Povelja kraljice Jelene Dubrovniku 1397.

**Povelja kraljice Jelene Dubrovniku 1397** je dokument kojim je kraljica Jelena ukinula carine ispred Stona u Maslinima, i u Slanom. Povelju je u Dubrovnik donio njen poslanik knez Grgur Milatović.

Povelja nije sačuvana u originalu, već samo u prepisu koji je prema originalu sačinio dubrovački pisar Nikša Zvizdić u knjizi *Liber privilegiorum, ili Codex Ragusinum 1, list 65в*. Knjiga ima 118 listova i sadrži prepise.

U dubrovačkom arhivu ima još dokumenata kraljice Jelene. Zajedno sa mužem potpisala je i povelju 17. juna 1392. godine izdatu Dubrovčanima. Tom prilikom njihov potpis je glasio: *Stefan Dabiša milošću gospoda boga kralj Srbima, i gospođa kraljica kira Jelena*. Sama je potpisala nekoliko pisama među kojima je i pismo Dubrovniku od 5. marta 1399. god. gdje se potpisala kao kraljica Gruba.. Svetozar Ćorović je mišljenja da kraljica Jelena iz vlastele Nikolića, žena kralja Dabiše, nije nosila ime Gruba.
## Historija
Dezintegracija centralne vlasti nakon smrti kralja Tvrtka, počeo je za vrijeme kralja Dabiše, a nastavljen i za vlasti njegove udovice, kraljice Jelene. Tokom tog procesa, izvjesnu samostalnost stekla je i porodica Nikolići, gospodari župe Popovo polje, iz koje je poticala i kraljica. Njima je kralj Dabiša, Jelemin muž, 1393. godine ustupio naplatu Stonskog dohodka (Mogoriš).

Dubrovčani su se žalili kraljici kada je njen izaslanik došao preuzeti Svetodimitarski i Stonski dohodak. Dohotci su isplaćeni tek kada je u Dubrovnik stigla povelja. I slijedeće godine Nikolići se pominju u vezi carina. Do sukoba je došlo i 1416. god.

## Tekst
:*U ime Oca i Sina i Svetoga Duha, da je znano svakom čovjeku, i malom i velikom. Pošto su knez i vlastela dubrovačka poslali kreljevstvu mi, naročito poštovanog muža, protovestijara Žoreta, našeg vjernog slugu i protovestijara, koji kraljevstvu mi je zborio veoma mudro i s poštovanjem molio u ime spomenute vlastele grada Dubrovnika, da naredimo da ne bude nijedne carine pred Stonom u Maslinama i u Slanom, jer isprva tu nisu ni bile. I pošto smo čuli ova poštovanja dostojna obraćanja i molbe spomenute vlastele grada Dubrovnika, zapovedismo ovako i postupismo u dogovoru sa blagodarivnim velmožama vlastelom kraljevstva mi, sa rusaga bosanskog vojvodom Hrvojem i sa knezom Pavlom, i sa vojvodom Sandaljem, i s tepčijom Batalom, i s drugom mnogobrojnom vlastelom i vlasteličićima našega kraljevstva da u vijeke vijekova ne bude poreknut ovaj naš zapis i povelja. Jer mi, gospođa kira Jelena, Božijom voljom kraljica Srbima, Bosne, Primorja i Zapadnih strana, i k tome. Pošto saznadosmo i nađosmo da isprva nisu ni postojale carine na gore pomenutim mjestima, odlučismo i zapovijedismo da ne bude nijedne carine ispred Sona na Maslini i na Slanom, od sada i do vijeka, jer ih ni ranije nije bilo. I sad sve gore napisano ko god da pogazi, neka je proklet od Oca i Sina i Svetog duha, Bogorodice, anđela i arhanđela i svih svetih, i da mu bude uskraćena vera i anđeo u samrtni čas, i da bude predat u ruke đavolove, u pakao, na Velikom sudu poput Jude Iskariotskog. I za bolju svedodžbu i potrebu, stavili smo ispod povelje pečat, gospodina našeg, kralja Stjepana Dabiše, tada...ljeta Gospodina našeg Isusa Hrista, 1397. godine, mjeseca maja, u dvoru kraljevstva mi u Sutjesci.*

## Izvori