Ningen Shikkaku

je roman japanskog pisca Osamua Dazaija koji je prvi put objavljen 1948. godine; bio je to Dazaijev posljednji dovršeni roman. *Ningen Shikkaku* je ja-roman u kojem Dazai prezentira fikcionaliziranu verziju svog vlastitog života kroz lik Yōzōa Ōbe, koji je fiktivna verzija samog Dazaija, a koji je debitirao u noveli . Danas je ovaj roman jedno od Dazaijevih najpoznatijih i najvažnijih, ali i najkompleksnijih djela. 

Izvorni naslov romana doslovno znači "neuspjeli čovjek" ili "diskvalificirani čovjek", a prati Yōzōa Ōbu, čije autobiografske zapise na uvid dobiva mladić s početka priče. Yōzō sebe smatra osobom koja nije sposobna biti čovjek, osobom nesposobnom da drugima otkrije stvagnoga sebe, zbog čega održava fasadu klauna i lažnog veselja, međutim kasnije postaje ovisnik i nestaje, a njegova konačna sudbina nikada nije otkrivena. 

Iako je roman završen u svibnju 1948. godine, premijerno je objavljen u cijelosti nakon Dazaijeve smrti u lipnju 1948. godine zajedno s nedovršenim romanom , a knjiga se prodavala po cijeni od 130 jena. U narednim je godinama postao klasik japanske poslijeratne književnosti, a uglavnom je opisivan kao remek-djelo. Iznimno je popularan među mlađim čitateljima, a i danas je sa preko 6.7 milijuna prodanih primjeraka drugi najprodavaniji roman u historiji izdavačke kuće Shinchōsha, iza romana *[[Kokoro]]* Sōsekija Natsumea.

## Nastanak

Rad na romanu Dazai je započeo dok je boravio u *[[onsen]]u* u Atamiju, netom prije nego se upoznao s Tomie Yamazaki, s kojom će u lipnju 1948. godine počiniti samoubojstvo. Roman je završen u svibnju 1948. godine, a već je sljedećeg mjeseca započeo serijalizaciju u časopisu *[[Tenbō]]*. S obzirom na činjenicu da se u lipnju ubio, *Ningen Shikkaku* zapravo je postao Dazaijev posljednji dovršeni roman te ga, zato, mnogi smatraju svojevrsnim "oproštajnim pismom". *Ningen Shikkaku* eklatantan je primjer ja-romana i po svom obuhvatu Dazaijevo najosobnije djelo, s obzirom da ni u jednom ranijem djelu nije ovako opsežno "prošao" kroz vlastiti život; ranija djela bavila su se nekima od događaja prezentiranih u ovom romanu, ali radilo se o izoliranim epizodama, a ne cjelokupnom pregledu. Stoga neki autori ovo djelo smatraju autobiografskim mnogo više nego neka druga njegova djela, međutim kako je Dazai umro vrlo brzo nakon objave romana, točnost određenih epizoda iz romana ostala je nerazjašnjena. 

Dugo se vjerovalo da je *Ningen Shikkaku* napisan "u jednom dahu", odnosno impulzivno, što je dodatno osnažilo etiketu "oproštajnog pisma" koja mu je pripisana. Međutim, dana 23. svibnja 1998. dogodio se obrat; Dazaijeva obitelj pronašla je i javno objavila nacrt rukopisa romana koji se sastojao od 157 stranica za 200 znakova, a koji otkriva da je Dazai višestruko mijenjao gotovo svaku riječ, kao i njegov napor da precizno rafinira i konstruira djelo kao djelo fikcije. 

Također, kratka priča  iz siječnja 1940. godine sadrži sljedeću rečenicu: . Ova rečenica sugerira da su planovi za roman postojali još ranih 1940-ih, a tezi da se ne radi o impulzivno napisanom djelu doprinosi i činjenica da se glavni lik romana, Yōzō Ōba, već pojavio u noveli  iz 1935. godine

## Sinopsis

Kako otkrivaju predgovor i pogovor romana, neimenovani pripovjedač dolazi u posjed tri bilježnice koje je napisao , glavni lik romana. Bilježnice mu je predala zajednička poznanica, koju je neimenovani pripovjedač ponovo susreo u poslijeratnom periodu nakon mnogo vremena. Kroz te tri bilježnice, Yōzō iskreno progovara o vlastitom životu i nesposobnosti da se poveže s ljudima, odnosno o osjećaju nepripadanja koji ima otkako je bio dječak. Sadržaj bilježnica je sljedeći:

U pogovoru, neimenovani pripovjedač priča s djevojkom s početka, koja mu otkriva da ne zna što je s Yōzōm danas; bilježnice je dobila prije mnogo vremena i pomislila je da bi mogle poslužiti nekome tko se bavi pisanjem, ali Yōzōva konačna sudbina ostaje nepoznata (sugerirano je i da je živ i da bi mogao već biti mrtav, s obzirom na to da je prošlo 10 godina od događaja opisanih u bilježnicama). I dok Yōzōve bilježnice sugeriraju da je Yōzō bio loš čovjek, djevojka odbacuje takvu etiketu i navodi da je Yōzō kojeg su njezini poznanici i ona poznavali bio zabavan i opušten te, unatoč svim problemima, "dobar dječak, pravi anđeo".

## Teme

*Ningen Shikkaku* eklatantan je primjer ja-romana u kojem Dazai kao autor prezentira fiktivnu verziju vlastitog života kroz životnu priču protagonista Yōzōa Ōbe. Iako osnovne konture Yōzōve priče odgovarajju događajima iz Dazaijevog života, Yōzōva iskutva donekle su drugačija, a postoji i cijeli niz scena iz romana čija činjenićna točnost nije potvrđena. No, neovisno o tome, roman sadrži mnoge teme koje su podjednako okupirale Dazaija kao pisca kao i Dazaija kao stvarnu osobu, a među njih spadaju otuđenost, suicid, depresija i ovisnost. Kao i njegov protagonist, Dazai je za života pokušao suicid u nekoliko navrata, nekada sam nekada s tadašnjom partnericom, a život je skončao 1948. godine suicidom sa svojom tadašnjom ljubavnicom, Tomie Yamazaki.

### Otuđenost

Yōzō, kao centralni lik romana, predstavlja kako Dazaija, tako i cijelu jednu generaciju japanskih intelektualaca, posebice pisaca. I dok su njegova iskustva svakako atipična,, osjećaji koji stoje u pozadini nisu. Yōzō snažno utjelovljuje osjećaj otuđenosti što ga je Dazai i sam osjećao. On je otuđen od društva u cjelini jer se uopće ne osjeća kao "čovjek", njegova ljudskost tek je apstraktna ideja koju Yōzō ne razumije niti uspijeva shvatiti do kraja svojih dnevničkih zapisa; kroz glupiranje koje mu je tako prirodno on pokušava uspostaviti nekakvu vezu između sebe i društva, međutim njegove su bilješke prepune neuspjeha i situacija u kojima je shvatio da štogod činio nikako ne može dobiti (ili vratiti) taj osjećaj ljudskosti, ako ga je ikada i imao. U tom pogledu, ističe Keene, Yōzō predstavlja širu sliku osjećaja izolacije koji je postojao između japanskih pisaca tog vremena, ali i poslijeratnih godina, u odnosu na svjetske pisce, a što su ga osjećali upravo japanski pisci. Ponavljamo, Yōzōva iskustva su prilično unikatna, ali osjećaj otuđenosti nije. 

Međutim, nije samo ta opća otuđenost ono što Dazai prikazuje u svom romanu. Naime, Yōzō je otuđen ne samo od društva u cjelini, već i od vlastite obitelji (njegov problematičan odnos s ocem, čiju ljubav nikada nije dobio, na više je mjesta problematiziran u *Nečovjeku* te je čak naveden kao eksplicitni uzrok njegovog kaotičnog života, dok je u "Cvjetovima glupiranja" Dazai prikazao zategnut odnos što ga je Yōzō imao sa starijim bratom) te od prijatelja, za što je najbolji primjer njegov odnos s Horikijem u *Nečovjeku*; "Cvjetovi glupiranja" prikazuju nešto prisnije odnose s prijateljima, ali ni oni nisu bili idealni.. Stoga je Yōzō nepovjerljiv prema ljudima te vjeruje da su međuljudski odnosi kao takvi zasnovani na glumi, prevari i lažima, što objašnjava njegove zategnute odnose s ljudima oko sebe, čak i ženama koje su ga (iskreno) voljele. U konačnici, kao posljedica tih slojeva otuđenosti, Yōzō osjeća otuđenost od samoga sebe.

### Krivnja i kazna

Iako Dazai nije bio kršćanin, u periodu od listopada do studenog 1936. godine, kada je bio u bolnici na odvikavanju, proučavao je *[[Biblija|Bibliju]]*. Značajan utjecaj na njega imao je kršćanski pisa Kanzō Uchimura, čija su učenja bila utemeljena u kalvinističkoj tradiciji i koji je propovijedao puritanski pogled na svijet s centralnom idejom strogog kršćanskog Boga. Dazai je ideju nemilosrdnog i gnjevnog Boga, kao i koncepte pakla te predodređenosti prihvatio prilično dobro jer je već ranije osjećao veliku krivnju zbog smrti Shimeko Tanabe, s kojom je pokušao *[[shinjū]]* (pri čemu je ona umrla, a on je preživio), ali i zbog niza ranijih neuspjeha koji su mu se dogodili u životu. Yōzō u romanu također vjeruje u postojanje božanske kazne, ali nije sposoban prihvatiti postojanje božanske ljubavi. Nastavno na to, teme odsnoti i izdaje izrazto su važne za ovaj roman i povezane su s Bogom, a mogu se povezati s Dazaijevim osjećajem da je izdao Shimeko, svoje prijatelje iz komunističkog pokreta pa čak i vlastitu obitelj. 

Ova se tema najočitije vidi na samom kraju romana, kada Yōzō vodi dijalektičku tiradu sa Svemoćnim, pitajući se je li iskrenost grijeh. Likovi u romanu prikazani su kao da nemaju nikakav izraženi moralni osjećaj, a unaprijed su osuđeni na propast jer su nesposobni promijeniti tijek vlastitih sudbina. Yōzōv krik prema Bogu bio je posljednji očajnički pokušaj, međutim koji je rezultirao rezigniranošću u odnosu neizvježnost grijeha te zaključkom da se niti Bogu ne može vjerovati.

## Značaj i utjecaj

Uz roman , *Ningen Shikkaku* najvažnije je i najpopularnije Dazaijevo djelo, koje je podjednako dobro prihvaćeno i od strane kritike i od strane publike. Pišući za *[[The Japan Times]]*, William Bradbury je 2014. godine napisao da je *Ningen Shikkaku* bezvremenski roman, dodavši da je "borba pojedinca da se uklopi u normalno društvo jednako relevantna danas koliko je bila i u vrijeme pisanja". Također je dodao i to da je "izravni" stil romana distancirao tekst od klasične autobiografije, unatoč značajnim sličnostima s Dazaijevim životom. Serdar Yegulalp iz Genji Pressa istaknuo je 2007. godine Dazaijevu vještinu u prikazu glavnog lika, dodavši kako je roman "sumoran na način koji je istovremeno i ekstreman i neobično prirodan". Donald Keene također ističe da bi bilo pogrešno promatrati roman kao autobiografiju, navodeći da "čak i ako bi svaka scena *Nečovjeka* bila precizna reprodukcija događaja iz Dazaijevog života – to, naravno, nije slučaj – njegova tehnika kvalificirala bi cijelo djelo kao primjer izvorne fikcije." 

U jednom novijem radu, Naoko Miyaji sugerira da je Dazai patio od složenog posttraumatskog stresnog poremećaja dok je pisao roman. 

Kroz godine, roman je doživio i niz adaptacija. Godine 2010., Genjirō Arato režirao je filmsku adaptaciju romana u kojoj je glavnog lika tumačio Tōma Ikuta. Godine 2019. roman je dobio i nagrađivanu dugometražnu filmsku anime adaptaciju, HUMAN LOST 人間失格, koja adaptira Dazaijev roman, ali u futurističkom kontekstu; glas Yōzōu u filmu posudio je Mamoru Miyano. Roman je adaptiran i u sklopu anime serije *[[Aoi Bungaku Series]]*. Uz to, doživio je i dvije manga adaptacijame, onu Usamarua Furuye iz 2009. godine i poznatiju adaptaciju Junjija Itōa iz 2017. godine. Godine 2021. pojavio se i mjuzikl *[[No Longer Human (mjuzikl)|No Longer Human]]*.

Roman je nagli porast popularnosti doživio početkom 2020-ih godina, kada je, zahvaljujući činjenici da je postao popularan na platformi TikTok, postao poznatiji široj publici i, posebice, mlađim čitateljima.

## Bilješke

## Reference

## Vanjske veze
* 太宰ミュージアム 人間失格 
* 太宰治文学サロン 三鷹市
* Cjeloviti tekst romana na stranicama digitalne biblioteke Aozura Bunko (japanski)