open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pozorište Bora Stanković

**Pozorište „Bora Stanković“** je pozorište u Vranju u Srbiji.

Prvu pozorišnu predstavu Vranjanci su odigrali 30. januara 1896. godine. Bio je to Njegošev „Gorski vijenac“ u režiji Radoja Domanovića, ondašnjeg profesora Gimnazije u Vranju. Vranjanci su 5. oktobra 1942. godine formirali „Pozorište građanske kasine“, kada u Vranju počinje organizovani pozorišni život.

Okružno narodno pozorište u Vranju osnovano je 27. aprila 1946. godine i uspešno je radilo do 31. januara 1954. godine. Potom je usledio period uspešnog delovanja amaterskog pozorišta, sa stalnim repertoarom, brojnom publikom i nagradama na republičkim i jugoslovenskim festivalima. Pored brojnih nagrada i priznanja pozorište je dobilo i Vukovu nagradu i Orden zasluga za narod sa srebrnim zracima.

Pozorište „Bora Stanković“ 5. septembra 1997. godine je postalo profesionalno i ponovo se pridružilo porodici profesionalnih teatara Srbije. Svoje najveće uspehe doživelo je dok ga je vodio reditelj i glumac Radoslav Radivojević (1943 - 2009), u periodu od 1972. do 2009. godine. Od malog palanačkog ansambla stvorio je respektabilan profesionalni teatar, koji je 2003. godine predstavom "Krivovo", po tekstu Radosava Stojanovića (režija Jug Radivojević), bio apsolutni pobednik na Susretima profesionalnih pozorišta Srbije "Joakim Vujić". Radivojević je nezaoblazno ime u kulturnom životu Vranja. Godine 1979. pokrenuo je „Borine pozorišne dane“ (koji traju i danas) i vodio ih punih 28 godina. Za to vreme pred vranjskom publikom prikazano je preko 400 predstava, a učestvovala su brojna pozorišta iz naše zemlje i inostranstva. Uz to, napisao je i obimnu istoriju pozorišnog života grada pod Pržarom – „Pozorišni život Vranja“, 1987. godine.

Pozorišni život u Vranju odvija se u zgradi koju je 1892. godine izgradio vranjanski trgovac Janča Jovanović. I danas se sala i scena nalaze na istim temeljima, a novi deo i adaptacija urađeni su 1993. i 1998. godine. Zgrada pozorišta teško je stradala u požaru 2012. godine.

## Literatura
* Radoslav Radivojević: Pozorišni život Vranja, Vranje, 1987.
* Radoslav Radivojević: 25 godina pozorišne radosti, Vranje, 2005.
* Radoslav Radivojević: Pozorišni vremeplov Vranja 1896 - 2006, Vranje, 2006.

## Vanjske veze

* Zvaničan sajt pozorišta 
* http://www.nin.co.rs/1999-12/16/10822.html 
* Krivovo i Propast sveta na Veligdan
Majka Katina

***Majka Katina*** je jugoslavenski igrani film snimljen 1949. u režiji Nikole Popovića i po scenariju Oskara Daviča. Radnja mu je smještena u Grčku u doba građanskog rata i prikazuje borbu komunističkih [partizana protiv prozapadne monarhističke vlade.

Za vrijeme snimanja filma je došlo do Rezolucije Informbiroa, odnosno raskola tadašnje Jugoslavije sa SSSR-om, zbog čega su jugoslavenske vlasti prestale podržavati prosovjetske komuniste. Zbog toga su grčki komunisti poraženi, a Titova vlast priznala pobjedničke monarhiste kao legitimnu grčku vladu. Ne želeći svoju javnost podsjećati na ideološku nedosljednost, jugoslavenske vlasti su *Majku Katinu* na nekoliko decenija "strpali u bunker".

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Beograd otkrivo nacističko i socrealističko filmsko blago, nacional.hr
Zastava (film)

***Zastava*** je jugoslavenski cjelovečernji igrani film, snimljen 1949. godine u režiji Branka Marjanovića.

## Radnja filma

Balerina Marija, na svečanoj akademiji u čast Dana republike, razgovara sa svojim mlađim kolegicama i govori im kako joj nije žao što nije nastupala prethodne tri godine, jer je to vrijeme provela u partizanskoj oslobodilačkoj borbi, a to je mnogo važnije i sadržajnije od puke igre u pozorištu. 1942. godine ona je nastupala u Hrvatskom državnom kazalištu i jedva je uspijela da se odbrani od zavodničkih nasrtaja ustaškog satnika Vuksana. Kada je bila u posjeti kod svoje majke u Karlovcu, bila je svjedok jedne ustaške akcije zastrašivanja stanovnika. Akcija nije uspjela jer se, mladi partizan uspjeo izvući iz obruča i pobjeći sa otetom partizanskom zastavom. Marija više ne može živjeti u takvom svijetu i odlučuje da se pridruži kalničkim partizanima.

## Likovi

* Sonja Kastl – Marija 
* Marijan Lovrić - Komandant Petar 
* Joža Gregorin – Komesar 
* Antun Nalis - Ustaški satnik Vuksan
* Nikola Popović - Njemački pukovnik

## Zanimljivosti

Glumac Antun Nalis, koji je u filmu tumačio ustaškog satnika Vuksana, u pauzi snimanja je otišao u obližnju gostionicu, ali je pri tome zaboravio skinuti ustašku uniformu. Nedugo potom je uhapšen od strane milicije i ispitivan od agenata UDBA-e, uvjerenih da je riječ o pravom ustaškom časniku koji se poslije rata skrivao po šumama. Nalisu je trebalo nekoliko sati prije nego što je svoje ispitivače uspio uvjeriti da je on samo glumac koji tumači ustašu u igranom filmu.

## Vanjske veze
*
Sonja Kastl

**Sonja Kastl** (Zagreb, 14. srpnja 1929.), hrvatska i jugoslavenska filmska i kazališna glumica, pedagoginja, balerina i koreografkinja.

## Biografija
### Rani život
Sonja Kastl rođena je 14. srpnja 1929. u Zagrebu. Potječe iz židovske građanske obitelji. Otac Đuro bio je arhitekt, a majka Josipa operna pjevačica koja je svoju karijeru naprasno prekinula zbog neodobravanja supruga i njegove obitelji. Sonjina obitelj je rodbinski povezana s hrvatskim političarem Stjepanom Radićem.

### Školovanje i karijera
Počela je plesati u dobi od pet godina u ritmičkoj školi Mirjane Janeček Stropnik, a kao školarka je plesala u kazalištu "Dječje carstvo" Tita Strozzija i Mladena Širole. U tom je kazalištu Sonja pjevala i plesala u baletima "Crvenkapica", "Tri djevojčice" i "Kraljica lutaka". Školovala se u Zagrebu kod Mercedes Goritz-Pavelić, Margarite Froman i Milorada Jovanovića. Profesionalnu karijeru balerine je započela 1945 godine u Baletu Zagrebačke opere, a 1947 je plesala solističke uloge. Nastupala je u baletima kao što su "Trnoružica", "Balada o srednjovjekovnoj ljubavi", "Romeo i Julija", "Coppelia", "Pepeljuga", "Pokolj Amazonki", "Čudesni mandarin", "Đavao u selu". S potonjom predstavom proputovala je svijet zajedno s koreografima Pijom i Pinom Mlakar. Usavršavala se u školi Enrico Cecchetti u Londonu kod Mary Skeaping i u Pariz u kod Olge Preobraženske.

Jedinu filmsku ulogu Sonja je ostvarila u filmu "Zastava" gdje je utjelovila lik mlade i perspektivne balerine Marije. Sonja je napustila karijeru plesačice u 35. godini života, zbog ozljede koljena. Ubrzo nakon toga postala je ravnateljica Baleta Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu (HNK). Idućih 40 godina se bavila koreografijom. Koreografirala je samostalno, u zemlji i inozemstvu. Bila je i ravnateljica baleta u austrijskom Klagenfurtu.

Godine 2007 izdana je njena monografija "Plesati znači živjeti" koju su napisali pjevač i publicist Davor Schopf i plesač i baletni kritičar Mladen Mordej Vučković.

### Privatni život
Iz drugog braka s liječnikom Borisom Zimermannom imala je kćer Mirjanu koja je poginula u prometnoj nesreći u 22. godini života.

## Filmografija
### Filmske uloge
* "Zastava" kao Marija (1949.)

## Reference

## Literatura
* 

## Vanjske veze
*
Jezero (film)

***Jezero*** je jugoslovenski igrani film, snimljen 1950. godine u režiji Radivoja Lole Đukića. Scenario je pisao Jugoslav Đorđević.

## Kratak sadržaj

Počinje, posle oslobođenja izgradnja hidrocentrale na Neretvi, a vremenske nepogode, kao i seljaci koji ne dozvoljavaju potapanje svojih poseda ometa izgradnju. Da se radovi ne završe i da se spreči izgradnja, tu su i ljudi koji su iz ideoloških razloga spremni na sabotažu. Sve to izaziva razne dramatične situacije, ali, po završetku izgradnje, videvši korist od električne struje svi uviđaju da je neophodan napredak u razvoju zemlje.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Miroslav Belović

**Miroslav Belović** (Ilidži, okolina Sarajeva, 7. avgust 1927. - 30. mart 2005.), režiser, pisac, glumac i profesor Fakulteta dramskih umetnosti u Beogradu. Režiju je studirao na Dramskom institutu u Lenjingradu (SSSR).

Član Jugoslovenskog dramskog pozorišta postao je 1948. godine. Počeo je kao asistent Mate Miloševića i Bojana Stupice.

Među njegovim najznačajnijim režijama na sceni JDP bili su: 
* "Hvalisavi vojnik" (Plaut), 
* "Dantonova smrt" (Georg Bihner), 
* "Savonarola i njegovi prijatelji" (Jovan Hristić), 
* "Omer i Merima" (Miroslav Belović i Stevan Pešić), 
* "Tango" (Slavomil Mrožek), 
* "Hvarkinja" (Marin Benetović), 
* "Mister Dolar" (Branislav Nušić), 
* "Dundo Maroje" (Marin Držić)...

Poslednja Belovićeva režija na sceni Jugoslovenskog dramskog pozorišta bila je predstava "Balada sa Zejtinlika" (1992.)

Upravnik Jugoslovenskog dramskog pozorišta bio je od 1963. do 1966. godine.
Autor je knjige "Rediteljska dilema" i niza eseja, studija i članaka o pozorištu.

Miroslav Belović je umro 30. marta 2005. godine u Beogradu.

## Vanjske veze
* 
*
Jovan Milićević (glumac)

**Jovan Milićević** (Sarajevo, Kraljevina SHS, 9. april 1923. – † Kruševac, SRJ, 11. maj 1992) je bio srpski glumac.

## Uloge

|-
| 1978. || Povratak otpisanih || Bešević 
|-
| 1968. || Brat doktora Homera || kapetan Vuk
|-
| 1955. || Hanka || Sejdo
|}

## Izvori
* 
* Milićevići: Jovan Milićević, glumac
Jovan Milićević (razvrstavanje)

**Jovan Milićević** može da bude:
* Jovan Milićević (1927-1984), srpski istoričar
* Jovan Milićević (glumac) (1923-1992), srpski glumac
Jovan Milićević

**Jovan Milićević** (20. januar 1927, Beograd—17. januar 1984, Beograd) je bio srpski istoričar.

Osnovnu školu, gimnaziju i Filozofski fakultet (1953) završio je u Beogradu. Dve godine radio je na Vojnomedicinskoj akademiji pa je potom izabran za asistenta na Katedri za nacionalnu istoriju. Doktorirao je 1962, izabran je za docenta 1963, za vanrednog profesora 1970, a za redovnog 1982. godine. Predavao je istoriju naroda Jugoslavije u Novom Sadu. 

Milićević se bavio istorijom srpskog naroda u XIX i XX veku. Istraživao je u svim domaćim arhivama a od stranih u Beču, Gracu i Budimpešti. Monografija *[[Jevrem Grujić]], istorijat svetoandrejskog liberalizma* (1964) jeste njegova doktorska disertacija i najznačajnije delo. Za *Istoriju srpskog naroda* (5. tom) Milićević je napisao dva teksta. U prvom je obradio istoriju Srbije od odlaska kneza Miloša sa vlasti do ubistva kneza Mihaila (1839-1868). U drugom je prikazao prošlost Crne Gore od sudbonosnih bitaka sa Turcima s kraja XVIII veka (1797) do smrti vladike i pesnika Petra II Petrovića Njegoša (1851). 

Napisao je još tri sintetička rada-u knjizi *[[Vojvodina]], znamenitosti i lepote*, obradio je istoriju Srba u južnoj Ugarskoj u XVI i XVII veku, a u knjizi *Socijalistička republika Srbija* prošlost matice srpskog naroda od pogibije poslednjeg sremskog despota do početka Prvog svetskog rata. Za Enciklopediju Jugoslavije napisao je pored više tekstova o ličnostima i događajima iz naše prošlosti, pregled istorije Srbije od 1459. do 1858. godine (za Vojvodinu do 1690). Pisao je i udžbenike istorije za osnovnu školu. 

Posebno je proučavao društvenu istoriju Srbije u XIX veku opredelivši se za više područja ispitivanja: institucije, ideologije, bune, ličnosti. Od posebnog su značaja njegove studije o Narodnoj skupštini (Narodne skupštine u Srbiji 1839-1843;Petrovska skupština 1848), političkim događajima (*Opozicija u Srbiji uoči stvaranja organizovanih političkih stranaka 1878-1881; O političkim shvatanjima konzervativaca i liberala 1859. godine; Javnost Beograda prema aneksiji Bosne i Hercegovine), bunama (Istorija Katanske bune*), ličnostima (*Omladinski i liberalni ideolog Vladimir Jovanović, sa A. Stojkovićem*). Jedan je od priređivača sabranih dela Svetozara Markovića i pisac dela knjige Sto godina Filozofskog fakulteta.
Joža Gregorin

**Joža Gregorin** (Brdovec, 29. ožujka 1913. - Zagreb, 6. studenog 1984.) je bio hrvatski filmski i kazališni glumac.

## Filmografija
### Filmske uloge
* "Delitto al circolo del tennis" (1969.)
* "Ratna noć u muzeju Prado" (1965.)
* "Usnuli ratnik" (1963.)
* "Crne i bijele košulje" (1963.)
* "Kandidat smrti" (1963.)
* "Il capitano di ferro" (1962.)
* "Pokojnik" (1961.)
* "Vražiji otok" (1960.)
* "Hvezda jede na jih" kao Dargo (1958.)
* "Naši se putovi razilaze" kao Maras (1957.)
* "Hoja! Lero!" (1952.)
* "Major Bauk" (1951.)
* "Zastava" kao komesar (1949.)
* "Živjeće ovaj narod" kao Milan (1947.)

## Vanjske veze
*
Marijan Lovrić

**Marijan Lovrić** (Zagreb, 16. studenog 1915. - Rijeka, 9. listopada 1993.) je bio hrvatski filmski, televizijski i kazališni glumac.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Dani AVNOJ-a" (1983.)
* "Nepokoreni grad" kao Ivan Krndelj (1982.)
* "Kapelski kresovi" (1975.)
* "Kamiondžije" kao nastavnik povijesti (1973.)
* "Letovi koji se pamte" (1967.)

### Filmske uloge
* "Les cavaliers de l'orage" (1984.)
* "Tajna Nikole Tesle" (1980.)
* "Paja i Jare" (1973.)
* "Diogeneš" (1973.)
* "Devojka sa Kosmaja" (1972.)
* "Zločin i kazna" kao Arkadije Ivanovič Svidrigajlov (1972.)
* "Sokratova odbrana i smrt" kao Melet (1971.)
* "Nirnberski epilog" kao Rajzman (1971.)
* "Krunisanje" (1944.)
* "Porta del cannone" (1969.)
* "Veli Jože" (1969.)
* "Stubovi društva" (1968.)
* "Bekstva" (1968.)
* "Prljave ruke" (1968.)
* "Pošalji čoveka u pola dva" (1967.)
* "Jegor Bulićov" (1967.)
* "Ponoćni gost" (1965.)
* "Posle odmora" (1965.)
* "Oganj" (1964.)
* "Čovek i zver" (1963.)
* "Adam i Eva" kao Adam (1963.)
* "Romeo i Đulijeta" (1963.)
* "Tu ne tueras point" (1962.)
* "Love, Freedom and Treachery" kao Akos (1961.)
* "Vojnik sa dva imena" (1961.)
* "Misteriozni Kamić" (1959.)
* "Osma vrata" (1959.)
* "Noći i jutra" kao komandant partizanskog odreda (1959.)
* "H-8" kao Rudolf Knez (1958.)
* "Pogon B" kao predsjednik radničkog savjeta (1958.)
* "Posljednji kolosjek" kao Marko (1956.)
* "Esalon doktora M." (1955.)
* "Hoja! Lero!" (1952.)
* "Major Bauk" (1951.)
* "Zastava" kao komandant Petar (1949.)
* "Slavica" kao Marin (1946.)

## Vanjske veze
*
Bert Sotlar

**Bert Sotlar** (* 4. februar 1921, Kočevje, † 10. jun 1992, Ljubljana) je bio slovenski kazališni i filmski glumac.

Rodio se kao četvrto od devetoro djece u rudarskoj porodici. Majka mu je bila kočevska Njemica.

Za svoj rad je primio sljedeće nagrade:
* Zlatna arena, Pula (1957), za ulogu u filmu *[[Ne okreći se, sine]]*
* Prešernova nagrada za filmsku ulogu 1974;
* Priznanje Metoda Badjura, Celje (1984), za ulogu *Primaša Tompe* u Veselem gostivanju.

## Filmografija
* Cjelovečernji filmovi:
** Svet na Kajžarju (1952),
** Tri zgodbe(1955),
** Trenutki odločitve (1955),
** Ne okreći se, sine (1956),
** La Strada Lunga un Anno (1958),
** Rafal U Nebo (1958),
** Dobri stari pianino (1959),
** Tri četrtine sonca (1959),
** Square of Violence (1961),
** Tistega lepega dne (1962) (Štefuc),
** Kozara (1963),
** Srečno, Kekec (1963) (Kekčev oče),
** Ne joči, Peter (1964) (Lovro),
** Double Circle (1965),
** Lucija (1965),
** Cvetje v jeseni (1973) (kmet Presečnik),
** Sutjeska (1973),
** Idealist (1976),
** Cetiri Dana Do Smrti (1976),
** To so gadi (1977) (stari Štebe),
** Sudbine (1978),
** Draga moja Iza (1979),
** Deseti brat (1982),
** Kiklop (1982),
** Boj na Požiralniku (1982) (Dihur),
** Veselo gostivanje (1984),
** P.S. (1988).
* Serije
** Bratovščina Sinjega galeba (1969) (Ante)

## Vanjske veze
*
Crveni cvet

***Crveni cvet*** je jugoslovenski igrani film snimljen 1950. godine u režiji Gustava Gavrina.
## Kratak sadržaj

Grupa jugoslovenskih oficira kraljevske vojske, koji su zarobljeni u aprilskom ratu odbija da sarađuje sa Nemcima, i time iskupi svoju slobodu. Ovim činom oni dokazuju svoju privaženost i lojalnost Narodnooslobodilačkoj vojsci. 
## Uloge

## Vanjske veze
*
Paul Attanasio

**Paul Attanasio** (, 14. studenog 1959.), američki scenarist i producent, jedan od izvršnih producenata uspješne serije *[[Dr. House]]*. 

Attanasio je od 1984. do 1987. radio kao filmski kritičar za *[[The Washington Post]]*. Televizijski rad započinje pišući scenaije za CBS-ov sitcom *Doctor Doctor* i NBC-jevu krimi seriju **, koju je i osmislio. Godine 1994. piše scenarij za Redfordov film *[[Kviz (1994)|Kviz]]*, koji je nominiran za Oscara. Kasnije će napisati scenarije za uspješne filmove *[[Donnie Brasco]]*, *[[Razotkrivanje]]*, *[[Sfera (1998)|Sfera]]* i *[[Cijena straha]]*. Godine 2000. se vraća na televiziju i piše scenarije za serije *Gideonov prijelaz* i *R.U.S.H.* Godine 2004., zajedno s Davidom Shoreom kreira seriju *[[Dr. House]]*. 

Godine 2006. napisao je scenarij za film *[[Dobri Nijemac]]*. Njegov brat je Mark Attanasio, vlasnik baseball tima *[[Milwaukee Brewers]]*, a supruga Katie Jacobs je također producentica i radi s njim na seriji *House*.
Lawrence Kaplow

**Lawrence (Larry) Kaplow** je američki scenarist i producent najpoznatiji po radu na seriji *[[House, M.D.|Dr. House]]*. Iako je napisao scenarij za 20-ak epizoda, najboljim uratkom mu se smatra epizoda "Autopsy" za koju je 2005. nagrađen nagradom Ceha američkih scenarista u kategoriji najbolji scenarij epizode u TV seriji. 

Osim na *Dr. Houseu*, radio je i na serijama *Family Law*, *Hack* i *[[K-Ville]]*. *Housea* je napustio nakon treće sezone zbog ugovora s 20th Century Foxom, no ponovo se vratio u 5. i 6. sezoni kao scenarist i koproducent.
Karlo Bulić

**Karlo Bulić** (Trst, Austro-Ugarska danas Italija, 12. maj 1910. - Beograd, Jugoslavija, 19. oktobar 1986.) bio je hrvatski i jugoslovenski glumac, zapamćen po ulozi Dotura Luiđija u TV-seriji „Naše malo misto“.

## Biografija
Karlo Bulić, rođen je 12. maja 1910. godine u Trstu, Italija, i bio je četvrti sin uglednog trgovca vina, rodom iz Dalmacije. Prvi svetski rat, kao i smrt njegovog oca 1918. godine kada je brod sa kojim je odlazio u Dalmaciju bio potopljen, zauvek su ga odvratili da postane pomorac.

Za sebe je jednom rekao da je hteo da bude i pomorac, možda slikar, pilot ili doktor, a da nije ni razmišljao da bude glumac:
„*Ali, moj život je bio veoma buran, a priroda ni slučajno avanturistička. Ja sam zapravo strašljiv čovik. Ne volim ulaziti u avanture, u nepoznanice. A ipak, život me je uvik gura i gura, baš u takve situacije...*“

U „glumačke vode“ ulazi, sredinom tridesetih, kada se pridružuje putujućoj glumačkoj skupini „Talija“, a zatim, izbijanjem Drugog svetskog rata, u rat odlazi kao rezervista Kraljevske vojske, a potom se pridružuje partizanima.

Prvi posliratni angažman mu je u HNK u Splitu, pa u Zagreb, a odatle 1947. godine stiže u Beograd u tek osnovano Jugoslovensko dramsko pozorište (JDP). Prva uloga u JDP-u bila je na dan otvaranja tpozorišta u Cankarevom „Kralju Betajnove“ u režiji Bojana Stupice 1948. godine. Otada je glumio svuda, ali je JDP ostalo njegovo matično pozorište sve do modlaska u penziju 1971. godine.

I pored mnogobrojnih uloga u pozorištu kao i na filmu, najveću popularnost i uloga koja mu je obeležila celokupnu karijeru bila je 1970. godina i uloga doktora Luiđija u seriji „Naše malo misto“ po scenariju Miljenka Smoje, a u režiji Danijela Marušića. U vreme prikazivanja serije praznile su se ulice jugoslavenskih gradova, a Karlo Bulić i njegova partnerica Asja Kisić - Bepina postali su megazvezde.

A on je o toj ulogi rekao: 
„*To je moje proljeće, to su one crvene trešnje zakačene na uho djetinjstva. Žao mi je što sam s Luigijem ubio sebe. S novim se likovima trudim, pokušavam ubiti Luigija kojeg bih se rado otarasio, smeta mi.*“

Karlo Bulić se u svojoj karijeri istakao svojim ulogama u „Dundu Maroju“, „Ribarskim svađama“, „Kralju Liru“, „Ledi“, „Braći Karamazovima“, „Don Karlosu“, a osim glume, do 1962. godine je predavao masku i šminku studentima Pozorišne akademije u Beoradu.
Umro je 19. oktobra 1986. godine u Beogradu.

## Filmografija
* 1950 - Jezero
* 1951 - Bakonja fra Brne
* 1951 - Poslednji dan
* 1960 - Dan četrnaesti
* 1961 - Karolina Riječka
* 1961 - Nebeski odred
* 1962 - Medaljon sa tri srca
* 1964 - Lito vilovito
* 1965 - Ko puca otvoriće mu se
* 1968 - Goli čovik
* 1969 - Divlji anđeli
* 1977 - Letači velikog neba
* 1978 - Okupacija u 26 slika
* 1982 - Kiklop
* 1982 - Nedeljni ručak
* 1982 - Servantes iz Malog Mista
* 1984 - Pejzaži u magli
* 1984 - Zadarski memento

## Vanjske veze
*
Giovanni di Bicci de' Medici

**Giovanni di Bicci** (* Firenca, oko 1360. - † 20. / 28. februar 1429.) punim imenom **Giovanni di Bicci de' Medici** bio je firentinski bankar i trgovac, prvi istaknuti član porodice Medici
Njegov sin bio je Cosimo (Pater Patriae), a praunuk Lorenzo Veličanstveni.

## Biografija
*Giovanni di Bicci* bio je sin skromnog trgovca Averarda de' Medicija i Jacope (ili Giovanne) Spini,- iza očeve smrti ostao je mali imetak, koji je Giovanni podijelio sa petoro braće i majkom.*Giovanni* se bavio trgovinom i mjenjačkim poslovima, odskočna daska u njegovom životu bila je 1386. godina, kad se oženio sa *Piccardom Bueri*, iz stare i ugledne firentinske porodice, koja mu je donijela veliki miraz. Sa Piccardom je izrodio četvoro djece, od kojih su dvoje Antonio (rođen 1398.) i Damiano (rođen 1390.) umrli kao mali. Dvojica sinova koji su preživjeli; Cosimo (1389-1464) poznat kao *Cosimo il Vecchio* (Cosimo Stariji) i Lorenzo (1394-1440) znan kao *Lorenzo il Vecchio*, postali su osnivači dviju grana medicejske porodice.

*Giovanni di Bicci* bio je pomalo nezainteresiran za politiku, osim pitanja koja su se ticala direktno njega ili njegove banke. Vrlo često je kad je njegovo ime izvučeno na lutriji za sudjelovanje u signoriji (vladi) Republike Firence radije platio kaznu, nego se prihvatio dužnosti, iako je i on jedan mandat služiti kao gonfaloniere u signoriji.

Giovanni je postao šef porodične banke Medici, jedne od prvih "multi-nacionalnih" firmi na svijetu, koja je imala poslovnice širom Sjeverne Italije i izvan nje. Ispravno je procjenio 1410., da će se pape vratiti u Rim, njegovu vjernost su slijedeći pape nagradili - tako da je većina vatikanskih novčarskih poslova išla preko njegove banke. *Giovanni di Bicci* se brzo bogatio i zahvaljujući pravima na iskop potaše po brojnim rudnicima, tada vrlo unosne robe.

Kada je 1429. umro u 69 godini, bio je jedan od najbogatijih ljudi u Firenci. Pokopan je u staroj sakristiji bazilike San Lorenzo, njegova supruga Piccarda pokopana je u zajedničku grobnicu četiri godine kasnije 1433.

## Povezano
* Medici
* Cosimo de' Medici
* Lorenzo de' Medici

## Napomene

## Vanjske veze

* Biografija Giovanni di Bicci, na portalu treccani.it
Čudotvorni mač

"**Čudotvorni mač**" je jugoslavenski film fantastike iz 1950. kojeg je režirao Vojislav Nanović prema scenariju kojeg je supotpisao sa Jugoslavom Đorđevićem, zasnovanog na srpskom folkloru. Glavne uloge tumače Rade Marković, Vera Ilić-Đukić, Milivoje Živanović i Marko Marinković. Kao jedan od rijetkih jugoslavenskih filmova iz žanra fantastike, film je stekao kultni status.

## Radnja

Srednji vijek. Dječak **Nebojša** i njegov **djed Ivan** love negdje po šumi prekrivenoj snijegom. Nebojša se izgubi sa psom te naiđe do neke napuštene kule iz koje dopire tajnovit glas iz nekog bureta. Glas ga moli da mu netko da vode, pa ga Nebjoša posluša. Nakon toga, bure se raspadne a iz njega pobjegne zatočeni **Baš Čelik**, koji dječaka protjera iz kule. Puno godina kasnije, Nebojša je odrastao mladića te je zaprosio dugogodišnje ljubav, **Vidu**. Na njihovom vjenčanju, ljubomorni **Gricko** je naišao na Baš Čelika i njegovu vojsku, te ih usmjerio prema svadbi. Baš Čelik obavijesti ljude da su sada njegovi robovi te uzme Vidu za sebe, a demonstrira da ga se običnim mačem ne može ubiti.

Nebojša završi u tamnici u kuli zlikovca, no tamo naiđe na starca koji mu ispriča da se Baš Čelik može jedino ubiti čudotvornim mačem te mu da upute kako ga nabaviti. Posjetivši ga da ga je kao dječak spasio, Baš Čelik oslobodi Nebojšu iz tamnice. Dok Vida odužuje brak sa Baš Čelikom, Nebojša nakon dugog puta stigne do pečine vještice te prihvati zadatak čuvanja njene kobile. Ova se pretvori u ribu i sakrije u jezeru, međutim Nebojša ju nađe jer je jednom šaranu prije spasio život a sada mu je rekao gdje se sakrila. Vještica mu potom da konja po želji te mu ispriča da je čudotvorni mač u dalekom carstvu. Jednom tamo, otkriva se da je prije godinu dana umro kralj te da carica sada održava natječaj za novog, a može se kandidirati svatko. Odgovorivši na pitanje da su istina, ljubav i sloboda najbitniji na svijetu, Nebojša se kvalificira i pobjedi u natjecanju iz luka i strijele, te osvaja čudotvorni mač i napušta kraljevstvo. Vrati se u svoj rodni kraj, sakupi dovoljno ljudi i napadne kulu u kojoj ubija Baš Čelika i oslobađa Vidu.

## Uloge

## Zanimljivosti
Kao lokacija na kojoj su snimane scene natjecanja u dalekom carstvu poslužila je Pulska arena.

## Vanjske veze
*
Sonja Hlebš

**Sonja Hlebš** (Kranj, 23. mart 1927 - Švicarska, 31. august 2005) bila je slovenska i jugoslavenska glumica. Zbog markantnog fizičkog izgleda je 1950-ih uživala status jedne od prvih velikih zvijezda jugoslavenske kinematografije, često dobijajući uloge vamp žena i zavodnica. Osim bavljenja glumom se bavila i književnošću, te su joj pod pseudonimom *Sonja Rudolf* objavljene kratke priče u *[[Politika (novine)|Politici]]*. Karijeru je prekinula 1960-ih zbog bolesti.

Supruzi su joj bili glumci Bert Sotlar i Ljubiša Jovanović.

## Uloge

|-
|1950. ||Crveni cvet || Žena u Gestapou
|-
|1951. ||Poslednji dan
|-
|1956. ||Poslednji kolosek || Beba
|-
|1960. ||Drug predsednik centarfor || Lolita
|-
|1960. ||Diližansa snova || Majorica
|-
|1961. ||Leto je krivo za sve
|-
|1961. ||Velika turneja
|-
|1961. ||Dan četrnaesti || barska dama
|-
|1962. ||Zvižduk u osam || sekretarica
|-
|1965. ||Čovik od svita
|-
|1965. ||Mrtvima ulaz zabranjen
|-
|1966. ||Pre rata || Rina
|-
|1966. ||The boy cried murder || Marijana
|-
|1966. ||Druga strana medalje || Silvija
|-
|1968. ||Kad golubovi polete || bakina unuka
|}

## Vanjske veze
*
David Thewlis

**David Thewlis** (Blackpool, Lancashire, 20. ožujka 1963.), engleski glumac.

## Biografija
David Thewlis rođen je kao David Wheeler 20. ožujka 1963. u Blackpoolu. Rođen je kao treće dijete u obitelji, a svoje prezime Thewlis preuzeo je od majčinog djevojačkog prezimena. Kao tinejđer svirao je gitaru u bendu. Studirao je u Londonu, gdje je diplomirao 1985.

Thewlisova prva veća filma uloga bila je u filmu *Naked* dje je glumio Johhnya. Zbog te uloge Thewlis je hvaljen i dobio je brojne nagrade za najboljeg glumca. Iste godine nastupio je i na jednoj TV-seriji kao seksualni predator. Idućih godina glumi u filmovima uglavnom fantastičnog žanra. Među njegovim najpoznatijim ulogama iz tog vremena ističu se one u filmovima *[[Restoracija]]* (1995.), *[[Crna ljepotica]]* (1994.), *[[Potpuna eklipsa]]* (1995.), *[[Dragonheart|Zmajevo srce]]* (1996.) i *[[Sedam godina na Tibetu]]* (1997.) Thewlis je zbog posljednjeg filma dobio zabranu ulaska u Kinu. Od 1997. glumio je u još par zvčnijih naslova, a za uogu u filmu *Divorcing Jack* nominian je za Britansku nezvisnu filmsku nagradu. 

Thewlisu je svjetski uspjeh donio serijal o mladom čarobnjaku Harryu Potteru. Iako je Thewlis glumio samo u 3. i 5. nastavku serijala, izjavio je želi snimiti i adnja 2 nastavka filma koji su još u produkciji. U filmoima umači profesora brane od mračnih sila (koji je vukodlak) Remusa Lupina. Od nedavnih uloga sigurno treba istaknuti one u filmovima *[[Božje kraljevstvo|Kraljevstvo nebesko]]* i *[[Omen]]*.

Thewlis se 1992. oženio redateljicom Sarom Sugarman, no razveli su se 1993. Do 2010. godine živio je s Annom Friel, s kojom ima kćer Gracie koja je rođena 2005.

## Filmografija
* *[[Harry Potter and the Half-Blood Prince (2009)|Harry Potter i Princ miješane krvi]] ([[2008]].)
* *The Inner Life of Martin Frost* (2007.) 
* *All the Invisible Children* (2007.)
* *Harry Potter i Red feniksa* ([[2007]].) 
* *Omen* ([[2006]].)
* *Sirove strasti 2* ([[2006]].)
* *Novi svijet* ([[2005]].)
* *All the Invisible Children* ([[2005]].)
* *Kraljevstvo nebesko* ([[2005]].) 
* *Harry Potter i zatočenik Azkabana* ([[2004]].)
* *Tijek vremena* ([[2003]].) 
* *Cheeky* ([[2003]].) (redatelj)
* *Gangster br. 1* ([[2000]].) 
* *Čudotvorac* ([[2000]].) ([[TV-film|TV]]) (posudio glas)
* *Što se dogodio Haroldu Smithu?* ([[1999]].)
* *Besieged* ([[1998]].) 
* *Divorcing Jack* ([[1998]].) 
* *Veliki Lebowski* ([[1998]].) 
* *Sedam godina u Tibetu* ([[1997]].) 
* *Otok Dr. Moreaua* ([[1996]].) 
* *Zmjevo srce* ([[1996]].) 
* *James i divoska brekva* ([[1996]].) (posudio glas)
* *Restauracija* ([[1995]].) 
* *Total Eclipse* ([[1995]].) 
* *Crna ljepotica* ([[1994]].) 
* *Prime Suspect 3* ([[1993]].) ([[TV-film|TV]]) 
* *Naked* ([[1993]].)
* *Proces* 
* *Život je lijep* ([[1990]].) 
* *Naranče nisu samo voće* ([[1990]].) ([[TV-film|TV]]) 
* *Little Dorrit* ([[1988]].) 
* *A Bit of a Do* ([[1988]].)
* *Raspjevani detektiv'' (1986.) (miniserija)

## Vanjske veze
* 
* Welcome to 'Thewlis Rox' 
* David Thewlis Online
Nadja Regin

**Nađa Regin** (Niš, 2. 12. 1931 -London, 6.4.2019) je jugoslovenska i srpska glumica iz Niša, najpoznatija po ulogama u britanskim filmovima i TV programima šezdesetih godina dvadesetog veka. Filmsku karijeru je započela u SFRJ pod imenom *Nađa Poderegin*, nakon čega je glumila u nekoliko filmova u Zapadnoj Nemačkoj, pre nego što se trajno nastanila u Velikoj Britaniji. Najpoznatije uloge su u dva filma iz serijala o Džejmsu Bonsu: *[[Iz Rusije s ljubavlju]],* kao ljubavnica Keima Beja, i po maloj ulozi u filmu *[[Goldfinger (film)|Goldfinger]]*. Od TV serija glumila je u serijama Svetac (*[[The Saint (TV serija)|The Saint]]*), Osvetnici (*[[The Avengers]]*) i Opasan čovek (*[[The Danger Man]]*).

## Vanjske veze
* {https://naslovi.net/tema/1280548 Umrla lepotica iz Niša: Glumila u drugom nastavku Bonda i prešla po "trnju" do zvezda}
*
Plavi 9

***Plavi 9*** je jugoslovenski film, snimljen 1950. godine u režiji Krešimira Kreše Golika. Poznat je kao jedna od prvih komedija, odnosno filmova sportske tematike u historiji hrvatske i jugoslavenske kinematografije.

## Kratak sadržaj

Fabris, centarfor, vođa napada nogometne ekipe lučkog grada, je sebični individualist koji je uvjeren da je nezamenjiv u prvom sastavu. Fabris je i veliki ženskaroš koji, krajnje samouvereno pokušava zavesti mladu Nenu, vrijednu članicu radnog kolektiva i vrlo uspješnu plivačicu. Međutim ona je bliska sa vruhednim i dobrim radnikom Zdravkom, koji je, pored toga i talentovani nogometaš, takođe centarfor kao i Fabris.

## Likovi
* Irena Kolesar – Nena
* Jugoslav Nalis – Zdravko
* Antun Nalis – Fabris
* Ljubomir Didić – Pjero
* Tješivoj Cinoti – Kibic
* Veljko Maričić – Trener
* Šime Šimatović – Ive
* Stane Sever – Direktor brodogradilišta
Hrvoje Macanović

**Hrvoje Macanović** (Arbanasi, 1. lipnja 1904. - Mali Lošinj, 4. siječnja 1980.), hrvatski sportaš, novinar i sportski djelatnik.

U mladosti se bavio sportom; plivanjem, vaterpolom, nogometom. Od 1926. radio je u listu *[[Novosti (Zagreb)|Novosti]]*, gdje je kasnije bio i glavni urednik (od 1936. do gašenja lista 1941. godine), kao i na Radiju Zagreb kao urednik sporta, te na Televiziji Zagreb.

Jedan je od predstavnika Jugoslavije u međunarodnom skijaškom savezu (**[[FIS]]**) prije II. svjetskog rata. Napisao je scenarij za film *[[Plavi 9 (1950)|Plavi 9]]*, prvi hrvatski športski film.

Po majčinoj strani, podrijetlom iz Malog Lošinja, ondje po njemu nosi ime gradska sportska dvorana. Dobitnik je nagrade za životno djelo Hrvatskog zbora sportskih novinara 1979. godine. Umro je 1980. u Malom Lošinju, iz kojega je nekoliko dana prije izvijestio s novogodišnjih natjecanja u podvodnom ribolovu. Pokopan je u Zagrebu.

Hrvatsku je športsku povijest obilježio time što je (po nalogu Partije i beogradskih krugova) zahtijevao da se umjesto oblika "*šport*" u hrvatskom rabi oblik "*sport*", a s njime je zbog toga ranih 1950-ih dramatične okršaje vodio športski urednik Miro Mihovilović

## Izvori
Laganini FM

**Laganini FM** je naziv privatne radio postaje. Do 3. svibnja 2018. godine svoj program emitirala je na frekvencijama 93,6 MHz i 104,5 MHz za područje Zagreba koje prepušta Extra FM-u Zagreb, dok od 21. svibnja 2018. godine svoj program emitira na frekvencijskima Soundset Plavog radija.

## Historija
**Radio Cibona** počela je emitirati program 15. rujna 1992. godine pod nazivom "Sportski radio - radio Cibona", (kasnije samo kao Radio Cibona) sa odašiljača jačine 1 kw iz studija u Palmotićevoj ulici. Kao prvi i jedini sportski radio takve vrste kakvog nije bio ni prije, a nikad više ni kasnije. Službeno je djelovao pod tim imenom sve do 21. travnja 2011. kada mjenja ime u **Hit FM**. To ime se zadržalo nepune dvije godine te radio počinje emitirati pod imenom **Prvi radio** od 4. travnja 2013. Četvrta promjena imena u **Laganini FM** dogodila se 7. srpnja 2015. Laganini FM uz glazbu nudi puno korisnih informacija o Zagrebu.

3. svibnja 2018. u 11:59 sati svoj program privremeno su ugasili putem FM mreže prodajom frekvencija Extra FM-u. Program je to vrijeme išao isključivo putem internetskog streama na vlastitoj web stranici. 21. svibnja 2018. kreću sa ponovnim emitiranjem preko FM mreže putem dotadašnje Soundset mreže koja je tako rebrandirana nazivom u **Laganini grupa** u kojoj se nalaze još osam radio postaja diljem Hrvatske.

## Povezano
* Lista radio-stanica u Hrvatskoj

## Izvori
Kekec (film)

***Kekec*** je jugoslavenski cjelovečernji igrani film za djecu iz 1951. snimljen na slovenskom jeziku. Temelji se na seriji popularnih knjiga za djecu slovenskog književnika Josipa Vandota.

## Kratak sadržaj

Visoko među Alpskim vrhovima u idiličnoj dolini nalazi se malo selo. Nasuprot jedan drugome tamo žive dobri ded Kosobrin i zli samotnjak Bedanc. Sa Bedancom živi Mojca, sluškinja koja se Kosobrinu požali na težak život. Iako se boji Bedanca i njegove osvete, Kosobrin uzima devojku sa sebom. Bedanc ga uspeva uhvatiti te ga zaveže za drvo. Nedugo zatim Kosobrina spašava hrabri dečak Kekec, ali Bedanc uspeva i njega da uhvatiti. Obećava da će ga pustiti ukoliko mu ovaj pomogne da pronađe odbeglu Mojcu, što ovaj odbija.

## Uloge
* Drago Zupan – Noćni čuvar
* Fran Lipah – Muzičar
* Franc Presetnik – Bedanec
* Jože Mlakar – Rozle
* Matija Barl – Kekec
* Frane Miličinski – Kosobrin
* Vida Levstik – Majka
* Lojze Potokar – Otac
* Zdenka Logar – Mojca
* Modest Sančin – Misjek

## Vanjske veze

*
Danica Obrenić

**Danica Obrenić** (Mladenovac, 21. oktobar 1920 – Beograd, 30. oktobar 2004) je bila srpska pevačica Radio Beograda za repertoar pesama Južne Srbije, Makedonije i starogradskih.

## Biografija
Rođena je u Mladenovcu od oca Miloša Jovanovića, železničara poreklom iz Niša, i majke Draginje rođene Đorđević, domaćice iz Mladenovca. Osnovnu školu je završila u Mladenovcu, a šest razreda gimnazije u Smederevskoj Palanci, gde se porodica preselila zbog očevog posla. Neposredno pred Drugi svetski rat preselili su se u Beograd. Za vreme rata pohađala je muzičku školu „Stanković“ na odseku za solo pevanje u klasi Žarka Cvejića (1907-1994), na završnom ispitu je pevala jednu od arija iz opere Rigoleta.

Primljena je 1948. u Hor Radio Beograda kao solista, u stalni radni odnos kao voklani solista prešla je 1955. sa još četvoro pevača: Anđelijom Milić, Zorkom Butaš, Radmilom Dinić i Ljubivojem Vidosavljevićem. Bili su to prvi pevači stalno zaposleni u Radio Beogradu.

Pevala je južnosrbijanske (vranjanske) i makednoske pesme, kao i starogradske. U fonoteci Radio Beograda čuvaju se 133 njena snimka za 111 pesama, neke su snimane više puta. Prvi snimak je za pesmu „Da znaješ, mori mome“, uz Narodni orkestar radio Beograda, pod upravom Vlastimira Pavlovića Carevca, a poslednji „Sedela Magda na čardaku“, iz novembra 1974, uz Narodni orkestar radio Beograda, pod upravom Miodraga Jašarevića.

Snimila je preko 40 zajedničkih ploča sa izvornim narodnim i starogradskim pesmama. Snimila je i jednu samostalnu long-plej ploču 1976. godine u izdanju PGP RTS.

Neke od nagrada koje je osvojila su: 1. nagrada Stučnog žirija na „Beogradskom proleću 1969“ u okviru Večeri starogradskih pesama, 1. nagrada Stručnog žirija na 10. „Beogradskom saboru 1972“, Zlatni mikrofon Radio Beograda, Estradna nagrada Srbije, Plaketa grada Beograda, Orden rada sa srebrnim vencem i „Vitez narodne pesme“ koga joj je dodelilo Udruženje starih Čukaričana iz Beograda 24. maja 2001. godine.

Neke od poznatijih pesama koje je izvodila su „Magla padnala v dolina“, „Lastavice, lasto“, „Gde si dušo, gde si rano“, „Moj dilbere, kud se šećeš“ i druge. Pojavljivala se u filmu Čudotvorni mač (1950) kao pevačica, kao i u TV serijama „Selo bez seljaka“ (1970) i „Siluete“ (1984).

Udala se 1949. za Vojislava Obrenića (umro 1966), profesora u Ekonomoskoj školi u Beogradu. Imali su ćerku Draganu koja živi u Londonu.

Poslednje godine života je provela u bežanijskom Staračkom domu (Gerontološki centar „Bežanijska kosa“), gde je i umrla 30. oktobra 2004. godine. Sahranjena je 4. novembra na Novom groblju u Beogradu, oproštajni govor je održao Radoslav Graić.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Danica Obrenić
* Danica Obrenić
* Slika LP ploče Danice Obrenić
Manastir Sveti Jovan Bigorski

**Manastir Sveti Jovan Bigorski** (makedonski: *Свети Јован Бигорски*) je jedan od najznačajnijih verskih i kulturnih objekata Makedonske pravoslavne crkve. Nalazi se na zapadu Republike Makedonije, pored magistralne ceste Debar - Gostivar, leži na padinama planine Bistre, na obali reke Radike između sela Rostuše, Velebrdo, Bituše i Trebišta.

## Historija manastira
Prema letopisu  manastira iz 1833 godine, crkvu je izgradio 1020 godine *Jovan I. Debranin*, prvi arhiepiskop Ohrida (1018 – 1037). Osmanlije su porušili manastir u 16. vijeku. Manastir je obnovio *[[iguman]] Ilarion* 1743 godine, on je takođe izgradio nekoliko konaka za monahe. Jedan vijek kasnije, u periodu 1812-1825 za igumana *Arsenija* (1807-1838) iz obližnjeg sela Galičnik, bitno je proširen manastir.

Jedno od najvrednijih manastirskih umetničkih blaga je drveni ikonostas kojeg su izradili domaći majstori od 1829 do 1835 godine. Majstori drvodelje bili su: *Petar Filipovic-Garkata* i njegov brat *Marko* iz obližnjeg sela Gari, *Makarij Frčkovski* iz obližnjeg sela Galičnik, te *Avram Dičovic* sa sinovima *Vasilom* i *Filipom* iz sela Osoj. Za ovaj ikonostas se drži da je jedan od najlepših i najvrednijih kiparskih dela bizantinske umjetnosti u Makedoniji. Za ikonu sa likom Sv. Ivana Krstitelja koja je datirana u 1020 godinu, vernici drže da ima čudotvorne isceliteljske moći.

Manastir se zove *Sveti Jovan Bigorski*, zato što je manastirska crkva posvećena Sv. Ivanu Krstitelju („Jovan Krstitel”), a izgrađen je od tucanog kamena, koji se na makedonskom zove „bigor”.

Današnji manastirski kompleks sastoji se od manastirske crkve, grobnice (kosturnice) koja se nalazi pored crkve, obrambene kule-zvonika, zgrada za boravak redovnika i novoizgrađenog dela za boravak gostiju.

## Galerija slika

Bigorski manastir, foto od 1930-ti.jpg|Bigorski manastir 1930. godine.
Бигорски дрворез.jpg|Bigorski drvorez sa ikonostasa.
Monastery Sveti Jovan Bigorski, Macedonia (15).JPG|Ulaz u manastrir Sveti Jovan Bigorski.


## Reference

## Vanjske veze

* St. Jovan Bigorski na stranicama Exploring Macedonia  
* St. John Bigorski 
* Bigorski na portalu gostivar on line
Josip Vandot

**Josip Vandot** (15. januar 1884 — 11. jun 1944) je bio slovenački pesnik i pisac za decu i omladinu.

## Biografija
Josip Vandot je rođen 15. januar 1884, u planinskom selu Borovška Vas, u Kranjskoj Gori, tada u Austrougarskoj monarhiji, danas u Sloveniji.	

U porodici njegovog oca, upravnika male železničke stanice, bilo je dvanaestoro dece. Kao dečak, Josip je pomagao pastirima da napasu stoku po okolnim pašnjacima. Po sopstvenim rečima, još od malena bio je opčinjen planinama, voleo je pesme, a kod kuće je od majke slušao o smelom Kekecu, zlom Bedancu i druge priče.

Nakon osnovne škole završio je gimnaziju u Novom Mestu. Lepota planinskog okruženja u kojem je odrastao podstakla ga je da u sedamnaestoj godini počne da piše pesme. Nakon gimnazije, želeo je da studira medicinu, ali kako ga roditelji nisu mogli izdržavati, zaposlio se na železnici. Službujući na železnici, često se selio po tadašnjim Austro-Ugarskim pokrajinama – Koruškoj, Štajerskoj, Primorskoj – slovenačkom primorju i Hrvatskoj. Nikada se nije mogao pomiriti sa tim da mu naporni radni dan ne ostavlja nimalo vremena za stvaranje pa je tražio da ga prevremeno penzionišu, nakon kojeg je od 1922. godine živeo u Ljubljani i posvetio se pisanju.

Josip Vandot je sarađivao sa tadašnjim listovima i časopisima za decu i omladinu gde su, između ostalog, u nastavcima izašle tri njegove priče koje su ga proslavile: 
* Kekec na zlom putu (Kekec na hudi poti, 1918) 
* Kekec na vučjem tragu (Kekec na volčji sledi, 1922) i
* Kekec iznad usamljenog ponora (Kekec nad samotnim breznom, 1924).

Kekec je veseli pastir, vešt i neustrašiv koji se u svojim avanturama suočava sa brojnim opasnostima. Pored pojedinih Kekečevih neverovatnih i bajkovitih avantura i junaštva, Vandot se trudio da opiše stvarni život jednog pastira, tako da Kekec postaje pravi simbol snalažljivosti, smelosti i poštenja. U pričama o Kekecu jasno se prepoznaje Vandotov prelepi rodni kraj - Kranjska Gora, dolina Tamar i rečica Pišnica sa svojom surovom klisurom.

Tokom Drugog svetskog rata, 1941. godine nemačke okupacione trupe su mnoge slovenačke rodoljube deportovali u Srbiju i NDH. Tada je i Vandot sa porodicom deportovan u okolinu Slavonskog Broda gde je i poginuo tokom „savezničkog“ bombardovanja 1944. godine.

Vandotove knjige su doživele brojna izdanja, ali tek posle piščeve smrti. Tome su najviše doprineli filmovi o Kekecu koje je snimio Jože Gale. Snimljena su tri filma:
* Kekec (1951)
* Srećno, Kekec (Srečno, Kekec, 1963) - prvi slovenački film u boji i
* Kekečeve smicalice (Kekčeve ukane, 1968)

## Reference
Markus (gnostik)

**Marko** ili **Markus** (živeo oko 150. g.) je bio Valentinov učenik i osnivač sopstvene sledbe markosijanaca. Djelovao je u Maloj Aziji i bio je pripadnik Istočne valentinovske škole. Osnovao je, čini se, svoju posebnu grupu.

Marko je bio suvremenik Ireneja, i poznat je samo preko njega (Hipolit i Epifanije su ovisni o Ireneju). Markusovi učenici su došli i u Galiju, i djelovali u dolini Rone, gde ih je Irenej upoznao.

## Učenje
Markus priča kako je spoznao istinu iz prve ruke. On kaže da se vizija spustila na njega u obliku žene i njemu samom izložila svoju prirodu, poreklo stvari, koje nikom drugom ni božjeg niti ljudskog porekla nije otkrila. Prilika mu je potom rekla: »*Želim da ti pokažem samu Istinu; jer ja sam je donela od gore da bi je ti mogao videti bez vela i razumeti njenu lepotu*.« I tako je, Marko dodaje, »naga Istina« njemu došla u ženskom obličju, otkrivajući mu svoje tajne. Marko očekuje da će svako koga on uvede u gnozu imati takva iskustva.

Marko je posebno je razvijao spekulaciju o brojevima. Njegovo se učenje posebno obraćalo ženama. Irenej ga optužuje da je zaveo ženu jednog đakona (u seksualnom smislu).

## Markosijanci
Markusovi hrišćani su odbijali crkvenu hijerarhiju, čuvajući jednakost unutar zajednice. Irenej opisuje praksu njihove grupe  govoreći da se na početku sastanka žrebom odlučivalo ko će uzeti ulogu sveštenika, a ko deliti pričest kao biskup; jedan član je čitao Sveto pismo prilikom službe, drugi se obraćao grupi kao prorok i držao duhovnu nastavu. Kada bi se grupa sastala sledećeg puta, ponovo se koristio žreb kako bi se uloge menjale.

## Izvori

## Povezano
* Valentin
* Gnosticizam
Gonfaloniere

**Gonfaloniere** (od talijanske riječi *gonfalone* = gradska zastava, gradski simbol) dakle zastavnik, bila je visokoprestižna funkcija u srednjevjekovnim talijanskim gradovima - državama, osobito u Firenci i Papinskoj Državi

Gonfaloniere su imale i druge talijanske komune u Sjevernoj Italiji od Spoleta do Pijemonta.
 
## Gonfalonier u Firenci
U Firenci se ta funkcija zvala *Gonfaloniere di Giustizia* (zastavnik pravde), to je bio jedan od devet građana izabran žrijebom svaka dva mjeseca koji su formirali vladu zvanu **[[Signoria|signorija]]**.
Gonfaloniere di Giustizia je bio privremeni nosioc i čuvar gradske zastave, koju je za svečanosti nosio na križnoj motci. Gonfaloniere di Giustizia se i odjećem razlikovao od svojih osam kolega, - nosio je crveni kaput, postavljen skupim hermelinom, bogato opšiven i ukrašen zlatnim zvijezdama
Svaki kvart u Firenci imao je svog starješinu (priore) koji je mogao biti biran u signoriju (gradsko vijeće), i svog „komunalnog zastavnika“ (gonfaloniere di compagnia) koji je biran od najprominentijih porodica iz tog kvarta.

U Firenci je funkcija zastavnika pravde (Gonfaloniere di Giustizia), osnovana 1289. gonfalonier je bio zapovjednik (kapetan) jedinice od 1000 naoružanih vojnika koji su trebali braniti funkcionere Republike Firence od oružanih milicija magnata i čuvati red i mir. Od 1293. gonfalonier je bio predsjednik vijeća gradskih priora, a nakon 1306. sve do kraja principata predsjednik civilne vlasti. Od Medicija sve do 1860., gonfalonieri su bili premijeri toskanskih gradova.

## Gonfalonier u Papinskoj državi
U Papinskoj Državi crkveni ili papinski zastavnik (talijanski: *Gonfaloniere della Chiesa*, latinski: *Vexillifer Ecclesiae*) bila je vojnička i politička funkcija. Njeno porijeklo je iz 1274. iz papinske vojske kad su gonfalonieri nosili zastavu u borbi. Vremenom je ta funkcija postala većinom ceremonijalna i politička.

## Napomene

## Vanjske veze
* Gonfalone, na portalu treccani.it
Problem zla

U filozofiji religije, **problem zla** je pitanje kako da se objasni zlo ako postoji neko božanstvo koje je sveblagonaklono, svemoguće i sveznajuće (vidi teizam).

U pitanju je klasični teološki problem za svaku monoteističku religiju, koja tvrdi da je sve stvorio jedan svemogući i beskrajno dobri bog. Problem glasi: Kako postojanje svemogućeg i beskrajno dobrog boga pomiriti sa činjenicom postojanja zla u svetu.

Neki filozofi tvrde da je istovremeno postojanje takvog boga i zla logički nepomirljivo ili neverovatno. Pokušaji da se reši ovo pitanje je osnovni problem teodiceje.

Neki odgovori na ova pitanja uključuju argumente da prava slobodna volja ne može postojati bez mogućnosti zla, da ljudi ne mogu da razumeju boga, da je patnja potrebna za duhovni razvoj i da je zlo posledica palog sveta.

Sa druge srane, kontraargument argumentu slobodne volje može se izvesti iz božje osobine sveznanja, jer budućnost vrlo očigledno spada u sve, a ono što se zna je određeno, pa je i budućnost predodređena od trenutka stvaranja i slobodna volja je samo iluzija.

Postoje mnoge rasprave o zlu i vezanim problemima u drugim filozofskim poljima, kao što su sekularna etika, i naučne disciplone kao što su evoluciona etika. Međutim, problem zla se uobičajeno uzima u teološkom kontekstu.

## Povezano
* Argument od slobodne volje

## Reference
Noć dugih noževa

**Noć dugih noževa** (), poznata i kao **Operacija Kolibri**, a u Njemačkoj poznata i kao **Röhmov puč** () je naziv za čistku koju je od 30. juna do 2. jula 1934. režim kancelara Adolfa Hitlera proveo nad pripadnicima frakcije nacističkog pokreta okupljenog oko Ernsta Röhma, vođe nacističke paravojne formacije SA (Jurišnih odreda). Prilikom nje su pripadnici Hitlerove osobne tjelesne garde SS i tajne policije Gestapo likvidirali oko 85 osoba uključujući samog Röhma, a uhapšeno je oko hiljadu osoba. Razlog za čistku je bila Hitlerova bojazan da se SA pretvara u državu u državi, Röhmovo nastojanje da ukine redovnu vojsku i zamijeni je sa svojom paravojskom, te sklonost pripadnika SA često bezrazložnom uličnom nasilju; kao povod je Hitlerov režim kasnije naveo navodne Röhmove planove za puč. Noć dugih noževa, prilikom koje su osim pripadnika SA i likvidirani i drugi Hitlerovi politički protivnici i kritičari režima, je konsolidirala Hitlerovu vlast, stavivši ne njegovu stranu vojsku i povećavši popularnost kod srednje klase koja je zahtijevala red i zakon. S druge strane, spremnost njemačkog državnog aparata da pomogne i opravda masovno vansudsko pogubljenje stvorilo presedan koji će kasnije biti korišten u Kristalnoj noći i Holokaustu.

## Vanjske veze
* The History Place&nbsp;– Triumph of Hitler&nbsp;– Night of the Long Knives
* German Culture&nbsp;– The Third Reich&nbsp;– Consolidation of Power
* The German Embassy in the United States&nbsp;– The Era of National Socialism 
* The Holocaust Museum&nbsp;– The Third Reich