Publije Suilije Ruf

**Publije Suilije Ruf** () bio je rimski senator koji je djelovao za vrijeme principata. Bio je poznat po svojim kaznenim progonima tijekom Klaudijeve vladavine; a bio je suprug Ovidijeve pastorke. Ruf je bio dopunski konzul *(consul suffectus)* u nundiniju od studenoga do prosinca 41. godine kao kolega Kvinta Ostorija Skapule.

Ruf je bio sin Vistilije, a ime njegovog oca nije zabilježeno. Njegova polubraća uključuju Gneja Domicija Korbulona, konzula 39. godine, dok mu je polusestra bila Milonija Cezonija.

## Karijera
Rufov prvi poznati javni položaj bila je kvestura, tijekom koje je služio pod Germanikom. Međutim, da bi Germanik imao kvestora, morao je držati *[[imperium]]*, koji bi imao kao konzul (Germanik je bio konzul u 12. i 18. godini) ili ako mu senat odobrio specijalni imperij (koji je imao kao prokonzul 17. rujna 14. godine); Ronald Syme sugerirao je da je Rufova kvestura bila 15. godine nove ere. Syme je dalje tvrdio da je Ruf bio pretor četiri godine nakon toga.

Ruf je 24. godine bio optužen i osuđen zbog primanja mita za svoje sudske odluke. Iako je u početku predložena kazna bila progonstvo iz Italije, umjesto toga prebačen je na neki otok. Nakon Tiberijeve smrti, Ruf se vratio iz progonstva u Rim. Tijekom Klaudijeve vladavine, Ruf je u carevo ime kazneno gonio brojne ljude. Meta su mu bili nekoliko klijenata Gaja Silija. U pokušaju da sruši Suilija Rufa, Silije je zahtijevao da Senat provede *[[Lex Cincia]]*, tj. zakon koji je zabranjivao odštetu odvjetnicima nakon što su se izjasnili u nekom slučaju. Na kraju je intervenirao car Klaudije i dopustio Rufu da prikupi najviše deset tisuća sestercija kao naknadu za uspješno gonjenje. Druga meta bila je Julija Livija, koja je na sebe navukla neprijateljstvo carice Valerije Mesaline; Ruf ju je optužio za nemoralno ponašanje, a optužba je rezultirala njezinom smrću 43. godine. Tacit daje popis njegovih daljnjih žrtava: Decim Valerije Azijatik, Kvint Fucije Luzije Saturnin (konzul 41), Kornelije Lupo (konzul 42), kao i "gomila rimskih vitezova".

Ždrijeb je Rufu dodijelilo prokonzularnu upravu nad provincijom Azijom, koju Syme datira u 53/54. godinu.

Na kraju je Suilije Ruf doživio svoju sudbinu: tijekom Neronove vladavine Seneka ga je uspješno kazneno gonio. Prema Tacitu, "izgubio je polovinu imovine; sinu i unuci omogućeno je zadržati drugu polovicu, a ono što su naslijedili po volji svoje majke ili bake izuzeto je od konfiskacije; Suilije je protjeran na Balearske otoke... Glasine su govorile da je to usamljeno izgnanstvo izdržavao s pomoću lagodnog života u izobilju.

## Obitelj
Ovidije spominje Suilija kao supruga njegove pokćerke u svojim *[[Epistulae ex Ponto|Pismima s Crnog mora]]* *(Epistulae ex Ponto)*, ali nju ne imenuje. Ovidije nagovještava da je njegova supruga, koju također nikada ne imenuje, pripadala rodu Fabijevaca, ali osim toga nudi malo eksplicitnih podataka o ove dvije žene.

Suilije je iz ovog braka imao dva sina. Jedan, Suilije Cezonijan *(Suillius Caesoninus)*, protjeran je zbog sudjelovanja u skandalu u koji je bila uključena i Mesalina. Drugi, Marko Suilije Nerulin *(Marcus Suillius Nerullinus)*, bio je konzul *ordinarius* 50. godine.

## Reference