* *[[Puška u cik zore (1981)|Puška u cik zore]]* (1981.)
* *[[Luda kuća (1980)|Luda kuća]]* (1980.)
* *[[Ludi dani (1977)|Ludi dani]]* (1977.)
* *[[Doždovito sonce (1977)|Doždovito sonce]]* (1977.)

## Vanjske veze
*
*Stranica na Gavella.hr
Vladislav Menčetić

**Vladislav Menčetić** (Minčetić) (Dubrovnik, oko 1617. – Dubrovnik, 1666.) je bio hrvatski pjesnik iz Dubrovnika.

Škole je završio u Dubrovniku. Bio je više puta vojni zapovjednik u Konavlima od 1656. do 1658. godine. 1637. godine politička karijera dosegla mu je vrhunac: ušao je u Veliko vijeće. Od 1639. godine nekoliko je puta bio odvjetnik.

Pisao je u razdoblju baroka. Bio je dijelom skupine u dubrovačkom plemstvu koje je bilo protiv toga da Osmansko Carstvo bude gospodar Dubrovačke Republike. Pretkraj Kandijskog rata procijenio je da bi se mogla pojaviti mogućnost za prekinuti tu političku svezu.

To mu se odrazilo i u književnom radu. Bio je prvi u hrvatskoj književnosti iz razdoblja prije prije druge turske opsade Beča od 1683. godine kod kojeg se javila ideja o skoroj propasti Osmanskog Carstva. To se javlja u djelu *Trublja slovinska* koje je objavio u Jakinu 1665. godine. Djelo je posvetio hrvatskom plemiću, banu, vojskovođi i pjesniku Petru Zrinskom.

Zrinskog je opjevao prije svega zbog objavljivanja hrvatskog prijevoda mađarskog epa njegova brata Nikole o opsadi Sigeta 1566. godine. Panegirički slavi antiturski angažman Petra Zrinskog. Menčetić je toliko izdizao Zrinskog da ga je u pjesničkoj viziji vidio kao osobu koja će osloboditi Carigrad.

Istaknuta djela su mu: 
* *Trublja slovinska* 
* *Tužba Radmilova cijeć Zorke vile*
* *Radonja*
* *Knjiga g. Marojice Kaboge*

## Izvori
* Hrvatski plus - Zagrebačka slavistička škola  Davor Dukić: Osmanizam u hrvatskoj književnosti od 15. do sredine 19. stoljeća
* Marko Dragić: Književnost katoličke obnove i prvoga prosvjetiteljstva (hrvatska barokna književnost) , fakultetski priručnik, Split, 2006.,
Marin Krističević

**Marin Krističević** (u. 1531.) je bio hrvatski renesansni pjesnik iz Dubrovnika.

Napisao je pjesmu *Isteci, Danice, pogledaj s prozora*. Zabilježen je u Zborniku Nikše Ranjine (Dubrovačkom kanconijeru), prvoj hrvatskoj antologiji.

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
Maroje Mažibradić

**Maroje Mažibradić Šuljaga** (1519. - 1591.) je bio hrvatski renesansni pjesnik iz Dubrovnika.

Estetski su mu najvrjednije *Zatravi, zatravi* pisanih petrarkistički. Poznato je da je pisac dviju nadgrobnica te poslanice Dinku Ranjini. Poslanicu mu je napisao Sabo Bobaljević.

Književno je Mažibradića oplakao Dominko Zlatarić.

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
Miho Monaldi

**Miho Monaldi** (Dubrovnik, oko 1540.  Dubrovnik, 1592.), bio je hrvatski renesansni teolog, filozof, pjesnik i matematičar iz Dubrovnika. Jedan od predstavnika »zlatnog vijeka« dubrovačke književnosti. Njegov opus ni do danas nije potpuno istražen, koji iako nevelik, značajan je i u europskim okvirima. Pisao je isključivo na talijanskom jeziku.

Bio je član dubrovačke Akademije složnijeh.
Objavio je u Rimu zbirku soneta, madrigala, sestina i kancona. Opjevao je pobjedu u bitci kod Lepanta, napisao kratki spjev, pobožne pjesme te dijalog, neoplatonistički orijentirani spis *Irene, ossia della bellezza*. Jedna od sugovornica u tom dijalogu je Cvijeta Zuzorić. Po ovom je djelu jednim od rijetkih hrvatskih autora koji je iza sebe ostavio cjelovit sustav filozofije umjetnosti. Ostavio je zanimljive teze o glazbi, po čemu je hrvatski renesansni teoretičar glazbe.

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
*Emil Čić: Miho Monaldi:  "Irene, ovvero della bellezza" - Filozofsko-povijesna analiza 
*Ljerka Schiffler: Renesansno umijeće dijaloga: Miho Monaldi, Rasprava o ljepoti, Prilozi za istraživanje hrvatske filozofske baštine, sv.26. br.1-2 (51-52) prosinac 2000.
Fran Lukarević

**Fran Lukarević Burina** (1541.  1598.) je bio hrvatski renesansni pjesnik i prevoditelj iz Dubrovnika. Iz plemićke je obitelji Lukarevića.

Pisao je na hrvatskom i talijanskom. Sačuvane su mu samo četiri pjesme koje su prijevod tragedije Girolama Zoppija i Guarinija.

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa