open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bruno Martini (rukometaš)

**Bruno Martini** (Salon-de-Provence, 3. srpnja 1970.), umirovljeni francuski rukometni vratar i reprezentativac te bivši rukometni dužnostnik. Godine 2023. osuđen je za kazneno djelo iskorištavanja maloljetnika u seksualne svrhe (čl. 227-22 francuskog Kaznenog zakona) na godinu dana uvjetno.

Rođen je u mjestu Salon-de-Provence 3. srpnja 1970., a profesionalnim se rukometom počeo baviti 1991. godine, branivši za OM Vitrolles, s kojim je 1993. osvojio francuski i europski kup. Nakon što je 1994. osvojio i prvenstvo, prešao je u Istres Ouest Provence Handball, no tu se zadržao samo jednu sezonu, što je tradicija koju će držati do 2000. godine (kada je za Montpellier HB odigrao 3 sezone). Godine 1996. ponovo se vraća u Vitrolles s kojim ponovo osvaja prvenstvo, ali nakon jedne sezone odlazi u Španjolsku. Nakon sezone u SD Teucrou, vraća se u Francusku gdje igra za Sporting Toulouse 31. Nakon što osvaja još jedan francuski kup, ponovo se vraća u Španjolsku, ovaj put u BM Cangas.

Prvu sezonu u njemačkoj Bundesligi provodi u HC Wuppertalu tijekom sezone 1999./2000. Nakon jedne sezone, vraća se u Francusku, gdje tri godine brani u Montpellieru. Tijekom posljednje sezone u klubu, postiže i svoj najveći klupski uspjeh, a to je bilo osvajanje EHF-ove Lige prvaka 2003. godine. Godine 2007. proglasio je kraj karijere, a prije toga je odigrao po sezonu u klubovima Paris HB i USAM Nîmes.

Iako je objavio umirovljenje, 2009. odigrao je još jednu polusezonu u Njemačkoj. Kada se Kielov Andreas Palicka ozlijedio, njemački prvaci pozvali su, u ožujku 2009., Martinija kao zamjenu. Martini je prihvatio i odigrao u Kielu do ostatka sezone, osvojivši prvenstvo Njemačke i DHB-Pokal. Tada se i službeno povlači iz aktivnog rukometa.

Za reprezentaciju Francuske debitirao je u srpnju 1990. protiv Sovjetskog Saveza i u 17 godina igranja sakupio je 202 nastupa i bio prvi vratar sve do pojave Thierryja Omeyera. Sa reprezentacijom je sudjelovao na OI 1996. u Atlanti i OI 2000. u Sydneyju, a na svjetskim prvenstvima je dobio dvije bronce (Japan 1997. i Portugal 2003.) i dva zlata (Island 1995. i Francuska 2001.). Iz reprezentacije se povukao 2007. godine.

Danas sa suprugom Soniom vodi marketinšku firmu MP Sport, koja je službeni sponzor francuske lige i nekih klubova, a dio je uprave kluba Paris HB. U siječnju 2023. godine, Martini je postao dijelom istrage vezane uz seksualno iskorištavanje maloljetnog dječaka od 13 godina, od kojega je tražio fotografije seksualno eksplicitnog sadržaja i susret, koji se nikada nije dogodio. Martini je uhapšen 23. siječnja te je pušten na slobodu nakon dva dana, uz nastavak istrage. Službeno je osuđen 25. siječnja 2023. godine za kazneno djelo iskorištavanja maloljetnika u seksualne svrhe (čl. 227-22 CP-a) i to na godinu dana uvjetno, novčanu kaznu od €2,500 i petogodišnju zabranju obavljanja djelatnosti u kojima bi došao u kontakt s maloljetnicima te je smijenjen sa svih funkcija koje je obnašao pri Francuskom rukometnom savezu. U siječnju 2024. godine oduzet mu je i Orden Legije časti.

## Reference
Grégory Anquetil

**Grégory Anquetil** (Harfleur, 14. prosinca 1970.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac, jedan od najboljih rukometaša u povijesti. 

Anquetil je rođen 14. prosinca 1970. u francuskom mjestu Harfleur, a profesionalnu rukometnu karijeru započinje u klubu ESM Gonfreville l' Orcher. Tamo ostaje do 1988. kada odlazi u Montpellier HB, klub u kojem će provesti ostatak karijere i pokazati veliku privrženost. Legendarna Montpellierova "devetka" (kao i u reprezentaciji, nosio je dres s brojem 9) ostavila je najbolje godine svoje karijere u klubu, doživjevši brojne uspjehe među koje spadaju ulazak u prvu ligu 1992., naslovi prvaka 1995., 1998., 1999., 2000., 2002., 2003., 2004., 2005. i 2006., osvajanje kupa 1999., 2000., 2001., 2002., 2003., 2005. i 2006., liga kupa 2004., 2005., 2006. i 2007. i osvajanje EHF-ove Lige prvaka 2003. godine. U tom je finalu igrao protiv svoga reprezentativnog kolege Jacksona Richardsona, koji je tada igrao u Portland San Antoniju, a Montpellier je, tako, postao prvi francuski klub koji je odnio titulu prvaka Europe.

Za reprezentaciju, za koju je igrao 13 godina, premijerno je nastupio 20. prosinca 1994. protiv Norveške, a u 13 godina sakupio je 169 nastupa i 476 golova. Sa reprezentacijom je osvojio dvije svjetske bronce (1997. i 2003.) i dva zlata (1995. i 2001.). Godine 2007., preknuo je svoju rukometnu karijeru.

Oženjen je i ima dvoje djece, a trenutačno radi kao savjetnik i konzultant za Canal+ Sport, vezano uz utakmice reprezentacije, i Sport+, vezano uz utakmice Lige prvaka.
William Accambray

**William Accambray** (Cannes, 8. travnja 1988.), francuski rukometaš i reprezentativac.

Accambray je lijevi vanjski visok 194&nbsp;cm, koji trenutno igra u francuskom klubu Paris Saint-Germain. Prije PSG-a, profesionalno je igrao u klubu Montpellier HB. Za Montpellier je igrao od 2008. do 2014. godine te je igrao i u EHF-ovoj Ligi prvaka.

Od 2009. godine član je reprezentacije, a u Švedskoj je postao standardni prvotimac zbog ozljede Guillaumea Gillea. U utakmici protiv Njemačke bio je najbolji strijelac sa 5 pogodaka. Svoj debi za reprezentaciju imao je protiv Portugala.

Njegovi roditelji, Jacques Accambray i Isabelle Accambray, bili su vrhunski sportaši.

## Vanjske veze
* Profil auf www.ff-handball.org 
* Profil auf www.eurohandball.com
Andrej Golić

**Andrej Golić** (Banja Luka, 10. veljače 1974.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac rođen u Bosni i Hercegovini. Igrao je na poziciji srednjeg vanjskog.

## Biografija
Rođen je 10. veljače 1974. u Banja Luki, gdje je i započeo svoju rukometnu karijeru - igrao je u lokalnom Borcu. Njegov otac, rukometni trener, bio je Srbin, a majka mu je bila Makedonka. Sa 15 godina debitirao je u prvoj momčadi Borca, a bio je član legendarne klupske generacije koja je osvojila IHF Kup. Godine 1991. odlazi u Francusku gdje postaje član kluba USAM Nîmes, gdje je njegov otac bio trener. U Nîmesu igra do 1995., kada potpisuje za Montpellier HB, klub u kojem je doživio vrhunac svoje klupske karijere. Igrajući s reprezentativnim kolegama Martinijem i Anquetilom, osvojio je EHF-ovu Ligu prvaka 2003., pobjedivši Portland San Antonio u kojem je igrao također jedan reprezentativni kolega, Jackson Richardson. Kada ga je Montpellier počeo sve rjeđe koristiti tijekom utakmica, potpisao je jednogodišnji ugovor sa Zagrebom, gdje igra do travnja 2007. kada, zbog ozljede koljena, odlazi u mirovinu.

Francusko državljanstvo dobio je 1998. godine, otkad postaje regularni član Costantinijeve momčadi. Sudjelovao je u osvajanju zlata na svjetskom prvenstvu u Francuskoj, a ima i dvije bronce sa prvenstava u Portugalu i Tunisu. Za reprezentaciju je sakupio 149 nastupa i postigao 368 pogodaka, od kojih je 60 bilo iz sedmeraca.
Patrick Cazal

**Patrick Cazal** (Saint-Joseph, Réunion, 6. travnja 1971.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac, aktualni izbornik reprezentacije Tunisa. Cazal je, uz Jacksona Richardsona i Daniela Narcissea, jedan u nizu vrhunskih francuskih rukometaša rodom s Réuniona. Igrao je na poziciji desnog vanjskog, a visok je 185 cm.

Cazal je rođen 6. travnja 1971. na Réunionu gdje je i započeo igrati rukomet. Po dolasku u Francusku, Cazal sklapa svoj prvi profesionalni ugovor s klubom Paris HB, ali nakon kraćeg vremena prelazi u Montpellier HB sa kojim 1999. osvaja prvenstvo i kup. Iste te godine odlazi u Ligu ASOBAL gdje 3 godine igra za klub Bidasoa Irún. Kako uspjeha u klubu nije bilo, 2002. odlazi u Bundesligu gdje igra za TUSEM Essen sa kojim osvaja EHF-ov kup 2005. godine. Iste godine vraća se u Francusku gdje igra za Dunkerque HBGL, gdje će i završiti karijeru i postati trener. 

Za reprezentaciju je debitirao 2. studenog 1994. protiv Švicarske, a bio je član momčadi koja je osvojila dva svjetska zlata (Island i Francuska) i dvije bronce (Japan i Portugal), a sudjelovao je i na Olimpijskim igrama. Sakupio je 171 nastup i postigao 482 pogotka.
Dragan Škrbić

**Dragan Škrbić** (srpski: **Драган Шкрбић**; Kula, 29. rujna 1968.) je bivši srpski rukometaš i reprezentativac. Visok je 1,90 m i igrao na poziciji kružnog napadača. Karijeru je počeo 1988. u RK Crvena Zvezda. Posljednji klub mu je bio CB Barcelona za koji je igrao od 2002. do 2008. godine. Sa reprezentacijom SR Jugoslavije osvojio je dve brončane medalje na svjetskim prvenstvima (1999. u Egiptu i 2001. u Francuskoj), te jednu na europskom (1996. u Španjolskoj). Pored srpskog posjeduje i španjolsko državljanstvo.

Dragana Škrbića je 2000. godine Međunarodna rukometna federacija izabrala za najboljeg igrača na svijetu.
Momir Ilić

**Momir Ilić** (srpski: **Момир Илић**; Aranđelovac, 22. prosinca 1981.) je srpski rukometaš i reprezentativac koji igra za njemački THW Kiel. Visok je 2 metra i igra na poziciji lijevog vanjskog. Član je reprezentacije koja sudjeluje na Svjetskom prvenstvu 2009. u Hrvatskoj. Prije Gummersbacha igrao je za RK Šamot Aranđelovac, RK Kolubara, RK Fidelinka i RK Velenje. Na Europskom prvenstvu 2012. proglašen je za najboljeg igrača turnira.

## Vanjske veze
* ''Oni pobjeđuju'': Momir Ilić, Al Jazeera Balkans, 3. 2. 2023.
Mladen Bojinović

**Mladen Bojinović** (srpski: **Младен Бојиновић**; Banja Luka, 17. siječnja 1977.) je srpski rukometaš i reprezentativac. Trenutno igra za francuski Paris HB. Visok je 2.02 m, a težak 101 kg. Igra na poziciji vanjskog igrača. 

## Karijera
Karijeru je započeo kao član RK Borac Banja Luka, a 1998. godine prelazi u RK Partizan. Već sljedeće sezone postaje član španjolskog Ademar Leóna koji je te sezone igrao u Ligi prvaka. Nakon godinu dana u Leónu odlazi u Bidasoa Irún, s kojim je te sezone stigao do polufinala EHF kupa. Sljedeće sezone postaje član Barcelone u kojoj je igrao zajedno sa zemljakom Ivanom Lapčevićem. S Barcelonom je stigao do finala EHF kupa, ali je momčad izgubila od njemačkog THW Kiela.

### Montpellier HB
Već sljedeće sezone odlazi u francuski Montpellier HB u kojem igra i danas. U svojoj prvoj sezoni u klubu već osvaja Ligu prvaka. Tijekom sezone 2003/04. postiže 30 pogodaka u europskim natjecanjima, ali Montpellier nije uspio ponoviti prošlogodišnji uspjeh, već gubi u osmini finala od SC Pick Szegeda. Sljedeća je sezona bila uspješna za njega. Postigao je ukupno 64 pogotka u Ligi prvaka, a Montpellier je stigao do polufinala. Nakon dvije manje uspješne sezone, sezona 2007/08. je bila najuspešnija za njega. Tijekom te je sezone postigao čak 78 golova u 12 utakmica tijekom Lige prvaka (prosečno 6,5 po utakmici).

### Reprezentacija
Iako je rođen na području današnje Bosne i Hercegovine, Bojinović igra za reprezentaciju Srbije. Jedan je od njezinih najboljih igrača i član je postave koja nastupa na rukometnom SP u Hrvatskoj. U utakmici drugog kruga protiv Njemačke, Bojinović je bio ključni čovjek koji je Srbiji donio izjednačenje u posljednjim sekundama (35:35) nakon jedne izvrsne utakmice, nezivjesne do samog kraja.

## Reference
Piazzale Roma

**Piazzale Roma** je jedini venecijanski trg do kojeg je moguće doći automobilom, smješten u sestieru Santa Croce. Na trgu se nalazi venecijanska autobusna stanica, nekoliko zgrada velikih garaža i stajalište taksista. Odmah pored trga je stanica vaporetta na Kanalu Grande i Giardini Papadopoli, jedan od rijetkih gradskih parkova. Preko novog mosta Ponte della Costituzione sad je moguće puno brže stići do Željezničke stanice Santa Lucia, a preko mosta Ponte degli Scalzi pješke otići do centra grada. Nova žičara People Mover olakšava vozačima i turistima da se za tri minute prebace od Piazzale Rome do udaljenih parkirališta i luke na Tronchettu.

## Historija

Trg je izgrađen za vrijeme fašističke vladavine u Italiji i svečano otvoren 25. aprila 1933. godine, istovremeno kada je u promet pušten Ponte della Libertà, most preko lagune do kopna (tada zvan *Littorio*). 

Tadašnji venecijanski gradonačelnik Massimo Cacciari predložio je u augustu 2008. da se trg preimenuje u Ponte della Costituzione jer je upravo tad izgrađen istoimeni most, željevši istovremeno naglasiti antifašizam Venecije jer je staro ime često vezivano uz uspjehe Benita Mussolinija i njegovog režima, no njegov prijedlog nije prošao.

## Izvori

## Vanjske veze

* Se si arriva con la macchina  
* Karta ''Piazzale Roma''
Bertrand Gille

** Bertrand Gille ** (Valence, 24. ožujka 1978.) je umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac.

Gille je u Njemačku prešao 2002. godine iz francuskog Chambéryja i tamo predstavlja jednu od ključnih karika u momčadi. Igra na poziciji pivota i smatra se jednim od najboljih pivotmena i obrambenih igrača na svijetu, sposoban da igra jednako dobro i u obrani i u napadu. Za reprezentaciju nastupa od 1997. godine, a do sada se okrinuo titulama svjetskog, europskog i olimpijskog prvaka. Jedno vrijeme nije igrao zbog teže ozljede nakon koje je godinu dana vraćao formu, da bi na SP-u 2011. ponovo pokazao svoje izvrsne kvalitete. 

IHF ga je 2002. proglasio najboljim igračem svijeta, a nekoliko je put biran za najboljeg pivota na svijetu.

## Dosadašnji klubovi
* HBC Loriol (1984 - 1996.)
* Chambéry Savoie HB (1996. – 2002.)
* HSV Hamburg (2002. - 2012.)
* Chambéry Savoie HB (2012. – 2015.)

## Uspjesi
* Igrač godine IHF-a 2002.
* Prvak Francuske 2001. 
* Pobjednik Francuskog kupa 2002.
* Pobjednik Njemačkog kupa 2006. 
* Pobjednik Njemačkog super kupa 2004. i 2006.
* Pobjednik Kup pobjednika kupova 2007.

## Vanjske veze

* Službena stranica Bertrand Gille-a 
* Stranica HSV Hamburga o Bertrand Gille-u
Didier Dinart

**Didier Dinart** (Pointe-à-Pitre, 18. siječnja 1977.) je bivši rukometaš i francuski rukometni reprezentativac te bivši izbornik francuske reprezentacije. Dok je bio aktivan igrač, Dinart je slovio za jednog od najboljih obrambenih igrača na svijetu. Godine 2016., IHF ga je izabrao za trenera godine.

### Klupska karijera
Profesionalnu karijeru počeo je u francuskom klubu Dijon Bourgogne HB. Prije prelaska u BM Neptuno (ranije Ciudad Real), igrao je i za trenutno najbolji francuski rukometni klub Montpellier HB. Pet puta je sa svojim klubom osvajao naslov prvaka Francuske i jednom naslov prvaka Španjolske. Ima i naslove pobjednika rukometne lige prvaka iz 2003., 2006. i 2008. godine.

### Reprezentativna karijera
Za reprezentaciju francuske debitirao je 1996. godine, s kojom ima osvojen i naslov olimpijskog (Peking 2008.), tri svjetska (Francuska 2001., Hrvatska 2009., Švedska 2011.) i dva europska (Švicarska 2006., Austrija 2010.). Ima i dvije brončane medalje sa svjetskih prvenstava u Portugalu 2003. i Tunisu 2005. 

Dinart predstavlja jednu od okosnica francuske obrane, zbog čega je njegova uloga u zaustavljanju protivničkih igrača uvijek znakovita. Zbog velike obrambene orijentiranosti, Dinart rijetko postiže podotke, ali brznim intervencijama prilikom kontra napada, znao je doprinijeti i na tom polju. Umirovio se nakon svjetskog prvenstva 2013. godine.
Žarko Šešum

**Žarko Šešum** (srpski: **Жарко Шешум**; Bačka Palanka, 16. lipnja 1986.) je srpski rukometaš i reprezentativac. Visok je 1,95 m i igra na poziciji lijevog vanjskog. Karijeru je počeo 2003. kao igrač Sintelona. Od 2007. do 2010. bio je član mađarskog KC Veszpréma, nakon čega prelazi u njemački Rhein-Neckar Löwen. Dana 8. veljače 2009. godine, u mađarskom gradu Balatonfured, huligani su ga teško ranili, a ubili su rumunjskog rukometnog reprezentativca Mariana Cozmu, te teško ranili i hrvatskog rukometnog reprezentativca Ivana Pešića.
Michaël Guigou

**Michaël Guigou** (Apt, Vaucluse, 28. siječnja 1982.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac.

Igrao je na poziciji lijevog krila, a prije umirovljenja igrao je za USAM Nîmes Gard. Osvajač je zlatne medalje na Olimpijskim igrama u Pekingu 2008., dva puta brončani sa Svjetskih prvenstva 2003. i 2005.. Na Europskim prvenstvima osvajač je zlata u Švicarskoj 2006. i bronce u Norveškoj 2008. Prvo zlato na svjetskim prvenstvima osvojio je na SP-u 2009. u Hrvatskoj, gdje je i uvršten u All-star momčad kao najbolje lijevo krilo turnira. Sljedeće zlato na SP-u došlo je 2011., kada je Francuska u Švedskoj uspjela obraniti titulu.

Iako igra na poziciji lijevog krila, Guigou je jedan od rijetkih univerzalaca u svom sportu. U nekoliko je navrata (kada bi, recimo, njegova momčad imala igrača manje) napustio krilnu poziciju i bez problema igrao na vanjskih pozicijama, čime je demonstrirao veliku klasu i sposobnost igranja po cijelom terenu. Iz takve je pozicije (lijevi vanjski) prodorom postigao posljednji pogodak protiv Danske u finalu SP-a 2011. Uz Abaloa, glavni je egzekutor većine francuskih kontra napada zbog iznimne brzine i pokretljivosti. Guigou je jedno vrijeme bio glavni izvođač sedmeraca za reprezentaciju, ali je zbog ozljede to mjesto preuzeo Guillaume Joli, tako da se od tada njih dvojica uglavnom smenjuju prilikom izvođenja sedmeraca. Kasnije ga je u izvođenju sedmeraca zamijenio Hugo Descat.

Godine 2024. sudjelovao je u ceremoniji otvaranja Olimpijskih igara u Parizu, gdje je bio jedan od sportaša koji su nosili olimpijsku baklju do konačne destinacije.
Cédric Sorhaindo

**Cédric Sorhaindo** (La Trinité, Martinique, 7. lipnja 1984.) je francuski rukometaš i bivši reprezentativac koji igra na poziciji pivota. Trenutno nastupa za španjolsku FC Barcelonu.
Osvajač je europskog i dva svjetska naslova rukometnog prvaka sa francuskom reprezentacijom.

## Karijera
### Klubska karijera
Cédric Sorhaindo rođen je na francuskom otočju Martinique te je u dobi od tri godine već dva puta operirao koljeno. Nakon toga, već je sa 17 godina morao na operaciju noge budući da je slomio potkoljenicu koju je trebalo ispraviti.

Sorhaindo je rukometnu karijeru započeo u Gauloise de Trinité dok je od 2004. zaigrao za Paris Handball iz francuske prijestolnice. Sa klubom je nastupio i u kvalifikacijama za rukometnu Ligu prvaka gdje je igrao protiv njemačkog THW Kiela, ali se nije uspio plasirati u samo natjecanje.
Tokom zimske stanke u sezoni 2009./10. Sorhaindo je potpisao za Toulouse Handball i nakon svega šest mjeseci prešao u španjolsku FC Barcelonu.

### Reprezentativna karijera
Za francusku rukometnu reprezentaciju igrač je prvi put zaigrao 2005. godine za koju je često nastupao u pripremnim utakmicama prije velikih natjecanja. Prva prilika za nastup na nekom velikom natjecanju bila je 2008. godine kada je Francuska nastupila na Olimpijskim igrama u Pekingu. Bertrand Gille je tada zatražio privremenu reprezentativnu pauzu pa se za Sorhainda otvorilo slobodno mjesto. Međutim, Gille je u konačnici nastupio za *Costaudse*, tako da za Sorhainda nije bilo mjesta u reprezentaciji.

Prvo veliko natjecanje na kojem je ovaj rukometaš nastupio bilo je Svjetsko prvenstvo u Hrvatskoj 2009. godine. Na njemu je Francuska osvojila zlato i postala novi svjetski prvak. U finalnoj utakmici Francuzi su pobijedili Hrvatsku rezultatom 24:19, a Sorhaindo je u finalu postigao dva gola uz učinak 2/4.
Na Europskom prvenstvu u Austriji održanom 2010. godine, Cédric Sorhaindo je također nastupao za Francusku koja je postala europski prvak pobijedivši u finalu igranom u Beču reprezentaciju Hrvatske sa 25:21. Sorhaindo je bio i član reprezentacije koja je na Svjetskom prvenstvu u Švedskoj 2011. obranila naslov svjetskog prvaka.

Sorhaindo u reprezentaciji daje veliki doprinos u obrani, osobito tijekom odsutnosti Didiera Dinarta. Umirovio se 2020. godine.

## Osvojeni trofeji
### Reprezentativni trofeji

## Vanjske veze
* Cédric Sorhaindo (fr.Wiki)
Sébastien Bosquet

**Sébastien Bosquet** (Dunkerque, Francuska, 24. veljače 1979.) je francuski rukometaš i nacionalni reprezentativac koji igra na poziciji desnog vanjskog igrača. Trenutno nastupa za francuski Tremblay-en-France.
Osvajač je dva europska i dva svjetska naslova rukometnog prvaka sa francuskom reprezentacijom.

## Karijera
### Klubska karijera
Sébastiena Bosqueta su smatrali jednim od najboljih igrača na poziciji desnog vanjskog. Nakon igranja za USDK Handball, 2003. je prešao u Montpellier HB. Ondje je proveo dvije sezone te je sa klubom osvojio dva naslova francuskog prvaka i liga kupa te jedan francuski kup. Nakon toga otišao je u klub Dunkerque HBGL iz svojeg rodnog grada.
Rukometaš je na temelju glasovanja tri puta proglašen najboljim igračem na poziciji desnog vanjskog francuske Division 1, i to: 2001., 2007. i 2009.

### Reprezentativna karijera
Bosquet je u francuskoj reprezentaciji debitirao 2002. godine. Prvi osvojeni trofej sa Francuskom bio je naslov europskog prvaka 2006. u Švicarskoj. Nakon 4. mjesta na Svjetskom prvenstvu u Njemačkoj 2007., igrač se povlači iz reprezentacije za koju nije nastupao na Olimpijskim igrama u Pekingu 2008.
Sébastien Bosquet se vraća u nacionalnu reprezentaciju uoči Svjetskog prvenstva u Hrvatskoj 2009. na kojem je Francuska postala novi svjetski prvak. Sljedeće godine, na europskom prvenstvu u Austriji Bosquet sa reprezentacijom osvaja svoje drugo europsko zlato. Svoj drugi naslov svjetskog prvaka u rukometu Bosquet je sa Francuskom osvojio na SP u Švedskoj 2011.

## Osvojeni trofeji
### Klubski trofeji

### Reprezentativni trofeji

## Vanjske veze
* Sébastien Bosquet (fr.Wiki)
Xavier Barachet

**Xavier Barachet** (Nice, Francuska, 19. studenog 1988.) je francuski rukometaš i nacionalni reprezentativac koji igra na poziciji desnog vanjskog igrača. Trenutno nastupa za francuski BM Atlético de Madrid.
Osvajač je dva europska i svjetska naslova rukometnog prvaka sa francuskom reprezentacijom.

## Karijera
### Klupska karijera
Barachet je rukomet počeo igrati u klubu Chambéry Savoie HB. Od značajnijih rezultata ostvarenih sa klubom to su dva naslova francuskog viceprvaka 2008. i 2009. godine kao i finale francuskog kupa.

### Reprezentativna karijera
Xavier Barachet je od 2005. do 2008. bio član francuske U-21 reprezentacije. Sa njom je osvojio brončanu medalju na europskom juniorskom prvenstvu u Rumunjskoj. Mladog igrača je uočio francuski izbornik Claude Onesta te ga pozvao u seniorsku reprezentaciju na pripremni turnir Pariz-Bercy uoči početka Svjetskog rukometnog prvenstva u Hrvatskoj 2009. Kao i francuski rukometni velikan Jackson Richardson, i Barachet je za Francusku debitirao u utakmici protiv Alžira.

Sa francuskom rukometnom reprezentacijom osvojio je jedno europsko i dva svjetska naslova prvaka.

## Osvojeni trofeji
### Klubski trofeji

### Reprezentativni trofeji

## Vanjske veze
* Xavier Barachet (fr.Wiki)
Kolekcija Peggy Guggenheim

**Kolekcija Peggy Guggenheim** (*Collezione Peggy Guggenheim*) je mali muzej suvremene mjetnosti 20. vijeka u Veneciji, jedan od muzeja u lancu Guggenheim kojom upravlja Fondacija Solomona Guggenheima.

## Historija
Kolekcija Peggy Guggenheim nalazi se u palači Venier dei Leoni iz 18. vijeka koju je Peggy Guggenheim kupila u julu 1949. i u njoj živila više od 30 godina. Palača Venier dei Leoni leži na južnoj obali Kanala Grande, u sestieru Dorsoduro, na pola puta između mosta Ponte dell'Accademia i bazilike Santa Maria della Salute. 
Od 1951. njena kolekcija bila je otvorena za javnost od aprila do oktobra. Nakon njene smrti upravljanje nad njenom kolekcijom preuzela je Fondacija Solomona Guggenheima na čelu s Peterom Lawsonom-Johnstonom, kolekcija je ponovno otvorena za javnost u aprilu 1980., a od 1985. kolekcija je otvorena za javnost tokom cijele godine.

Tokom 1970-ih zagrebačka umjetnica Živa Kraus bila je desna ruka vlasnice Peggy Guggenheim u vođenju kolekcije.

Trenutačni direktor Kolekcije Guggenheim je Philip Rylands.

## Opis kolekcije

U muzeju se nalaze uglavnom djela iz kolekcije američke kolekcionarke Peggy Guggenheim (1898. - 1979.), nećakinje rudarskog magnata Solomona Guggenheima i jedne od brojnih žena slikara Maxa Ernsta (1942. -1946.).

Ona je uglavnom kupovala djela kubista, nadrealista i apstraktnih ekspresionista koji su djelomično zahvaljujući i njoj, postajali slavni.
U njenoj kolekciji ima djela; Picassa, Dalìja, Magritta, Pollocka, Braqua, Légera, de Chirica, Mondriana, Kandinskog, Miróa, Giacomettija, Kleea, Arshile Gorkog, Caldera, Marinija, Ernsta i brojnih drugih.

Od 1979. kada je umrla Peggy Guggenheim, željom same pokojnice, jednom tjedno i dobar dio palače u kojem je živjela Peggy Guggenheim otvoren je za javnost. Kolekciju Peggy Guggenheim je 2008. posjetilo 346.862 ljudi.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Galerije
Carl Hellmuth Hertz

**Carl Hellmuth Hertz** (1920–1990) je bio sin Gustava Ludwiga Hertza. 

Za vrijeme II. svjetskog rata služio je kao vojnik u Nacističkoj Njemačkoj. Uhvatili su ga američki vojnici i odveli preko mora. No, prijatelj njegova oca koji je također bio nobelovac sredio je da ga puste i dao mu posao u Lundu (Švedska), tako da je mogao napustiti SAD bez vraćanja u Njemačku. 

Tu je otkrio ultrazvuk i radio kao profesor na fakultetu elektromjerenja na Lundskom sveučilištu.
Ponte della Libertà

**Ponte della Libertà** (hrvatskosrpski jezik: **Most slobode**) je jedini venecijanski automobilski most preko Venecijanske lagune u Sjevernoj Italiji. Most povezuje trg Piazzale Roma u sestieru Santa Croce i 4 km udaljeni grad Mestre na kopnu.

## Historija gradnje
Most je izgrađen za vrijeme fašističke vladavine u Italiji od 1931. do 1933. godine, po projektu inženjera Eugenia Miozzija, uz stariji željeznički most izgrađen još 1846. za Kraljevine Lombardija-Venecija. Most je dug 3,85 km, a širok 22 metra, što je dovoljno za četiri vozne trake bez zaustavnih.

Benito Mussolini je svečano pustio most pod imenom *Ponte Littorio* u promet 25. aprila 1933. godine, istovremeno s otvorenjem novog automobilskog trga Piazzale Roma. Nakon Drugog svjetskog rata most je preimenovan u Ponte della Libertà da se na taj način iskaže zahvalnost građana Italije za oslobođenje od fašizma.

## Izvori

## Vanjske veze

* Ponte della Libertà (1933) na stranicama Structurae
Nikola Karabatić

**Nikola Karabatić** (Niš, 11. travnja 1984.), bivši francuski rukometaš i reprezentativac. Bio je organizator igre, a igrao je na poziciji srednjeg ili lijevog vanjskog. Karabatić slovi za jednog od najboljih igrača u svijetu, a tomu u prilog idu njegove briljantne partije, ali i brojne nagrade, među kojima se ističu IHF-ova nagrada za igrača godine, titula MVP-a prvenstva 2011. i nekoliko pozicija u *dream teamovima* međunarodnih natjecanja. 

S Montpellierom je četverostruki prvak i osvajač francuskog kupa, i europski prvak. S njemačkim Kielom osvojio je prvenstvo Njemačke 2006. godine. S reprezentacijom ima svjetska zlata iz Hrvatske 2009. i Švedske 2011., broncu iz Portugala 2003. i Tunisa 2005., europska zlata iz Švicarske 2006. i Austrije 2010., europsku broncu iz Norveške 2008. i pobjedu na Superkupu. Ujedno nosi titulu olimpijskog pobjednika iz Pekinga 2008. 

## Nagrade i priznanja
* U najboljoj postavi prvenstva: 2004., SP 2007., EP 2010.
* Najbolji igrač prvenstva: EP 2008., SP 2011.
* Najbolji strijelac prvenstva: EP 2008. (s Balićem i Christiansenom)
* Kielski sportaš godine: 2006.
* 2008. - U tradicionalnom izboru Handball Wochea proglašen je najboljim rukometašem u Njemačkoj. To je bilo tek drugi put od 1978. da je jedan ne-Nijemac odnio tu titulu.
* 2007. - IHF-ov igrač godine

## Porijeklo i obitelj
Nikola Karabatić je rođen u Nišu u Srbiji. Otac Branko, poznati rukometni vratar, je Hrvat porijeklom iz Vrsina kod Trogira. Kao profesionalni rukometaš odlazi u Niš, gdje je branio za niški klub „Železničar“. U to vrijeme je nastupao i za selekciju SR Srbije. Majka Radmila Nikole Karabatića je Srpkinja iz Aleksinca, koja je u vrijeme kada se upoznala sa Brankom, završavala studije medicine u Nišu. Cijela obitelj se iz Niša odselila u Francusku kada je Nikola imao 3 i pol godine.

## Izvori
Gustav Ludwig Hertz

**Gustav Ludwig Hertz** (Hamburg, 22. srpnja 1887. - Berlin, 30. listopada 1975.), njemački fizičar, nećak Heinricha Hertza. 

Dobio je Nobelovu nagradu za fiziku 1925. godine za studije o prolasku elektrona kroz plin, koju je sproveo sa Jamesom Franckom.

Bio je otac Carla Hertza.
474.

__NOTOC__
Godina **474.** (**[[rimske brojke|CDLXXIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Lava bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1227. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 474. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.



== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[18.1.]] - Nakon smrti svog oca [[Lav I (car)|Lava II]] njegov malodobni sin [[Lav II (car)|Lav II]] postaje [[Istočno Rimsko Carstvo|istočnorimski]] car.
* [[9.2.]] - [[Zenon (car)|Zenon]] imenovan istočnorimskim ko-carem.
* [[Julije Nepot]] svrgava [[Glicerije|Glicerija]] i postaje [[Zapadno Rimsko Carstvo|zapadnorimski]] car.
* [[17.11.]] - Nakon smrti Lava II Zenon postaje jedini istočnorimski car; protiv njega odmah počinje kovati zavjeru punica [[Verina]].
* Zenonovi izaslanici sklapaju mirovni sporazum sa [[Vandali|vandalskim]] kraljem [[Gajzerih]]om, čime su okončani gotovo poluvjekovni sukobi Rimskog Carstva i novostvorene vandalske države u Sjevernoj Africi.
* U [[Sarnath]]u (u današnjoj [[indija|indijskoj]] državi [[Uttar Pradesh]]) načinjena statua *Stojeći Buddha''. Danas se čuva u Sarnathskom muzeju.


## Rođenja
* Antemije iz Trala, matematičar (približni datum)
* Magnus Feliks Enodije, biskup i latinski pjesnik (približni datum)

## Smrti
* 18.1. &ndash; Lav I, istočnorimski car
* 17.11. &ndash; Lav II, istočnorimski car
* Teodemir, kralj Ostrogota

## Reference
Verina

**Elija Verina** (, ? - 484) bila je istočnorimska carica, odnosno supruga cara Lava I. Njen brat Vasilisk (Bazilisk) je nakratko uzuprirao carsko prijestolje, a kćer Arijadna bila carica, odnosno supruga careva Zenona i Anastazija I. Njen unuk Lav II je također nakratko bio na istočnorimskom prijestolju. Poznata je po brojnim spletkama na istočnorimskom dvoru.

Njeno porijeklo je posljednjih godina predmet špekulacija među historičarima, koji je povezuju sa Odoakrom ili raznim istočnogermanskim poglavicama koje su služili kao *[[federati]]* u rimskoj vojsci 5. vijeka. U svakom slučaju, bila je udana za Lava, oficira u istočnorimskoj vojsci kome je rodila kćeri Arijadnu i Leontiju, te neimenovanog sina koji je umro 463. Caricom je postala godine 457. kada su nakon smrti Markijana bizantski Senat i vojska za novog cara izabrali njenog muža.

Godine 467. kćer Arijadna se udala za izaurijskog oficira Zenona. Njihovo dijete - mladi Lav je neposredno pred djedovu smrt proglašen *[[cezar (titula)|cezarom]]*. Poslije smrti Lava I godine 474. Verina je postala carica majka, ali joj je zet Zenon preuzeo prijestolje nakon unukove smrti 474.

Verina se potom uključila u zavjeru protiv zeta, zahvaljujući kojoj je Zenon protjeran iz Konstantinopola, i za novog cara proglašen Verinin brat Vasilisk. Međutim, Vasiliskova likvidacija Verininog ljubavnika Patricija je Verinu potakla da se okrene protiv brata koji je 476. svrgnut i srušen s prijestolja.

Verina se potom pomirila sa zetom, ali je zato stekla novog neprijatelja u liku generala Ila, koga je više puta pokušala ubiti. Godine 480. je prognana u Izauriju. Kada je 483. izbila pobuna protiv Zenona, njen grad su carevi lojalisti stavili pod opsadu. Tokom nje je Verina umrla.

## Reference

## Vanjske veze
* An article on her by Geoffrey B. Greatrex
* Her profile, along with her husband in "Medieval Lands" by Charles Cawley
* - Passage of "People and Identity in Ostrogothic Italy, 489-554" of Patrick Amory, discussing theory of barbatian origins
* - Profile of her husband in The Prosopography of the Later Roman Empire
* - Profile of her sister-in-law Euphemia in The Prosopography of the Later Roman Empire
* A pedigree of her alleged daughter Helena
Antemije iz Trala

**Antemije iz Trala** (cca. 474 &ndash; prije 558; grčki: ) bio je grčki, odnosno bizantski matematičar i geometar, najpoznatiji po tome što je zajedno sa Isidorom iz Mileta za cara Justinijana I projektirao znamenitu crkvu Aja Sofija u Konstantinopolu.
Magnus Feliks Enodije

**Magnus Feliks Enodije** (, cca. 474 - 17. jul 521) bio je kršćanski biskup Pavije, poznat i kao retoričar i pjesnik koga Rimokatolička crkva slavi kao sveca. Bio je rodom iz plemenite galorimske porodice iz današnjeg Arlesa, ali historijski izvori da je ona u vrijeme njegovom rođenja bila osiromašila. Roditelje je izgubio u djetinjstvu, te ga je odgojila tetka u Paviji; nakon njene smrti ga je preuzela lokalna plemićka porodicu za čiju se članicu zaručio i oženio. Kada mu je žena otišla u samostan, i sam se zaredio, a oko godine 493. ga je Epifanije od Pavije postavio za đakona. Biskupom je postao oko godine 515. Na tom mjestu se bavio crkvenim, ali i diplomatskim poslovima, te ga je tadašnji vladar Italije Teodorik Veliki oko 517. poslao u Konstantinopol kako bi na dvoru bizantskog cara Anastazija pokušao pomiriti zapadnu i istočnu Crkvu. Današnjim je historičarima Enodije daleko zanimljiviji kao autor niza sačuvanih tekstova - pjesama, putopisa i pisama - koja daju dragocjeni uvid u svjetonazor i život nekadašnje rimske aristokracije pod barbarskom vlašću u prvim decenijama nakon propasti Zapadnog Carstva.
475.

__NOTOC__
Godina **475.** (**[[rimske brojke|CDLXXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Lava bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1228. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 475. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.



== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[9.1.]] &ndash; U [[Konstantinopol]]u započinje pobuna zbog koje je [[bizantski car]] [[Zenon (car)|Zenon]] prisiljen na bijeg.
* [[12.1.]] &ndash; [[Vasilisk]] proglašen za novog istočnorimskog (bizantskog) cara.
* [[9.4.]] &ndash; Vasilisk šalje cirkularno pismo (*Enkyklikon*) episkopima Istočnog Carstva, u kome izražava podršku [[monofizitstvo|monofizitskom]] [[kristologija|kristološkom]] učenju.
* [[28.8.]] &ndash; [[Flavius Orestes|Flavije Orest]] tjera [[Zapadno Rimsko Carstvo|zapadnorimskog]] cara [[Julius Nepos|Julija Nepota]] u bijeg i postavlja svog malodobnog sina [[Romulus Augustus|Romula Augustula]] na carsko prijestolje.
* [[Eurih]], kralj [[Vizigoti|Vizigota]] pristaje vratiti današnju [[Provence|Provansu]] pod zapadnorimsku vlast u zamjenu za formalno priznanje nezavisnosti Vizigota od Carstva.
* Nakon što je država [[Baekje]] izgubila dolinu rijeke [[Han (rijeka u Koreji)|Han]] u borbi sa državom [[Goguryeo]] njen novi glavni grad postaje [[Gongju]].
* Dovšena zbirka [[talmud|Babilonskog Talmuda]], koja predstavlja glavni izvor za [[jevrej]]sku [[Halaha|Halahu]].
* [[Bodhidharma]] putuje u [[Kina|Kinu]] (približni datum).
* Izrađena *Bodhisattva'' (detalj zidne slike u Spilji I u Ajanti, Maharashtra, Indija) (približni datum).


## Rođenja
* Klotilda Burgundska, burgundska princeza
* Ita, irska redovnica

## Smrti
* Gaero, kralj Baekjea, jednog od Tri kraljevstva Koreje

## Reference
Ajanta

**Ajanta** je selo u zapadnoj Indiji, savezna država Maharashtra. U blizini, u zavojitoj riječnoj dolini, nalazi se 30-ak budističkih hramova i samostana uklesanih u granitnim stijenama. Potječu iz razdoblja od 2. stoljeće pne. do 7. st., a poznati su po prekrasnim freskama koje prikazuju budistička božanstva i legende, te negdašnji svakodnevni i duhovni život. Od 1987. god. Špiljski hramovi u Ajanti su upisani na popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji.
Kneževina Ahaja

**Kneževina Ahaja** ili **Ahajska kneževina** je bila jedna od latinskih država nastalih na prostoru Vizantije posle krstaškog zauzeća Carigrada 1204. godine. Obuhvatala je oblast današnjeg Peloponeza koji su u ime kralja Soluna Bonifacija Monferatskog (1204—1207) zauzeli tokom 1205. godine Vilijem I Šamplit (1205—1209) i Gotfrid I Vilerden (1209—1228). Osvajanje Peloponeza je završeno 1248. godine pokoravanjem slovenskih plemena na planinini Tjaget i lučkog grada Monemvasije.

Svoj vrhunac kneževina dostiže pod Vilijemom II (1246—1278) koji podiže Mistru i u nju premešta svoju prestonicu, ali nakon poraza u Pelagoniji 1259. godine mora da je preda 1262. godine Mihajlu VIII Paleologu (regent 1259—1261, car 1261—1282), čime je otpočelo ponovno vizantijsko prisustvo na Peloponezu.

Tokom XIV veka država je zapala u krizu unutrašnjim sukobima oko vlasti koji su svoju kulminaciju dostigli ulaskom Katalonaca u sukobe. Tokom tih unutrašnjih borbi, vizantijski posedi su se polako širili na račun ahajskih kneževa, da bi 1430. godine morejski despot Toma Paleolog(1428—1460) uz podršku svoje braće Konstantina (udeoni despot 1428—1443, vrhovni despot 1443—1449, regent 1423—1424 i 1437—1440, car 1449—1453) i Jovana (savladar 1421—1425, car 1425—1448) skršio moć poslednjeg kneza Centurionea (1404—1432) koji mu je prema mirovnom ugovoru predao ostatke svoje države kao miraz njegove ćerke i naslednice kojom se Toma oženio, tako da je posle njegove smrti 1432. godine i poslednji ostatak nekadašnje latinske države prešao u posed Vizantinaca.

## Vladari Kneževine Ahaje
* Vilijam I Šamplit (1205—1209)
* Gotfrid I Vilerden (1209—1228)
* Gotfrid II Vilerden (1228—1246)
* Vilijam II Vilerden (1246—1278)
* Karlo I Anžujski (1278—1285)
* Karlo II Anžujski (1285—1289)
* Izabela Vilerden (1289—1307)
** Florans od Hajnaula (1289—1297)
** Filip I Savojski (1301—1307)
* Filip II Anžujski (1307—1313)
* Matilda od Hajnaula (1313—1318)
** Ludvig Burgundski (1313—1316)
* Jovan Anžujski (1318—1333)
* Robert II (1333—1364)
** Katarina Valoa (1333—1346)
* Marija I Burgundska (1364—1370)
** Filip III Anžujski (1364—1373)
* Jovana Napuljska (1373—1376)
* Žak od Baua (1381—1383)
* Karlo III Anžujski (1383—1386)
*Vlast [[Almogaveri|katalonske družine]] od [[1386]]. do [[1396]].*
* Petar od svetog Superana (1396—1402)
* Marija II Cakarija (1402—1404)
* Centurione (1404—1432)

## Povezano
* Pad Carigrada (1204)
* Krstaške države
* Morejska Despotovina
Han (rijeka u Koreji)

**Han** je najveća rijeka u Južnoj Koreji i četvrta po veličini rijeka na Korejskom polutoku, iza Amnoka, Dumana i Nakdonga. Stvara se spajanjem rijeka Namhan (Južni Han), koja izvire u planini Daedok, i Bukhan (Sjeverni Han), koja izvire na padinama planine Geumgang u Sjevernoj Koreji. Rijeka teče kroz Seul te se potom spaja s rijekom Imjin prije ulijevanja u Žuto more. Na ušću prati tok Demilitarizirane zone koja razdvaja Južnu od Sjeverne Koreje.

## Izvori

## Vanjske veze

* Članak Korea Timesa o suvremenoj povijesti rijeke Hana
Gusu od Baekjea

**Gusu od Baekjea** (? - 234, vl. 214–234) bio je 6. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Prema *[[Samguk Sagi]]ju* je bio potomak osnivača države Onjoa te najstariji sin prethodnog kralja Chogoa. Navodi se kako je 216. porazio snage države Mohe, a godine 222. snage države Silla. Kasnije je, međutim, pretrpio niz poraza. Nakon smrti 234. ga je nakratko naslijedio sin Saban, a koga je svrgnuo Gusuov stric Goi. Gusuov drugi sin Biryu je postao 11. po redu kralj.

## Izvori
* The Academy of Korean Studies
* Doosan Encyclopedia
Gongju

**Gongju** (**Gongju-si**), također i**Kongju**, je grad u Južnoj Koreji koji administrativno pripada provinciji Južni Chungcheong. Smješten je na .

## Historija

Gongju se nekada zvao Ungjin i bio je prijestolnica države Baekje od 475. do 538. U tom je periodu Baekje bila pod prijetnjom države Goguryeo koja je zauzela njenu raniju prijestolnicu Hanseong (današnji Seul). Godine 538. kralj Seong je prijestolnicu premjestio u Sabi (u današnjem okrugu Buyeo). Gongju je, međutim, ostao važno središte sve do propasti kraljevstva godine 667.

11. augusta 2004. je tadašnji južnokorejski premijer Lee Hae-chan objavio kako će se prijestolnica Južne Koreje premjestiti iz Seula u Gongju (oko 120&nbsp;km južno od Seula) i Yeongi, s početkom u 2007. Namjera je bila smanjiti prenaseljenost prijestolnice, kao i njenu izloženost sjevernokorejskoj artiljeriji u slučaju novog rata. Tome se međutim oštro suprotstavila opozicija, a 21. oktobra 2004. Ustavni sud Južne Koreje odlučio kako se tako važna odluka ne može donijeti bez referenduma. S obzirom da je većina stanovnika Južne Koreje u anketama bila protiv plana, od njega se privremeno odustalo.

## Vanjske veze

* City government website
Saban od Baekjea

**Saban od Baekjea** (?–?, r. 234) je bio 7. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je najstariji sin prethodnog kralja Gusu. Njega je naslijedio godine 234. ali mu je, prema *[[Samguk Yusa|Samguk Yusi]]*), vladavina bila kratka. Navevši kao razlog njegovu mladost, svrgnuo ga je prastric Goi koji je preuzeo prijestolje. Što se dalje dogodilo sa Sabanom nije poznato, kao što nije poznata ni godina njegovog rođenja. Japanska kronika *[[Shinsen Shōjiroku]]*, pak, navodi da je bio predak nekih od japanskih klanova u periodu Yamato, iz čega se zaključuje da je prognan preko mora te proveo ostatak života u današnjem Japanu.

## Reference
Ca' Pesaro

**Ca' Pesaro** je barokna palača mramorne fasade na Kanalu Grande u sestieru Santa Croce u Veneciji (Italija). Palača je danas dom dva venecijanska muzeja – moderne umjetnosti i orijentalne umjetnosti.

## Historija
Palaču je 1659. projektirao i počeo graditi Baldassare Longhena po naružbi Leonarda Pesara, prokuratora Bazilike San Marco. Longhena je umro 1682. (iste godine kad i naručitelj Pesaro), tako da je nedovršenu palaču nastavio graditi njegov učenik i suradnik Gian Antonio Gaspari, strogo poštujući plan svog mentora i dovršio je skoro 30 godina kasnije tj. 1710. godine. Iz porodice Pesaro bio je i mletački dužd Giovanni Pesaro (1658–1659).

Nakon porodice Pesaro, vlasnici palače bili su porodica Gradenigo, a nakon njih benediktinci koji su u palači uredili svoj konvent. Početkom 19. vijeka palača je postala posjed porodice Bevilacqua, posljednja vlasnica Felicita Bevilaqua La Masa poklonila je 1899. testamentom palaču gradu Veneciji, uz uvjet da se koristi za umjetnost.

## Arhitektura
Palača ima pet etaža koje se vide tek s boka. Glavna fasada od bijelog mramora prema Kanalu Grande, izgleda kao da ima tri etaže, visoko rustikalno prizemlje ima mezanin i veliki portik prema kanalu. Prvi i drugi kat palače sa sedam velikih prozorskih otvora s lunetama flankiranih dupliim pilastrima gotovo su identični. Od nekad bogato opremljene unutrašnjosti palače nije ostalo gotovo ništa, tek mali tragovi fresaka i kiparske dekoracije.

## Ca' Pesaro danas

### Muzej moderne umjetnosti
Od 18. maja 1902., grad Venecija je smjestio u palaču Pesaro *Gallerie internazionale d'arte moderna* (današnji muzej), koja do tada nije imala stalnog sjedišta. Ona se prostire u prizemlju i prvom katu palače.

Venecijanski muzej Moderne umjetnosti ima djela slijedećih umjetnika: Gustava Klimta, Pierre Bonnarda, Marca Chagalla, Vasilija Kandinskog, Paula Kleea, Georgesa Rouaulta, Henrija Matissa, Henryja Moora, Giorgia Morandija, De Chirico, Umberta Boccionija i mnogih drugih.

### Muzej orijentalne umjetnosti
Na trećem katu palače smješten je od 1928. muzej Orijentalne umjetnosti (Museo d'Arte Orientale). On ima oko 30.000 predmeta, većinom iz Japana, te nešto iz Kine i Indonezije (oklope, mačeve, porculan, slike i crteže Koryusai, Harunobu, Hokusai i drugih). Većina izložaka je iz zbirke koju je za svog boravka po Aziji prikupio Enrico II, vojvoda od Bardija (Bourbon-Parma).

## Izvori

## Vanjske veze

* Galleria Internazionale d'Arte Moderna 
* Ca' Pesaro - Museo d'Arte Orientale
Gye od Baekjea

**Gye od Baekjea** (? -346, vl. 344–346) bio je dvanaesti po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je najstariji sin kralja Bunseoa, koji je ubijen godine 304. Prema Samguk Sagiju je Gye tada bio tek dijete, pa je za kralja proglašen Biryu, mlađi brat kralja Sabana. Gye je postao kraljem tek nakon Biryuove smrti. Navodi se kako je bio hrabar ratnik i vješt strijelac. Nakon dvije godine je umro, i naslijedio ga je Byriuov sin Geunchogo. Smatra se da je time izumro ogranak kraljevske porodice koji potiče od petog vladara Chogoa.
Gaero od Baekjea

**Gaero of Baekje** (?-475, vl. 455-475) bio je 21. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je najstariji sin prethodnog kralja Biyua. Ratovao je sa sjevernom državom Goguryeo, i u početku imao uspjeha kada je godine 466. uspio osvojiti grad Cheongmongnyeon (청목령, 靑木嶺 ; kraj modernog Kaesonga). Godine 472. je poslao izaslanstvo na dvor države Sjeverni Wei nastojeći od nje dobiti podršku u ratu; njegov je prijedlog je odbijen, jer država Sjeverni Wei bila zauzeta s borbom sa suparničkom dinastijom Liu Song. Početkom iste decenije je na Gaerov dvor, prema *[[Samguk Sagi]]ju* došao budistički redovnik po imenu Dorim, koji je, u stvari, bio agent kralja Jiangsua od Goguryeoa. Dorim je, koristeći igru baduk, stekao kraljevo povjerenje te ga potakao da zanemari obranu sjevernih granica. Kada je godine 475. Goguryeo poduzeo napad, država Baekje je bila nespremna, te je izgubila dolinu Hana, uključujući i prijestolnicu. Gaero je bio prisiljen povući se u planinsku utvrdu Acha gdje su ga ubila dva oficira podmićena od države Goguryeo. kada je po njenu vlast pala dotadašnja Baekje prijestolnica - današnji Seul. Naslijedio ga je sin Munju čiju je kratku vladavinu obilježio kaos i političko nejedinstvo države.
Ljubica Molnar

**Ljubica Molnar** (Podolje, 3. IX. 1961), baranjska slikarica.

## Biografija
Osnovnu školu završila je u Popovcu (1-7. razred) i Belom Manastiru (8. razred), srednju u Belom Manastiru te srednju medicinsku školu u Osijeku. Višu građevinsku tehničku školu pohađala je u Osijeku i Beogradu, stekavši zvanje inženjera graditeljstva. Godine 2009. položila je u Osijeku tečaj za energetskog savjetnika. Takve tečajeve provodi projektni tim ureda Programa UN za razvoj s ciljem da se potiče energetska efikasnost.

Radi kao medicinska sestra u Hitnoj medicinskoj pomoći Osječko-baranjske županije. Živi u Belom Manastiru.

## Slikarski rad
Slikarstvo je njena ljubav još iz djetinjstva. Pohađala je nekoliko likovnih radionica, a slikarstvom se aktivno bavi od 1994. godine. Najčešće motivi su joj Baranja i portreti.

Učestvovala je na zajedničkim izložbama u Belom Manastiru, Borovu, Kopačevu, Osijeku i Vukovaru te na humanitarnim izložbama "Robertu s ljubavlju" i "Daj 5" za Odjel pedijatrije Kliničke bolnice Osijek (KBO). Također je učestvovala na nekoliko likovnih kolonija i turističkih manifestacija u Baranji: Jesen u Baranji, Pudarina u Dražu.

Godine 2010. imala je u Belom Manastiru samostalnu izložbu slika "Snovi jedne žene", koja je bila postavljena u izložbenom prostoru u "Ljepotici" (zgradi P+8). Izložba je bila otvorena povodom Međunarodnog dana žena.

## Tehnike
U radu se koristi tehnikama akvarel, gvaš, olovka, suhi pastel i ulje na platnu.

Osim slikanja, voli vezivati čvorove u makrame-tehnici pa tako nastaju torbice, pojasevi, ogrlice, tapiserije...

## Članstva
Član je Likovne udruge "Baranja-art" iz Belog Manastira

## Likovna izložba "Baranjske bisernice"
Ljubica Molnar bila je jedna od 22 baranjske likovne umjetnice koje su učestvovale na velikoj likovnoj izložbi "Baranjske bisernice", koju su od 4. do 31. III. 2011. godine u izložbenom prostoru belomanastirskog kina organizovali Mirovna grupa Oaza, Udruženje "Baranja" iz Bilja i belomanastirski Centar za kulturu. Na toj izložbi Ljubica se predstavila slikama "Suton" iz 2009. godine u tehnici suhog pastela i "Visibabe" iz 2004. godine u tehnici tempere. Obje njene slike uvrštene su i u reprezentativni katalog s te izložbe.

## Galerija

Datoteka:Ljubica-Molnar-izlozba-Snovi-jedne-zene.jpg|Otvaranje izložbe "Snovi jedne žene" (8. III. 2010) povodom Osmog marta - Dana žena
Datoteka:Ljubica-Molnar-slike.jpg|Slike Ljubice Molnar na izložbi "Baranjske bisernice" (gore lijevo i dolje; 4-31. III. 2011)
Datoteka:Ljubica-Molnar-predavanje-o-energetskoj-efikasnosti.jpg|Ljubica Molnar drži predavanje o energetskoj efikasnosti u Belom Manastiru (18. IV. 2011)


## Vanjske veze

* ''2010: Izložba "Snovi jedne žene"''
* ''2011: Predavanje o energetskoj efikasnosti u našem domu'' 
* ''2011: Ljubica Molnar - jedna od baranjskih bisernica
Sveta Ita

**Sveta Ita** (cca. 475 - 15. januar 570), također poznata i kao **Sveta Ida**, **Ita Irska** ili **[[Brigid]] od Munstera** je bila kršćanska redovnica u Irskoj koju Rimokatolička crkva slavi kao sveticu. Bila je rodom iz današnje Grofovije Waterford te je osnovala kršćansku školu u današnjem selu Killeedy; jedan od njenih učenika je bio i sv. Brendan. 

## Reference

* Orthodox Church in America