Štajersko odijelo

**Štajersko odijelo** () je sivo odijelo sa zelenim obrubima, preklopcima na džepovima i reverima, koje se nosi tradicionalno kao dio narodne nošnje uglavnom u austrijskoj pokrajini Štajerskoj. Od sredine 19. vijeka proširilo se u čitavoj Austriji.

## Historija
Štajersko odijelo je nastalo kao lovačka odjeća u austrijskim regijama Salzkammergut, Eisenwurzen i Mürzsteger Alpen, ali su u kroju i dizajnu uzeti razni elementi vojnih uniformi. Vodič za pravu štajersku nošnju kaže da se štajersko odijelo, koje je sada poznato u cijeloj Austriji, razvilo iz zeleno-sive profesionalne nošnje. Naročito je postalo prezentno početkom 19. stoljeća pod uticajem austrijskog nadvojvode Johanna von Österreich, koji ga je cijenio zbog jednostavnosti i praktičnosti te svjesno i s entuzijazmom nosio. Pretpostavlja se da je to vidio i kao političku izjavu i izraz svog stava prema austrijskom narodu. Jednom je napisao svojoj ženi, Anni Plochl:

Odjelo se ubrzo proširilo u plemićkim krugovima, kao nekonvencionalno odijelo za slobodno vrijeme, šetnju i izlete, a kasnije ga je prihvatila i viša građanska klasa. Tako je štajersko odijelo postalo društveno prihvatljivo, a polaskani Štajerci još su više cijenili svog "štajerskog princa". Nakon što je nadvojvoda Johann bio angažiran u Napoleonskim ratovima u Tirolu, potaknuo je tirolski pokret otpora "**" na ustanak protiv Napoleona. Urota je razotkrivena, a nadvojvodu je iz Tirola protjerao njegov brat, car Franjo I. U Štajerskoj je upoznao Annu Plochl i dobio carsko dopuštenje za ženidbu. No, nadvojvodi se nije posve vjerovalo i policija ga je držala pod nadzorom.

Nakon Prvog svjetskog rata, interes u Austriji je porastao, a osnivanjem Steirisches Heimatwerka od Viktora Geramba 1934. godine, postalo je dio baštine, te tema istraživanja i mode.

Za vrijeme Savezne Države Austrije od 1934-38. postalo je markantni simbol građanstva, koje je podržavalo autoritarne režime Dollfußa i Schuschnigga. Dolaskom nacista, priključivanjem Austrije Trećem rajhu, kulturni krugovi su podržavali modni razvoj i dizajn odijela. Nakon završetka Drugog svjetskog rata odijelo je ostalo omiljeni odjevni predmet u konzervativnim krugovima. Danas je nezaobilazni dio odjeće na austrijskim tradicionalnim plesovima i balovima (Jägerball u Beču
za vrijeme Wiener Ballsaison) ili  na narodnim festivalima kao Aufsteirern u Grazu. Nadalje je odijelo postalo simbol štajerskog identiteta, pogotovo zbog štajerskih političara Josefa Krainera i Hannsa Korena, koji su ga zbog svoje popularnosti u štajerskoj politici intenzivno i prezentirali.

Istraživanjima Viktora Geramba i njegovih učenika, postavljena je teorija o širenju i popularnosti odijela u Štajerskoj, a etnolog Günther Jontes iz *Historijske pokrajinske komisije Štajerske*, označio je Štajersku kao "austrijsku kolijevku tradicionalnih odijela".

U 20. stoljeću odijelo loden bilo je popularno diljem Austrije te je, kao i druge narodne nošnje, bilo znak “nacionalnog samopouzdanja”, čime se željelo izraziti distanciranje od engleskog i francuskog načina odevanja. Nošnja se u to vrijeme u Štajerskoj nije nužno smatrala njemačkom nacionalnom, već su je nosili i slovenski Štajerci. Između 1933. i 1938. Štajersko odijelo konačno je postalo simbol odanosti Dollfuss-Schuschniggovu režimu. Čak i nakon nacističke ere, Štajerci nisu dopustili da im bilo što pokvari tradicionalno odijelo, pa se čak i danas štajersko odijelo nosi u svečanim prilikama, a posebno na proslavama narodne kulture kao što je Aufsteirern.

## Izgled

Postoje dvije regionalne varijante odijela: *Leobensko* i *staroštajersko odijelo*. Leobensko odijelo, nazvano i lovački sako () je odijelo bez kragne s zelenim širim obrubom i pet dugmadi. Staroštajersko je s zelenim reverima, često s epoletama na ramenu i markantnim ukrasom od jelenjeg roga na reveru i četiri dugmeta. Često se naziva i *salonsko štajersko odijelo* (). Postoje varijante s uskim i širokim reverima, a dugmad su od rezanih jelenjih rogova. Odijela se uglavnom prave od lodena i češljanog konca.

Varijante u drugim bojama i korištenje crvenih plavih ili crnih tkanina, kao i korištenje dugmadi od plastičnih materijala ili metala se nesmatraju tradicionalnim odijelima, te su uglavnom novije modne varijacije. Osim sivo-zelenih odijela, u istočnim i južnim štajerskim dolinama, te brežuljksatim predjelima jugoistoka Štajerske postoje odijela u maslinastozelenoj ili tamnozelenoj boji platna. U nekim većim mjestima i gradovima Štajerske postoje smeđa odijela, nastala u Bidermajerskom razdoblju.

Po uzoru na štajerska odijela, nastala su i druga tradicionalna pokrajinska i regionalna odijela: koruško odijelo, salcburško odijelo, tirolsko odijelo i donjoaustrijsko odijelo. Ona su nastala uglavnom u 20. vijeku te su obično u drugim bojama: smeđe ili tamnoplavo, te se približavaju dizajnu štajerskih odijela, ali u Austriji nisu tako proširena i poznata.

### Šešir
Štajerski šešir je napravljen od sivozelenog filca, s tamnozelenom trakom. U svečanim prilikam se moze ukrasiti s gamsbartom, dijelom krzna divokoza ili s perom velikog tetrijeba. Obični šešir bez ukrasa nose štajerski seljaci prilikom rada.

## Reference


## Literatura
* 
* Reinhard P. Gruber: *Aus dem Leben Hödlmosers. Ein steirischer Roman mit Regie*. Deutscher Taschenbuch Verlag, München 2006. 
* Franz C. Lipp et al. (Hrsg.): *Tracht in Österreich. Geschichte und Gegenwart*. Verlag Christian Brandstätter, Wien 1984. 
* Wilhelm Neumann: *Der verbotene Steireranzug*. In: Gerhard Pferschy (Hrsg.): *Siedlung, Macht und Wirtschaft.* (= Veröffentlichungen des Steiermärkischen Landesarchivs, Bd. 12), Graz 1981. 
* Volkskultur Steiermark (Hrsg.): *Lampas, Gams und Schneiderfliege. Die steirischen Männertrachten.* Graz 2015