open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Valdežunac

**Valdežunac** (**Žunac**, **Zonka**, **Zonki**; tal. *Zonchi*) je prigradski turistički predio u u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Štinjan.

Valdežunac sa sjevera ograničuje Štinjan, s istoka Monumenti, s juga Pulski zaljev, a sa zapada Punta Kristo.

U uvali Zonki (Žunac) nalazila se vojarna koja se protezala čitavim sjevernim dijelom pulskog zaljeva. Tu se nalazi i Fort Zonchi kojeg su Austrijanci izgradili radi obrane ratne luke. Dok je služila vojnoj svrsi, uvala je bila mjesto gdje su se ratni brodovi mogli napuniti gorivom. Sada je često mjesto raznih ribiča te ljubitelja paintballa i ostalih borbenih simulacija.
Mulimenti

**Mulimenti** (**Monumenti**, **Camulimenti**), prigradski turistički predio u Puli koji administrativno pripada mjesnom odboru Štinjan. Etimologija ovog toponima, kako je navodi Kandler, vezana je uz mlinove pokretane vjetrom (tal. *mulini a vento*).

Mulimente sa sjevera ograničuje Štinjan, s istoka Vallelunga, s juga Pulski zaljev, a sa zapada Valdežunac.

Na Mulimentima se nalazila vojarna koja se protezala čitavim sjevernim dijelom pulskog zaljeva. Između uvale Ježinci i uvale Mulimenti nalazi se poluotok koji je mostom spojen s otokom Sv. Katarina.

U zadnje vrijeme na Mulimentima se održavaju glazbeni festivali Seasplash i Viva la Pola!.

## Reference
Paganor

**Paganor** je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Veli Vrh.

Paganor sa sjevera ograničuje Valdenaga i Šurida (općina Fažana), s istoka Veli Vrh, s juga Karšiole, a sa zapada Štinjan. Fažanska cesta čini južnu granicu Paganora, a Vodnjanska cesta njegovu istočnu granicu.
Šikići

**Šikići** (tal. *Sichici*) je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Busoler.

Šikiće sa sjevera ograničuje Monte Turko, s istoka Turtijan, s juga Valdebek, a sa zapada Škatari.

Kroz središte naselja prolazi Ližnjanska cesta koja spaja Pulu s Ližnjanom. Kuće su smještene uglavnom uz prometnicu. Stanovništvo se bavi uglavnom poljoprivredom obrađujući okolna plodna polja.

Jugoistočno od Šikića nalazi se vjerojatno najveća pulska utvrda, Fort Turtian. Ugrađen u obližnje brdo činio je uz ostale utvrde obrambeni prsten oko pulske luke koju su Austrijanci od polovice 19. stoljeća učinili svojom glavnom ratnom lukom.
Valtursko polje

**Valtursko polje** (tal. *Campi d'Altura*), prostrano polje i naziv prigradskog naselja u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Busoler.

Valtursko polje sa sjevera ograničuje Loborika (općina Marčana), s istoka Valtura, s juga Škatari i Šikići, a sa zapada Šijana i Monteserpo-Komunal.

Na ogromnoj površini Valturskog polja nalazi se zračna luka Pula s pistom dugom 3 kilometra. Na rubnim dijelovima polja nalazi se OKZ Valtura i spilja Šandalja. Na sjeverozapadu polja izgrađen je 2006. godine čvor Pula, početni dio Istarskog ipsilona i brze ceste B9.
Vallelunga

**Vallelunga** (**Valelunga**) je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Veli Vrh.

Valelungu sa sjevera ograničuje Paganor, s istoka Karšiole, s juga Pulski zaljev, a sa zapada Monumenti.

Etimologija toponima Valelunga potječe od talijanske riječi *Valle lunga* što znači "duga uvala". Kroz cijelo 20. stoljeće na Valelungi se nalazila vojarna tako da je ovaj naziv postao sinonim vojne zone između željezničke pruge i sjeverne strane pulske luke, potpuno zamjenivši toponim Karšiole koje sad ima neznatno promijenjeno značenje.
Nagrade i priznanja Grada Pule

**Nagrade i priznanja Grada Pule** dodjeljuje se pojedincima i pravnim osobama za iznimna dostignuća i doprinose od osobitog značaja za razvitak i ugled Grada, a poglavito za istaknute uspjehe u unapređivanju gospodarstva, znanosti, kulture, sporta, tjelesne i tehničke kulture, odgoja, obrazovanja, zdravstva, socijalne skrbi, zaštite čovjekova okoliša ili u pružanju humanitarne i druge pomoći.

Nagrade i priznanja koje dodjeljuje Gradsko vijeće Grada Pule na temelju općeg akta, odnosno Statuta Grada Pule, po važnosnom slijedu, jesu:

* **Nagrada Grada Pule**
* **Grb Grada Pule**
* **Povelja Grada Pule**

Gradsko vijeće Grada Pule također dodjeljuje **Povelju "Počasni građanin Grada Pule"** prema istim kriterijima kojima se dodjeljuju javna priznanja i počasti Grada. Gradonačelnik Grada Pule može dodjeliti pojedincima i pravnim osobama **Zahvalnicu gradonačelnika Grada Pule**.

Nagrade i priznanja određena su *Odlukom o dodjeli nagrada, priznanja i počasti Grada Pule* iz 1998. godine.

Nagrade i priznanja uručuju se zaslužnim osobama prigodom svečanosti obilježavanja *Dana grada Pule* koji se obilježava 5. svibnja u spomen na oslobođenje Pule u Drugom svjetskom ratu.

## Poveznice
* Odlikovanja
* Odlikovanja i priznanja Republike Hrvatske

## Vanjske veze
* Nagrade i priznanja Grada Pule
Nacionalna udruga za fortifikacije Pula

**Nacionalna udruga za fortifikacije - Pula** (**NUF - Pula**) je udruga čija je djelatnost sakupljanje dokumentacijskog materijala o povijesnim fortifikacijama, bivšim vojnim objektima, podzemnim gradnjama, skloništima svih namjena i povijesnoj fortifikacijskoj arhitekturi. Udruga je osnovana 19. rujna 2006. godine. Sjedište udruge je u Zagrebu.

Udruga okuplja građane koji pokazuju interes za zaštitom fortifikacijskih objekata, bivših vojnih objekata, podzemnih gradnji, skladišta svih namjena. Udruga provodi zaštitu povijesnih fortifikacija, bivših vojnih objekata, podzemnih gradnji, skladišta svih namjena uz pomoć vlastitih sredstava i sredstava dobivenih donacijama uz obvezu suradnje i ishođenja potrebnih odobrenja Ministarstva kulture Republike Hrvatske, sukladno zakonskim odredbama.

NUF - Pula često organizira volonterske radne akcije u vezi zaštite i održavanja fortifikacijskih objekata, poštivajući intaknost zatečene arhitekture i dijelova građevina, infrastrukture i inventara. Udruga također vrši dopunu topografskih snimaka fortifikacijskih objekata. Sve poduzete akcije koordinirane su s Ministarstvom kulture i Konzervatorskim odjelom Pula budući da je većina incijative posvećena fortifikacijskim objektima u sklopu fortifikacijskog sustava Pule.

Udruga posjeduje bogatu arhivu u kojoj se nalazi pisana građa i fotodokumentacija o raznim fortifikacijama. Članstvo u udruzi čine i osobe izvan Pule tako da članovi često obavljaju radove na zaštiti i održavanju pojedinih utvrda širom Hrvatske.

NUF - Pula priprema tematske izložbe, te organizira predavanja i projekcije za škole, vrtiće i zainteresirane građane, a u skoroj budućnosti planira i otvaranje muzeja fortifikacija.

## Povezano
* Pulske fortifikacije
Sveta Katarina (Pulski zaljev)

**Sveta Katarina** (tal. *Scoglio Santa Catarina*) je jedan od otoka smješten u pulskom zaljevu. Administrativno pripada mjesnom odboru Štinjan.

Otok Sv. Katarina uz otoke Sveti Andrija i Uljanik dijeli pulski zaljev u dva manja bazena. Spojen je mostom s poluotokom Monumenti.

Talijanski renesansni geograf, liječnik i pisac Giuseppe Rosaccio u svom izolaru "*Viaggio da Venetia a Costantinopoli*" spominje otoke Pulskog zaljeva. Izričito navodi da u pulskoj luci postoji 6 otoka ne spominjući njihova imena. Iako je ovaj broj upitan, jer drugi izvori najčešće spominju četiri otoka, Rosaccio sigurno govori o Sv. Andriji (*Scoglio Santo Andrea*), te današnjim poluotocima - Uljaniku (*Scoglio Olivi*), Sv. Katarini (*Scoglio Santa Catarina*), Sv. Petru (*Scoglio San Pietro*) i Sv. Ivanu.

Sveta Katarina bila je sastavni dio vojarne "Monumenti". Za vrijeme Jugoslavije, na otoku je boravila JRM koja je podignula par zgrada koje su udomljavale razne školske i ronilačke ustanove. Na otoku se nalazilo zapovjedništvo brigade mornaričkog pješaštva čiji je veći dio bio smješten u zgradama s druge strane mosta – na kopnenom dijelu kompleksa. Na samom otoku još se nalazila mješovita divizija desantnih brodova, ronioci, te druga pomoćna sredstva.
Pulski zaljev

**Pulski zaljev** obuhvaća morski prostor koji se nalazi istočno od linije koja spaja rt Proštinu na sjeveru i rt Kumpar na jugu (*Pulska vrata*). Na obalama zaljeva smjestila se Pula, najveći istarski grad (62.378 st.). Kako Pulska luka zauzima čitavo područje Pulskog zaljeva, ovi se toponimi koriste u gotovo identičnom značenju. Pulska luka podijeljena je otočićima Sv. Katarina i Sv. Andrija na vanjsku (zapadnu) i unutarnju (istočnu) luku. Jedini siguran ulaz u luku je između glave dugog lukobrana (produžetak rta Kumpar) i rta Proština. Nakon ulaska u luku dolazi se do otočića Sv. Andrija kojeg se možete oploviti bilo sa sjeverne ili južne strane. Brzina u vanjskoj luci ograničena je na 8 čv, a u unutarnjoj na 5 čv. Sjeverni smjer između otočića Andrija i Katarina je plovni put za ulazak u unutarnju luku. Prednost prolaza imaju plovila koja izlaze iz luke, a zabranjeno je jedriti kroz prolaz. Nakon prolaska postaje vidljiv svjetionik na otoku Uljaniku.

Unutarnja luka je zaštićena od svih vjetrova osim sjeverozapadnjaka. Nevere sa sjeverozapada mogu biti opasne i u luci. Zimi uglavnom pušu jugo i bura koja može puhati žestoko ali ne razvija valove u luci. Pred lukom je stalna struja sjeverozapadnog smjera koja s vjetrom može doseći brzinu od nekoliko čvorova. Gat Rijeka rezerviran je za putnički promet i kao carinski gat. Osim u marini, vezati se može na obali jugozapadno od marine ili sidriti sjeverozapadno od gata Rijeka na muljevitom dnu koje dobro drži.

Zabranjena zona u vanjskoj luci je od rta Sv. Petar do rta Kumpar.

Po veličini izgrađenih obala unutar zaljeva i po opremljenosti Pula je najveća i najznačajnija luka u Istri, a dobro zaštićen Pulski zaljev ubraja je među najbolje prirodne luke na Jadranu. Zbog svoje veličine, istaknutog položaja, dvaju pristupa (neposredno s mora i kroz Fažanski kanal), niskih obala i lakog utvrđivanja, Pulski zaljev imao je oduvijek istaknuto strateško značenje. Zbog svojih karakteristika Pulski zaljev je odabran kao glavna luka Austrougarske ratne mornarice. Najveći dio Pulskog zaljeva i danas je sačuvan u gotovo prirodnom (neurbaniziranom) obliku zbog toga što je više od stotinu godina služio kao vojna baza za ratne mornarice brojnih država koje su upravljale ovim prostorima.

## Povezano
* Pula

## Vanjske veze
Sveti Andrija (Pula)

**Sveti Andrija** (tal. *Scoglio Sant'Andrea*), otok smješten u pulskom zaljevu. Administrativno pripada mjesnom odboru Stari Grad.

Otok Sv. Andrija uz otoke Sv. Katarina i Uljanik dijeli pulski zaljev u dva manja bazena.

Talijanski renesansni geograf, liječnik i pisac Giuseppe Rosaccio u svom izolaru "*Viaggio da Venetia a Costantinopoli*" spominje otoke Pulskog zaljeva. Izričito navodi da u pulskoj luci postoji 6 otoka ne spominjući njihova imena. Iako je ovaj broj upitan, jer drugi izvori najčešće spominju četiri otoka, Rosaccio sigurno govori o Sv. Andriji (*Scoglio Sant'Andrea*), te današnjim poluotocima - Uljaniku (*Scoglio Olivi*), Sv. Katarini (*Scoglio Santa Catarina*), Sv. Petru (*Scoglio San Pietro*) i Sv. Ivanu (*Scoglio San Giovanni*).

Na otočiću se nalaze ruševine bizantske crkvice i austrougarski Fort Kaiser Franz. Zapadno od Svetog Andrije nalazi se pod morem olupina potopljenog broda *[[SMS Viribus Unitis|Viribus Unitis]]*. Trenutno otok koristi brodogradilište Uljanik za odlaganje brodskih sekcija, a namjera je da se otok uklopi u ugostiteljsko-turističku ponudu Pule.

Njegova površina iznosi 0,055 km². Dužina obalne crte iznosi 1 km.

## Izvori
Dom sportova Mate Parlov

**Dom sportova "[[Mate Parlov]]"** je naziv za višenamjensku sportsku dvoranu u Puli s pratećim sadržajima, predviđenu za održavanje sportskih, kulturnih, poslovnih i zabavnih manifestacija. Dom je izgrađen 1978., a rekonstruiran i dograđen 2003. godine. Nalazi se u vlasništvu Grada Pule, a njime upravlja Javna ustanova Pula Sport. Ime "Mate Parlov" nosi od kolovoza 2008., u spomen na slavnog hrvatskog boksača i osvajača zlatne medalje na Olimpijskim igrama 1972. 

Površina građevine iznosi 13.274,90 m2 koji su podijeljeni na Veliku dvoranu površine 1090,20 m2 sa 2312 sjedećih mjesta, boksačko-džudo dvoranu površine 411,00 m2, stolnotenisku dvoranu površine 158,60 m2, polivalentnu dvoranu od 274,85 m2 sa 100 sjedećih mjesta, te četverostaznu kuglanu površine 305,50 m2.

Odmah uz Dom sportova Mate Parlova nalazi se parkiralište površine 5.977,30 m2 sa 234 parkirnih mjesta.

Korisnici objekta su razni sportski klubovi: ŽRK Arena; MRK Arena, OK Pula, BK Pula, HK Istarski borac, STK Pula, KK Uljanik i drugi. 

U Domu sportova Mate Parlova svoje sjedište imaju Javna ustanova Pula Sport, Savez sportova Istarske županije, Rukometni savez Istarske županije, Odbojkaški savez Istarske županije, te većina navedenih korisnika.

Neki od važnijih sportskih događaja održanih u Domu sportova Mate Parlova jesu:
* Europsko seniorsko prvenstvo u boksu 2004. godine,
* Europsko prvenstvo u ženskoj odbojci 2005. godine,
* Croatia Cup u rukometu
* Svjetsko prvenstvo u rukometu - Hrvatska 2009. (razigravanje 12.-24. mjesta)

## Vanjske veze

* Dom sportova Mate Parlov
Komunalna palača u Puli

**Komunalna palača** je sjedište vijeća i poglavarstva Grada Pule. Nalazi se na Forumu s istočne strane Augustova hrama na mjestu na kojem se prethodno nalazio Dijanin hram. Kontinuitet gradskog života na Forumu u razdoblju nakon pada rimske države potvrđuje sudbina Dijanina hrama, koji je vrlo rano poslužio za smještaj municipalnih institucija već od 9. stoljeća.

Komunalna palača, koja u sebi sadrži cijelu povijest Pule sagledivu u arhitektonskoj stratigrafiji od antike, romanike, gotike, renesanse i baroka do danas, kontinuirano je municipalno sjedište što ukazuje na posebno značenje i utjecaj antike na pulsku baštinu.

 Reprezentativna gotička Komunalna palača nastaje krajem 13. stoljeća u doba prosperiteta grada i njegove samostalnosti, a odraz je mogućnosti i ambicija bogatih pulskih obitelji. Nastala je preoblikovanjem postojećih građevina koje su na toj lokaciji i ranije služile sličnoj namjeni, a dovršena je 1296. kada je na njeno pročelje uklesana sljedeća poruka:

"Počinjao je dan dvjestašezdesetoga petoljeća od Marijina poroda i bio podestat Bartolomeus, nasljednik prastarog padovanskog prezimena de'Vitrei, kada je izgrađeno ovo časno sjedište dvaju vijeća i suda. Budu li ove dvije službe podržane od mudrog podestata neće se dogoditi da mir napusti narod. Neka, dakle, sloga grije jednodušne građane da ne bi bolesna utroba pokvarila zdravu pamet."

Pored ovog natpisa nalazi se reljef kamenog konjanika kojim je ovjekovječen lik "predsjednika grada" (*patriae praeses*) iz 13. stoljeća čije ime bijaše Bartholomeus de Vitreo (ili Vitrei).

Među ostalim zanimljivim naznakama na zidovima ovog skladnog kompleksa nalazi se, ponad viteške pojave, groteskna pojava *[[Telamon (arhitektura)|telamona]]* (muške potporne figure u graditeljstvu) koji jadan i zgrčen, kao da glavom i plećima podržava čitavu težinu krovišta i dobar dio neba, i nikako da pogledom dohvati romaničku sirenu koja, na sjeveroistočnom uglu zgrade, rukama pridržava vrške svojih kamenih peraja.

Ispod konjanika Bartholomeusa, sasvim pri dnu, nalazimo, iz mletačkih vremena, u kamen uklesanu zabranu sječe i ispaše u okolici Pule.

Posljednja sanacija Komunalne palače bila je 1988. godine čime je zasjala novom obnovom kojom su dosljedno poštivane njene graditeljske osobitosti.

## Reference

## Vanjske veze
Malo rimsko kazalište u Puli

**Malo rimsko kazalište** u Puli izgrađeno je vjerojatno u 1. stoljeću na istočnoj padini pulskog brežuljka podno starog Castruma. Zauzimalo je znatno veći prostor od onog danas vidljivog, jer nisu do kraja završena arheološka istraživanja.

Logično je smješten na istoku padine koja ima dobre uvjete za održavanje predstava. Korištenje padine brežuljka za gledalište nije bila karakteristika rimskih već grčkih teatara. Prostor teatra dijelio se na arhitektonsku scenu i proscenij na kojem su igrali glumci, orkestru i gledalište koje je moglo primiti do 5000 gledatelja.

U Malom rimskom kazalištu ostali su sačuvani ostaci temelja scenske zgrade i dijelovi polukružnog gledališta koji su dijelom rekonstruirani. Do kazališta su vodila, a i danas vode, Dvojna vrata. Ispod kazališta je zgrada nekadašnje njemačke gimnazije u kojoj je od 1930. smješten Arheološki muzej Istre s bogatim fundusom prapovijesnih, antičkih i ranosrednjovjekovnih arheoloških spomenika iz cijele Istre U Arheološkom muzeju se također nalaze skromni ostaci reljefa s pročelja zgrade Kazališta.

Osim Malog rimskog kazališta, Pula je u 1. stoljeću imala Amfiteatar i Veliko rimsko kazalište ''extra murros'', tj. izvan gradskih bedema. Iako je ovo kazalište bilo znatno veće, a moglo je primiti i veći broj gledatelja, ono je propalo u srednjem vijeku, a velik dio ostataka iskoristio je Antoine De Ville u 17. stoljeću za izgradnju pulskog Kaštela.

Nedavno su se u Malom rimskom kazalištu preko ljeta održavale prigodne predstave koje su tematizirale antičku baštinu Pule. Zadnjih par godina u Kazalištu se ne izvode nikakve manifestacije zbog nestabilnosti konstrukcije koja bi se uskoro trebala sanirati.

## Literatura
*Snježana Bičak: Malo rimsko kazalište u Puli / Staro je 2000 godina i obnovljeno po Virtruvijevim napucima, Večernji list, Zagreb, 4. svibnja 2023., str. 32-22

## Vanjske veze
*Malo rimsko kazalište, Pula
Marsovo polje (Pula)

**Marsovo polje** (lat. *Campus Martius*) nalazi se u Puli na području Pragrandea, odnosno između Medulinske i bivše Premanturske ceste, a danas Ulice Marsovog polja. Na Marsovom polju nalazilo se južno pulsko groblje koje Dante spominje u svojoj Božanstvenoj komediji kada je početkom 14. stoljeća posjetio Pulu.

Marsovo polje ili Campus Martius tek je jedno od brojnih pulskih nekropola. Nekoliko zapisa iz 15. stoljeća spominju nekoliko tisuća sarkofaga nađenih na ovom području. Na granici groblja nalazile su se crkvice sv. Ivana od Trstike i sv. Felicite.
Austrougarske vile i kuće u Puli

**Austrougarske vile i kuće u Puli** čine sklop pretežno stambenih zgrada u Puli koje su najvećim dijelom koncentrirane u gradskoj četvrti Verudi. Vile i kuće započele su se graditi ubrzo nakon odabira Pule za glavnu ratnu luku Carevine Austrije (poslije Austro-Ugarske) sredinom 19. stoljeća. Primarna funkcija bila im je rezidencijalna jer je grad morao zadovoljiti smještajne potrebe viših i nižih časnika uglavnom pridošlih iz različitih krajeva carevine.

Četvrt Veruda tada u planovima nazivana Novom Pulom (njem. *Neue Pola*) udomila je mnoge vile, a neke su bile u vlasništvu poznatih suvremenih Puljana poput Miklósa Horthyja (Villa Horthy), Georga Ludwiga von Trappa (*[[Casa Trapp]]* ili Trappova kuća), Eleonore Habsburške i Alfonsa von Klossa (Villa Idola iz 1914.) itd.

Neke su vile imale upravnu funkciju poput vile Monai u kojoj se nalazilo sjedište Ces. i kr. jahtaške eskadre u Puli.

Među najpoznatijim austrougarskim vilama i kućama jesu palača nadvojvode Karla Stjepana istoimenog vlasnika (porušena u Drugom svjetskom ratu), villa Geyer puljskog arhitekta Ferdinanda Geyera, Skrazinova palača, kuća Malusà puljskog arhitekta Domenica Malusàa, casa Petinelli, zgrada Pro Concordia, Wassermannova kuća, villa Rizzi podestata Lodovica Rizzija, villa Martinz, villa Noelting kontraadmirala Miecislausa Rittera von Siemuszowe-Pietruskog, villa Veruda ravnatelja zvjezdarnice Emila Herdliczke, villa Mendelein koju je projektirao bečki arhitekt Johann Pokorny, villa Matilde, villa Henriquez, villa Nora dirigenta Gustava Schmidta, villa Wolff poznatog slikara Georga Rittera von Wolfa itd.

## Povezano
* Stožerna zgrada
* Ville Münz
* Austrougarska ratna mornarica

## Izvori
* Perović, Branko, *Austrougarske vile i kuće u Puli: vraćanje memorije gradu*, Pula, 2010.
Gradska tržnica u Puli

**Gradska tržnica u Puli** (njem. *Markthalle in Pola*, tal. *Mercato coperto in Pola*), zgrada u Puli 1903. godine izgrađena 1903. godine u modernoj arhitekturi željeza i stakla.

Radovi na izgradnji gradske tržnice započeli su u veljači 1902. godine pod nadzorom arhitekta Pokornog iz poduzeća Jakoba Ludwiga Münza, te Ivančića i Gina Weisa iz gradskoga građevinskog odjela. Spomen-ploča o podizanju gradske tržnice postavljena je 18. listopada 1903., a tržnica je svečano inaugurirana 1. prosinca iste godine. U to vrijeme bio je to jedinstven primjer moderne arhitekture s uporabom mnogo željeza i stakla, a prema projektu inženjera L. Nobisa. Bečka tvrtka Münz utrošila je u izgradnju 250 tisuća kruna. Polukružne željezne konstrukcije proizvedene su u željezari Witkowice. O znamenitosti gradske tržnice svjedoče mnoge razglednice s početka stoljeća koje su tržnicu često nosile kao glavni motiv.

Danas je namjena tržnice jednaka kao i na njezinom početku. U prizemlju se nalazi ribarnica, mesnice, a na katu se nalaze kafići, trgovine i sl.
Pula Herculanea

**Pula Herculanea [[d.o.o.]]** gradsko je komunalno poduzeće u Puli osnovano 1. siječnja 1994.. Poduzeće je dobilo naziv po koloniji hercules koja se prostirala na tom području.Sastoji se od četiriju djelatnosti, hortikulture, čistoće, kanalizacije i dimnjačarstva. Temeljni kapital društva je nešto manji od 69 milijuna kuna, a trenutačni direktor je Igor Stari.

## Historija
Iako je poduzeće osnovano 1. siječnja 1994. godine, ono nastavlja tradiciju prijašnjih gradskih ustanova koje su se skrbile o komunalnim djelatnostima u gradu, prije svega gradske ustanove *Čistoće* koja je utemeljena 15. rujna 1947. godine. U gradu je i prije osnutka potonje ustanove postojala organizirana skrb za držanje reda i čistoće grada. Prvo gradsko poduzeće zaduženo za održavanje čistoće grada osnovano je 1. siječnja 1889. godine, a do tada su ovu službu obavljali privatnici.

Nakon Drugoga svjetskog rata prvo je utemeljena *Čistoća* (tal. *Nettezza urbana*), a ona pak 1953. godine prerasta u *Uslugu*, da bi već za godinu i pol ovo poduzeće bilo podijeljeno u tri nova, komunalno poduzeće Uslugu, poduzeće za lokalni saobraćaj putnika i samostalno komunalno poduzeće *Put*. Potonjem su u sljedećim godinama pridružene manje organizacije koje su zaokružile srodnost obavljanih usluga. Od 1962. godine ovo se poduzeće skrbi za putove, a od 1975. za niskogradnju i održavanje grada. Godine 1990. mijenja naziv u *Komunalac* da bi 1. siječnja 1994. konačno bilo preimenovano u ime današnjega trgovačkog društva.

Pula Herculanea nadležna je za čitavo područje bivše općine Pule, tj. današnje općine Medulin, Ližnjan, Marčanu, Barban, Svetvinčenat, Fažanu i grad Vodnjan.

## Povezano
* Pulapromet

## Vanjske veze
* Službene web stranice Pula Herculanee
Zračna luka Pula

**Zračna luka Pula** jedna je od devet zračnih luka u Hrvatskoj. Prije Drugog svjetskog rata postojala je neka vrsta aerodroma na travi. Otvorena je u vojne svrhe Jugoslavenske narodne armije u jesen 1954. i tomu je služila do 1. svibnja 1967. kada postaje i civilni aerodrom.

## Zračne linije i odredišta

* Croatia Airlines (Amsterdam, Dubrovnik [sezonski], Zadar, Zagreb, Zürich)
* Flyglobespan (Edinburgh, Durham-Tees Valley, Glasgow)
* Germanwings (Köln/Bonn) 
* Jat Airways (Beograd) 
* Norwegian Air Shuttle (Oslo) 
* Ryanair (Birmingham, London-Stansted)
* Thomsonfly (Birmingham, London-Gatwick, London-Luton, Manchester)
* Ural Airlines (Ekaterinburg [započinje 31. svibnja; sezonski])
* XL Airways (Bristol, London Gatwick)

## Statistički podatci

* *Za 2014. godinu su podatci zaključno sa 31. svibnja*
## Reference

## Povezano
* 92. zrakoplovna baza Pula

## Povezano
Popis zračnih luka u Hrvatskoj

## Vanjske veze

* Službene stranice Zračne luke Pula
ŠRC Uljanik Veruda

**ŠRC Uljanik Veruda** je nogometno igralište na kojem je tijekom renoviranja stadiona Aldo Drosina svoje utakmice odigravao pulski prvoligaš NK Istra 1961. Također, stadion koristi i NK Istra, te atletski klub Istra.

Kapacitet Verude iznosi oko 2.500 sjedećih mjesta na centralnoj (jedinoj) tribini. Sa strane je prostor za goste od oko 300 stajaćih mjesta. Uz stadion nalazi se i Dom sportova "Mate Parlov", te boćarska dvorana.

## Vanjske veze
* ŠRC Veruda
Slavoluk Sergijevaca

**[[Slavoluk]] [[Sergijevci|Sergijevaca]]** (često nazivan i *[[Zlatna vrata]]*), antički rimski slavoluk u Puli u Hrvatskoj. Postavljen je u spomen na tri člana obitelji Sergijavaca, a redišnje mjesto pripada Luciju Sergiju Lepidu, vojničkom tribunu koji je - prema natpisu na slavoluku - služio u 29. Rimskoj legiji. Ta je legija navodno sudjelovala u bitci kod Akcija, pa se pretpostavlja da je slavoluk izgrađen između 29. i 27. godine pr. Kr. 

U spomenik su uklesana imena braće Lucija Sergija i Gneja Sergija, prvi je bio Lepidov otac, i Salvije Postume, koja je vjerojatno bila Lepidova supruga.Ona je svojim novcem dala sagraditi slavoluuk, koji je resio ununtarnju stranu gradskih vrata. Arhitektonska dekoracija (kapiteli, reljefi Viktorija, ratni dopreg, oružje, girlande) ukazuju na utjecaj helenističke umjetnosti, s orijentalnim utjecajima. 

Slavoluk je privukao pozornost mnogih umjetnika, među ostalim i Michelangela koji ga je ovjekovječio crtežom. Vjerojatno mu je služio kao antički uzor za neko od njegovih remek-djela. Crtež se danas čuva u muzeju Wicar francuskog grada Lillea.

## Opis
Okvir slavoluka čine masivni pilastri - nosači građeni od velikih kamenih blokova koji su u donjim dijelovima prošireni, tako da čine i baze stupova koji oživljavaju vertikalne pilastre, nosače lukova s prednje i stražnje strane. Otvor završava svodom kojeg tvore klinasto pritesani blokovi, a u cjelinu ga povezuje trodijelni arhitrav na kojeg se nastavlja friz koji obujmljuje slavoluk. Iznad friza nalazi se vijenac i trodijelna atika koja je ujedno bila i baza statua trojice Sergijevaca kojima je spomenik bio podignut. Izuzetno bogata dekoracija slavoluka isklesana je u orijentalnoj helenističkoj maniri. Pilastre oživljavaju i rasčlanjuju vitki stupovi s raskošnim korintskim kapitelima, s gradske strane pilastri su ukrašeni biljnim ukrasom uvijenih grana s akantovim lišćem. Unutarnje stijene svodnog otvora ukrašene su stabiljkama vinove loze s grožđem, koje rastu iz čašica akantusovog lista pri dnu baza slavoluka. Svod otvora je kasetiran i ukrašen velikim rozetama. Središnje polje ukrašeno je prikazom orla raširenih krila u borbi sa zmijom, dok je na poljima svoda isklesan prikaz dupina, sfingi i grifona. Na pročelju spomenika koj je okenuto prema gradu, u visokom reljefu ponad luka nasuprotno su postavljeni prikazi krilatih Viktorija koje nose vijence, a tu su još i puti koji pridržavaju vijence s bukarnijima. Na sastavnici vijenaca isklesani su i dvoprezi nasuprotno postavljeni i okrenuti prema sredini friza. Na centralnom mjestu, iznad svoda slavoluka uklesan je natpis: SALVIA POSTUMA SERGI DE SUA PECUNIA. Na kraćim pobočnim stranama friza slavoluka prikazana je rimska i barbarska vojnička oprema. Iznad friza je bogato ukrašen vijenac rasčlanjen konzolama i kasetnim poljima iznad konzola. 

## Povezano
* Povijest Pule

## Vanjske veze
Ribarska koliba u Puli

**Ribarska koliba** (njem. *Fischerhütte*) je gradski turistički predio u Puli koji administrativno pripada mjesnom odboru Nova Veruda.

Ribarska koliba ograničuje sa sjevera Nova Veruda, s istoka Verudski kanal, s juga Bunarina i Verudela, a sa zapada Monsival koji je od Ribarske kolibe odvojen prometnicom koja spaja središte grada s turističkim naseljem Verudelom. Monsival je smješten zapadno od prometnice, a Ribarska koliba istočno.

Ribarska koliba je također i restoran na tom području koji je nastao na prijelazu iz 19. u 20. stoljeće. Ovo je bilo mondeno odredište brojnih Puljana tijekom austrijske uprave nad gradom. Česti posjetitelji bili su austrijski časnici na službi u Arsenalu ili stanovnici okolnih elitnih četvrti.
Autobusni kolodvor u Puli

**Autobusni kolodvor u Puli** (tal. *Autostazione a Pola*), zgrada u centru Pule izgrađena u drugoj polovini 1930-ih prema projektu arhitekta Bernardina Fabra. Smješten je u trapezoidnom bloku zgrada, sa sjeverne strane palače Banke Italije. Primjer je rane moderne arhitekture, tj. talijanskoga racionalizma koji je obilježio 1930-e godine u pulskoj urbanoj arhitekturi. Autobusni kolodvor zatvoren je za promet sredinom 1990-ih kada ovu funkciju preuzima novi autobusni kolodvor u Šijani na mjestu nekadašnje vojarne Vladimira Gortana.

## Povezano
* talijanski racionalizam
Svjetleći divovi

***Svjetleći divovi*** (engl. *Lighting Giants*), mjesno specifična monumentalna svjetlosna skulptura i umjetnička instalacija na brodogradilišnim dizalicama smještenima na otočiću Uljaniku u Puli. Instalacija dizajnera rasvjete Deana Skire obuhvaća 46 reflektora teških po 40-ak kilograma i postavljenih na osam dizalica visokih 100 metara. Svaki reflektor ima po 64 neovisna piksela, a LED-ovi mogu proizvesti 16 tisuća različitih boja. Prvi put u svijetu osvijetljene su brodogradilišne dizalice koje su još u funkciji. Instalacija je kontrolirana putem računala čime se omogućuje daljinsko programiranje različitih rasvjetnih scena, ovisno o prigodi. Iako je svečano otvorenje bilo zakazano 3. svibnja 2014., zbog lošeg vremena održano je sljedećeg dana, 4. svibnja 2014., uoči Dana grada Pule. Osvjetljenje dizalica bio je vrhunac Visualia festivala. Instalaciju vrijednu 2,75 milijuna kuna financijski su omogućili lokalna turistička zajednica uz potporu Ministarstva turizma, Grada Pule, Uljanika, Arenaturista i drugih.

Projekt je začet 2000. godine, no tek je posljednjih 6 mjeseci prije svečanog otvorenja omogućeno da se idejni projekt izvede. Svaki reflektor ima snagu od oko 270 vati, a po dizalici ih ima 10-12, što odgovara potrošnji energije tri kućne žarulje od 100 vati. Godišnje će reflektori trošiti manje nego kad se sama dizalica jednom upali i pomakne po tračnicama. Zbog tehnologije LED-a očekuje se da troškova održavanja neće biti barem 15-ak godina.

## Povezano
* svjetlosna umjetnost
* Visualia festival

## Izvori

## Vanjske veze
* Skira Architectural Lighting Design: Cranes Pula, Croatia 
* ''Svjetleći divovi'', svečano otvorenje na YouTubeu
Samostan i crkva sv. Franje u Puli

**Samostan i crkva [[sv. Franjo Asiški|sv. Franje]] u [[Pula|Puli]]** smješteni su na zapadnoj padini pulskog brežuljka, na pola puta između Foruma i srednjovjekovne utvrde na vrhu, na mjestu gdje je prije toga bio ranokršćanski kompleks sv. Ivana Krstitelja.

Franjevci su došli u Pulu neposredno nakon što je sv. Franjo utemeljio franjevački red, usmenim pristankom pape Inocenta III. 1210. godine.

Franjevački gotički sklop samostana i crkve dovršen je već krajem sedamdesetih godina 13. st., građen od majstora graditelja fra Jakova Puljanina, koncipiran u skladu s pravilima propovjedničkog reda donesenih u Narboni 1260. godine. To podrazumijeva tipičan pravokutni tlocrt crkve s četvrtastim svetištem, jednozidnim zvonikom, klaustrom i samostanom s prostorijama za stanovanje fratara, kapitularnom dvoranom, refektorijom i sakristijom koja povezuje samostan s korom u crkvi.

Crkva je oblikom jednostavna i stroga, kao što i dolikuje crkvi prosjačkog reda. Fina obrada kamenih kvadera od kojih su sagrađeni zidovi upućuje na zaključak o vrhunskoj vještini majstora koji su sudjelovali u gradnji. Na glavnom oltaru veliki drveni, pozlaćeni poliptih iz sredine 15. st. nastao pod utjecajem škole Vivarinija, jedno je od najvrednijih djela drvene gotičke plastike u Istri. Na središnjem je polju visoki reljef Bogorodice s Kristom, a sa strane i u redu iznad reljefa ukupno je 12 svetačkih likova. Poliptih završava izrezbarenim gotičkim fijalama. Samostan ima klaustar s ranorenesansnim stupovima, sagrađen u 15. stoljeću. Uz crkvu gotički je klaustar s renesansnim adaptacijama; u klaustru i pred ulazom u crkvu smješteni su lapidarij srednjovjekovnih spomenika i zbirka kopija zidnih slika iz Istre.

Vrijednost franjevačkog sklopa je u jednostavnoj monumentalnosti nastaloj stapanjem gotičkih oblika i mediteranske tradicije građenja.

U crkvi sv. Franje u Puli nalaze se posmrtni ostaci bl. Otona koji je, prema nekim izvorima, došao u Pulu oko 1235. godine, prigodom osnutka tamošnjega samostana. Umro je u Puli 1241. na glasu svetosti, a brojna ozdravljenja na njegov zavjet bilježe se u mnogim knjigama i martirologijima franjevačkoga reda. U Puli štovanje bl. Otona traje i danas.

## Povezano
* Franjevački samostan sv. Antuna u Puli
* otok Veruda
Kapelica sv. Marije Formoze u Puli

**Kapelica sv. Marije Formoze** u Puli pripadala je ranokršćanskoj bazilici sv. Marije Formoze koja je bila dio sklopa benediktinske opatije podignute u drugoj polovici 6. stoljeća zahvaljujući ravenskom nadbiskupu Maksimijanu, porijeklom iz istarskog grada Rovinja.

Bazilika sv. Marije Formoze (ili od Canetta) je bila duga 32 m, a široka 19 m, a pretpostavlja se da su na njezinom mjestu prethodno bile ruševine Minervinog hrama. Po zapisima iz ovog i kasnijeg razdoblja može se zaključiti da je bazilika bila izuzetno raskošna. Na ukrašavanju su radili čak carigradski majstori. U crkvi su bili mramorni stupovi, mramorni reljefi, freske, podni mozaici. Jedan zapis iz 16. stoljeća govori o kamenom sarkofagu nekog biskupa u memorijalnoj kapeli pa se također pretpostavlja da su kapele u to vrijeme imale ulogu mauzoleja.

Trobrodna bazilika imala je dvije bočne kapele križnog oblika, potpuno simetrične, a koje su se nalazile uz svetište. Od dviju kapela južna je sačuvana do danas, a sjeverna je dobrim dijelom ugrađena u susjedne stambene zgrade. Sjeverni zid bazilike danas je vidljiv kao ogradni zid susjednog vrta, na čijem je mjestu vjerojatno bila Benediktinska opatija. Postojao je i zvonik koji se danas, ako je išta ostalo od njega, nalazi ispod susjednih zgrada.

Već u 13. stoljeću crkva je toliko zapuštena i okružena močvarom te je nazvana crkvom sv. Marije od Trstike. Nakon niza nedaća i teških oštećenja u ratu Pule s Venecijom 1243., bazilika je krajem 16. stoljeća u ruševnom stanju. Iz opisa Pietra Kandlera doznajemo da su 1847., osim danas sačuvane kapele, bili još vidljivi dijelovi apside i perimetralnih zidova.

Iako je stilski identična ostalim ravenskim crkvama iz tog doba, razlikuje se prema korištenom građevinskom materijalu. Naime, za njezinu je gradnju korišten kamen, a ne opeka. Pod i zidovi Kapele bili su ukrašeni mozaicima, čiji se ostaci danas čuvaju u prostorima Arheološkog muzeja Istre. Zbog svojih dimenzija i načina gradnje, kao i potpune očuvanosti, Kapela pripada spomenicima od izuzetne arhitektonske vrijednosti.

## Vanjske veze
Veliko rimsko kazalište u Puli

**Veliko rimsko kazalište** u Puli izgrađeno je vjerojatno u 1. stoljeću izvan gradskih zidina na jednom od sedam brežuljaka Pule, Monte Zaru. Uz Veliko kazalište *extra murros* izgrađeno je i Malo kazalište unutar gradskih zidina.

Poput Arene i ovo je kazalište bilo preveliko za izgradnju unutar gradskih bedema. Stoga su se u vrijeme izgradnje našli izvan granica grada u njegovoj neposrednoj okolici. Kazalište je primalo 4.000 gledatelja. Danas se od njega mogu vidjeti isključivo blokovi koji su temelji jednog ugla zgrade. Kazalište je bilo prvo zapušteno, a potom i oštećeno požarom nakon udara groma te su njegovi ostaci u srednjem vijeku iskorišteni za gradnju drugih zgrada u Istri. Veliki dio tih ostataka iskoristio je u 17. stoljeću Antoine De Ville za izgradnju pulskog Kaštela.

Izgled Velikog rimskog kazališta može se vidjeti na srednjovjekovnim i novovjekovnim vedutama grada, te na crtežima koje je napravio Antoine De Ville.
Arheološki muzej Istre

**Arheološki muzej [[Istra|Istre]]** je specijalni muzej osnovan 1902. godine u Puli. Prostire se na površini od 3600 m². Muzej sadrži tri zbirke: prapovijesnu, antičku, te kasnoantičku i srednjovjekovnu. Dislocirani objekti u sastavu Muzeja uključuju nalazište Nezakcij. Spomenici u gradu Puli na skrbi Muzeja su: Amfiteatar, Augustov hram, Dijanin hram, mozaik "Kažnjavanje Dirke", Sergijev slavoluk, Dvojna vrata, Herkulova vrata i Bazilika sv. Marije Formoze.

## Historija

Skupljanjem kamenih spomenika u Augustovu hramu 1802. godine maršal Marmont započinje stvaranje muzejske zbirke u Puli. No otkriće kamenih, keramičkih i metalnih predmeta u Nezakciju bilo je osnova za utemeljenje Gradskog muzeja (*Museo civico*) u Puli 1902. godine. Preseljenjem sjedišta "Societa istriana di archeologia e storia patria" (*Istarsko društvo arheologije i domovinske povijesti*) i prijenosom arheološkog inventara iz Poreča u Pulu, Gradski se muzej spaja s Državnom zbirkom (kameni spomenici) i porečkim Provincijalnim muzejom (*Museo Provinciale*) u jednu muzejsku ustanovu pokrajinskog značaja, te je tako 1925. godine utemeljen Muzej Istre (*Il Regio Museo dell' Istria*) u današnjoj muzejskoj zgradi.

Godine 1930. dvorane muzeja prvi put su otvorene za posjetitelje, te je tom prilikom izdan vodič na talijanskom jeziku. Ta je izložba uz manje izmjene bila dostupna javnosti do kraja Drugoga svjetskog rata, kada su za vrijeme angloameričke uprave mnogi predmeti preneseni u Italiju.
S nekim izmjenama u lapidariju i postavom preostalih eksponata, 1949. godine muzej je ponovno otvoren kao specijalizirani Arheološki muzej Istre. Sustavnim radom i uz velike napore, nakon restitucije dijela arheološke građe iz Italije 1961., postupno je uređena muzejska zgrada i izrađena didaktičko-vizualna koncepcije cjelokupnog reprezentativnog muzejskog fundusa. Godine 1968. otvoren je preuređeni lapidarij u prizemnim prostorijama (u tijeku je još jedno preuređivanje) i hodnicima muzeja, a 1973. otvorene su izložbene dvorane prethistorije na 1. katu i antičke, kasnoantičke i srednjovjekovne izložbe na 2. katu muzejske zgrade.
Izložbene dvorane Arheološkog muzeja Istre nadopunjavaju se novim nalazima s arheoloških lokaliteta Istre (pretpovijesnih špilja, gradina i nekropola, antičkih gospodarskih kompleksa, građevina i groblja te sakralnih objekata ranokršćanskog i bizantskog razdoblja, vremena provale barbara i naseljavanja slavenskog življa u Istru).

## Vanjske veze

* Službene stranice Arheološkog muzeja Istre
Gradske zidine u Puli

**Pulske gradske zidine** stare su više od 2000 godina. Obrambeni zid oko Pule počeli su podizati Rimljani tijekom 1. stoljeća pr. Kr. Tijekom vremena zidine su se rušile i obnavljale uz razne preinake.

Pulske gradske zidine okruživale su antičku Pulu koja je obuhvaćala usko područje oko glavnog pulskog brežuljka na kojem se danas nalazi mletačka utvrda. Najstariji dio zidina i ujedno najstariji sačuvani spomenik rimske arhitekture u Puli jesu Herkulova vrata izgrađena sredinom 1. stoljeća pr. Kr.

Na gradskim zidinama nalazilo se dvanaest vrata (Porta Ercole, Porta Gemina, Porta San Giovanni, Porta Stovagnaga, Porta Aurea...) od kojih je ostalo samo nekoliko sačuvanih. Od ukupne duljine gradskih zidina ostao je sačuvan tek manji dio koji se proteže od Dvojnih vrata do Herkulovih vrata, te dio od sadašnjeg gradskog kina do Slavoluka Sergijevaca.

## Povezano
* Povijest Pule
Fort Bourguignon

**Fort Bourguignon** (**Fort Monsival**) je jedna od brojnih utvrda koje je u Puli izgradila Austrija tijekom druge polovice 19. stoljeća radi zaštite glavne luke svoje ratne mornarice. Utvrda je jedna od posljednjih izgrađenih u unutarnjem obrambenom fortifikacijskom prstenu (njem. *bestehendes Noyauhindernis* odnosno *Polizei Abschluss*) koji u radijusu od 2,5&nbsp;km štiti najuži dio pulske luke. Nazvana je prema Antonu Bourguignonu von Baumbergu, austrijskom admiralu i zapovjedniku mornarice.

Fort slijedi dizajn kojeg je u 1820-ima razvio nadvojvoda Maksimilijan Josip radi zaštite grada Linza. Njegov dizajn inspiriran je slavnom kulom Mortella. Za razliku od Linza, kružne utvrde u Puli ne slijede identični obrazac. Starije utvrde sagrađene između 1851. i 1855. značajno su manje i slabije od onih koje su dovršene desetljeće kasnije, poput Forta Bourguignon. Izvorno nazvan *Fort [[Monsival]]*, građen je između 1861.-1866. kao kružna dvokatnica s malenim kružnim dvorištem u centru.

Nadsvođeni hodnik okrenut prema dvorištu prolazi zgradom na svakom katu, dok 20 kazamata čine vanjski obod utvrde. Fort na donjem katu ima tri ambrazure za puške a na gornjem jednu ambrazuru za jedan top. Strop poduprt masivnim hrastovim gredama nekoć je razdvajao dva kata u svakom kazamatu, a ostalo je sačuvano samo nekoliko primjeraka greda. Krov utvrde je nesumnjivo služio kao platforma za artiljeriju koja se mogla pomicati pružajući zaštitu na čitavih 360°. Do danas je ostala sačuvana željezna Škodina promatračka kupola izgrađena i postavljena na prijelazu stoljeća.

Ulaz u fort bio je zaštićen dizećim mostom i dvjema flankiranim kaponirima, a ostatak utvrde obrambenim jarkom i kosim potpornim zidom s galerijom i ambrazurama za puške.

Nije poznat datum kada je utvrda povučena iz operativnog sustava, a sigurno je jedino da se nalazila u službi za vrijeme austrijsko-talijanskog rata 1866. godine. Također je vidljivo da je postala zastarjelom ubrzo nakon toga, no Škodina opservacijska kupola na gornjoj platformi potvrđuje da je tijekom Prvog svjetskog rata još uvijek služila kao vojno uporište. U 1970-ima fort je udomio vodeni spremnik za obližnji turistički predio Zlatne stijene, dok je obrambeni jarak već bio napola ispunjen smećem. Desetljeće kasnije fort je preuzela grupa mladih koja ga je učinila jednim od dva najpoznatijih mjesta zbivanja rave partyja na istočnojadranskoj obali. Mnogi su se suprostavljali takvom razvoju, posebice oni s drukčijim vizijama. Arhitekt Branko Bratković, primjerice, predložio je transformaciju čitavog unutarnjeg prstena utvrda u niz kulturnih stjecišta, no poslijeratna Hrvatska i njeno napregnuto gospodarstvo pokazalo je mali interes za takve plemenite ciljeve. Drugi su pak predlagali pretvorbu utvrde u umjetničku radionicu.

Standardno naoružanje mnogih pulskih obalnih baterija, a vjerojatno i utvrde Bourguignon bio je 305 mm mortar, najslavniji austrijski opsadni top u Prvom svjetskom ratu.

## Povezano
* Pulske fortifikacije
* Nacionalna udruga za fortifikacije Pula
* Povijest Pule
* Pula

## Vanjske veze
Mornarička crkva u Puli

**Mornarička crkva u Puli** (njem. *Marinekirche*, tal. *Chiesa della Marina*; danas **crkva Gospe od Mora**) izgrađena je na brežuljku Sveti Polikarp u Puli krajem 19. stoljeća. Točnije, gradnja je počela 1891., a crkva je dovršena 1898. godine. Stil gradnje je mješavina neobizantizma i neoromantike, a svoj su biljeg na crkvi ostavili trojica arhitekta: Friedrich von Schmidt, Victor Lunz i Natale Tommasi. Potonji je bio iz okolice Trenta a 1890. projektirao je i zgradu Državne njemačke gimnazije u Puli (danas Arheološki muzej Istre) te župnu crkvu Sv. Agneze u Medulinu.

Crkva je cijela građena od naizmjeničnih redova bijelog istarskog kamena s Brijuna i rumenog mramora izvađenog u kamenolomima Oprtlja i Brtonigle. Bogatu vanjsku dekoraciju prati ništa manje bogata dekoracija crkvene unutrašnjosti. Uz crkvu je zvonik visok 28 metara rađen po projektu Tommasija. Vrh zvonika je ravan, a na njemu je brončani kip anđela raširenih krila, djelo prof. Raffaette iz Trenta. Krase ga i gornji red kvadrifora (4 otvora koja završavaju polulukovima) i donji red trifora. Zvonik skriva 5 zvona.

Na svečanoj je inauguraciji bio nazočan i car Franjo Josip iz čije je blagajne crkva financirana. Anegdota kazuje da je tijekom tog posjeta crkvi zagrebao o mramorni stup, na što su ga naravno prisutni (kako to već biva) zabrinuto pitali zar mu se ne sviđa crkva. Odgovor Franje Josipa bio je: "Provjeravam samo je li ispod zlato, s obzirom na to koliko je gradnja crkve koštala".

## Povezano
* Maximilian Daublebsky von Sterneck
* Mornaričko groblje u Puli
* Pula

## Vanjske veze
Nimfej u Puli

**Nimfej** (lat. *Nymphaeum*), antička građevina podignuta nad izvorom vode u samom centru Pule vjerojatno već u 1. stoljeću prije Krista. Osim utilitarne funkcije opskrbe vodom, postoje mišljenja da je dio Nimfeja bio posvećen božici Dijani, a djelomice se mogao koristiti i kao kupalište (*bagno romano*). Može se pretpostaviti da se taj izvor vode koristio i za potrebe Amfiteatra.

Nimfej je definitivno bio najveći izvor vode, u blizini amfiteatra i samog mora, gdje se voda iz izvora skuplja u mramorni "bazen". Osim toga grad je imao 4 vodospreme kojima je omogućeno da opskrbljuju vodom dijelove Pule koji su znatno iznad nadmorske visine Nimfeja. Jedna je vodosprema otkrivena 1911. godine, u unutrašnjosti mletačkog Kaštela, a dubina joj je 25 metara. U blizini je otkrivena još jedna. Na jednoj padini je vodosprema koju je financirao Lucije Menacije Prisk koji je u 2. stoljeću dao Puli 400.000 sestercija (preko 30&nbsp;kg zlata) za opskrbu vodom gornjeg i donjeg dijela grada. Bez obzira na niži Nimfej, pomoću tadašnjih tehničkih rješenja voda se iz Nimfeja dovodila do znatno više vodospreme i njome su se uglavnom opskrbljivale kuće na višem djelu antičke Pule, na brežuljku. Niži se dio kuća opskrbljivao vodospremom pokraj Malog rimskog kazališta. Osim toga nađeni su dokazi da je i Pula imala svoj akvadukt. Za pravo priključka trebala je carska dozvola. Ako se dobila, u kuću se voda dovodila točno definiranom širinom cijevi te se lako pratila potrošnja na osnovu koje se voda plaćala. I kanalizacija je većim dijelom bila pametno riješena. Cijevi za odvod nalazile su se uglavnom uz prometnice, većim dijelom prekrivene kamenim četvrtastim pločama. O kvaliteti gradnje dovoljno govori činjenica da su i dan danas neke ulice u staroj jezgri Pule priključene na rimsku kanalizaciju.

Kroz cijelu povijest grada zaštiti izvora posvećivana je posebna briga koja se može pročitati u gradskim propisima već od srednjeg vijeka. Nad izvorom vode izgrađeno je suvremeno crpilište 1860. za potrebe Arsenala, vojne bolnice i drugih vojnih građevina, da bi se krajem stoljeća povezao s civilnim vodovodom u jedinstveni sustav. Danas se voda iz Nimfeja ne koristi više za piće, već samo za zalijevanje obližnjih parkova.

Nedavno je na Svjetski dan vode u Puli pokrenuta inicijativa za osnivanjem muzeja vode. Već su počela istraživanja i prikupljanje eksponata koji će prikazati povijest pulske vodoopskrbe tijekom više od dva tisućljeća. Upravo će se uz antički Nimfej predstaviti sadržaji budućeg muzeja.

## Povezano
* Povijest Pule
* Pula
Pravoslavna crkva sv. Nikole u Puli

**Pravoslavna crkva [[sveti Nikola|svetog Nikole]] u [[Pula|Puli]]** smještena je na sjevernim padinama brežuljka s Kaštelom iz 17. stoljeća.

Sagrađena u drugoj polovici 6. stoljeća, s tipičnom ravenskom poligonalnom apsidom, crkva je bila posvećena Velikoj Gospi. Nakon temeljite rekonstrukcije oko 1200. godine, dodijeljena je grčkoj pravoslavnoj vjerskoj zajednici u Puli 1583. godine, koju su činili doseljenici s Cipra i iz Naupliona. Danas pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi. U crkvi se nalazi ikonostas grčkog majstora Tomiosa Batosa iz 18. stoljeća, vrijedne ikone i drugi predmeti.

U 16. i 17. st. pravoslavni obred zakonski su mogli obavljati samo grčke obitelji u Puli i crnogorske u Peroju, ali isključivo u pulskoj crkvi. Mletačka vlast određuje da pravoslavni svećenik može doći iz Pule u Peroj, ali samo da privatno uči mladež i posjećuje bolesnike i ne smije držati obred kome bi prisustvovao puk.

U to je vrijeme postojala samo jedna pravoslavna župa u Istri, sv. Nikole u Puli, koju su 1588. osnovali grčki bjegunci, a senat ju je podredio filadelfijskome patrijarhu u Veneciji. Prvi svećenik bio je, piše Fran Barbalić u knjizi "*Peroj - srpsko selo u Istri*", Teofan Xenaki, koji je kasnije imenovan nadbiskupom svih pravoslavaca koji su se nalazili pod Mletačkom Republikom.

Odbivši 1658. zahtjev crnogorskih kolonista za osnivanjem pravoslavne crkve u Peroju, rašporski kapetan Girolamo Priuli obavijestio je senat da, osim pulske, "*nema drugih pravoslavnih crkava u [[Istra|Istri]]*". Upravo je kapetan Priuli 1657. u *[[Perojska povelja|Perojskoj povelji]]* zabilježio podatke o doseljavanju Crnogoraca. Nakon višegodišnjih priprema, 1657. godine u Peroj je stigla skupina od 15 obitelji, ukupno 77 osoba: pet obitelji Crnogoraca pravoslavne vjere i deset obitelji neutvrđene pripadnosti, vjerojatno katolika Hrvata. Crnogorce je dopratio pravoslavni svećenik cetinske eparhije Mihajlo Ljubotina, a ostale Miho Brajković. Oko te jezgre nastala je najzapadnija crnogorska enklava u Mletačkoj Republici, a danas jedina u Hrvatskoj.