open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Laguna Jamno

**Jamno** (njemački: *Jamunder Sees*) je boćato primorsko jezero (laguna) na sjeveru Poljske, u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Od Baltičkog mora ga razdvaja pješčani sprud na kom se nalaze ljetovališta Mielno i Unieście.
U Jamno uvire rječica Dzierżęcinka, a sa Baltičkim morem je povezan potokom Jamneński koji leži na sredini sprudi.

## Karakteristike
Jezero Jamno leži desetak km sjeverno od grada Koszalina, na nadmorskoj visini od 0,1 metara. 
Jezero ima površinu od 22,40 km², dugo je 10 km u smjeru jugozapad-sjeveroistok, i široko do 3,4 km, maksimalno duboko do 3,9 m.

Obale su mu ravne i niske (slabo razvedene), ponegdje močvarne obrasle ševarom i šumom.
Jamno je zajedno sa susjednom lagunom Bukowo proglašeno rezervatom prirode.
## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Jamno''
Extinction (Star Trek: Enterprise)

***Extinction*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 24. septembra 2003. godine. Radnja prikazuje kako kapetan Archer, Hoshi i Reed na površini jedne planete budu izloženi virusu koji ih transformira u vanzemaljsku vrstu, a za koju se ispostavi da je izumrla i da joj je transformacija drugih vrsta jedini način razmnožavanja.

Kritičari nisu bili skloni epizodi, često je uspoređujući s *[[Threshold (Star Trek: Voyager)|Threshold]]*, kontroverznom epizodom *[[Star Trek: Voyager]]*.

## Izvori

## Vanjske veze
* 

* "Extinction" at StarTrek.com
Kašmar

**Kašmar** (perz. کاشمر) je grad na sjeveroistoku Irana i jedan od najvećih gradova iranske pokrajine Razavi Horasan. Prema popisu stanovništva iz 2016. godine, u gradu je živjelo 102.282 ljudi.

## Povezano
* Razavi Horasan

## Reference
Mielno

**Mielno** (njemački: *Groß Möllen*) je ljetovališni grad od 2,914 stanovnika na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Mielno leži na zapadom kraju Lagune Jamno, djelomično duž obale Baltičkog mora a jednim dijelom duž pješčane sprudi i duž Lagune, udaljen 13 km sjeverno od Koszalina.

Istočno od Mielna leži kupalište Unieście sa kojim je zapravo spojen.
## Historija

Mielno je prvi put dokumentiran po imenom *Mëllen* 1266. Sve do 1776. bio je feud, tad su ga preuzeli vjerovnici i 1804. prodali porodici Schmeling čiji je najpoznatiji član bio slavni boksač Max Schmeling, koji je puno napravio na popularizaciji Mielna.

Mielno je gradska prava dobio 2017.

## Pobratimski gradovi
Mielno ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Mielno'' (službene stranice)
Dzierżęcinka

**Dzierżęcinka** (do 1948. njemački: *Mühlenbach*) je rječica na sjeveru Poljske, duga 29,30 km.

## Hidrologija
Dzierżęcinka izvire kod sela Kliszno u Zapadnopomeranskom vojvodstvu. Nakon tog teče prema sjeveru preko jezera Lubiatowo i grada Koszalin do ušća u Lagunu Jamno.

Porječje Dzierżęcinke veliko je 122,62 km² i prostire se po Zapadnopomeranskom vojvodstvu, a dobar dio njezina toka je još u 13. vijeku kanaliziran.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Rzeka Dzierżęcinka''
Bukowo

**Bukowo** (njemački: *Buckower See*) je boćato primorsko jezero (laguna) na sjeveru Poljske, u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Od Baltičkog mora ga razdvaja uski pješčani sprud, na istočnom kraju lagune leži ljetovalište Dąbki.
U Bukowo uvire rječica Bagienica, a sa Baltičkim morem je povezan kanaliziranim potokom Szczuczy koji leži na sredini sprudi.

## Karakteristike
Laguna Bukowo leži devet km zapadno od grada Darłowa, na nadmorskoj visini od 0,1 metara. 
Bukowo ima površinu od 17,47 km², dugo je 8,8 km u smjeru jugozapad-sjeveroistok, i široko do 3,4 km, maksimalno duboko do 2,8 m.

Obale su mu ravne i niske (slabo razvedene), ponegdje močvarne obrasle ševarom i šumom.

Bukowo je zajedno sa susjednom zapadnom Lagunom Jamno proglašeno rezervatom prirode.
## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Bukowo''
Unieście

**Unieście** (njemački: *Nest*) je ljetovalište i selo od 962 stanovnika (2009.) na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Unieście se prostire duž obale Baltičkog mora na pješčanoj sprudi koja zatvara Lagunu Jamno, nešto istočno od Mielna sa kojim je danas spojen, pa je od 2017. i administrativno samo kvart toga grada i općine.

## Historija
Unieście je prvi put dokumentirano 1226. kao ribarsko seoce i feud 15 km udaljenijeg Koszalina. Trgovci iz Koszalina su početkom 15. vijeka izgradili 
luku da bi mogli trgovati po Baltiku. To je izazvalo rivalski Kołobrzeg koji je napao i uništio Unieście 1440. Sudski sporovi i ratovi između Kołobrzega i Koszalina oko luke u Unieściu nastavili su se do sredine 16. vijeka. 
Prvi podaci o stanovništvu Unieścia su iz 1627. kad je u njemu živjelo 18 porodica.

Prosperitet je prekinuo Tridesetogodišnji rat (1618. - 1648.), nakon kojeg je Unieście, kao i cijela Zapadna Pomeranija, podpao pod vlast Markgrofovije Brandenburg.

Sedmogodišnji rat imao je katastrofalne posljedice za Unieście, jer je 1777. spao na samo 9 stanovnika. 
Počeo se oporavljati od polovice 19. vijeka kao morsko kupalište, pa je 1858. imao 250 stanovnika sa pravom glasa.

Unieście je danas ljetovalište i ribarsko naselje sa hotelima, pansionima i restoranima duž pješčanih plaža.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Unieście'' (na portalu Encyklopedia PWN)
Darłowo

**Darłowo** punim imenom *Kraljevski grad Darlowo* (njemački: *Rügenwalde*) je grad od 13,695 stanovnika na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Darłowo leži na ušću rijeke Wieprze u Baltičko more, između Szczecina i Gdańska i dviju laguna; Jamno i Bukowo.

## Historija
Darłowo je niknuo u 12. vijeku, kao naselje sa lukom uz morsku utvrdu. Gradska prava je dobio prije 1271., na prijelazu iz 12.u 13. vijek. pripadao je 
Vojvodstvu Sławno, a od 13. vijeka bio domena je Gdańskskog vojvodstva.
Markgrofovija Brandenburg zauzela je 1308. Darłowo, koji je od 1316. domena zapadnopomeranskih vojvoda. 
Tadašnji *Rügenwalde* je 1361. član moćnog Hanzeatskog saveza, grad bogatih trgovaca koji su tokom 15. i 16. vijeka, trgovali sa 
skandinavskim i njemačkim gradovima.

U Rügenwaldu je oko 1381. rođen Erik od Pomeranije - kralj Kalmarske unije, koji je u njemu proveo i svoje posljednje dane u 
dvorcu kog je podigao.
  
Luka u Rügenwaldu bila je važna sve do 17. vijeka, važnost joj je opala kad je grad 1653. podpao pod vlast Markgrofovije Brandenburg, a nakon tog 1701.
Kraljevine Pruske.
Važnost luke nakratko je ponovno porasla za napoleonskih ratova, kad se preko nje odvijao šverc sa Velikom Britanijom.

Tokom 19. vijeka Rügenwald se počeo transformirati u resort u kom je rado boravio i njemački car - Wilhelm I u vili *Friedrichsbad* (današnji 
hotel Apollo).
Za Drugog svjetskog rata Rügenwalde je bio jedna od baza Luftwaffe iz kojeg su se lansirale rakete V-2.
Rügenwalde je tek od 1945. postao poljski Darlowo.

## Privreda
Današnje Darłowo je grad ribara i prehrambene industrije (riblje konzerve) i grad sa tri tvornice; poljoprivrednih mašina, namještaja i obuće.

Pored toga on je i mala luka i turistička destinacija.

## Znamenitosti
Najveće znamenitosti grada su kasnogotičke crkve podignute od  14. do 16. vijeka, među kojima se ističe crkva sv. Gertrude iz 15. vijeka.
Atrakcije su i dvorac pomeranskih vojvoda koji je građen i restauriran od 14. do 18. vijeka, danas djelomično urušen, u kom se u jednom krilu nalazi muzej, 
vijećnica iz 18. vijeka, i dijelovi gradskih bedema sa kamenim vratima iz 14. vijeka.
## Pobratimski gradovi
Darłowo ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Hässleholm, Švedska
*  Nexø Danska
*  Gardelegen, Njemačka
*  Zingst, Njemačka
*  Starý Hrozenkov Češka
*  Saint-Doulchard Francuska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Darłowo'' (službene stranice)
Wieprza

**Wieprza** (njemački: *Wipper*) je rijeka na sjeveru Poljske, duga 112 km.

## Hidrologija
Wieprza izvire iz jezera Bytów u Pomeranskom vojvodstvu. Nakon tog teče prema sjeverozapadu preko brojnih jezera i grada Sławno do ušća u Baltičko more kod grada Darłowo u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Porječje Wieprza veliko je 22,000 km² i prostire se po Pomeranskom i Zapadnopomeranskom vojvodstvu, na rijeci je podignuto nekoliko malih hidroelektrana.
Prosječni godišnji protok na ušću je 23,6 m³/s.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Rzeka Wieprza''
Nacionalni spomenici u Tomislavgradu

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Tomislavgrad se nalaze sljedeći spomenici:
* Čaršijska džamija (Džudža Džaferova džamija) sa haremom, graditeljska cjelina   
* Nekropole sa stećcima u Lipi, istorijsko područje   
* Nekropola stećaka Barzonja, istorijsko područje
* Graditeljska cjelina franjevačkog samostana i crkve sv. Nikole Tavelića
## Reference
Dąbki

**Dąbki** (njemački: *Neuwasser*) je ljetovalište i selo od 290 stanovnika na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Dąbki leži oko 8 km jugozapad]]no od Darlowa, 24&nbsp;km zapadno od Sławna i 157&nbsp;km sjeveroistočno od administrativnog centra vojvodstva Szczecina. 
Selo se prostire duž obale Baltičkog mora i istočnog ruba Lagune Bukowo.

## Historija

Dąbki je prvi put dokumentiran 1493. kao ribarsko selo. Od 1550. je vlasništvo grada Darlowa.
Krajem 18. vijeka u selu je živjelo oko 250 stanovnika, uglavnom ribara i poljoprivrednika.

Dąbki se počeo transformirati u lječilište i morsko kupalište početkom 20. vijeka.

Dąbki je 2007. i službeno dobio status lječilišta.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Dąbki'' (službene stranice)
Sławno

**Sławno** (njemački: *Schlawe*) je grad od 12,468 stanovnika na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Sławno leži na rijeci Wieprzi nedaleko od Baltičkog mora, između Szczecina i Gdańska.

## Historija
Sławno je izraslo u 12. vijeku  kao trgovište i lučica kraj utvrde, ono je u prvoj polovici 13. vijeka postalo dio gdańskskog vojvodstva
Krajem 13. vijeka naselje je preseljeno na današnju lokaciju kao Novo Sławno (Nowe Sławno).

Markgrofovija Brandenburg zauzela je grad 1308. i dodjelila ga kao feud porodici Swienca.
Sławno je gradska prava dobilo 1317.

Od sredine 14. vijeka Slawno je domena raznih zapadnopomeranskih vojvoda. Nakon Tridesetogodišnjeg rata Sławno je došao pod vlast 
Markgrofovije Brandenburg i postao *Schlawe*, a od 1701. je dio Kraljevine Pruske.

Od druge polovice 18. vijeka grad je živio od manufakturne proizvodnje tkanina.
Krajem 1860-ih Sławno je povezan željezničkom prugom sa Szczecinom i Gdańskom, a nakon tog 1878.i sa Darłowom.
Od sredine 19. vijeka grad se počeo industrijalizirati osnovane su tvornice poljoprivrednih mašina, namještaja, pilane, 
ljevaonica željeza, pivovara, uljara i mlin.

Nakon što je Treći Reich 1945. izgubio rat, odlukama konferencija u Jalti i Potsdamu, Sławno se zajedno sa većim dijelom 
Pomeranije  našao unutar granica Poljske.

Od 1975. do 1999. bio je administrativni centar vlastitog povjata.

## Privreda
Današnje Sławno je grad prehrambene, drvne i tekstilne industrije, i važno željezničko i cestovno raskršće.

## Znamenitosti
Najveće znamenitosti grada su crkva iz 1321. (restaurirana nakon 1945.) i dvoje gotičkih gradskih vrata s kraja 13. vijeka.

## Pobratimski gradovi
Sławno ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Rinteln, Njemačka
*  Ribnitz-Damgarten, Njemačka
*  Cles, Italija
*  Ząbkowice Śląskie Poljska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Sławno'' (službene stranice)
Samostan u Tomislavgradu

**Samostan u Tomislavgradu** je franjevački samostan u Mostarsko-duvanjskoj biskupiji, u Tomislavgradu, Bosna i Hercegovina. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine na sjednici održanoj u Sarajevu od 11. oktobra 2017. godine. Odluku donijela je Komisija u sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević (predsjedvajući), Radoje Vidović. Nacionalni spomenik se sastoji od: crkve sv. Nikole Tavelića i zapadnog krila franjevačkog samostana.

## Historija
Samostan je građen od 1930. do 1940. godine. Za izgradnju crkve prikupljeno je 300.000 dinara, a kralj Aleksandar je poslao prilog od 60.000 dinara. Popravke i sanacioni radovi samostana i crkve, koji su bili teško oštećeni 1944. godine eksplozijama avionskih bombi, sanirani su u dugom periodu obnove nakon završetka II svjetskog rata, sve do 1987. godine.

Nakon 2000. godine, prema projektu arhitekte Davorina Smoljana (projektna firma Arhitekt d.o.o. Mostar), samostanu su dograđena tri krila: južno, istočno i sjeverno, koja zajedno sa starom samostanskom zgradom (koja de facto postaje zapadno krilo), čine kvadratno-prstenastu formu sa unutrašnjim klausterom-atrijem. 
## Opis
Samostan i crkva su izvedeni prema projektu istaknutog hrvatskog arhitekte sa početka 20. stoljeća Stjepana Podhorskog, koji je istražujući i primjenjući morfologiju predromaničkih crkava stvarao novi stil crkvene arhitekture zasnovan na elementima bizantske i starohrvatske arhitekture. Crkva u Tomislavgradu je projektovana kao trobrodna bazilika longitudinalne osnove, sa kupolom iznad latinskog križa, prezbiterijem sa apsidom na istočnoj strani, te asimetrično pozicioniranim crkvenim tornjem na sjeveroistočnom uglu crkve. Dimenzije crkve su 39,70 x 18,20 m.

Kod oblikovanja vanjskog volumena crkvenog objekta, Podhorsky primijenjuje romanički princip stepenovanja volumena, gradacijom volumena od manjeg prema većem. Kod vanjskog oblikovanja fasada,  primijenjeni su dekorativni romanički elementi.

Crkveni toranj je kvadratnog tlocrtnog oblika, dimenzija 5,75 x 5,75 metara,  pozicioniran je asimetrično na sjeveroistočnom uglu crkve. Toranj sazidan od pravilnog klesanog kamena ima visinu od oko 27 metara (mjereno do krovnog vijenca tornja). U vertikalnog smislu, rasčlanjen je horizontalnim profiliranim vijencima na tri dijela.
## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična stranica samostana
Grodzisk Mazowiecki

**Grodzisk Mazowiecki** je grad od 32,125 stanovnika u sredini Poljske u Mazovjeckom vojvodstvu.

## Geografija

Grodzisk Mazowiecki je danas jugozapadno predgrađe Varšave, udaljen tridesetak km od njena centra.

## Historija
Pretpostavlja se da je već u periodu 11 -13. vijek postojalo slavensko naselje po kom je Grodzisk dobio ime.
Prvi put je dokumentiran 1355. kad je podignuta crkva.

Grodzisk je dobio gradska prava 1522. od kralja Poljsko-Litvanske Unije Sigismunda I Starog.
Od 1623. do sredine 18. vijeka bio je feud porodice Mokronoski, to je bio nesretni period kad su vladale epidemije, ratovi i glad.

Izgradnja prve dionice željezničke pruge Varšava-Beč 1845. pridonijela je dinamičnom razvoju grada. 
Prva tvornica podignuta je 1881. a druga željeznička pruga 1927. U to vrijeme najveća poduzeća bila su *Słoń* (abrazivi) i kemijska industrija Grodzisk (današnja *Polfa*.

## Pobratimski gradovi
Grodzisk Mazowiecki ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* Mazowiecki.eu/ ''Grodzisk Mazowiecki'' (službene stranice)
Boris Pahor

**Boris Pahor** (Trst, 1913. – 2022.) je slovenski pisac, poznat kao romanopisac, prozaik i esejist. Njegovi život i djelo su usko povezani uz povijest grada Trsta u 20. stoljeću. Pripada Slovenskoj zajednici u Italiji i od djetinjstva govori slovenski i talijanski.

## Djela

### Romani
* *Mesto v zalivu* (1955)
* *Vila ob jezeru* (1955)
* *Nomadi brez oaze* (1956)
* *Onkraj pekla so ljudje* (1958)
* *Parnik trobi nji* (1964)
* *[[Nekropola (Pahor)|Nekropola]]* (1967)
* *[[Zatemnitev]]* (1975)
* *V labirintu* (1984)
* *V vodoravni legi* (1997)
* *Spopad s pomladjo* (1998)
* *[[Zibelka sveta]]* (1999)
* *Zgodba o reki, kripti in dvorljivem golobu* (2003)
* *Trg Oberdan* (2006)
* *Knjiga o Radi* (2012)

### Pripovetke
* *Moj tržaški naslov* (1948)
* *[[Kres v pristanu]]* (1959)
* *Na sipini* (1960)
* *Varno naročje* (1974)
* *Dihanje morja* (2001)

### Esejistika
* *Svobodna polemika* (1952)
* *Odisej ob jamboru* (1969)
* *Tržaški mozaik* (1983)
* *Srečko Kosovel* (1993) 
* *Ladja brez krmarja : narodna identiteta v italijanski književnosti od Danteja do Slataperja* (1996)
* *Pogled iz jamborovega koša* (1998)
* *Tržaški odzivi* (2001)
* *Letteratura slovena del Litorale: vademecum / Kosovel a Trieste e altri scritti* (2004) 
* *Trst in slovenski čas* (2006)

### Ostalo
* *Mali samouk* (1963)
* *Skarabej v srcu* (1970)
* *Edvard Kocbek : pričevalec našega časa* (1975)
* *Ta ocean, strašno odprt* (1989)
* *Žlahtne transverzale* (1991)
* *Napoved nove plovbe* (1992)
* *Slovenska svatba* (1995)
* *V vodoravni legi* (1997)
* *Notranji odmevi* (2003)
* *Meni pojejo fantje, meni pojejo!* (2004)
* *Moje suhote in njihovi ljudje* (2008)
* *Sončna ura : Pisemska korespondenca Borisa Pahorja in Marije Žagar (1961 – 1996)* (2010)
* *In mimo je šel spomin - Trenutni in ne prav trenutni zapisi (1936 – 2010)* (2013)

## Nagrade
* 1992 – Prešernova nagrada za životno djelo (R. Slovenija)
* 1993 – dopisni član SAZUa (R. Slovenija)
* 2007 – Légion d'honneur (R. Francuska)
* 2007 – Ehrenkreuz für Wissenschaft und Kunst (Austrija)
* 2009 – redovni član SAZUa (R. Slovenija)
* 2010 – Nagrada E. Hemingway (Lignano Sabbiadoro, Italija)
* 2020 – Orden zasluga Talijanske Republike (R. Italija, 13. jula 2020.)
* 2020 – Častni znak svobode Republike Slovenije (R. Slovenija, 13. jula 2020.)

## Povezano
* Slovenska književnost
* Edvard Kocbek

## Napomene

## Reference

## Literatura

* Tatjana Rojc, *Tako sem živel : stoletje Borisa Pahorja*, Ljubljana, Cankarjeva, 2013.
* Drago Jančar, *Das eigene Gesicht: über Boris Pahor und die slowenische Frage Europas*, u časopisu *Literatur und Kritik*, br. 417/418 (2007).
* Marija Pirjevec, Vera Ban Tuta (ur.), *Pahorjev zbornik*, Trieste, Narodna in študijska knjižnica, 1993.
Vlastimir Kusik

**Vlastimir Kusik** (Osijek, 1953. - Osijek, 2018.), bio je hrvatski historičar umjetnosti i dugogodišnji kustos Galerije likovnih umjetnosti Osijek (današnji Muzej likovnih umjetnosti).

## Biografija

Nakon završenog studija na Filozofskome fakultetu u Zagrebu (historija umjetnosti, arheologija) u periodu 1977. - 1981. radio je kao konzervator u Regionalnome zavodu za zaštitu spomenika u Osijeku. 
Napisao je niz stručnih studija o ovoj problematici te sudjelovao u izradi projekata obnove i zaštite gradskih jezgri, arhitektonskih spomenika i pokretnih spomenika kulture.

Nakon tog je radio kao kustos Galerije likovnih umjetnosti Osijek. Samozatajni Kusik u svojoj profesionalnoj karijeri napisao je više od pet stotina naučnih i stručnih eseja i priredio stotinjak izložbi. Naročito se fokusirao na umjetnike vezane uz Osijek i Slavoniju, kao što su Julije Knifer, Đuro Seder, Oscar Nemon, Slavko Kopač...

Osamdesetih se angažirao i politički kao član Talijanske radikalne partije - Marca Pannelle, i bio jedan od osnivača Radikalnog udruženja za Sjedinjene Europske Države.
Vlastimir je zaslužan što je 31. decembra 1991 Marco Pannella usred stalnih artiljerijskih napada došao u Osijek proslaviti Novu godinu. Taj događaj odjeknuo je širom svijeta i na svoj način pomogao da se napadi smanje.

Za knjigu *ADRESA: Eseji, kritike, kolumne i ostalo* dobio je Zlatnu povelju Matice hrvatske 2007.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Vlastimir Kusik'' (na portalu MDC)
Baňa (Stropkov)

**Baňa** je naseljeno mjesto u okrugu Stropkov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Kecelja

**Kecelja** ili **pregača** je vrsta odeće koja se nosi preko uobičajene garderobe i prekriva prednji deo tela, najčešće od grudi do kolena. Služi da zaštiti kožu i odeću od fleka tokom pripremanja hrane. Ima rupu kroz koju se provlači glava i kanap koji se vezuje oko struka. Takođe može imati jedan ili više džepova u kojima se mogu držati potrebne namirnice ili pribor.

## Izvori
Musa Ramadani

**Musa Ramadani** je albanski pisac sa Kosova, koji se smatra jednim od značajnijih albanskih književnika s kraja 20. stoljeća.

Rođen je usred Drugog svjetskog rata na Kosovu, gdje se zbivala žustra borba između albanskih dobrovoljaca i jugoslavenskih partizana. Iz Gnjilana je njegova porodica odselila u Prizren, gdje se Ramadani i školovao.

Krajem 1965. započeo je novinarsku djelatnost. Bio je redoviti dopisnik lista *[[Rilindja]]*, a zatim njegov glavni urednik. Od 1969. godine posvetio se književnošti. Kao osobu nemirnog umjetničkog duha i kao pažljivog posmatrača društva, književna predanost vodila ga je putevima raznih načina izražaja: pisao je tekstove za pjesme, pa i skladao glazbu za njih; poznat je i kao slikar, pisao je drame, bavio se satirom i književnom kritikom. Vrlo poznat po romanima *Zezona* () i *Ligatina* () iz 1980-ih godina, Ramadani je autor misaone dubine sklon jezičnoj čistoći i točnosti. Njegov je roman *Profeti nga Praga* () dobitnik nagrade Kadare.

## Ramadanijevi romani
* *Romani pa kornizë* (, 1975.)
* *Zezona* (, 1978.)
* *Ligatina* (, 1983.)
* *Vrapuesja e Prizrenit* (, 1995.)
* *Antiprocesioni* (, 1997.)
* *Profeti nga Praga* (, 2017.)

## Povezano
*Albanska književnost

## Reference
Radikalno udruženje za Sjedinjene Europske Države

**Radikalno udruženje za Sjedinjene Evropske Države** (akronim: *RUSED*) bila je politička partija osnovana nakon gotovo jednogodišnjeg ilegalnog djelovanja na *alternativnoj političkoj sceni*  20. januara 1989. u Zagrebu na osnivačkoj skuštini Klubu književnika.

Glavni i gotovo jedini politički cilj te partije bio je ulazak u tadašnju Evropsku zajednicu (današnju Europsku Uniju), odnosno transformacija društva u skladu s tim ciljem i senzibiliziranje građana za taj cilj.

## Historija

RUSED je osnovan od domaćih članova Transacionalne radikalne partije Marca Pannele iz Italije. 
Najuže rukovodsvo RUSEDA bili su; *Vito Česmadžiski*, sekretar, *Željko Roško* zamjenik sekretara i *Zoran  Juričin*, blagajnik.

RUSED je sudjelovao na Prvim višepartijskim izborima u Hrvatskoj 1990 u sklopu koalicije nazvane *Europska zelena lista*, zajedno sa; *Autonomnim demokratskim savezom Hrvatske* (Darinka Kosora), *Zelenom akcijom Zagreb* (Vladimira Laya), *Zelenom strankom Rijeka* (Darka Holjevića) i *Ženskom listom Medvešćak*.

Na izborima kandidati partije i nisu tako loše prošli, od prosječnih 3,2 % do 38 %, ali im obzirom na tadašnji izborni zakon to nije bilo dovoljno za ulazak u Sabor.

Ubrzo nakon izbora, već potkraj godine stranka se raspala. Dio članova nastavio je djelovati u zagrebačkom ogranku Transacionalne radikalne partije.

## Izvori
Miron Žiroš

**Miron Žiroš** je vojvođanski rusinski pedagog, pravnik, novinar, radio publicista i istoričar rođen u Ruskom Krsturu 1. juna 1936. godine. Njegovo delo „*Bačvansko-sremski Rusini kod kuće i u svetu. 1745-1991*“ iz 1997. godine na pristupačan način dokumentira socioekonomske i statističke detalje o naseljavanju Rusina u Ruskom Krsturu i Kucuri. Uz ovo delo, autor je objavio i veći broj eseja i preko 100 drugih tekstova, reportaža i scenarija. Nakon odlaska u penziju, autor se preselio u Kazincbarciku na severu Mađarske u blizini rusinskog sela Múcsony.

## Biografija
Miron Žiroš je 1953. završio učiteljsku školu u Somboru, Višu upravnu školu u Novom Sadu 1961. i Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu 1969. godine. Od 1966. do 1991. godine radio je u rusinskoj redakciji radijskog programa Radio-televizije Novi Sad.

## Reference
Ndoc Nikaj

**Ndoc Nikaj** (15 June 1864 – 16. januar 1951) bio je albanski katolički svećenik, romanopisac i historičar. Prvi je albanski pisac koji je objavio izvorni albanski roman na albanskom jeziku, pod naslovom *Opsjednuti Skadar* () 1905. godine.

## Život
Rođen u Skadru 15. juna 1864. godine, Nikaj se školovao u Albanskom papinskom sjemeništu, a za svećenika je zaređen 1888. godine. Zajedno s Prengom Doçijem, bio je tvorac Tajne lige (), čiji je cilj bio svrgavanje Osmanskog Carstva i stvaranje neovisne Albanije. Takva je liga nadahnula albanski ustanak 1910. godine. Nikaj je bio jedan od osnivača književnog Društva za jedinstvo albanskog jezika ().

Nikaj je 1909. osnovao vlastitu izdavačku kuću *Shtypshkronja Nikaj* (), a zatim je osnovao i dvije novine: *Koha* () 1910. i *Besa Shqyptare* () 1913. godine. *Besa Shqyptare* je trajala do 1921. godine. Tamo je tiskan kulturno-književni časopis *[[Hylli i Dritës]]* ().

Nikaj je 1902. objavio dvije povijesne zbirke, *Povijest Albanije* i *Povijest Turske*, koje su potaknule učvršćivanje katoličkog identiteta među Albancima, usredotočujući se na Skenderbega i njegove ratove protiv Osmanlija. Njegov je rad austrijski diplomat i povjesničar Theodore Anton Ippen kritizirao kao netočan i tendenciozan.

Nikaj je 1921. godine uhićen iz nepoznatih razloga, i o njemu se malo zna do kraja Drugog svjetskog rata. Komunisti su ga uhitili 1946, a umro je 1951. u zatvoru u Skadru.

## Publicistika
Nikaj je objavio ova obrazovna, vjerska i druga djela:
#*Vakinat e sceites kisc* () (Rim, 1888)
#*Bleta nner lule t'Parrizit* () (Skadar, 1899)
#*Historia e Shcypniis* () (Brisel, 1902)
#*Historia e Turkiis* () (London, 1902)

## Književna djela
Nikaj je pisao prozna djela, do kojih je danas većinom teško doći:
#*Marzia e ksctenimi n'filles t'vet* () (Skadar, 1892)
#*Fejesa n'djep a se Ulqimni i marrun* () 
#*Shkodra e rrethueme* () (Skadar, 1905)
#*Bukurosha* () (Skadar, 1918)
#*Lulet ne Thes* () (Skadar, 1920)
#*Burbuqja* () (Skadar, 1920)
#*Motra per vllàn* () (Skadar, 1921)

## Reference

## Povezano
*Albanska književnost
Nacionalni spomenici u Šamcu

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Šamac se nalaze slijedeći spomenici:
* Crkva rođenja presvete Bogorodice u Obudovcu
## Reference
Crkva rođenja presvete Bogorodice u Obudovcu

**Crkva rođenja presvete Bogorodice u Obudovcu**, općina Šamac, Bosna i Hercegovina, pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi i eparhiji zvorničko-tuzlanskoj. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.  Nacionalni spomenik čine crkva i groblje, te pokretno naslijeđe koga čini ikonostas i 26 ikona. Crkva nalazi se u posavskom selu Obudovac, 16 km od Šamca, uz lokalni put prema Brčkom. 
## Historija
Godine 1858, Obudovac se našao u središtu bune posavskih seljaka, koju je predvodio oraški sveštenik Stevan Avramović, zajedno sa svešenikom hadži Petkom Jagodićem (zvana Protina buna). Nakon sloma bune, habzburški časopis «Allgemeine zeitung», 1. novembra 1858. godine, piše o slomu bune: «Begovi i age popalili su gotova sva srpska sela u Gradačačkoj nahiji i pravoslavnu crkvu u Obudovcu.» Stara crkva nalazila se pored današnje crkve i na tom mjestu je sagrađen spomen-oltar. 

Crkva rođenja presvete Bogorodice u Obudovcu građena je sa prekidima od 1864. do 1882. godine. Dozvola za gradnju dobivena je od sultana iz Carigrada. Crkvu je gradilo 18 okolnih sela, a dobrovoljni prilozi za gradnju crkve su prikupljani sa teritorije čitave Bosne i Hercegovine, Vojvodine, pa čak i Rusije. Spominje se cifra od 16000 dukata koji su prikupljeni iz raznih krajeva svijeta. Izgradnju crkve vodio je majstor Tasa iz Ohrida, sa 50 majstora i radnika. 

Na crkvi vršena je rekonstrukcija i konzervatorsko-restauratorski radovi, i to više puta, u periodu od 1891. do 2001. godine.

## Opis
Crkva je u osnovi trobrodna bazilika, sa pripratom, naosom i trodijelnim oltarskim prostorom, koga sačinjavaju tri apside, koje se nalaze na istočnoj strani objekta.

Ikonostas  rađen je u periodu od 1937. do 1940. godine. Predstavljene dvadeset dvije ikone su rad akademskog slikara Romana Petrovića.

U crkvi se čuva i dvadeset šest ikona nepoznatog autora. Nastale su prije 29. oktobra 1858. godine, kada je stara crkva nakon «Protine bune» zapaljena. Sve ikone su rađene tehnikom tempere na drvetu. Uramljene su u smeđi drveni ram, širine 6,5 cm. Ikone su uglavnom rađene u istom maniru, one na kojima su predstavljeni pojedinačno svetitelji, na tamnoj podlozi je prikazana stojeće figura svetitelja sa njegovim atributima. Isti slučaj je i sa ikonama na kojima je predstavljena neka scena, pozadina takve ikone je tamnija.

Zvonik sa tri zvona je kvadratne tlocrtne osnove, a njegova visina iznosi oko 40 m do krsta. Uz samu lokaciju crkve nalazi se staro pravoslavno groblje, koje je i danas aktivno. U dvorištu, na istočnoj strani se nalazi prizemna zgrada, zvana Svetosavski dom, sa kancelarijama, arhivom i salom. 

## Literatura
* Đoko Slijepčević, Historija Srpske pravoslavne crkve, II knjiga, Od početka XIX vijeka do kraja Drugog svjetskog rata, Munchen, 1966. (korištene usluge biblioteke Bošnjačkog instituta, fondacija Adila Zulfikarpašića-Sarajevo), 1966.

## Reference
Żurek

**Żurek** ili **Żur** je tradicionalna poljska kisela gusta supa, na bazi kiselog tijesta. Poljsko ime supe nastalo je od njemačke riječi za kiselo (*sauer* - nekada *sūr*).

## Opis
Żurek je poznat i u Bjelorusiji (), Slovačkoj i Češkoj. Blago kisela supa, sa kuhanim krompirom, može se malo zgusnuti i obojiti sa vrhnjem (za vrijeme posta), ili se kuhati sa mesom, povrćem ili suhim gljivama. Takođe se može pripravljati sa slaninom, svinjskim suhim rebrima ili svinjskim repom. Poslužuje se obično sa tvrdo kuhanim jajetom. Najčešći sastojci su kefir ili mlaćenica, brašno, bijeli luk, krompir, neka vrsta polusuhe kobasice i majoran.

Kako je za supu dovoljno malo sastojaka, koji su uslovno jeftini, kao i činjenica da se može kuhati u velikim količinama, supa je bila omiljena kod siromašnijih slojeva stanovništva. Zbog velike količine ugljikohidrata, supa je vrlo hranljiva. U poljskom langiku postoji izreka: *"Od żura je muškarac jak kao zid"* (). Supa je u Poljskoj vrlo tražena, pa se može dobiti kao instant u kesicama, ili u staklenkama kao i konzervirana. U Poljskoj se tradicionalno poslužuje za Uskrs. Takođe se često poslužuje u zapečenom tjestu kruha, čija kora služi kao posuda, te sa oko 2&nbsp;cm može da se u njemu posluži żurek.

## Varijante
U pograničnom dijelu u Češkoj slična supa se naziva *Kyselo*.

## Reference


## Vanjske veze
*
Impulse (Star Trek: Enterprise)

***Impulse*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 8. oktobra 2003. godine. Radnja prikazuje kako *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterprise]]* u potrazi za trelijumom nailazi na *Seleyu*, vulkanski brod čija je posada, uslijed izloženosti toj materiji, izgubila razum.

Kritičari su hvalili specijalne efekte, kao i dotada najuspješniji pokušaj da se u seriji koriste elementi horor žanra.

## Vanjske veze
*
Exile (Star Trek: Enterprise)

***Exile*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 15. oktobra 2003. godine. Radnja prikazuje kako Hoshi Sato stupa u telepatsku vezu sa usamljenim vanzemaljcem koji *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterpriseu]]* nudi vrijedne podatke o Xindima, ali zahtijeva da mu Hoshi pravi društvo.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Dąbie

**Dąbie** ili *Jezioro Dąbskie* (njemački: *Dammscher See*) je protočno jezero u delti Odre na sjeverozapadu Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

## Karakteristike
Dąbie je od Szczecinskog zaljeva udaljen desetak km, a leži na nadmorskoj visini od 0,1 metara.

Jezero Dąbie ima površinu od 56 km², dugo je 15 km u smjeru sjever-jug, i široko do 7,5 km, maksimalno duboko do 4,2 m.
Kroz Dąbie protiče istočni rukavac Odre - Regalica.

Obale su mu niske, močvarne pokrivene tresetom. Duž zapadne i južne obale jezera prostire se istoimeni kvart Szczecina - Dąbie.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Dąbie''
Nacionalni spomenici u Orašju

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Orašje se nalaze slijedeći spomenici:
* Samostan u Tolisi
## Reference
Talijanska republikanska partija

**Talijanska republikanska partija** (*Partito Repubblicano Italiano*, akronim: PR) je talijanska politička partija osnovana 1895. koja djeluje do danas.

Historijski lideri te partije bili su Giorgio La Malfa i Giovanni Spadolini.

## Historija
Republikanska partija je nastala na bazi ideja Giuseppe Mazzinija, sa ciljem da transformira Kraljevinu Italiju u Republiku.

Na samom početku Republikanci su bili dio ljevice, bliski radnicima, a tu poziciju su zadržali i nakon pojave i rasta popularnosti socijalističkih organizacija. Često su surađivali sa Radikalnom partijom Italije, pa i sa Talijanskom socijalističkom partijom, sa kojom su se 
1918. čak pokušali i ujediniti.

Prije Drugog svjetskog rata bili su uvjek samo opozicija, nikad u vladi, djelovali su do 1926 kad su im Fašisti kao i svim drugim partijama zabranili rad, pa su nastavili raditi u emigraciji kao dio antifašističkog fronta. 
Dio članova borio se u Španjolskom građanskom ratu na strani Republike.

Republikanci su obnovili rad u zemlji pred kraj Drugog svjetskog rata. Na izborima za Ustavotvornu skupštinu 1946. osvojili su 4,6%, pa su prvi put ušli u De Gasperijevu vladu (podpredsjednik Randolfo Pacciardi).
Ušli su i u drugu De Gasperijevu vladu i to sa dva bivša člana Partije Akcije koji su im se pridružili Ugo La Malfa i Ferruccio Parri. 
Počevši od 1948. Republikanci su skrenuli prema desnom centu, ali su u sudjelovali centrističkim vladama samo do 1953. 
Te godine iz partije je izašla lijeva frakcija na čelu sa Parriem i Pierom Calamandreiom.

Republikanci su se vratili u vladu lijevog centra kad ih je vodio Oronzo Reale, inzistirajući da ministar financija bude njihov ekspert za ekonomiju La Malfa.
Partija je 1964. doživjela novi raskol, ovaj put ih je napustila desna frakcija, predvođena Randolfo Pacciardiem, u 
ime sve žešćeg antikomunizma.

Sedamdesetih godina Republikanska partija je i dalje imala važnu ulogu i bila je među snagama koje su se otvorile put za ulazak u vladu Komunističkoj partiji. Sekretar partije La Malfa dobio je zadatak da 1979. formira vladu,, ali operacija nije urodila plodom.

Kad je umro La Malfa, Republikance su vodili Giovanni Spadolini i Bruno Visentini, to je bilo doba kad su bili obavezni koalicioni partneri u peteročlanim vladama Italije od (1981.-90.). Sam Spadolini bio je od 1981. -1982. bio je Premijer Italije.

Iako je i Republikance, koje je tad vodio Giorgo La Malfa  pogodio - *Tangetopoli* i proces Čiste ruke (ali nešto manje nego ostale), to se ipak odrazilo na osipanje partije, jer se od dotadašnjeg političkog sistema koalicija sve više počeo transformirati u bipartijski.
Kako su od 1995. Republikanci u parlamentu podržavali koalicionu vladu lijevog centra Ulivo, a nakon tog od 2001. Berlusconijevu Kuću slobode, došlo je do novog osipanja partije jer ih je napustila Luciana Sbarbati sa svojim istomišljenicima.

Od tada se Republikanska partija sve više priklanja desnom centu.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Partito repubblicano italiano'' (službene stranice)
Brusnica (Stropkov)

**Brusnica** je naseljeno mjesto u okrugu Stropkov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Il Popolo d'Italia

***Il Popolo d'Italia*** (sh. Narod Italije) su novine koje je osnovao Benito Mussolini 15. novembra 1914. u Milanu nakon što je izbačen iz novina *[[Avanti!]]* i iz Socialističke stranke Italije (PSI). List će biti glavno glasilo iredentizma, nacionalizma i ratnih veterana sve do osnivanja Fašističke stranke (PNF) 9. novembra 1921. kada će postati prvi list pokreta, a nakon Marša na Rim u oktobru 1922. i prvi list novog režima. *Il Popolo d'Italia* je prestao rad 26. jula 1943. kada su *gerarchi* zajedno s kraljem izglasali otpuštanje vlade i hapšenje Mussolinija. To je uzrokovalo pad fašizma, građanski rat u Italiji i promjenu ravnoteža na europskim bojišnicama.

## Urednici
* Benito Mussolini (15. 11. 1914 – 30. 10. 1922)
* Arnaldo Mussolini (01. 11. 1922 – 21. 12. 1931)
* Vito Mussolini (22. 12. 1931 – 26. 07. 1943)
::Sandro Giuliani, glavni urednik s izvršnim nadležnostima (1932 – decembar 1936.)
::Giorgio Pini, glavni urednik s izvršnim nadležnostima (januar 1937 – 26. 97. 1943.)

## Sjedišta
* via Paolo da Cannobio, 35 - Milano (1914-?)
* via Lovanio, 10 - Milano (1923-1943)

## Reference

## Galerija slika

Popolo d italia.jpg|Izdanje 24. 05. 1915.
Popolo d Italia 11-06-1940.png|Izdanje 11. 06. 1940.
La sede de Il Popolo d'Italia.jpg|Sjedište lista
Nekropola (Pahor)

## roman ''Nekropola''

***Nekropola*** je šesti roman Borisa Pahora. U njemu autor oslikava, odnosno podrobno i minuciozno opisuje, stanje ljudskog života u koncentracijskom logoru, prateći nit svojih sjećanja iz 1944. kada je bio zatočen u logoru Natzweiler, 50 km od Strasbourga.

## Izdavačka povijest
Roman je izašao 1967. na slovenskom jeziku u Italiji za malog tršćanskog nakladnika ZTT, te istovremeno u Rep. Jugoslaviji za jednu mariborsku nakladu. Pojava romana je prošla nezapažena, u Italiji zbog dugoročnog spora između talijanske desnice i slovenske zajednice u Italiji, a uz nju i komunističke Jugoslavije ; u Jugoslaviji zato što je Pahor bio izvan komunističkih književnih krugova pa se i družio na primjer sa Kocbekom, intelektualcem nepoželjim režimu. *Nekropola* je ostala tako nezapažena godinama, sve do 1990-ih. Stvari su se promijenile 1990. godine kada je u Parizu izašao francuski prijevod pod naslovom *Pèlerin parmi les ombres* a pet godina kasnije je objavljen engleski prijevod sa sličnim naslovom. Knjiga je postala poznata pa je 1997. stiglo prvo izdanje na talijanskom jeziku za malu furlansku izdavačku kuću i 2001. njemački prijevod koji je izašao u Berlinu. Sa novim talijanskim izdanjem 2008. za rimskog nakladnika Fazi, autor i knjiga su dosegli znatnu popularnost, što je također uznemirilo političku scenu. *Nekropola* je najpoznatije djelo Borisa Pahora i po čemu je šira publika upoznala slovenskog autora.

## Kronologija naklada
*  *Nekropola*, Trieste, Založništvo tržaškega tiska ZTT, 1967.
*  *Nekropola*, Maribor, Založba Obzorja, 1967.
*  *Pèlerin parmi les ombres*, Editions de la Table Ronde, Paris, 1990.
*  *Pilgrim among shadows*, New York / San Diego / London, Harcourt Brace, 1995.
*  *Necropoli*, San Canzian d'Isonzo, Consorzio Culturale del Monfalconese, 1997.
*  *Nekropolis*, Berlin, Berliner Taschenbuch-Verlag, 2001.
*  *Necropoli*, Roma, Fazi editore, 2008.

## Reference
Niegocin

**Niegocin** (njemački: *Löwentinsee*) je morensko jezero na sjeveroistoku Poljske, u Varminsko-mazurskom vojvodstvu. 
To je jedno od većih jezera u Regiji Mazurska jezera.

Jezero Niegocin leži na nadmorskoj visini od 116 metara, u porječju rijeke Pise. Na njegovoj sjevernoj obali prostire se grad Giżycko, turistički resort poznat po sportovima na vodi.

## Karakteristike
Jezero ima površinu od 26,04 km², dugo je 10,8 i široko do 4,8 km, maksimalno duboko 39,7 metara.
Na jezeru se nalazi 3 otoka ukupne površine 4 hektara.

Na jugozapadu jezera nalazi se 3 km dugački zaljev, zvan Jezero Boczne površine 183 hektara, nešto dalje prema jugu nalazi se kanal Kula sa kojim je povezeno sa Jezerom Jagodne. Na sjeveru je kanalima Giżycki i Niegocinski povezan sa Jezerom Mamry.
Zbog tog je Jezero Niegocin dio turističke brodske rute Węgorzewo-Giżycko-Ruciane-Nida.

Obale Niegocina su niske, slabo razvedene i bez šuma.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Niegocin''
Haki Stërmilli

**Haki Stërmilli** (17. maj 1895 – 17. januar 1953) bio je albanski književnik i novinar. Njegova su se djela uglavnom bavila pitanjima vezanim za prava albanskih zajednica izvan Albanije, za republikanizam, emancipaciju žena i feminizam. Njegovo najpoznatije djelo je roman *[[Kad bih bio dječak (roman)|Kad bih bio dječak]]* ().

## Život
Stërmilli je rođen u Debru u Osmanskom Carstvu (u današnjoj Sjevernoj Makedoniji), a prvi je studij završio u Bitoli. Godine 1920, zajedno s Avnijem Rustemijem, postao je jedan od osnivača i tajnik omladinske organizacije *Bashkimi* (). Kao antimonarhist i pristaša Fana Nolija sudjelovao je u pobuni koja je srušila monarhiju, ali je nakon njezine obnove krajem 1924. godine protjeran. Godine 1930. jugoslavenske su ga vlasti uhitile i deportirale u Albaniju, gdje je osuđen na zatvor zbog svojih antimonarhističkih aktivnosti. Tijekom Drugog svjetskog rata pridružio se Narodnooslobodilačkom pokretu (LNÇ) i postao prevdodnik pokreta debarskom području. Nakon rata izabran je za zastupnika albanskog parlamenta, a služio je i kao voditelj Narodne knjižnice Albanije do svoje smrti 1953. godine.

## Djela
Među prvim Stërmillijevim djelima nalaze se romani *Debarska nesreća* () i *Ljubav i odanost* (), koji opisuju progon albanske zajednice iz njegove matične regije Debra od strane srpske vojske. Godine 1935. objavljeno je njegovo poluautobiografsko djelo *Tamnica* (), memoari o životu u zatvoru i tamošnjim teškim uvjetima. Roman *Kad bih bio dječak* (), objavljen 1936. godine, njegovo je najpoznatije djelo i prvo književno djelo na albanskom jeziku koje se bavi temama feminizma i emancipacije žena. To je postala jedna od najpopularnijih knjiga 1930-ih na albanskom jeziku i za to se razdoblje smatra revolucionarnom.

Drugi su mu romani: *Naši nasljednici* (, 1950), *Putovi slobode* (, 1966) i *Skenderbegov vitez* (, 1968).

## Povezano
* Albanska književnost

## Reference
Mutasarif

**Mutasarif** (tur. mutasarrıf ; arb. مُتَصَرِّف‎  mutaṣarrif) je bio civilna vlast u upravnom sustavu Osmanskog carstva, tj. namjesnik zadužen za jedan sandžak (tur. *sancak*). Zapravo u nekim izvorima se ime oblasti *sandžaka* upotrebljava kao istoznačnica za *mutasarrıflığı*, tako da mutasarif bi se mogao reći sandžak-beg (tur. *Sancakbeyi*). Na primjer kaže se *Hersek Sancağı* iliti *Hersek Mutasarrıflığı* za Hercegovački sandžak. Razliku čini razdoblje Tanzimata jer se tada pojaljvuje naslov mutasarifa (1864.) umjesto ranga muteselima uspostavljenog 1842. godine. Toj promjeni pa i Tanzimatu je bio uzrok dugo i postepeno propadanje starog upravnog sustava koji je vladao unutarnjim teritorialnim podjelama. Osmansko carstvo je ličilo na drvo koje je polako gnilo iznutra i nužne su mu bile promjene, naročito ozbiljne mjere protiv korupcije. Tanzimatske reforme pod imenom Novi Red (tur. *Nizâmı Cedîd*) su odredile da se imenuje sultanov podguverner koji će ostati u službi najmanje tri a najviše pet godina.
Mutasarif je dakle vrhovni namjesnik jednog sandžaka kojega je izravno sultan imenovao. Kadkad je imao pravo na dosta samostalno upravništvo (slučaj Libanonske Planine ili Kipra), a kadkad je bio dio nekog vilajeta i odgovarao njegovom valiji. Ispod mutasarifa su bile njegove nahije kojima su upravljali kajmakami.

Popis nekih mutasarifata:
* Mutasarifat Libanonske Planine (1861.)
* Mutasarifat Jerusalima (1872.) ili točnije rečeno *Kudüsi Şerif Mutassarıflığı*
* Mutasarifat Karaka (1894.)
* Mutasarifat Izmita
* Kiparski Mutasarifat
Položaj mutasarifa je potpuno ukinut proglašenjem Turske republike 29. oktobra 1923.

## Daljnje pretrage
* Tanzimat
* Muteselim
* Upravna podjela Osmanskog carstva
Mutasarifat Libanonske planine

**Mutasarifat Libanonske Planine** (tur. *Cebeli Lübnan Sancağı*) je teritorijalna uprava koja je Osmansko carstvo uspostavilo 1861. usred Tanzimatskih reformi. Nalazila se na području današnjeg Libana, sjedišnica namjesnika je bio Deir al-Kamar, ime je dobila po Libanonkoj Planini (3.088 mt). Na čelu je bio namjesnik tj. *[[mutasarif]]* koji je izravno odgovarao sultanu i na početku je trebao imati kratak mandat.

Libansko osmansko namjesništvo je osnovano na zahtjev europskih snaga nakon sukoba između Kršćana i Muslimana u Siriji 1861. godine. Mutasarifatom su vladali kršćanski namjesnici, dok su većinu stanovništva činili maroniti. Naime, 1913. godine mutasarifat je brojio 414.747 stanovnika, od kojih su Maroniti činili 58,3% pa su slijedili Pravoslavci *[[Rumelija|Rum]]* (12,8%), Druzi (11,3%), Katolici *[[Rumelija|Rum]]* (7,7%), Šijiti (5,5%), Suniti (3,6%) i drugi Kršćani (0,3%).
Autonomija mutasarifata je ukinuta u Prvom svjetskom ratu, a zauzeli su je Francuzi 1918. Moderna libanonska država proširena je inačica ove regije.

## Popis libanonskih mutasarifa
* 1861-1868 : Garabet Artin zvani *Davut Paşa*, istambulski Jermen katolik ;
* 1868-1873 : Nasri Franco Coussa zvani *Franko Paşa*, Sirijac grko-katolik iz Alepa ;
* 1873-1883 : Rüstem Mariani, zvani *Rüstem Paşa*, Talijan katolik iz Firenci, u izbjegništvu ;
* 1883-1892 : Vaso-paša ili Vaso Paşa, Albanac katolik iz Skadra ;
* 1892-1902 : Naum Coussa zvani *Naum Paşa*, zet Franko Paşe ;
* 1902-1907 : Ladislas Czaykowski zvani *Muzaffer Paşa*, poljskog podrijetla ;
* 1907-1912 : Youssef Coussa zvani *Yusuf Paşa*, sin Franko Paşe ;
* 1912-1915 : Ohannes Kouyoumdjian zvani *Ohannes Paşa*, Jermen katolik.

## Daljnje pretrage
* Tanzimat
* Upravna podjela Osmanskog carstva
Prusko vojvodstvo

**Prusko vojvodstvo** (ili **kneževina**) (njemački: *Herzogtum Preußen*, poljski: *Prusy Książęce*, latinski: *Ducatus Prussiae*) bilo je jedno od historijskih vojvodstava koje je egzistiralo od 1525. do  1701.

Sve do 1657. bila je domena Poljsko-Litvanske Unije a od 1618. domena u personalnoj uniji sa Brandenburg-Pruskom.

## Historija

Prusko vojvodstvo nastalo je nakon protestantske reformacije sekularizacijom Teutonskog viteškog reda, koji je dotad vladao tim teritorijem. Stvoreno je na bazi Krakovskog sporazuma iz 1525 . između kralja Poljsko-Litvanske Unije 
Sigismunda I Starog i Velikog majstora Teutonski viteški red Albrechta Hohenzollerna, kom je dodjelio nasljednju titulu vojvode.

Najveći dio stanovnika u Pruskom vojvodstvu bio je njemačkog porijekla (uglavnom plemstvo i buržoazija), a jednu 1/3 činili su Poljaci, koncentrirani uglavnom po južnim i jugoistočnim dijelovima vojvodstva.

Poljska kolonizacija započeta u 14. vijeku trajala je do 17. vijeka i odvijala se uglavnom po Mazuriji.
U tom je periodu nestalo autohtono prusko stanovništvo, ali je nastao Univerzitet u Königsbergu koji je izrastao u centar protestantske kulture i uspio privući brojne naučnike iz Evrope i studente iz Poljske i Litvanije.

Nakon izumiranja Albrechtove grane Dinastije Hohenzollern - 1618., uz poljsku suglasnost, vlast u Pruskom vojvodstvu preuzeo je brandenburški knez izbornik Johann Sigismund. Tako je nastala Personalna unija između Pruskog vojvodstva i Markgrofovije Brandenburg.

Naredni brandenburški kneževi izbornici ograničili su slobode u Pruskom vojvodstvu, a naročito veze sa Poljskom.
Jedan od njih Friedrich Wilhelm iskoristio je tešku situaciju u kojoj se Poljsko-Litvanska Unija našla za Drugog sjevernog rata (1655.-60.), i prisilio kralja Jana Kazimira Vasu da mu 1657. ugovorima (Znamensk, Bydgoszcz) prizna suverenitet nad Pruskim vojvodstvom.
Otpor poljskog plemstva skršen je drastičnim kaznama.

Nakon tog je sin Friedricha Wilhelma - 1701. u Königsbergu okrunjen za pruskog kralja sa vladarskim naslovom **Friedrich I**.
Prusko vojvodstvo je kao Istočna Pruska postalo dijelom Pruskog Kraljevstva.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Prusy Książęce''
Mazurija

**Mazurija** (poljski: *Mazury*, njemački: *Masuren*) je ime za jednu od historijskih i geografskih regija Poljske, koja se nalazi na sjeveroistoku zemlje u Varminsko-mazurskom vojvodstvu.

Najveći dio Mazurskih jezera leži u Mazuriji.

## Historija

Za ranog srednjeg vijeka na tom prostoru živjeli su Prusi, od 13. vijeka  do 1525. tim krajem vlada Teutonski viteški red, a od 1466. je jedna od domena Kraljevine Poljske.

Nakon protestantske reformacije i sekularizacije Teutonskog viteškog reda Mazurija je postala dio Pruskog vojvodstva (1525. - 1701.) koje se 1657. i formalno potpuno odcjepilo od Poljsko-Litvanske Unije i postalo domena Brandenburg-Pruske.

Od 14 pa sve do 17. vijeka Mazurija je bio ruralni kraj, u kom su živjeli seljaci i sitno plemstvo. Najveći dio njih bili su Poljaci kolonisti, koji su sve do 19. vijeka zadržali poljski jezik i običaje, ali su se preobratili na luteranizam. Iako su osnovana brojna društva i organizacije rastući njemački utjecaj i germanizacija učinili su svoje.

Nakon Prvog svjetskog rata na osnovu Versajskog ugovora održan je plebiscit 11. jula 1920., u kom je većina stanovnika glasala za ostanak u Njemačkom Carstvu. 
Jedino su stanovnici Działdowa i okolice glasali da pripadnu Poljskoj.

To stanje potrajalo je do 1945. kad je Mazurija nakon što ju je zauzela Crvena armija postala dio Poljske.
Nakon Drugog svjetskog rata većina njemačkih stanovnika je protjerana, a na njihovo mjesto doseljeni su Poljaci iz prijeratne Istočne Poljske, koji su pripali SSSR-u (Ukrajina, Belorusija).

Ime Mazovija počelo se koristiti tek od 19. vijeka, ono zapravo znači proizvođač katrana (mazur).

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Mazury''