open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Urząd Ochrony Państwa

**Urząd Ochrony Państwa** () ili **UOP** je bivša poljska civilna obavještajna agencija koja je služila sigurnosno-obavještajnom radu u zemlji i inozemstvu za potrebe Republike Poljske. Bila je zadužena za obavještajni i kontraobavještajni rad te elektroničku sigurnost vladinih dužnosnika (npr. od prisluškivanja).

UOP je osnovan 10. svibnja 1990. kao nasljednik Służba Bezpieczeństwa () iz komunističkog razdoblja. Služba sigurnosti je imala svoje sjedište u Varšavi te urede u 14 poljskih gradova i to u Białystoku, Bydgoszczu, Gdańsku, Katowicama, Kielceu, Krakowu, Lublinu, Łódźu, Olsztynu, Poznanu, Radomu, Rzeszówu, Szczecinu i Wrocławu.

## Uloge
UOP je izvršavao sljedeće zadaće:

* identificiranje i sprečavanje prijetnji koje mogu biti štetne za nacionalnu sigurnost, obranu, jedinstvo i međunarodni položaj zemlje,
* otkrivanje i sprečavanje organiziranog kriminala i terorizma, špijunaže i drugih zločina koji utječu na sigurnost države te kazneni progon počinitelja,
* otkrivanje i sprečavanje kaznenih djela koja utječu na ekonomsku sigurnost države te kazneni progon počinitelja,
* otkrivanje i sprečavanje kaznenih djela u nezakonitoj proizvodnji, posjedovanju i trgovini oružjem, streljivom i eksplozivom, narkoticima i psihoaktivnim tvarima kao i nuklearnim i radioaktivnim materijalom te kazneni progon počinitelja,
* otkrivanje i sprečavanje povreda državnih tajni,
* priprema i analiza informacija na najvišim razinama vlasti i Vlade koje su bitne za sigurnost države te kriptografska zaštita podataka.

## Uspjesi i neuspjesi
Među veće uspjehe bivše poljske tajne službe ubraja se evakuacija šestorice obavještajaca CIA-e i DIA-e iz Iraka početkom 1990. godine, uoči Zaljevskog rata. Cijeli događaj je poznat kao Operacija Samum a u njoj su odbile sudjelovati mnoge moćnije zemlje poput Velike Britanije, Francuske i Rusije.

Među uspjehe spadaju i otkrivanje špijunskih mreža ruskih agencija GRU i SWR te njemačkog BND-a te protjerivanje njihovih obavještajaca koji su u Poljskoj lažno radili kao diplomati.

U veljači 2002. UOP je razotkrio korupcijski skandal poznat kao "*Orlengate*" u kojem je uhićen Andrzej Modrzejewski, bivši predsjednik poljske naftne kompanije PKN Orlen.

Urząd Ochrony Państwa je znao biti optuživan da se koristi u političke svrhe. Agencija je 1995. bila uvučena u "*skandal Olin*" gdje je poljski premijer Józef Oleksy optužen za suradnju s ruskim obavještajcem Vladimirom Alganovim. Prema autoru Andreju Sołdatowu, riječ je o jednom od najvećih špijunskih skandala u Poljskoj kojeg je izazvala ruska služba sigurnosti s ciljem blokade poljskog pristupa NATO paktu. Zbog tog skandala Oleksy je 1996. podnio ostavku na mjesto poljskog premijera. dok je Alganov sljedeće godine deportiran iz zemlje.

UOP je prestao djelovati 29. lipnja 2002. kada je cijeli sigurnosno-obavještajni posao podijeljen na dvije novoosnovane agencije: Agencja Wywiadu (AW) i Agencja Bezpieczeństwa Wewnętrznego (ABW). Razlika između njih je što AW djeluje u inozemstvu dok ABW radi na poljskom teritoriju.

## Ravnatelji kroz povijest

## Poveznice
* Agencja Bezpieczeństwa Wewnętrznego (ABW)
* Agencja Wywiadu (AW)

## Izvori
Gromosław Czempiński

**Gromosław Józef Czempiński** (12. listopada 1945., Oborniki) je bivši poljski obavještajac koji je 1990. godine zapovjedao Operacijom Samum u kojoj su agenti CIA-e i DIA-e tajno evakuirani iz Iraka prije početka Zaljevskog rata.

Czempiński je u razdoblju od 1. prosinca 1993. do 9. veljače 1996. bio ravnatelj bivše poljske sigurnosno-obavještajne agencije UOP te ima čin brigadnog generala.

## Karijera
Czempiński je diplomirao ekonomiju 1970. na Sveučilištu u Poznańu. Dvije godine nakon toga zapošljava se u tajnoj službi kao njen glasnogovornik. Godinu potom završava obuku u centru za obuku osoblja u bazi kraj sela Stare Kiejkuty. Nakon toga radi u poljskom generalnom konzulatu u Chicagu a kasnije u poljskoj diplomatskoj misiji pri UN-u u Ženevi.

1990. postaje obavještajac UOP-a a iste godine zapovjeda Operacijom Samum kojom su tajno evakuirani američki obavještajci iz Iraka. Oni su tamo pratili kretanja iračke vojske te izrađivali precizne karte o pozicijama vojnih postrojenja u Bagdadu. Cijela operacija je bila veoma riskantna jer su u slučaju identifikacije mogli biti ubijeni dok je iračka tajna služba u to vrijeme sumnjala na američko-poljsku suradnju. Budući da je cijela operacija uspjela, američka vlada je otpisala polovicu poljskog vanjskog duga koji je iznosio 16,5 milijardi USD dok je Czempińskog odlikovao američki predsjednik George Bush st. Također, uz američku suradnju, formirana je specijalna vojna jedinica koju je njen prvi zapovjednik Slawomir Petelicki nazvao GROM, u čast Gromosława Czempińskog.

Nakon vojnog umirovljenja u travnju 1996., Czempiński je radio u upravnim odborima i menadžmentu brojnih kompanija kao što su PZL Mielec, FORCAN, BRE Bank, WAPARK, MOBITEL, Szeptel, The Quest Group i Eco Recycling Investment a davao je i usluge poslovnog savjetovanja.

Od 1999. do 2012. obnaša dužnost predsjednika varšavskog aero kluba a od 2005. do 2010. je predsjednik nacionalnog aero kluba.

2009. godine je u interviewu za jedne poljske dnevne novine izjavio da je bio jedan od osnivača nacionalne stranke Građanska platforma.

22. studenog 2011. uhićen je po nalogu Središnjeg antikorupcijskog ureda zbog sumnje da je nezakonito prisvojio 1,4 milijuna eura tijekom privatizacije tvrtke STOEN.

## Izvori

## Vanjske veze
* Czempiński – życie nieznanego tenora 
* Jak CIA poznała się z UOP
Herkulesov toranj

**Herkulesov toranj** (galicijski i španjolski: *Torre de Hércules*) je starorimski svjetionik na otoku koji je oko 2.4&nbsp;km udaljen od središta grada A Coruñe u Galiciji. Svjetionik je visok 55 metara i s njega se pruža pogled na sjevernoatlansku obalu Španjolske. Nakon svjetionika *Chipiona*, drugi je po visini u Španjolskoj. Svjetionik je španjolski nacionalni spomenik i svake godine ga posjeti preko 149.400 posjetitelja (2009.). Dana 27. lipnja 2009. godine upisan je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Iako se pretpostavlja da su ga izgradili Feničani, sigurno je da ga je obnovio rimski car Trajan. Naselje u kojemu se nalazi svjetionik - "Corunna", ime duguje od latinske riječi "columna", što znači stup. Svjetionik je do 20. st. bio poznat kao **Farum Brigantium**, gdje je latinski *farum* trebalo podsjećati na slavni starogrčki Aleksandrijski svjetionik na otoku Pharosu. Ovaj skoro 1900 godina star svjetionik obnovljen je u izvornom obliku 1791. godine, i najstariji je rimski svjetionik koji je još uvijek u uporabi. Oko svjetionika izgrađen je park sa skulpturama kipara kao što su Pablo Serrano i Francisco Leiro.


file:Coruña, Torre de Hércules, Galiza.jpg|Herkulesov toranj iznad mora
file:Parque da Torre de Hércules, A Coruña.jpg|Skulpture u parku svjetionika
file:Hércules .jpg|Breogánova skulptura ispred tornja
file:Torre 11059TMB.jpg|Herkulesov toranj noću


## Vanjske veze

* Službena stranica
* Fotografije i vizalna objašnjenja
Operacija Samum

**Operacija Samum** je naziv za tajnu operaciju poljske obavještajne službe UOP u Iraku početkom 1990. godine.

## Operacija
CIA je 1990. zatražila pomoć europskih obavještajnih agencija koje bi im pomogle u povlačenju šestero američkih špijuna (agenti CIA-e i DIA-e). Oni su tamo istraživali kretanja iračke vojske u Iraku prije početka Zaljevskog rata. Neke zemlje poput SSSR, Velike Britanije i Francuske su odbile sudjelovati u tako opasnoj operaciji te je samo Poljska pristala pomoći. Rizik je bio velik jer da su otkriveni, operativci obje zemlje vjerojatno bi bili ubijeni.

Poljska je imala veze s Irakom budući da su ondje radile mnoge poljske građevinske tvrtke koje su gradile diljem zemlje. Kao zapovjednika cijele operacije, poljski ministar vanjskih poslova imenovao je Gromosława Czempińskog. Ironično, Czempiński je prethodno bio špijun u SAD-u te je vodio ili bio dijelom mnogih operacija protiv zapadnih obavještajnih službi. Glavni plan bio je stupiti u kontakt sa skrivenim američkim kolegama te im dati poljske putovnice kako bi autobusom pobjegli iz zemlje zajedno s poljskim i ruskim radnicima.

Šestorica agenata su se skrivali u Bagdadu i Kuvajtu nekoliko tjedana prije nego što je operacija provedena. Sama Operacija Samum je postala teška budući da je iračka strana počela sumnjati u američko-poljsku suradnju. Nakon što ih je služba UOP pronašla, Amerikanci su dobili utočište u poljskom građevinskom kampu a zatim su s lažnim putovnicama pobjegli izbjegličkim autobusom. Prilikom dolaska autobusa na punkt, jedan irački pogranični policajac koji je studirao u Poljskoj, upitao je jednog američkog obavještajca nešto na poljskom jeziku. Budući da špijun nije znao jezik, pretvarao se da je pijan kako bi izbjegao odgovor. Postoji i druga verzija koja govori da se operativac onesvjestio nakon postavljenog pitanja. Ipak, američki agenti su sigurno napustili Irak te su prebačeni u Tursku. Završetkom operacije, obavještajci obiju zemalja vratili su se u svoje domovine. Informacije o ovoj operaciji su prvi put otkrivene 1995. godine kada je o njoj pisao Washington Post.

Uspjeh Operacije Samum je osim spašavanja života agenata tim veći jer su spašene i detaljne karte različitih vojnih postrojenja i ključnih točaka u iračkom glavnom gradu Bagdadu. One su se kasnije pokazale presudnima u Operaciji Pustinjska oluja.

Kao nagradu, američka Vlada je obećala prepoloviti poljski vanjski dug koji je iznosio 16,5 milijardi USD.

Poljska tajna služba je kasnije izvela još najmanje dvije slične operacije u kojima je pomogla u bijegu 15 stranaca iz Iraka, uglavnom britanskih državljana koje je Saddam Hussein koristio kao *ljudski štit* u kampanji kojom je nastojao odvratiti savezničku invaziju.

Poljski redatelj Władysław Pasikowski je 1999. godine snimio istoimeni film Operacija Samum koji je postao prvi poljski film kojeg je sufinancirao Warner Bros. i treći kojeg je financirao HBO.

## Izvori

## Vanjske veze
* Operacja Samum (Western Iraq 1990)
Las Médulas

**Las Médulas** je povijesni lokalitet u blizini grada Ponferrada (općina El Bierzo, León (pokrajina), zajednica Kastilja i León, Španjolska) koji je bio važnim rudnikom zlata za vrijeme Rimskog Carstva. 

Njegov slikoviti krajolik je proizvod rimske tehnologije rudarenja (*Ruina Montium*) koju je objasnio Plinije Stariji 77. godine, a sastoji se u potkopavanju planine velikim količinama vode koja je dovođena putem sedam akvedukta s obližnjih planinskih rijeka.
Isti akvedukti su rabljeni u ispiranju velikih količina zlata.

Ekstrakcija zlata je otpočela odmah nakon što je pokrajinu Hispaniju osvojio prvi rimski car August, 25. godine. Sustav sedam paralelnih akvedukta sa planine *Sierra de La Cabrera* je dug preko stotinu kilometara, a neki njihovi dijelovi su sačuvani, pa čak imaju i neke rimske natpise na latinskom.

Iskapanja arheoloških lokaliteta rimskih i pred-rimskih naselja Las Médulasa otkrili su značajne činjenice koje su učinile rimsku tehnologiju jasnijom. God. 1997. Las Médulas je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi i osnovan je Kulturni park kojim upravlja Fundacija Las Médulas, organizacija koja uključuje državne, regionalne i lokalne dioničare, javne i privatne, te predstavlja primjer dobrog upravljanja nacionalnom baštinom.


file:Medulas2003.jpg|Las Medulas 2003.
file:Canal romano de Llamas.jpg|Ostaci rimskog akvedukta isklesanog u stijeni
file:Poblado Metalúrgico de Orellan.jpg|Ostaci rimskog rudarskog naselja *Orellan*
file:Medulas JMM 02.JPG|Put kroz Las Medulas
file:LasMedulas 09.jpg|Prolaz kroz Las Medulas


## Izvori

## Vanjske veze

* Službena stranica fundacije Las Médulas, s virtualnim obilaskom i korisnim informacijama 
* "Las Médulas, the Roman El Dorado".
Llotja de la Seda

**Llotja de la Seda**, katalonski za "Loža svile", (španjolski: *Lonja de la Seda*) je gotička svjetovna građevina u Valenciji koja pokriva više od 2.000 m², i glavna je turistička atrakcija grada.

Zgrada je proglašena UNESCO-vom svjetskom baštinom 1996. godine zbog iznimne vrijednosti kao primjer svjetovne građevine kasnogotičkog stila koji prikazuje snagu i bogatstvo velikih mediteranskih trgovačkih gradova.
 

## Historija

Iza ove građevine nalazi se još starija "Loža ulja" (*Llotja de l’Oli*) iz 14. stoljeća koja je služila, ne samo za trgovinu uljem nego i svim ostalim robama.

Gospodarski procvat Valencije je dosegao vrhunac u 15. stoljeću, što je dovelo do izgradnje ove gotičke zgrade koja je izgrađena od 1482. do 1548. godine. Arhitekti su bili Pere Compte, Juan Yvarra, Domingo Urtiaga i Johan Corbera. Tijekom stoljeća, kompleks je služio kao trgovačka postaja za trgovinu svilom.

Do 1548. godine, uz glavnu dvoranu izgrađena je i bogato ukrašena, dvorana "Morskog savjeta" (*Consolat del Mar*) u renesansnom stilu.

## Odlike

Plan kompleksa Lože svile u Valenciji je pratio slične građevine u drugim gradovima, poput one u Palma de Mallorca arhitekta Guillema Sagrere iz 1448. godine. Arhitekt Pere Compte (1447.-1506.) je izgradio glavnu zgradu, Dvoranu stupova ili Trgovačku dvoranu (*Sala de Contractació*) za samo petnaest godina (1483.-1498.), o čemu svjedoči latinski natpis zlatnim slovima na plavoj vrpci koja visi na vrhu sva četiri zida dvorane

Joan Francesc Mira, lokalni znanstvenik, je pojasnio natpis kao potvrdu kako se ne mora biti protestant ili stranac kako bi se bilo u mogućnosti zasnovati temelje dobre trgovine. Također, natpis je označavao jedinstvo etike i ekonomije.

Ostali dijelovi kompleksa su:
* Toranj
* Dvorana morskog savjeta
* Dvorište s nasadom naranči


file:Llotja pla.jpg|Plan građevine
file:Llotja consolat.jpg|Renesansni kat Morskog savjeta
file:Valencia - Gargoyles.jpg|Gargojli s fasade
file:Llotja escut pmercat2.jpg|Grb kraljevstva Valencije
file:Valencia02 flickr.jpg|Glavni ulaz iznutra


## Napomene

## Vanjske veze

* Turističke informacije i fotografije
Djela Antonija Gaudíja

**[[Antoni Gaudi|Antoni Gaudí]]** je bio katalonski arhitekt koji je pripadao stilu Art Nouveau, a slavan je po svom jedinstvenom arhitektonskom stilu i originalnim građevinama.

Njegova djela koja se većinom nalaze u Barceloni, ili u njenoj neposrednoj blizini, svjedoče o njegovom iznimnom kreativnom doprinosu razvoju arhitekture i tehnologija izgradnje u kasnom 19. i početkom 20. stoljeća. Ovi spomenici predstavljaju eklektični, kao i vrlo osobni stil umjetnika koji je dobio odriješene ruke u dizajniranju vrtova, skulptura i sveukupne dekorativne umjetnosti na građevinama.

Sedam ovih objekata su UNESCO-va svjetska baština: Casa Vicens; Gaudíjev rad na fasadi "Rođenja" i kripte crkve Sagrada Familia, Casa Batlló, kripta u Colonia Güell, ali i prije upisana djela kao što su Casa Milà, Park Güell i Palau Güell.

## Popis djela

## Vanjske veze
* Fotografije gaudijevih djela
Magdalena Koch

**Magdalena Jolanta Koch** - (1958.) - poljska slavistica, istraživačica srpske i hrvatske književnosti 20. i 21. stoljeća, specijalistica u rodnim studijama (spol i rod), bavi se istraživanjem identiteta, transkulturacijom Balkana, štoviše suvremenom srpskom i hrvatskom dramom.

Studirala je srpskohrvatski i ruski jezik na sveučilištu u Wrocławu 1981- godine, gdje je predavala do 2011. godine. Doktorirala je (1997.) radom *Podróże w czasie i przestrzeni. Proza Isidory Sekulić* Od listopada 2011. profesoricom je na sveučilištu Adama Mickiewicza u Poznańu.

## Izabrana djela

* *Podróże w czasie i przestrzeni. Proza Isidory Sekulić*, Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego, Wrocław 2000.
* *…kiedy dojrzejemy jako kultura…Twórczość pisarek serbskich na początku XX wieku (kanon – genre – gender)*, Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego, Wrocław 2007.
* *...kada sazremo kao kultura... Stvaralaštvo srpskih spisateljica na početku XX veka (kanon – žanr – rod)*, Službeni glasnik, Beograd 2012.
* *Milena Pavlović Barilli EX POST, kritike, članci, bibliografija, HESPERIAedu*, Beograd 2009 . (suradnja - Lidija Merenik i Aleksandar Popović , M. Koch, *A Quest for Milena Pavlović Barilli in Serbian Literature/Sulle tracce di Milena Pavlović Barilli nella letteratura serba/U potrazi za Milenom Pavlović Barili u srpskoj književnosti*

## Vanjske veze

* Žene o kojima se ćuti
* Knjiženstvo
* Bibliografija Magdalene Koch
Samostan Poblet

**Kraljevski Gospin samostan Poblet** (katalonski: *Reial Monestir de Santa Maria de Poblet*, španjolski: *Real Monasterio de Santa María de Poblet*) je cistercitski samostan iz 12. stoljeća u pokrajini Conca de Barberà, u španjolskoj autonomnoj zajednici Kataloniji. 

Od 1991. godine upisan je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao jedan od najvećih samostana u Španjolskoj, te kao veličanstvena utvrđena rezidencija Aragonskog kraljevstva s mauzolejom kraljeva Aragona i Katalonije.
## Historija

Samostan su osnovali cistercitski monasi iz Francuske 1151. godine. Glavni arhitekt kompleksa bio je opat Arnau Bargués. Samostan je prvi od tri samostana koji su poznati kao "cistercitski trokut" (druga dva su: Vallbona de les Monges i Santes Creus), a koji su pomogli utvrditi kršćanstvo u Kataloniji u 12. stoljeću. Od pokopa kralja Jakova I. Aragonskog samostan je služio i kao kraljevski mauzolej vladara Aragonske krune.

Glavni oltar crkve je 1527. godine izgradio renesansni kipar Damián Forment.

God. 1835., država je zatvorila samostan, ali ga talijanski cisterciti ponovno obnavljaju 1940. godine. Danas Samostan Poblet pripada "Cistercitskoj kongregaciji aragonskog kraljevstva", zajedno sa samostanom *Santa Maria de Solius* i ženskim samostanima *Santa Maria de Vallbona i Santa Maria de Valldonzella*. Opat Pobleta je ex officio predsjednik kongregacije, a u samostanu se nalazi još 29 monaha, po jedan oblat i jedan novak, te dva pripadnika drugih redova.


file:Poblet-Reial Monestir de Poblet 05.jpg|Kraljevski portal lijevo i barokni desno 
file:Sala privada de poblet.jpg|Refektorij
file:Panteons Poblet Parcerisa.jpg|Prikaz kraljevskog mauzoleja (*Pateon*)
file:Postal grabado laborde 224.jpg|Razglednica iz 1920. prema bakropisu iz 1806. godine. 
file:Tombs of royalty.jpg|Kraljevski grobovi u mauzoleju (Pateon)


## Vanjske veze

* Monestir de Poblet Official website
Pedro Juan Caballero

**Pedro Juan Caballero** (Tobati, 29. lipnja 1786. - 13. srpnja 1821.) - paragvajski političar, jedna od vodeća figura u stjecanju paragvajske nezavisnosti. 

Rođen je u gradu Tobatí u paragvajskoj regiji Cordillera. Igrao je značajnu ulogu u revoluciji, koja se dogodila u ranim jutarnjim satima 15. svibnja 1811. zajedno s Fulgenciom Yegrosom i dr. Joséom Gasparom Rodríguezom de Franciom. Tada je uspostavljena paragvajska nezavisnost od Argentine.

Bio je uključen u zavjeri protiv predsjednika Francie 1820. godine. Francia je provodio teror nad protivnicima. Caballero je zatvoren. Počinio je samoubojstvo u svojoj zatvorskoj ćeliji 13. srpnja 1821. godine.

Paragvajski grad Pedro Juan Caballero dobio je ime po njemu.
Aurelio González

**Aurelio González Benítez** (Luque, 25. rujna 1905. – Luque, 9. srpnja 1997.) bio je paragvajski nogometaš.

González je jedan od najvećih paragvajskih nogometaša, mnogi ga smatraju drugim najboljim igračem iza Arsenija Erica. Karijeru je započeo u Sportivo Luqueño, a zatim se preselio u Olimpiju iz Asuncióna gdje je proveo ostatak svoje karijere osvojivši nekoliko prvenstava. Sa Olimpijom je osvojio tri uzastopna nacionalna prvenstva 1927., 1928. i 1929. godine.

Ranih 1930-ih on je odbio milijunsku ponudu od argentinskog kluba San Lorenzo de Almagro kako bi se mogao boriti za svoju državu, Paragvaj, u ratu za Chaco. On je također bio važan igrač reprezentacije Paragvaja za koju je postigao nekoliko golova 1920-ih i 1930-ih, te je sudjelovao na Svjetskom prvenstvu 1930. godine.

Kao trener, on je vodio Olimpiju Asunción na brojnim natjecanjima. Sa ovim klubom došao je 1960. godine do finala Copa Libertadores. Također je vodio paragvajsku reprezentaciju na Svjetskom prvenstvu 1958. godine

## Izvori
Rajnska Republika

**Rajnska republika** nepriznata je državica koja je formalno postojala 13 mjeseci, od listopada 1923. do studenoga 1924. godine. Rajnski separatistički pokret pojava je karateristična za dvadesete godine dvadesetog stoljeća. Iako je taj pokret imao određenih tradicija i unutar njemačkih snaga koje su i bile njegov nositelj, on je bio suviše slab da bi nastupao samostalno, bez poticanja i pomoći francusko-belgijskih okupacijskih vlasti .

## Uzroci

Naime, 1922. Reparacijska komisija je ustanovila da Njemačka kasni u isporuci ugljena i telegrafskih stupova koje je slala u Francusku i Belgiju na ime reparacija. Zbog toga je 2. siječnja 1923. održana međunarodna konferencija u Parizu, poslije koje su francuska i belgijska vlada odlučile poslati svoju vojsku u Ruhrsku oblast. 11. siječnja 1923. pet francuskih i dvije belgijske divizije umarširale su u Rhursku oblast i okupirale Essen, Bochum, Dortmund i druge rudarsko - industrijske centre, kako bi se osigurala isplata reparacija.

Ideja stvaranja Rajnske republike nailazila je na simpatije i industrijalaca rajnsko-westfalskog područja. Mnoge su rajnske i westfalske tvrtke i prije bile čvršće povezane s Francuskom nego sa Njemačkom. Nakon okupacije Ruhra one su se našle posve odsječene od njemačkog tržišta i nastojale su se prilagoditi novim prilikama. Na zbliženje sa Poincareovom Francuskom rajnske je industrijalce gonio strah pred revolucionarnim pokretom u Njemačkoj.

Pokret je započet u belgijskoj okupacijskoj zoni, gdje je industrijalac Leo Deckers u Achenu proglasio Nezavisnu Rajnsku Republiku. Zatim je u sjevernom dijelu francuske okupacijske zone, u Koblenzu, avanturist i novinar Josef Friedrich Matthes proglasio "Slobodnu Rajnu", a isto je učinio u južnom dijelu ove zone dr. Hans Adam Dorten u Wiesbadenu. Dva pokreta u francuskoj okupacijskoj zoni kasnije će se ujediniti i dr. Dorten će se 1. 12. 1923. u Bad Emsu proglasiti "šefom privremene vlade Rajnske Republike".

Francuska i belgijska podrška separatističkim pokretima naišla je, međutim, na jak otpor Velike Britanije koja je odbijala bilo kakvu mogućnost priznanja navedenih republika. To je kasnije dovelo i do prestanka takve podrške, pa je separatistički pokret ubrzo uspješno suzbijen, a 1924. njemački nacionalisti izvršili su pokolj petnaestak separatista, kojima je uskraćena bilo kakva francuska pomoć. Progoni separatista nastavit će se nakon dolaska nacista na vlast.

Danas separatistički pokret ne uživa nikakvu značajniju podršku u Rajnskoj oblasti.

## Izvori
Mitrailleuse

**Mitrailleuse** je rani francuska strojnica (mitraljez) po kome su dobili svi kasnije strojnice, odnosno oblici automatskog oružja. Prvo takvo oružje je konstruirao belgijski inženjer Joseph Montigny, koji je prodavao oružje Francuzima tijekom 1869. godine. Bila je to straga punjena mehanička strojnica koja se sastojala od cijevi međusobno spojenih i raspoređenih tako da se kroz njih može ispaljivati istovremeno i brzo. Francuzi su se nadali da će im ovo oružje pomoći u Francusko-pruskom ratu 1870., ali nisu imali željeni učinak primarno zbog toga što su te strojnice koristili kao artiljeriju umjesto kao oružje za blisku potporu pješaštvu.

## Izvori
### Napomene

### Literatura
* James H. Willbanks, Machine Guns: an illustrated history of their impact, ABC-CLIO, 2004.,
FN Model 1910

**FN 1910** je poluatomatski pištolj sa dejstvom na principu kratkog trzaja zatvarača sa sakrivenim udaračem i povratnom oprugom smeštenom oko cevi, čuvenog američkog konstruktora Džona Brauninga (John Browning) koji je proizvodila firma Fabrique Nationale de Herstal iz Belgije.
## Razvoj
Za Džona Brauninga, ovaj pištolj je predstavljao uzgredan posao. Desetine modela njegovog raznog oružja su se već proizvodile kako u fabrici FN u Belgiji, tako i u fabrici Kolt (Colt Firearms) u Sjedinjenim Državama. Kako u „Koltu“ nisu bili zainteresovani za proizvodnju ovog modela, Brauning je odlučio da ga patentira i proizvodi samo u Evropi. 

Predstavljen 1910, ovaj pištolj je uneo značajnu inovaciju – povratnu oprugu smeštenu oko cevi. Ova konstrukcija je postala standardna kod mnogih budućih modela među kojima su Walther PPK i ruski Makarov PM. Oružje je odlikovao standardni Brauningov trostruki sistem obezbeđenja, u Evropi poznat kao „triple surete“, sa posrednom, neposrednom i mehaničkom kočnicom. Ovo je u praksi značilo da oružje ne može da opali ako mu je izvađen okvir, ako rukohvat nije čvrsto stegnut i ako se ne otkoči. Oružje je za to vreme bilo izuzetno kompaktno. Bilo je dostupno u kalibrima 9 x 17 mm („kratka devetka“ ili .380 ACP) sa okvirom od šest metaka i 7,65 x 17 (.32 ACP) sa okvirom od sedam metaka. Model je bio u proizvodnji sve do 1983.

## Rasprostanjenost i primena
Ovaj pištolj je zbog svoje kompaktnosti i napredne konstrukcije, a posebno zbog izuzetne bezbednosti, bio prirodan izbor za policijske i žandarmerijske snage širom Evrope. Za samo nekoliko godina od početka proizvodnje, pa do izbijanja I svetskog rata, već je bio u naoružanju policija Belgije, Holandije i Danske, a nakon njegovog završetka, njegova primena se proširila i na mnoge druge zemlje.

## Sarajevski atentat
Pištoljem **FN Model 1910** serijskog broja 19074, Gavrilo Princip je na Vidovdan 28. juna 1914. u Sarajevu izvršio atentat na austrougarskog nadvojvodu Franca Ferdinanda.

## Varijante
Nakon I svetskog rata, Ministarstvo Vojske i mornarice Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca je raspisalo međunarodni konkurs za nabavku novog pištolja. Fabrika FN je pobedila na konkursu sa modelom 1910, ali je naručilac zahtevao da se pištolju produži cev zbog veće preciznosti i da se kapacitet okvira poveća za dva metka. Ovako izmenjeni model 1910 nosi oznaku 1910/22, i mada se zasniva na istoj konstrukciji, mnogi stručnjaci ga zbog opsežnih prepravki smatraju drugim modelom oružja.

## Reference

* Modern Firearms - Handguns - Browning 1910, 1922 and 380 
* French and World Guns, Pistols, Revolvers, Rifles Since 1800.
* Vojta, Jira T. in AutoMag, Volume XXXII, Issue 10, January 2000, pp.&nbsp;231–233.
Mauser C96

**Mauzer C96** () je pištolj konstruisan u fabrici Mauzer 1895. godine. Osim u Nemačkoj proizvodio se u Kini i Španiji do 1961. Karakteriše ga duga cev, integrisan magacin za municiju koji se nalazi ispred obarače i drveni kundak koji može služiti kao dodatni magacin za municiju. Koristio je izuzetno jak i precizan kalibar 7,63 x 25&nbsp;mm koji je premašen po kvalitetu tek pojavom kalibra .357 1935.

Koristio se u skoro svim sukobima tokom perioda proizvodnje i izrađeno je oko milion primeraka u fabrici Mauzer, ne računajući lokalne kopije u drugim državama. Neobični dizajn - u kome se magacin sa municijom nalazio ispred okidača - kao i mogućnost montiranja kundaka, učinio ga je jednim od najprepoznatljivih pištolja u istoriji. Brzo je stekao popularnost te su ga nosile i koristile razne slavne ličnosti kao Vinston Čerčil, Lorens od Arabije i kineski maršal Džu De. Na početku 20. veka je uživao reputaciju "revolucionarnog" oružja s obzirom da su ga često koristili atentatori (kao u slučaju marsejskog atentata, kao i obje strane u ruskom građanskom ratu.

Samo manji broj je korišćen u inventaru Vermahta tokom Drugog svetskog rata a poslednju praktičnu upotrebu video je u Vijetnamskom ratu.

## Vanjske veze

* Članak o C96
Hadžiefendićeva legija

**Hadžifendićeva legija** ili **Muslimanska legija** je bila dobrovoljačka muslimanska milicija i domobranska jedinica sastavljena skoro isključivo od muslimana iz tuzlanskog kraja tokom Drugog svetskog rata. Jedinicu je krajem decembra osnovao bivši rezervni major Jugoslovenske vojske Muhamed Hadžiefendić, koji je stupio u Hrvatsko domobranstvo. Do kraja godine, legija je počela osnivanjem šest bataljona u severoistočnoj Bosni.

Legija je bila najjača i uspešnija muslimanska milicija u tuzlanskom kraju i borila se protiv partizana i četnika u severoistočnoj Bosni između decembra 1941. i oktobra 1943. Do aprila 1942. bila je efektivno van kontrole Hrvatskog domobranstva, iako je ono nastavilo da dostavlja oružje i municiju legiji. Članovi legije su činili jezgro dobrovoljaca koji su pristupili u Handžar diviziju sredinom 1943. što je doprinelo slabljenju legije i njenom uništenju od strane partizana prilikom zauzimanja Tuzle oktobra 1943.

## Povezano
* Huskina vojska
Vlada narodnog spasa

**Vlada narodnog spasa** (poznata i kao Vlada nacionalnog spasa ili Nedićev režim) je bila centralni organ marionetske kvislinške vlasti postavljene od strane nemačkih okupatora u Drugom svetskom ratu u okupiranoj Srbiji. Vlada narodnog spasa je formirana 29. avgusta 1941. godine i zamenila je raniju kvislinšku upravu u Srbiji poznatu kao Komesarska vlada Milana Aćimovića.

Srpska kvislinška vlast je, tokom celog perioda okupacije, bila de fakto podređena nemačkoj vojnoj administraciji poznatoj kao Vojna uprava u Srbiji (). Nemačka vojna administracija je formirana 1941. godine, nakon invazije na Kraljevinu Jugoslaviju.

Pored vlade narodnog spasa, na području okupirane Srbije delovale su i druge domaće kolaboracionističke snage, kao što su ZBOR i Srpski dobrovoljački korpus Dimitrija Ljotića, četnici Koste Pećanca i legalizovani četnici Draže Mihailovića. Nakon što su i poslednji ostaci ustanka u Srbiji ugušeni, Nemci su tokom leta 1942. odlučili da razoružaju obe grupe četnika, i Dražine i Pećančeve.

## Reference
Gatling (oružje)

**Gatlingov sistem** je mitraljez ili laki top sa izuzetno velikom brzinom gađanja, zasnovan na konstrukciji sa više cevi.

Pronalazač Ričard Gatling (Richard J. Gatling) patentirao je 1862. godine višecevnu automatsku pušku/mitraljez, koja je pokretana ručicom. Ograničeno je korišćena u američkom građanskom ratu zbog velike težine i nemanja obarača. U drugoj polovini XIX veka Gatlingov sistem korišćen je i kao mitraljez i kao top, posebno u mornarici, ali je ubrzo pao u zaborav pošto su i jednocevna oruđa počela da postižu znatne brzine.

Rehabilitacija ideje dogodila se posle Drugog svetskog rata, kada se pojavila potreba za izuzetno brzom paljbom kako kod aviona, tako i kod brodova radi zaštite od raketa more-more. 

Prva novija primena Gatlingovog sistema u SAD je šestocevni avionski top M61 Vulkan od 20 mm, nastao tokom 1950-tih godina, a i danas široko korišćen kod aviona kao što su F-14, F-15, F-16 i F-18 itd. Maksimalna brzina ispaljivanja je 7.200 metaka i minutu, a brzina gađanja je standardno podesiva od 4.000 do 6.000. 

Na avion A-10 Tanderbolt II, namenjen borbi protiv tenkova, montira se znato veći sedmocevni top GAU-8 od 30 mm. Brzina gađanja je niža, od 2.100 do 4.200 metaka u minuti, a municija može biti kako protivoklopna, tako i visoko eksplozivna. Razorna moć sistema je izuzetno velika, tako da sa lakoćom uništava savremene tenkove.

Znatno manji višecevni sistemi montiraju se na američke helikoptere. Jedan, za helikopter Hjui Kobra, je pojednostavljeni Vulkan, kod koga je zadržan kalibar od 20 mm, ali je broj cevi smanjen na tri, a svaka od njih skraćena. Brzina gađanja je 2.000 do 3.000 metaka u minutu. Drugi je zasnovan na municiji manjeg kalibra, od 7,62 mm, a naziva se Minitop. Brzina gađanja dostiže 6.000 metaka u minutu. Široko je korišćen u Vijetnamu.

Slične sisteme poseduje i Rusija: četvorocevne od 7,62 i 12,7 mm za helikoptere, šestocevne od 23 i 30 mm za avione, a ove poslednje za brodove kao zaštita od aviona.

Osnovna vrlina Gatlingovog sistema je visoka brzina paljbe. Slabosti su znatna složenost, velika težina, potreba za spoljašnjom energijom za pokretanje (struja, pritisak vazduha ili hidraulika) i sporost dostizanja pune brzine paljbe (0,4 sekunde kod Vulkana).
Type 54

**Type 54** (trad. kin. 54式手槍;; pojed. kin. 54式手枪) je kineska kopija sovjetskog pištolja Tokarev TT-33. Postoje i inačice Type 54 pištolja kao što su **Type 51**, **M20**, **TU-90** i **Model 213**.

## Historija
Type 54 je uveden u službu 1951. godine te se proizvodio u Shenyangu u *Tvornici 66* kao poboljšana inačica modela Type 51 (također kopija Tokareva) koristeći ruske i kineske dijelove nakon Korejskog rata. 1954. nakon što je proizvedeno oko 250.000 pištolja, naziv pištolja je promijenjen u Type 54 te koristi isključivo dijelove domaće proizvodnje. Ovaj model je koristio streljivo kalibra 7.62x25mm Tokarev dok su neke inačice dizajnirane za korištenje streljiva 9x19mm Parabellum.

Iako je u kineskoj vojsci QSZ-92 (Type 92) zamijenio zastarjeli Type 54, pištolj je ostao u službi nekih dijelova kineskih oružanih snaga kao što su narodna policija i neke trupe kineske narodnooslobodilačke vojske.

Type 54 je u Kini u kolokvijalnim razgovorima poznat pod nadimkom "Crna zvijezda" (trad. kin. 黑星手槍;; pojed. kin. 黑星手枪).

## Inačice
Norinco, kineska nacionalna industrija oružja, za potrebe komercijalnog tržišta još proizvodi Type 54 koji koristi streljivo kalibra 9x19mm Parabellum (poznat i kao **Model 213**) kao i izvorno streljivo 7.62x25mm Tokarev. Pištolj ima sigurnosnu kočnicu za razliku od sovjetskog izvornika.

Pištolje koji su u trenutnoj proizvodnji nisu dostupni na tržištu SAD-a zbog uvoznih zabrana na kinesko vatreno oružje. Dostupni je tek Model 213 koji je uvezen u zemlju tijekom 1980-ih i 1990-ih prije stupanja embarga na kinesko oružje.

Norinco je proizvodio i model **M20**. Riječ je o inačici pištolja Type 54 ali bez tvorničkih oznaka kako bi se prikrilo podrijetlo oružja. Mnogi od tih pištolja su davani sjevernovijetnamskim snagama tijekom Vijetnamskog rata.

**TU-90** (poznat i kao NP-10 ili Model 213-B) je poboljšana inačica Modela 213 te je sličan egipatskom pištolju **Tokagypt** iz 1960-ih. Proizveden je prvenstveno od kovanog čelika a bočne strane rukohvata su od rebraste gume.

## Korisnici
### Postojeći korisnici
* 
* 
* : vijetnamska vojska.

### Bivši korisnici
*  Sjeverni Vijetnam

## Izvori

## Vanjske veze
* Sinodefence.com
* NISAT.org
SPP-1

**SPP-1M** (rus. *Specialnyj podvodnyj pistolet*, hr. *Specijalni podvodni pištolj*) je sovjetski podvodni pištolj namijenjen specijalnim ronilačkim postrojbama.

## Opis
Zbog specifične okoline svog djelovanja koristi strijelasti metak kalibra 4,5x40mmR. Cijev nije užljebljena budući da se preciznost održava hidrodinamičkim efektima projektila.

U svaku od četiri cijevi stane po jedan metak. Puni se pomoću spremnika koji se spaja na kraj pištolja.

## Povezano
* Heckler & Koch P11

## Izvori

## ‎Vanjske veze
Heckler & Koch P11

**Heckler & Koch P11** je pištolj projektiran kao podvodno oružje. P11 služi isključivo za podvodnu borbu. Spremnik strjeljiva sadrži 5 metaka *(nisu klasični metci, nego nešto slično harpunu)*. Kada se ispali svih 5 hitca, spremnik s mecima se moram poslati proizvođaču kako bi se ponovno napunio.

P11 se rabi u mnogim vojskama svijeta, u većini kod jedinica za specijalna djelovanja.

U prošlosti, Heckler & Koch je dugo čuvao i negirao da takav pištolj postoji, ali pojavljivanjem u nekim akcijskim filmovima 2003. i kasnije kao i u videoigrama postao je poznat u javnosti.

## Vidi slično
* SPP-1, sovjetski podvodni pištolj

## Izvori
Browning Hi-Power

**Browning HP** *(High Power)* je vrsta automatskog pištolja plosnatog oblika i nazvana je po američkom izumitelju John Browningu. Browning također nose i druga automatska oružja koja izlaze iz tvornice Browning ili proizvoda koja se prave po njihovoj licenci.

## Vanjske veze
* The FN HP Explained (downloadable ebook)  (H&L Publishing - HLebooks.com 2004)
ČZ vz. 27

**ČZ vz. 27** je čehoslovački poluautomatski pištolj temeljen na prethodniku vz. 24. Pištolj nosi i oznaku **CZ 27** kao način numeriranja proizvoda u tvornici oružja Česká zbrojovka nakon 2. svjetskog rata.

Nakon njemačke okupacije Čehoslovačke 1938. godine, pištoljem su se naoružale njemačke vojne i policijske snage koje su koristile oznaku **P27**. Njegova proizvodnja nastavila se i poslije rata sve do početka 1950-ih. Proizvedeno ih je preko 500.000 a izvozio se u mnoge zemlje diljem svijeta. S druge strane, u Izrael je prokrijumčareno 500 komada ovih pištolja uoči osnivanja židovske države i kasnijih arapskih sukoba.

## Korisnici
* : velika primjena u čehoslovačkoj vojsci i policiji.
* 
* 
* 
* 
* : etiopskom vladaru Haileu Selassiju je u prosincu 1948. darovano pet pištolja ČZ 247 koji su automatska inačica ČZ vz. 27.
* 
* : zemlja je vojnim ugovorom naručila 7.000 vz. 27 pištolja ali se to nemože potvrditi. Naime, čehoslovačko tvrdolinijsko komunističko vodstvo koje nije podržavalo cionizam, naredilo je da se sve evidencije koje dokazuju prodaju oružja unište ili sakriju. Isto tako, poslijeratna politička klima je imala snažan utjecaj na izvoz oružja. Neki izvori navode da je zemlji dostavljeno svega 500 pištolja. Inače je Izraelu iz Čehoslovačke dostavljena velika količina pješačkog oružja i strjeljiva domaće i njemačke proizvodnje u razdoblju od 1947. do 1949.
* 
* 
*  Nacistička Njemačka: nacistička vojska i policija je koristila pištolje nakon okupacije Čehoslovačke pod oznakom **P27**.
* 
* 
* : u zemlju je uvezeno 3.286 pištolja.
* 
* 

## Pištolj u popularnoj kulturi
Pištolj je koristio Ralph Fiennes u kultnom filmu Stevena Spielberga, Schindlerova lista.

## Izvori

## Vanjske veze
* Cz 27 
* Pistole ČZ vz. 27
Zastava M57

**Zastava M57** je polu-automatski pištolj kojeg je u bivšoj Jugoslaviji proizvodila tvrtka Zastava Oružje (danas Zastava Arms). Riječ je o kopiji sovjetskog pištolja Tokarev TT-33. Pištolj je prihvaćen 1957. dok se masovno počeo proizvoditi 1960. godine. Bio je službeno oružje u jugoslavenskoj vojsci i policiji.

Tehničke razlike između jugoslavenskog i sovjetskog pištolja gotovo su neznatne a najznačajnije su da M57 koristi okvir kapaciteta devet a TT-33 kapaciteta osam metaka. Veći kapacitet okvira je razlog za nešto većeg rukohvata kod M57. Također, vodilica povratne opruge se kod Zastavinog modela sastoji od dva dijela.

Vizualne različitosti su veoma male ali vidljive. Tako sovjetski TT-33 na koricama pištolja ima oznaku zvijezde petokrake oko koje je oznaka CCCP. Jugoslavenska inačica pištolja ima oznaku FNRJ ili SFRJ.

Pištolj koristi streljivo kalibra 7,62x25 TT dok je Zastava Oružje tijekom 1970-ih počela proizvoditi sličan pištolj koji je koristio 9x19 Luger streljivo. Riječ je o modelu Zastava M70.

## Vanjske veze
* Web stranica proizvođača
Steyr TMP

**Steyr TM** (nje. Taktische Maschinenpistole, hrv. Taktički automatski pištolj) je austrijski automatski pištolj kojeg je dizajnirala i proizvela autrijska vojna industrija Steyr Mannlicher. Pištolj koristi streljivo kalibra 9x19mm Parabellum.
Poznat je po tome da strijelac može kontrolirati paljbu, te može ispaliti rafal od 10 - 15 metaka, dok su ostali automatski pištolji ograničeni na rafal od 2 - 3 metka. Pištolj koristi okvire od 15 i 30 metaka. Na cijev pištolja može se montirati prigušivač.

**Steyr SPP** je civilna inačica TM-a te ima samo mogućnost polu-automatse paljbe.

2001. godine Steyr je prodao nacrte TM-a švicarskoj tvrtci Brügger & Thomet, koja je proizvela vlastitu kopiju **Brügger & Thomet MP9**.

## Inačice
### SPP
Steyr SPP (eng. Special Purpose Pistol, hrv. Pištolj za posebne namjene) je polu-automatska inačica TMP-a. Dužina cijevi je neznatno povećana. Uklonjen je prednji rukohvat te su umjesto njega postavljene male Picatinny šine.
SPP je proizveden za potrebe civilnog tržišta kao oružje osobnog naoružanja. Nešto je veći od klasičnog pištolja te je izrađen uglavnom od sintetskih materijala.

### Brügger & Thomet MP9
Brügger & Thomet MP9 je razvijen na temelju Steyr TMP-a te se proizvodi u Švicarskoj. Razlikuje se od austrijskog originala po kundaku koji se sklapa na desnu stranu te integriranim Picatinny šinama i novoj sigurnosnoj blokadi okidača. Polu-automatska verzija koristi naziv **TP9** te je slična Steyr SPP.

## Korisnici
*  - Steyr TMP koristi austrijska specijalna jedinica EKO Cobra
*  - MP9 koristi bombayska policija
*  - TMP koristi talijanska jedinica Gruppo di Intervento Speciale
*  - MP9 koristi portugalska vojska
*  - MP9 koriste mnoge švicarske policijske jedinice

## Izvori

## Vanjske veze
* MP9.ch
** Informacije o MP9
** Brošura o MP9
** Korisničke instrukcije o MP9
* World.guns.ru
* Recenzija o MP9
Zastava M70A

**Zastava M70A** je poluautomatski pištolj izrađen od strane Zastava Oružja. Naslednik je pištolja M57 koji je nastao po uzoru na sovjetski pištolj TT. U odnosu na M57 i TT noviji M70A se razlikuje u mnogim poboljšanjima i promenjenom kalibru (9mm PARA u odnosu na raniji 7.62mm). Široko je rasprostranjen u civilnom vlasništvu a u vojsci se polako potiskuje novijim modelima. U žargonu je poznat i kao „duga devetka“.

## Razvoj
U godinama po okončanju Drugog svetskog rata organima bezbednosti u SFRJ je trebao jak pištolj, po ugledu na dokazani sovjetski TT. Crvena Zastava je razvila pištolj M57 u kalibru 7.62mm koji je odmah prihvaćen od strane policije i JNA kao standardni pištolj. Kasnije je razvijena i verzija M70A koja se, osim po kalibru, razlikovala i po kočnici kao i po obradi navlake. Verzija M70A je izrađena i za civilno tržište. Prva varijanta M57 nije imala klasičnu kočnicu kakvu ima M70A. Pištolj je jednostruke akcije, radi na principu kratkog trzaja cevi, a bravljenje se ostvaruje padom, odnosno podizanjem cevi u vertikalnoj ravni. Za razliku od modela M57 noviji M70A ima šest žljebova cevi (u odnosu na ranija 4).

## Upotreba
Pištolj M70A kao i M57 se koriste kao lično naoružanje u vojsci i policiji. Iako noviji modeli pištolja potiskuju ove modele oni i dalje ostaju kao lično naoružanje oficira i pripadnika policije. Korišćeni su u ratovima tokom raspada SFRJ kao i u novijim konfliktima. Osim u vojnim i policijskim pištolj se nalazi i u civilnim posedima. Zbog izuzetne jačine zrna pištolj koriste pripadnici organizovanog kriminala. Neki modeli su i ručno prepravljeni sa ciljem brže i preciznije paljbe sa manjim trzajem ugradnjom kompenzatora. Model M70A se nalazi i u privatnom vlasništvu kolekcionara u SAD.

## Vanjske veze
* M57, M70 i M70A na James veb strani
* M70A na veb strani Zastava oružja
Glock

**Glock** je serija poluautomatskih pištolja koje je dizajnirala i proizvela austrijska tvrtka Glock Ges.m.b.H. u Deutsch-Wagramu, Austrija. Osnivač tvrtke, inženjer Gaston Glock, nije uopće imao iskustva u dizajniranju ili proizvodnji vatrenih oružja u vremenu kad su napravili svoj prvi prototip pištolja, *Glock*. Glock je, međutim, imao opsežno iskustvo u naprednim sintetičkim polimerima, znanje koje je bilo instrumentalno u dizajnu tvrtkine prve uspješne linije pištolja sa polimernom građom. Glock je uveo feritno nitrocementiranje u industriju vatrenih oružja kao anti-korozivnu površinsku obradu.
Heckler & Koch HK4

**HK4** je njemački đepni pištolj kojeg je proizvodila tvrtka Heckler & Koch. Osnova HK4 pištolja bio je Mauser HSc pištolj, a imao je modularnu cijev. Nazvan HK4 zato što može koristiti četiri različita kalibra, samo mjenjanjem cijevi. To je ujedno i prvi proizvedeni pištolj ove tvrtke. Projektiran je 1967. godine, a 1968. je počela serijska proizvodnja koja je trajala do 1984. godine. Tijekom tog vremena proizvedeno je oko 38.000 primjeraka tog pištolja. Serijski brojevi od 10001 do 36550 su bili proizvedeni za komercijalne svrhe i prodaju, a dvanaest tisuća za njemačku policiju i vladine agencije (serijski brojevi od 40001 do 52400).
Heckler & Koch HK45

**Heckler & Koch HK45** *(Heckler & Koch, .45 ACP)* je poluautomatski pištolj njemačke tvrtke Heckler & Koch.

HK45 je projektiran kako bi zadovoljio potrebe američke vojske (U.S. Military Joint Combat Pistol) za .45 ACP kalibarnim poluautomatskim pištoljem, koji bi zamjenio starije 9&nbsp;mm M9 pištolje. Pištolj je projektirao Heckler & Koch u suradnji sa Larryem Vickersom *(bivši pripadnik Delta Forca)* i Kena Kackathorna.

HK45 je prvo oružje koje se proizvodi u Heckler & Kochovoj novoj tvornici u SAD-u.

## Inačice

Heckler & Koch proizvodi i HK45 Compact (HK45C), čije punjenje sadrži 8 metaka. HK45C je gotovo isti kao osnovna inačica HK45, ali ima manji trzaj pri pucanju, slično kao i kod pištolja Heckler & Koch P2000.

U razvoju su i HK45 Tactical (HK45T) i HK45 Compact Tactical (HK45CT) koji će imati dužu cijev od osnovnog modela za prigušivaće.

## Izvori
Heckler & Koch MK23

**Heckler & Koch Mk 23** je poluautomatski pištolj kojeg proizvodi njemačka tvrtka Heckler & Koch. Heckler & Koch MK23 Mod 0 je posebna inačica opremljena sa prigušivačem i laserom kojim se povećava preciznost. Top inačicom su opremljene američke specijalne snage USSOCOM 1990-ih. Obična inačica namjenjena je civilnom tržištu i kao oružje za policajce i snage reda.

## Vanjske veze

* Official page 
* MK23 operator's manual 
* HKpro SOCOM page
Arcus 94

**Arcus 94** je bugarski poluautomatski pištolj kojeg proizvodi istoimena tvrtka *Arcus*. Riječ je o derivatu Browningova modela Hi-Power. Osim osnovnog modela 94 postoji i inačica 94C. Nasljednik Arcusa 94 je Arcus 98DA.

## Inačice
* Arcus 94
* Arcus 94C

## Korisnici
* : specijalne snage bugarske vojske.

## Izvori

## Vanjske veze
* Karakteristike modela Arcus 94 na web stranici proizvođača 
* Karakteristike modela Arcus 94C na web stranici proizvođača 
* Modern Firearms 
* Arcus 94, 94C i 98DA
Zastava CZ 99

**CZ 99** je polu-automatski pištolj kojeg proizvodi srpska industrija oružja Zastava Arms. Pištolj je razvijen kako bi zamijenio model M57 (Zastavina inačica sovjetskog pištolja TT-33) te postao novi standardni pištolj jugoslavenske vojske i policije. Naziv CZ je akronim proizvođača (**Crvena Zastava**, današnja Zastava Arms).

Prvi model je 1989. dizajnirao Božidar Blagojević. Ovisno o modelu, CZ 99 koristi streljivo kalibra 9x19mm Parabellum i .40 S&W.

## Inačice
### CZ 999
Iako je u početku model CZ 99 razvijen da koristi municiju kalibra 9x19mm Parabellum, za strano tržište je razvijena inačica sa municijom u kalibru .40 S&W. Mnogi od tih pištolja su izvezeni u SAD 1990. godine.
S vremenom su razvijene novije inačice ovog modela i to: CZ 999 i CZ 999 Scorpion. Te inačice su u SAD-u poznate kao **ZDA 9mm**.

### CZ 05
CZ 05 predstavlja četvrtu generaciju pištolja iz obitelji CZ 99 koji je stavljen u masovnu proizvodnju u proljeće 2007. To je u suštini model CZ 999 sa picatinny šinama. Pištolj ima ugrađene indikatore koji upućuju korisnika na metak u cijevi te na posljednja tri metka u okviru.
Najnoviji model CZ 05 je u SAD izvozila tvrtka *EAA Corp* pod nazivom **Zastava EZ**. Pištolj koristi municiju kalibra 9x19mm Parabellum, .40 S&W i .45 ACP.

### Strane kopije
Izraelsku kopiju Zastavinog modela CZ 99 Compact G proizvodi *KSN Industries* pod imenom **Golan**. Postoji i južnoafrička kopija CZ 99 nazvana **TZ-99**. Taj pištolj je kratko vrijeme proizvodila tvrtka Tressitu koja je kasnije bankrotirala.
U ožujku 2008. Irak je za potrebe iračke vojske naručio od Zastave Arms 18.000 pištolja CZ-99.

## Korisnici
* : Vojska Srbije
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Reference

## Vanjske veze
* Službena web stranica proizvođača Zastava Arms
* Web stranica posvećena pištoljima iz obitelji CZ 99 
* EAA Corp.com - Zastava EZ 
* Modern Firearms
Zastava M88

**Zastava M88** je polu-automatski pištolj kojeg je u Jugoslaviji proizvodila Zastava Oružje. Pištolj je modificiran u odnosu na prijašnje modele M57 i M70A koji su se bazirali na sovjetskom Tokarevu. Tako je primjerice pištolj koristio streljivo kalibra 9x19mm Parabellum što mu je omogućavalo izvoz. Tako se Zastava M88 počela prodavati i na američkom tržištu gdje ju je na temelju licence proizvodila tvrtka European American Arms Inc. Ti pištolji bili su dostupni i sa streljivom kalibra .40 S&W.

M88 je imao limitiranu uporabu u jugoslavenskoj vojsci i policiji ali je zamijenjen sa pištoljima iz serije CZ 99 koji su imali veći kapacitet. Od kada je pištolj postao dostupan za civilnu uporabu, M88 se počeo koristio kao pištolj prilikom obuke u nekim vojnim kampovima u Srbiji.

## Korisnici
*  Jugoslavija: bivši korisnik. M88 se u ogranićenim količinama koristio u JNA i policiji.
* : koristi se u vojnim kampovima za obuku.
* : M88 se u Americi prodavao na civilnom tržištu.

## Vanjske veze
* EAAcorp.com - Zastava M88 
* Zastava M88 (en.Wiki)