open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lü Bu

**Lü Bu** (? - 7. novembar 198) je bio kineski vojskovođa, a kasnije gospodar rata iz vremena kraja Istočne dinastije Han. Prema *[[Zapisi Tri kraljevstva|Zapisima Tri kralhevstva]]*, Lü Bu je bio vrhunski konjanik i strijelac, te uživao nadimak "Leteći general". Njegov imidž naočitog i snažnog radnika koji nosi kapu sa fazanovim repom, drži *[[Ji (helebarda)|ji]]* zvan "Sjekač neba" () i jaše pastuha Crvenog zeca je u 14. vijeku dodatno populariziran u znamenitom romanu *[[Romansa Tri kraljevstva]]*. U njemu je opisan kao najmoćniji ratnik u cijeloj Kini.

Dok je imao reputaciju nedostižne ratničke vještine, posebno u dvobojima, Lü Bu je istovremeno došao na zao glas zato što je izdao i ubio dvojicu svojih nadređenih oficira, odnosno mentora i poočima. Prvi je bio Ding Yuan, guvernera provincije Bing koji mu je omogućio početak karijere; njega je ubio kako bi se priključio vojsci gospodara rata Dong Zhuoa kome je pomogao preuzeti vlast u carskoj prijestolnici. Nakon što ga je sam Dong Zhuo učinio svojim posinkom, Lü Bu ga je ubio, a što se ponekad tumači njegovom slabošću prema ženama, odnosno aferom sa polulegendarnom Diaochan. Nakon tog događaja, međutim, Lű Bu nikada nije uspio iskoristiti svoje ratničko umijeće kako bi ostvario trajnu hegemoniju i tek je preživljavao koristeći razmirice među svojim suparnicima. Konačno je poražen i zarobljen u bitci kod Xiapija. Kada je pokušao ponuditi svoje usluge pobjedniku Cao Caou, Cao Caoa je Liu Bei podsjetio na ranije Lü Buove, izdaje, te je Lü Bu obješen.

## Reference

* 
* 
* 

]]
Beihai

:*Beihai je također kinesko ime za [[Bajkalsko jezero]]*

**Beihai** () je grad na razini prefekture u kineskoj provinciji Guangxi. *Beihai* na kineskom znači "sjeverno od mora", što označava njegov status luke na sjevernoj obaliu Tonkinskog zaljeva. Pretpostavlja se da će između 2006. i 2020. Beihai biti najbrže rastući grad na svijetu. U Beihaiju postoji veliko brodogradilište, ali većinu prihoda donosi trgovina. 

U Beihaiju se govori "Baihua", kantonski dijalekt; mandarinski se ne koristi u svakodnevnom govoru, nego jedino u službene svrhe, a ponekad se može čuti i engleski.

U područje grada spadaju i otoci Weizhou i Xieyang, smješteni sjeverno od Hainana.

## Gradovi-pobratimi
Beihai je zbratimljen sa sljedećim gradovima:
*  Suva, Fidži
*  Gold Coast
*  Tulsa, SAD
*  Yatsushiro, Japan

## Izvori

## Vanjske veze

* Beihai tourism site 
* http://www.beihai.gov.cn/ (Official Website) 
* http://www.bhly.gov.cn/ (Beihai Travel Website)
Kong Rong

**Kong Rong** (153–208) je bio kineski velikodostojnik, pjesnik i gospodar rata iz vremena kraja Istočne dinastije Han. Poznat je i kao potomak Konfucija u 20. generaciji. Tokom karijere je služio kao guverner Kapetanije Beihai (北海, današnji Weifang u Shandong), pa je također poznat kao Kong Beihai. Njegovu vlast je godine 196. prekinula invazija Yuan Tana, zbog čega se sklonio u Xuchangi prešao u službu Cao Caoa, gospodara rata koji je pod svojom kontrolom držao cara Xiana. Zbog sve većeg političkog protivljenja Cao Caou te nakon što ga je u nekoliko navrata javno ponizio, Kong Rong je uhapšen i na kraju pogubljen.

Kong Rong je bio poznat po svojoj dosjetljivosti i rafiniranom književnom stilu, zbog čega je postao članom Sedam učenjaka Jian'ana (建安七子), grupe najpoznatijih književnika svog vremena. Najveći dio njegovog opusa je, međutim, izgubljen. Oni koji su preživjeli se nalaze u kompilacijama sastavljenim u doba dinastije Ming i dinastije Qing.

4-godišnji Kong Rong je također protagonist poučne priče u kojoj se odriče svojih velikih kruški u korist starije i mlađe braće, a koja je postala dijelom *[[Tri klasika o karakteru]]*, tekstu koji se u Kini koristi za obrazovanje najmlađih od vremena dinastije Song.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Literatura
* 

## Vanjske veze
* The story of Kong Rong from the Association for Asian Research
Zhang Hong

**Zhang Hong** (153–212) bio je kineski velikodostojnik iz doba kraja dinastije Han, poznat kao ministar na dvoru gospodara rata Sun Quana.

On i Zhang Zhao - s kojim je bio poznat pod imenom "Dva Zhanga" - su bili rodom iz Guanglinga, a u svoju službu ih je uzeo vojskovođa Sun Jian. Zahvaljujući tome je postao ne samo klijent, nego i blizak prijatelj klana Sun. Sun Jianu je služio kao savjetnik, a pod Sun Ceom je bio zadužen za diplomatsku korespondenciju sa carem Xianom i vojskovođom Cao Caom. Poslije Sun Ceove smrti je došao na Cao Caov dvor; Cao Cao ga je poslao kao svog izaslanika na Sun Quanov dvor; tamo je ponovno stupio u službu klana Sun, gdje je ostao do smrti. Na Zhang Hongov prijedlog je podignut grad Moling, koji će kasnije postati prijestolnica države Istočni Wu.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Reference
Istočni Wu

**Istočni Wu** (), također poznat kao **Sun Wu** () je država koja je postojala na jugoistoku Kine u 3. vijeku, odnosno jedno od Tri kraljevstva nastalo nakon kolapsa dinastije Han i raspada zemlje. Nastalo je u Jiangnanu (delta Yangtzea), a glavni gradovi su mu bili Jianye (建業), današnji Nanjing), odnosno neko vrijeme Wuchang (武昌, u modernom Ezhouu u provinciji Hubei). Država je ime dobila po regiji Wu, području južno od rijeke Yangtze kojim je u doba kraja dinastije Han vladao gospodar rata Sun Quan, koji je bio nominalno podređen caru Xianu, koji je u stvari bio marioneta sjevernog gospodara rata Cao Caoa. Sun Quan je ispočetka bio zadovoljan svojim statusom regionalnog velmože; međutim, nakon što je Cao Caov sin Cao Pi sebe proglasio novim carem i tako stvorio državu Cao Wei, a isto učinio i Liu Bei, vladar države Shu Han na jugozapadu Kine, godine 229. je i Sun Quan slijedio njihov primjer te proglasio novu carsku dinastiju Wei. U sljedećih nekoliko decenija je Istočni Wu uživala relativan mir i prosperitet, te se u njoj počeo stvarati poseban kulturni identitet koji će doprinijeti podjeli Kine na Sjevernu i Južnu u kasnijim periodima. Država Wu se kao samostalni entitet uspjela održati najduže od sva Tri kraljevstva - godine 280. ju je pokorio Sima Yan, vladar sjevernjačke dinastije Jin te tako ponovno ujedinio Kinu u jedinstvenu političku cjelinu.

## Povezano
* Shu Han
* Cao Wei
* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* Kronologija Tri kraljevstva
* Romansa Tri kraljevstva
* Zapisi Tri kraljevstva
* Dynasty Warriors
Historija šaha

Ne postoje pouzdani podaci o postanku šaha. Najverovatnije je da se pojavio pre više od 2.000 godina. Prilikom arheoloških iskopavanja u Uzbekistanu nađene su dve figurice od slonovače koje pripadaju periodu vladavine cara Huviške (II vek). Stručnjaci smatraju da su to šahovske figurice. U V veku nastala je u Indiji posebna vrsta vojne igre na drvenoj ploči - „čaturanga“, što znači četverodeoni. Čaturanga je kao daleki predak današnjeg šaha bila igra koja je odražavala sastav i poredak tadašnje indijske vojske, koju su sačinjavala 4 roda: pešadija, konjica, slonovi i borna kola, a u sredini su se nalazili radža (kralj) i njegov savetnik mantrin (današnja kraljica ili dama). Kretanje figura određivalo se bacanjem kocke.

Igru su u VI veku prihvatili Persijanci (čatrang), a od njih u VII veku Arapi su osvajanjem Irana preuzeli i tokom naredna dva veka bila je veoma populara u arapskim zemljama. Održavani su mečevi između najboljih igrača, proučena su moguća otvaranja (*tabije*) i sastavljeni su prvi problemi otvaranja (*mansube*). Kalif Harun al Rašid je poslao krajem VIII veka francuskom vladaru Karlu Velikom na poklon šah od slonove kosti. 
U IX veku Arapi su je pod imenom „šatrandž“ preneli u Španiju, Šatrandž pretstavlja viši oblik čaturange. Ishod borbe više ne određuje slučaj (bacanje kockice), već logika i snalažljivost igrača. Igra postiže veliku popularnost i širi se po evropskim zemljama sve do Islanda. Francuski kralj Luj IX je 1254. godine izdao specijalni edikt koji je zabranjivao igranje šaha. U Evropi je šah usavršen uvođenjem rokade i povećanjem dejstva kraljice i lovca (kod Arapa je kraljica mogla ići samo po jedno polje ukoso, a lovac je mogao da skače ukoso na svako treće polje: pošto je teško bilo izvesti *mat*, postojala su dva načina da se pobedi - usamljivanjem protivničkog kralja i patom, koji se računao kao pobeda za patiranu stranu). Sa reformom su ukinuta ova dva načina pobede.

Usavršavanjem od drevne čaturange igra je poprimala današnji oblik. Nastala je u XV veku kada se 1497. godine pojavilo prvo štampano delo o šahu koje je napisao španski šahist Lusena. Njegovo delo su nastavili u XVI i XVII veku španac Rui Lopez i italijani Polerio i Greko, sve dok u XVIII veku francuski šahovski majstor Filidor delom Analiza šahovske igre () nije postavio temelje savremenoj šahovskoj teoriji.

## Vanjske veze
* Origin and history of Chess, Xiangqi, Shogi and more
* Chess. (2007). In Encyclopedia Britannica. Retrieved July 30, 2007, from Encyclopedia Britannica Online
* "Chess," Microsoft Encarta Online Encyclopedia 2007(  2009-10-31)
* Initiative group Koenigstein 
* Goddess Chess Chessays 
* Chess for all ages
154.

__NOTOC__
Godina **154.** (**[[rimske brojke|CLIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Aurelija i Laterana** (ili, rjeđe, **godina 907. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 154. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
* Posljednja (2.) godina ere *Yongxing'' kineske dinastije Han.
* Bosporski kralj počinje plaćati Rimu danak kako bi dobio zaštitu od Alana.
* Na mjestu episkopa Vizantijuma patrijarha Evazija zamjenjuje patrijarh Lavrentije.
* Anicet postaje novi papa te se sreće sa Polikarpom iz Smirne kakko bi raspravljali o računanju Uskrsa u kršćanskom kalendaru (približni datum).

## Rođenja
* Chen Gong (približni datum) (u. 198)
* Yuan Shao, gospodar rata koji je vladao Sjevernom Kinom dok nije poražen od Cao Caoa (u. 202)

## Smrti
*
Anicet

**Anicet** je bio jedanaesti papa u Katoličkoj Crkvi, a pontifikat mu je trajao od 154. do 167. Nije međutim mogućno precizno utvrditi točnost ovih godina. Katolička Crkva štuje ga kao sveca.

## Život
Podrijetlom je bio iz Emese u Sirije, a nije poznato kako se našao u Rimu. Čini se da je izbačen iz svoje Crkve na istoku dok se borio protiv gnosticizma.

U to je doba u Rimu osobito bila raširena Marcionova misao, a u prvim se godinama svoga pontifikata Anicet, uz pomoć svetog Justina, nastojao oduprijeti tome nauku. Prema zbirci *[[Liber pontificalis]]*, Anicet je svećenicima zabranio nošenje duge kose, vjerojatno zbog toga što su gnostici nosili dugu kosu.

Za njegova je pontifikata u Rim je došao posljednji živući učenik apostola, sveti Polikarp, kako bi se došlo do suglasja oko nadnevka slavljenja Uskrsa. Polikarpova Crkva u Smirni slavila je Uskrs četrnaestog dana mjeseca Nisan, što je dan židovske Pashe, i to bez obzira na dan u tjednu. S druge strane, rimska Crkva obilježavala je Uskrs uvijek nedjeljom. Euzebije Cezarejski piše:

Ipak, ovo će pitanje biti uzrokom većih nesuglasica kroz sljedeća stoljeća.

Euzebije također svjedoči da je u Anicetovo doba i kršćanski povjesničar Hegesip posjetio Rim, što će se često navoditi kao znak važnost što ga je tada u kršćanstvu imala rimska stolica.

Nakon 161. kad je carem postao Marko Aurelije, pojavila se naročita sljedba - montanizam. Bila je riječ o heretičkom pokretu koji je tražio krajnju askezu, što je sljedbenike ove sljedbe dovodilo do postupaka neprihvatljivih za tadašnje društvo. Zbog toga su mnogi biskupi bili osuđeni na smrt a progonstva su se kršćana umnožila. Tada su mučeništvo podnijeli sveti Polikarp i sveti Justin.

## Mučeništvo i štovanje
Rimski martirologij donosi da je i sam Anicet umro mučeničkom smrću, no o tome nema podrobnijih podataka. Kao datum u različitim se izvorima navodi 16., 17. ili 20. travnja.

Po predaji on je bio prvi papa pokopan u Kalistovim katakombama, no 1604. njegovo je tijelo prenijeto u kapelu palače Altemps, nakon što je papa Klement VII. odobrio da, na molbu kneza Giovannija Angela Altempsa, ostaci ovoga pape budu pokopani u njegovoj obiteljskoj kapeli.
## Reference
Chen Gong

**Chen Gong** (? - 198) je kineski političar iz doba kraja Istočna dinastija Han|Istočne dinastije Han, poznat kao savjetnik gospodara rata Lü Bua. Karijeru je započeo pod Cao Caom, da bi kasnije prebjegao Lü Buu. Kada je Lü Bu poražen i zarobljen, Chen Gong je pogubljen zajedno s njim, odbivši Cao Caovu ponudu za pomilovanjem.

## Izvori
* 
* 
*
Yuan Shao

**Yuan Shao** (? - 28. jun 202) bio je kineski vojskovođa, a kasnije gospodar rata iz vremena kraja Istočne dinastije Han i početka doba Tri kraljevstva poznat što je u to vrijeme, koristeći kaos građanskog rata, zavladao najvećim dijelom Sjeverne Kine. Bio je stariji brat Yuan Shua, gospodara rata u oblasti rijeke Huai, koji mu je bio jedan od suparnika.

Yuan Shao se istakao kao jedan od vođa i osnivača velike koalicije gospodara rata koja se pokrenula protiv Dong Zhuoa, tiranskog gospodara rata koji je držao cara Xiana u prijestolnici Luoyang. Ta se koalicija vrlo brzo raspala zbog međusobnih razmirica. Godine 200. je pokrenuo veliki pohod protiv Cao Caoa, gospodara rata koji mu je bio jedini ozbiljni suparnik na sjeveru Kine, ali je od njega odlučno poražen u bitke kod Guandua. Umro je od bolesti dvije godine kasnije u Yeu, i otada u kineskoj historiji slovi kao primjer vojskovođe koji nije znao iskoristiti svoje prednosti.

## Reference

## Vanjske veze
155.

__NOTOC__
Godina **155.** (**[[rimske brojke|CLV]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Severa i Rufina** (ili, rjeđe, **godina 908. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 155. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* [[Papa Anicet]] nasljeđuje [[papa Pio I|papa Pija I]] kao jedanaesti [[papa]] (mogući datum).
* U [[Kina|Kini]] prva godina ere *Yongshou'' dinastije Han.
* Rimski car Antonin Pije započinje novi rat protiv Parta i njihovog kralja Vologasa IV, koji će brzo završiti neodlučnim rezultatom. 
* Nesuglasice kršćanskih biskupa oko datuma Uskrsa.
* Rimljani počinju napuštati Hadrijanov zid.
* Rimski car Antonin Pije nastoji, prvi put nakon završetka Bar Kohbinog ustanka, poboljšati položaj Jevreja. Njegovim ukazima j dozvoljeno ispovijedanje judaizma te obrezivanje koje je bio zabranio njegov prethodnik Hadrijan.

## Rođenja
* Dion Kasije, rimski historičar
* Sun Jian, guverner Changshaa (u. 191)
* Zhang Miao, prefekt Chenliua (u. 195)
* Yuan Shu, kineski gospodar rata i mlađi polubrat Yuan Shaoa (u. 199)
* Cao Cao, kineski vojskovođa i posljednji kancelar dinastije Han (u. 220)
* Li Yan (u. 234)

## Smrti
* 11.7.— Papa Pio I
* Sveti Polikarp iz Smirne (mučeništvo)
Yuan Shu

**Yuan Shu** (? - 199), stilsko ime **Gonglu** (公路), bio je kineski vojskovođa, odnosno gospodar rata za vrijeme kraja Istočne dinastije Han. Bio je mlađi polubrat Yuan Shaoa, vodećeg gospodara rata u Sjevernoj Kini sa kojim, međutim, nije bio u dobrim odnosima. Svoju je karijeru započeo za vrijeme kolapsa carske vlasti, odnosno nakon smrti carskog komandanta He Jina 189. koga su ubili dvorski eunusi. Yuan Shu je tada komandirao trupama koje su poklale eunuhe u carskoj palači. Kada je poslije tih događaja vlast u carskoj prijestolnici Dong Zhuo, Yuan Shu se sa vremenom počeo okretati protiv njega, a potom se pridružio velikom savezu protiv njega. Nakon raspada saveza se sukobio sa polubratom i Cao Caom, te bio prisiljen bježati u Shouchun (suvremeni Shouxian u provinciji Anhui). Tamo je godine 197. iskoristio drevno proročanstvo kako bi se proglasio carem. Taj neočekivani potez je izazvao neprijateljstvo ne samo svih ostalih gospodara rata, nego i jednog od njegovih potčinjenih - Sun Cea - koji je prebjegao njegovim neprijateljima. Suočen s koalicijom Lü Bua, Cao Caoa i Liu Beija, Yuan Shu se na kraju odlučio pomiriti sa bratom. On mu je poslao pojačanja na čelu sa svojim sinom Yuan Tanom, ali su ona došla prekasno da bi ga spasila. Yuan Shu je poražen, a dvije godine kasnije je umro.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Napomene
Li Yan (Tri kraljevstva)

**Li Yan** (? - 234) bio je kineski vojskovođa iz doba Tri kraljevstva koji je služio državi Shu pod vodstvom znamenitog Zhuge Lianga. Karijeru je otpočeo kao oficir u vojsci Liu Zhanga, odakle je prešao u službu Liu Beija, osnivača države Shu. Ostavio je snažan dojam na Zhuge Lianga, koji mu je važne zadatke za vrijeme Sjevernih ekspedicija protiv države Cao Wei. Međutim, ispostavilo da im Li Yan nije dorastao, i pohodi su doživjeli neuspjeh. Nakon bezuspješnog pokušaja da odgovornost prebaci na svoje potčinjene, Li Yan je degradiran i ubrzo nakon toga je umro.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Neredi

**Nemiri** ili **neredi** je izraz kojim se opisuje masovno iskazivanje nezadovoljstva kroz nasilje usmjereno protiv osoba ili imovine (vandalizam). Karakteristika nereda je njihova spontanost, neorganiziranost te mentalitet krda kod njihovih učesnika.

Uzroci nereda mogu biti različiti: od osjećaja potlačenosti i nepravde, nedostatka hrane i osnovnih namirnica, nezadovoljstva životnim uvjetima, visokim porezima, obaveznim regrutiranjem, sukoba sa suparničkom etničkom ili vjerskom grupom pa sve do ishoda ili toka nekog sportskog događaja. Ovisno o motivima ili okolnostima, mete nasilja prilikom nereda mogu biti bilo simboličke (policajci kao oličenje vlasti, spomenici ili državne institucije) bilo stvarne (suparnički navijači, pripadnici suparničke etničke i vjerske grupe, odnosno njihova imovina).

Neredi predstavljaju jedan od najozbiljnijih problema za države, odnosno njihove organe zadužene za javnu sigurnost (policija), što je posebno došlo do izražaja u 20. vijeku kada nastojanje da se neredi što odlučnije spriječe, suzbiju ili ograniče valja pomiriti s nastojanjem da se izbjegne dalja eskalacija nasilja ili negativni propagandni efekti uslijed prekomjerne upotrebe sile. Policija je tu svrhu razvila taktike čija je glavna svrha razbijanje učesnika nereda u manje grupe, odnosno koristi tehnologije kao što su suzavac, vodeni topovi, gumeni meci i sl. Neredi također predstavljaju i rizik za organizatore mirnih protesta i demonstracija, s obzirom da ih izbijanje nekontroliranog nasilja može politički i moralno kompromitirati u očima javnosti.

Neredi u nekim slučajevima mogu biti namjerno potaknuti, ili isprovocirani, bilo od strane provokatora u službi vlasti, bilo od strane ekstremističkih agitatora, bilo od kriminalaca koji nerede nastoje iskoristiti kao priliku za pljačku i druge oblike kriminalne aktivnosti.

Neredi se najčešće dijele na:
* neredi zbog hrane;
* vjerski, etnički ili rasni neredi;
* studentski neredi
* zatvorski neredi, također poznati i kao zatvorske pobune
* sportski neredi (huliganizam)

## Povezano

* Pobuna
* Revolucija
* Direktna akcija
* Crni blok
* Pogrom
* Linč
* Kristalna noć
* Kontrola gomile
* Suzbijanje nereda

## Izvori

* Blackstones Police Manual Volume 4 General police duties, Fraser Simpson (2006). pp.&nbsp;245. Oxford University Press. 

## Vanjske veze
* Revolution '67 Documentary about the Newark, New Jersey race riots of 1967 
* Anthropologie du présent (in French)
Sun Jian

**Sun Jian** (ca. 156 &ndash; 191) je kineski vojskovođa i gospodar rata za vrijeme kraja Istočne dinastije Han. Godine 190. se priključio Yuan Shuu, odnosno velikom savezu gospodara rata protiv tiranskog Dong Zhuoa, de facto vladara koji je držao cara Xiana kao svog taoca. Iako nije imao mnogo trupa ni teritorija pod kontrolom, Sun Jian se u tim događajima istakao osobnom hrabrošću i domošljatošću, postavši jedan od najmoćnijih gospodara rata svog vremena, zajedno sa Yuan Shaom, Yuan Shuom i Liu Biaom. Nakon što se sljedeće godine savez raspao, Kinu je ponovno zahvatio građanski rat. Godine 191. Sun Jian je poginuo u borbi protiv Liu Biaoa.

Sun Jian je bio otac Sun Quana koji će kasnije osnovati državu Istočni Wu, a sebe proglasiti prvim carem dinastije Wu.Tada je Sun Jian posthumno dobio titulu Car Wulie (武烈皇帝).

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
* Popis likova u Dynasty Warriors

## Reference

* 
* 
* 

## Vanjske veze
* Translation of the biography of Sun Jian in the ''Chronicles of the Three Kingdoms'' at Kongming's Archives
Zhang Miao

**Zhang Miao** (155–195) je bio Kina|kineski velikodostojnik iz vremena prijelaza dinastije Han u period Tri kraljevstva. U to vrijeme je služio kao prefekt Chenliuja. Kada su se regionalni velmože i gospodari rata udružili protiv tiranskog kancelara Dong Zhuoa, Zhang Miao se sa svojom vojskom priključio njihovom savezu. Tamo je javno kritizirao vođu saveza Yuan Shaoa, pa je Yuan Shao poslao svog potčinjenog Cao Caoa da ga likvidira. Cao Cao je odbio naređenje, rekavši da nema smisla prolijevati krv prijatelja u tako burnim vremenima. Usprkos prijateljstvu, Zhang Miao se poslije okrenuo protiv Cao Caoa na nagovor Chen Gonga. Miao je potom zauzeo Yan uz pomoć Lü Bua, ali je na kraju poražen. Poslije toga su ga, prema nekim navodima, ubili vlastiti ljudi.

## V. takošer

* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *[[Zapisi Tri kraljevstva]]*
* *[[Romansa Tri kraljevstva]]*
Carstvo

**Carstvo** je izraz koji u svom užem, odnosno doslovnom smislu označava svaku državu, odnosno monarhiju na čijem se čelu nalazi državni poglavar s titulom **[[car]]a** ili **[[car]]ice**. Ponekad se za takav tip države koristi i izraz **carevina**. U tom smislu jedini primjer carstva u suvremenom svijetu predstavlja Japan.

U svom širem i češće korišćenom značenju izraz carstvo podrazumijeva državu raznih oblika složenosti koja se sastoji od relativno velikog broja u etničkom, religijskom, jezičnom, kulturnom i/li političkom smislu heterogenih teritorijalnih cjelina koje su u većoj ili manjoj mjeri podređene centralnoj, odnosno "matičnoj" vlasti oličenoj u obliku monarha ili oligarhijske grupe, obično vezane uz određenu "matičnu" cjelinu (vladajuća/dominirajuća porodica, grad ili etnička grupa). Sve te teritorije sa svojim materijalnim i ljudskim resursima carstva čine potencijalno politički, ekonomski, vojno ili kulturno uticajnijim od "normalnih" država, pa se ponekad izraz carstvo kolokvijalno koristi za sve natprosječno snažne države. Izraz carstvo u širem smislu podrazumijeva i države koje su po svojem političkom uređenju republike, za što su u historiji postojali primjeri Atene, Rimske Republike ili, u nešto novije, kolonijalnih posjeda Treće francuske republike za koje se koristio službeni naziv Carstvo (). Ponekad se, u nastojanju da se izbjegnu nedoumice, u tu svrhu koristi izraz imperij ili imperija, koji potiče od latinskog izraza *[[imperium]]*.

Carstva se, ovisno o stepenu i metodama očuvanja političkog jedinstva, dijele na *teritorijalna carstva*, koja se sastoje od manjih cjelina neposredno podređenoj centralnoj vlasti, odnosno predstavljaju unitarne države, te na *hegemonijska carstva*, koja mogu isto tako sadržavati teritorijalne cjeline s određenom političkom autonomijom (protektorati i klijentske države).

Izraz carstvo se ponekad slikovito koristi i izvan politike kako bi se opisali entiteti koji se odlikuju natprosječno velikim resursima i snagom, pa se tako govori o poslovnim carstvima ili zločinačkim carstvima.

## Povezano
* Najveća carstva svijeta
* Tamnica naroda

## Vanjske veze
* Index of Colonies and Possessions
* Gavrov, Sergey Modernization of the Empire. Social and Cultural Aspects of Modernization Processes in Russia
* [Mehmet Akif Okur, Rethinking Empire After 9/11: Towards A New Ontological Image of World Order, Perceptions, Journal of International Affairs, Volume XII, Winter 2007, pp.61-93](http://www.sam.gov.tr/perceptions/volume12/winter/winter-004-PERCEPTION(mehmetakifokur)%5B4%5D.pdf)
Pellestrina

**Pellestrina** je otok u mnogo čemu nalik na obližnji Lido s kojim tvori barijeru između Venecijanske lagune i Jadranskog mora. Poput Lida, Pellestrina je također dugačka (preko 10&nbsp;km), ali je još i uža od Lida. Pellestrina se nalazi na južnoj strani Venecijanske lagune, blizu otoka Sottomarinom i grada Chioggie s kojim je historijski i kulturno usko povezana. Istočna (jadranska) obala otoka ojačana je podzidanom kamenom obalom zvanom Murazzo izgrađenom u 18. vijeku da se spriječi daljnja erozija otoka i lagune. Duž cijelog otoka ide cesta od naselja Santa Maria del Mare na sjeveru koje je povezan s Lidom, do naselja Pellestrina na jugu koja je trajektima povezano s Chioggiom. Na Pellestrini ukupno živi 4126 stanovnika, u tri naselja: San Pietro in Volta (1194) na sjeveru, Pellestrina (2819) na jugu i Santa Maria del Mare (113).
Evropski hrčak

**Evropski hrčak** (*Cricetus cricetus*) je nominotipska vrsta hrčaka. 

## Ugroženost
Ova vrsta je navedena kao poslednja briga, jer ima široko rasprostranjenje i česta je vrsta.

## Rasprostranjenje
Areal evropskog hrčka obuhvata veći broj država. 
Vrsta ima stanište u Rusiji, Ukrajini, Poljskoj, Nemačkoj, Kazahstanu, Bugarskoj, Rumuniji, Srbiji (u Vojvodini i južnom obodu Panonske nizije), Holandiji, Belgiji, Kini, Mađarskoj, Belorusiji, Holandiji, Slovačkoj, Sloveniji, Češkoj, Hrvatskoj, Austriji, Gruziji i Luksemburgu.

## Stanište
Staništa običnog hrčka su travna vegetacija i rečni ekosistemi.

## Izvori

## Literatura
* IUCN crvena lista ugroženih vrsta, detaljniji podaci o vrsti
Mazzorbo

**Mazzorbo** je otok od 0.52&nbsp;km² u Venecijanskoj laguni, istočno od Burana s kojim je povezan mostom. Na otoku se nalazi nogometno igralište i groblje Burana te stambena naselja.

## Historija
Za antike je bio znan kao *Maiurbium*, a možda se zvao *Magna Urbs* (najveći grad). Kao i sva ostala otočka naselja u laguni, *Maiurbium* je također nastao zbog bijega stanovnika iz gradova na kopnu, izazvanog učestalim provalama barbarskih plemena, osobito nakon 640. godine i razaranja Altina od strane Langobarda.

U svojim ranim danima otok je uživao pogodnosti zbog blizine Torcella, tada zvanog *emporion mega* (veliko trgovište) lagune. Mazzorbo se tada mogao dičiti svojim bogatim palačama i crkvama, kojih je možda bilo i više od petnaest. Pored toga Mazzorbo je imamo i nekoliko samostana: Santa Eufemia, Santa Maria Valverde, San Maffia, Santa Maria delle Grazie i Santa Caterini.

Mazzorbo je svoj vrhunac dosegao u 10. stoljeću, nakon toga počeo je stagnirati i opadati na račun obližnje Venecije. Vremenom je postao *seljački otok*, te otok za razbibrigu i ladanje mletačkih plemića. Od starog Mazzorba danas gotovo da i nema tragova, osim Crkve sv. Katarine, sagrađene između 1283. i 1291. godine. Njezin zvonik iz 1318. je najstariji u Venecijanskoj laguni.

Danas je Mazzorbo poznat po svojim vinogradima i povrću, te šareno obojanim kućama poput susjednog Burana.
La Certosa

**La Certosa** je otok od 0,242&nbsp;km², na sjeveroistoku Venecijanske lagune udaljen svega 250 metara od Venecije i oko 500 metara od Lida. Od susjednog otoka Vignole dijeli ga uski kanal od svega dvadeset metara. Otok je pregrađen zidom koji ga dijeli na južni i sjeverni dio. Do 1997. godine otokom se koristila kao vojnim poligonom puk talijanskih marinaca *Lagunari Serenissima*.

## Karakteristike
La Certosa je rijetki otok u blizini visourbanizirane Venecije koji je ostao zelen, zbog toga je danas izuzetno značajan za ekološku ravnotežu u laguni. Otok je obrastao bjelogoričnim šumarcima, bijele topole, crne topole i jasena, ostatak otoka pokriven je travom i niskim grmljem (bagremom, kupinom i sličnim biljem).

## Historija
La Certosa (tal. samostan) je od davnina sjedište samostana, prvo je bio augustinski samostan od 1199 godine, potom su Kartuzijanci iz Firence, 1424 godine izgradili samostan sa crkvom. Na početku stoljeća, Napoleonovim ukazom otok i samostan oduzeti su fratrima i predati su vojci na korištenje.

Jedini objekt iz 16. stoljeća od kojeg su ostali samo tragovi je ruševni dvorac koji se nalazi na južnoj strani otoka, prema otoku Sant’Elena. Nakon što je 1958 godine prestala raditi tvornica pirotehničkih sredstava, te nakon što su 1968 godine i posljednje vojne jedinice napustile otok , svi objekti na otoku počeli su naglo i nezaustavljivo propadati.

Tek od 1997 godine, počelo se ozbiljnije raditi na planu ekonomske revitalizacije i sanacije stanja okoliša i objekata na otoku, pod okriljem gradske uprave Venecije uz financijsku pomoć evropskih fondova.

Od 1985 godine do danas, djeluje i Odbor Certosa e Sant'Andrea kojeg vode venecijanski ekolozi Cesare Scarpa i Flavio Cogo. Cilj ove udruge je mobiliziranje građana za zaštitu otoka od propadanja, kao i obnova tih otoka kao budućih gradskih parkova Venecije. Oni duže od 20 godina organiziraju Dan Certose koji okupi tisuće građana. Od decembra 2000. odbor u suradnji sa lokalnim zatvorom Onlus uspostavio je stalnu nadzornu službu na otoku u cilju zaštite okoliša. Od 2003. godine na otoku radi Ekološka škola.

## Vanjske veze

* Park Venecijanske lagune 
* Fotografije s otoka
Sant’Elena

**Sant'Elena** je otok u Venecijanskoj laguni koji leži istočno od glavnog otoka Venecije. Dio je gradske četvrti (sestiera) Castello.

Otok je izvorno bio potpuno odvojen od Venecije velikim kanalom. Na njemu je uz crkvu Sant'Elena postojao augustinski samostan podignut još u 12. vijeku, a obnovljen u 15. vijeku. Otok je vremenom proširivan nasipavanjem zemlje u 20. vijeku i na taj način je smanjen kanal koji ga je dijelio od ostatka grada, a preko njega su izgrađena tri mosta. Na otoku se uz stambenu zonu nalazi i Pomorska akademija Francesco Morosini, zgrade Venecijanskog likovnog bijenala, veliki Parco delle Rimembranze (Park sjećanja) i nogometni stadion Pierluigi Penzo.
Isola di San Michele

**San Michele** (ili kako ga Venecijanci zovu *Otok mrtvih*) je otok pretvoren u groblje pored Venecije u Venecijanske laguni. Iako je geografski bliži Cannaregiju, San Michele je administrativno dio kvarta (sestiere) Castella.

## Historija
Zajedno sa susjednim otočićem San Cristoforo della Pace, otok je bio popularno odredište venecijanskih izletnika i ribara. Na otoku je 1469. podignuta crkva San Michele, prva renesansna crkva u Veneciji. Ona je djelo arhitekta Maura Codussia i uz nju je podignut i samostan kamaldolijanaca. Otoci San Michele i San Cristoforo su 1807. u vrijeme francuske uprave nad gradom izabrani da postanu gradsko groblje jer se držalo da je staro groblje na kopnu nehigijensko. Projekte za novo groblje napravio je arhitekt Antonio Selva. Uski kanal koji razdvajao dva otoka nasipan je zemljom 1836. i tako su postali jedinstveni otok koji je uzeo ime onog većeg (San Michele).

Otok je nakratko poslužio i kao zatvor za vrijeme napoleonske uprave nad gradom. Pokajnici se prevoze do svog posljednjeg počivališta na San Michele u posebnim gondolama. Na groblju se nalaze grobovi mnogih slavnih osoba, poput Christiana Dopplera, Igora Stravinskog, Josepha Brodskog, Emilija Vedove, Sergeja Pavloviča Djagileva, Ezre Pounda, Luigi Nona i Zorana Mušiča. Groblje je upotrebi i danas, ali kako sve više nedostaje prostora, poput drugih groblja u Evropi i na San Micheleu se štedi s prostorom i to na način da se nakon nekoliko godina mrtvi ekshumiraju i njihovi ostatci pohranjuju u manje betonske ostave na drugom dijelu groblja.

## Vanjske veze

* Satelitske snimke na Googlu
* Cimetière San Michele
Giudecca

**Giudecca** je otok u Venecijanskoj laguni. To je ujedno dio venecijanske gradskog kvarta (sestiere) Dorsoduro. Administrativno je frazione Venecijanske općine.

## Geografija
Giudecca leži južno od glavnog venecijanskog otoka Venecije od kojeg je odvojena Kanalom Giudecca, otok San Giorgio Maggiore nalazi se istočno od Giudecce.

## Historija
Pretpostavlja se da se otok u ranom srednjem vijeku zvao *Vigano*, a nešto kasnije nazvan je *Spinalunga* (riblja kost) zbog svog oblika i taj naziv nosio je dugo. Naziv *Giudecca* je najvjerojatnije venecijanska izvedenica od latinske riječi *Judaica* (židovska), a taj naziv otok je dobio jer se na njemu nalazio židovski kvart (geto). Velik dio srednjovjekovnih gradova u južnoj Italiji i Siciliji imao je posebne gradske kvartove zvane *Giudecca* ili *Judeca*.

Po jednoj od teorija, prvi venecijanski geto bio je u kvartu Cannaregio na sjeveru grada, ali za tu teoriju nema nikakvih materijalnih dokaza, već izgleda vjerojatnijim da su Židovi živjeli slobodno do 16. vijeka po cijelom gradu, pa tako i na Giudecchi. Ono što je se pouzdano zna to je da je mletački patricij Giorgio Emo 1515. predložio Senatu Mletačke Republike da se gradski Židovi nasele isključivo na Giudeccu. Godinu dana kasnije, 29. marta 1516. mletački senat usvojio je prijedlog Zaccarije Dolfina da se Židovi iz Venecije presele na izolirani otok na periferiji grada koji se mora zatvarati noću, da im se ograniči kretanje. Tako je Giudecca ispala vjerojatno prvi pravi židovski geto u Italiji. Postoji i jedno drugo objašnjenje za porijeklo imena otoka Giudecca, a ono je povezano s maloljetnim osuđenicima (tal. *giudicati*) za razna kaznena djela. Oni su navodno kao zatvorenici u ranom srednjem vijeku bili prisiljeni živjeti na tom izoliranom otoku i tako je otok dobio ime.

Giudecca kao kvart ima odavnina brojne velike palače s vrtovima. Na početku 19. vijeka otok je postao središte venecijanske industrije s brodogradilištem i drugim tvornicama, a tu je bio i filmski studio. Velik dio industrije propao je ili se preselio na druga mjesta nakon Drugog svjetskog rata, tako da je Giudecca još jedaput postala ekskluzivna stambena zona. Na Giudeccu pristaju veliki putnički brodovi jer ona ima velike dokove. Giudecca ima dosta crkava i reprezantivnih palača od kojih je najpoznatija Il Redentore (Spasitelj), izgrađena između 1577. i 1592. po projektu Andrea Palladija. U sakristiji crkve nalaze se vrijedne slike Paola Veronesea. Giudecca ima vrlo luksuzni hotel Hilton, smješten u bivšem mlinu (Molino Stucky) iz 1895. godine, ali i omladinski hostel, internet cafe i nekoliko trgovina živežnim namirnicama u kojima je još uvijek moguće kupiti jeftino vino.

## Reference

## Vanjske veze

* Satelitske snimke Giudecce sa Googla
* Mala šetnja po Giudecchi
Lazzaretto Vecchio

**Lazzaretto Vecchio** (*Stari lazaret*) je otok u Venecijanskoj laguni pored Lida. Na otoku se nalazio lazaret u kojem su se držali oboljeli za vrijeme epidemija kuge iz Venecije. Kasnije je poput drugih otoka u laguni pretvoren u vojni garnizon. Površina otoka je 0,0253 km².

## Historija
Godine 1423. Senat Mletačke Republike odlučio je da se taj usamljeni otočić upotrijebi za karantenu u kojoj bi se držali ljudi i roba nakon povratka iz sumnjivih krajeva u kojem su epidemije teških zaraznih bolesti česte. Troškove za rad hospicija pokrivala je Mletačka Republika. Od 1468. lazaret je imao zadatak da prima bolesnike upućene iz Lazzaretto Nuovo, koji je tad otpočeo sa radom, a za koje su oni kao prva instanca posumljali da su oboljeli. Lazaret je isprva bio podijeljen u dva dijela, kanalom preko kojeg je vodio most. U manjem su bili naoružani stražari, a u većem dijelu kvadratnog oblika, nalazila se bolnica, isprva od drva, a kasnije od opeke.

Zgrade lazareta bile su poredane uz mali trg i dva dvorišta. Na trgu je bio ured upravnika (priora) i njegovog pomoćnika, skladišta, trgovine, vodosprema i sobe za smještaj putnika u karanteni. Oko prvog dvorišta, koje je izvorno pripadalo klaustru samostana, bile su smještene sobe nadzornika i upravitelja karantene, koji su poslije posla išli kući u Veneciju. Oko drugog dvorišta, bilo je sto soba za zaražene. Godine 1564. bolnica u lazaretu je proširena na zemljište dobiveno zatrpavanjem lagune.

Od 1846 do 1965 otok je služio kao vojarna raznih vojski: francuske, austrijske i talijanske. Tokom ovog perioda srušena su dva krila samostanskog klaustra, crkva sa zvonikom, salon i drugi objekti. Nakon toga lazaretom upravlja grad Venecije koja je ispočetka dala lazaret na korištenje jednoj udruzi za zaštitu životinja, kao azil za napuštene pse. Od 2004. godine otpočeli su radovi na restauraciji i adaptaciji lazareta za budući Nacionalni muzej za arheologiju Venecije i Venecijanske lagune. Prilikom tih radova iskapani su ostatci (kosti) više od 1500 žrtava kuge koji su pokopani na otoku. DNK analiza dat će mnoge informacije o životu u Veneciji za 15. stoljeća.
La Salina

**La Salina** je otok od 0,0534 km² na sjeveroistoku Venecijanske lagune, u blizini naselja Lio Piccolo kod Cavallina.

La Salina je bila dio *Ammiane*, važnog središta koje je za ranog srednjeg vijeka (zvanog i mračno doba) propalo i nestalo. Godine 899. fratri iz samostana Santo Stefano iz Altina, bježeći pred Mađarima, osnovali su novi samostan sv. Feliks i Fortunato. Oko sredine 15. vijeka promjena fizičkih uvjeta nagore prisilila je posljednje preostale redovnike da se presele u Veneciju gdje su osnovali samostan sv. Filipa i Jakova.

Od 1844. otok se zove Motta di San Felice i tada je odabran za izgradnju solane. Glavna postrojenja dovršena su 1857. godine. Kod izgradnje otkriveni su pod i temelji starije crkve. Od 1913. solana više ne radi i na otoku je ostalo nekoliko obitelji poljoprivrednika koji su bavili zemljoradnjom i ribarstvom. La Salina je ponovno napuštena nakon Drugog svjetskog rata. Godine 1992. peuređena je kao mjesto za seoski turizam i ribolov.
Vignole

**Vignole** je otok od 0,0253 km² u Venecijanskoj laguni, sjevernoistočno od Venecije, u pravcu puno poznatijeg i većeg otoka Sant Erasmo. Otok je podijeljen na dva dijela prokopanim kanalom preko kojeg je izgrađen most. Na otoku danas živi vrlo malo ljudi, kao i na susjednom i nešto sjevernijem Sant Erasmu. Stanovnici Vignole bave se povrtlarstvom. Veći sjeverni dio otoka je rezerviran za vojsku i tamo se nalazi historijska utvrda *Sant Erasmo*, kasarna pukovnije talijanskih marinaca *Lagunara*, te njihova pomorska baza. Iz Venecije se do Vignole može doći vaporetom (linija 13).

## Historija

U prošlosti je otok zvan *Biniola* ili Otok sedam vinograda, a Mlečani su ga osobito cijenili kao otok pogodan za ladanje, kao i Rimljani prije njih. U to vrijeme otok su još oplakivale vode Jadranskog mora jer se tad pješčana sprud Punta Sabbioni još nije toliko proširila i zatvorila Venecijansku lagunu za jadranske vode. U 7. vijeku u Vignolima su dva tibuna iz Torcella podigli malu crkvicu u slavu sv. Ivana Krstitelja i sv. Justine. Od toga je preostala mala slikovita kapela sa zvonikom uz kanal, posvećena sv. Eroziji.
San Giorgio in Alga

**San Giorgio in Alga** je otok u Venecijanskoj laguni, između otoka Giudecce i luke Marghera, od oko 0,013 km² površine.

Na otoku je već oko 1000. godine bio smješten benediktinski samostan. Kasnije, godine 1397. tu je ustanovljen augustinski samostan u kojem su odgojeni dvoje papa, Eugen IV. i Grgur XII. Početkom 1717. godine, desio se veliki požar u kojem je izgorio veći dio samostana, nakon čega je počelo napuštanje otoka. Od 1799. godine tu je bio zatvor za političke osuđenike koji je napušten nakon Drugog svjetskog rata. Danas je San Giorgio in Alga vlasništvo grada Venecije. Otok je bio korišten 1944. godine kao tajna baza za uvježbavanje njemačkih ronioca za polaganje mina.
San Giorgio Maggiore

**San Giorgio Maggiore** je mali otok u Venecijanskoj laguni, smješten ispred venecijanskog Trga sv. Marka.

## Historija
U rano doba Venecije, odmah nakon osnivanja, otok je bio u vlasništvu patricijske porodice Memmo i po njima nosio ime *Memmia*. Na otoku je tokom 8. i 9. vijeka kao prva značajnija građevina sagrađena drvena crkva posvećena San Giorgiu. Nakon toga otok je preimenovan u *Maggiore* (Veliki) da se razlikuje od istoimenog otoka u laguni (San Giorgio in Alga). Tribuno Memmo, 25. mletački dužd, godine 982. poklonio je otok benediktinskom monahu Giovanniju Morosiniju da na njemu izgradi samostan. On je doista uz postojeću crkvu uz pomoć braće izgradio samostan San Giorgio Maggiore i bio prvi opat u njemu. Vremenom su objekti na otoku dobili dostojan izgled, među kojima je vjerojatno najimpozantnija Bazilika San Giorgio Maggiore koju je 1565. projektirao arhitekt Andrea Palladio. Danas je bazilika bitan element krajolika Venecije, vidljiv s Rive degli Sciavoni i s Trga sv. Marka.

Za vrijeme vladavine Napoleona nad Venecijom, samostan je pretvoren u vojni garnizon. To je međutim ostao i nakon pada Napoleona, za vrijeme vlasti Austrije i Kraljevine Italije. Na sjevernoj strani otoka izgrađena je kompletna luka s molovima, skladištima i servisima. Na taj način otok San Giorgio Maggiore mogao je lako djelovati kao slobodna luka (porto franco). Godine 1951. vlada Italije dala je otok i sve njegove objekte na korištenje Fondaciji Cini koja je osnovana s namjerom da se brine za održavanje, obnovu i pravilno korišćenje velikih kulturnih dobara. Fondacije je 1954. s tom svrhom izgradila otvoreni amfiteatar Teatro Verde. Od tadq je otok pozornica za brojne operne i teatarske predstave. Na otoku paralelno s Fondacijom Cini radi i Nautička škola, a kompleks objekata na otoku povremeno je i mjesto za političke sastanke najvišeg svjetskog ranga.

## Reference
Chioggia

**Chioggia** (ven. *Cióxa*, lat. *Clodia*) je ribarski gradić pored Venecije (25–50 km) u Venetu. Grad se smjestio na južnom ulazu u Venecijansku lagunu na malom istoimenom otoku i većem Sottomarinu preko kojeg je spojen s kopnom.

## Historija
Chioggia i Sottomarina nisu bile poznate u antici, iako Plinije usput spominje Chioggiu kao *Clodiu*. Ime grada se mijenjalo, ovisno o povijesnom razdoblju, tako se zvao *Clodia*, *Cluza*, *Clugia*, *Chiozza* i *Chioggia*. Jedan od najstarijih dokumenata u kojem se navodi ime Chioggia datira iz 6. vijeka, tada je bila grad u sastavu Bizanta. Chioggiu je sravnio sa zemljom kralj Pippin iz Italije u 9. vijeku. 

Potom je grad obnovljen kao naselje solana. U srednjem vijeku postojala su dvije *Clugie* – *Clugia major* (Velika Clugia) i *Clugia minor* (Mala Clugia) pješčana barijera oko 600 m dalje u Jadranskom moru. Kao slobodni grad i sjedište biskupije Chioggia je od 1110 godine igrala značajnu ulogu u ratu za Chioggiu, između Venecije i Genove. Grad je isprva 1378. osvojila Genova, pa potom u junu 1380. Venecija. Od tada je Chioggia u sastavu Mletačke Republike.

## Gradske znamenitosti
Chioggia je Venecija u minijaturi, sa svega par kanala od kojih je najveći kanal Vena, te malim uskim uličicama (*calli* tj. kaletama). Chioggia ima nekoliko 
srednjovjekovnim crkava koje su sve temeljno rekonstruirane u 16. i 17. vijeku za najvećeg prosperiteta grada. Crkva sv. Marije izgrađena je u 11. vijeku i od 1110. je katedralna crkva grada. Temeljito je preuređena u duhu baroka 1623. prema nacrtimaarhitekta Baldassarea Longhene. Crkva sv. Andrije iz 18. vijeka ima zvonik podignut u 11. i 12. vijeku, što je jedan od najstarijih osmatračkih tornjeva na svijetu. U unutrašnjosti crkve nalazi se oltarna slika *Raspeće Krista* Jacopa Palme Starijeg.

## Kultura
Sve do 19. st, žene iz Chioggie nosile su osebujni tip pregača koji se mogao toliko podići da je služio i kao veo. Chioggia je poznata po čipkarstvu, poput Pellestrine i Burana, obližnjih otoka iz lagune. Chioggia je poslužila kao idealna scenografija velikom venecijanskom komediografu Carlu Goldoniju za njegove *Le baruffe chiozzotte*, komedije u kojima su glavni likovi glasni ribari iz Chioggie, sa svojim svađama i podbadanjima (baruffa = svađa, podbadanje, *chiozzotte* = deminutiv od Chioggia, dakle iz Chioggice). Chioggia je bila vrlo dragi motiv značajnog hrvatskog slikara Emanuela Vidovića koji je dio svoje mladosti i školovanja proveo u Chioggi.

## Značajne osobe
* John Cabot, veliki engleski moreplovac i istraživač iz 15. vijeka
* Rosalba Carriera, venecijanska slikarica, portretistica iz 17. i 18. vijeka
* Gioseffo Zarlino, muzičar i teoretičar iz 16. vijeka

## Privreda
Ribarstvo je od antike najznačajnija privredna grana u gradu. Ostale važne grane su tekstilna industrija, ciglane i čeličana u Sottomarini. Chioggia je i značajan turistički centar, sa svojih 60 hotela i 17 kampova. Chioggia je dobila ime po vrsti maslačka (radiča).

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada
* Sve o Chioggi
* Luka iz Chioggie
Tronchetto

**Tronchetto** ili **Isola Nuova** je umjetni otok u Venecijanskoj laguni, na krajnjem zapadnom dijelu grada. Otok je izgrađen 1960-ih godina nasipavanjem, a danas je veliki auto terminal i parking. Tronchetto je uz obližnji Piazzale Roma jedini dio Venecije koji je dostupan automobilima. Na otoku se nalaze velika parkirališta, trajektni terminal za Lido di Venezia i sjedište venecijanskog javnog transportnog poduzeća Actv.

Na Tronchettu je 2000-ih izgrađen *People Mover*, potpuno novi moderni terminal za prihvat putnika s velikih kruzera. Otvaranje ovog pomorskog kolodvora održano je 19. decembra 2009. godine.
Lazzaretto Nuovo

**Lazzaretto Nuovo** je otok u Venecijanskoj laguni, u kanalu kod otoka Sant Erasmo. Ima površinu od osam hektara.

Srednjovjekovni benediktinski samostan je 1468. po naredbi mletačkog Senata pretvoren u lazaret sa zadatkom da spriječi epidemije teških zaraznih bolesti. U lazaretu su bila i skladišta za pregled i skladištenje robe za koju se sumnjalo da bi mogla biti zaražena. Od pojave velike epidemije iz 1576. godine, u karantenu su morale ići i one osobe za koje se sumnjalo da su zaražene, a ukoliko se ustanovilo da su oboljele, prebačene su u bolnicu na Lazzaretto Vecchio.

Od Napoleonskih ratova, lazaret je stalno korišten kao kasarna, prvo od francuske, potom od austrijske, te zatim od talijanske vojske koja ga je koristila sve do 1975. godine. Danas je lazaret u vlasništvu Talijanskog ministarstva kulture i jedan je od rijetkih otoka koji su potpuno sanirani, a građevine uspješno obnovljene.

Lazaret je predmet interesa međunarodne i talijanske javnosti, godišnje ga posjeti oko petnaest tisuća posjetitelja. U pripremi je da zajedno sa sestrinskim Lazzaretto Vecchio (koji se također obnavlja), postane sjedište budućeg Nacionalnog muzeja za arheologiju Venecije i Venecijanske lagune.

## Vanjske veze
* Službene stranice otoka
Sant Erasmo

**Sant'Erasmo** je otok na sjeveru Venecijanske lagune koji leži sjevernije od Lida i sjeveroistočno od Venecije. Kroz historiju je bio jako utvrđen te su i danas vidljivi ostatci snažnih zidina Maksimilijanove utvrde, koje su potpuno okruživale otok. U 8. stoljeću bio je luka obližnjeg Murana.

Danas je Sant'Erasmo mjesto gdje se svakog ljeta održava tradicionalna regata. Poznat je po brojnim povrtnjacima te kao veliki ornitološki rezervat ptica močvarica koje su našle stanište na njegovim pješčanim obalama.

## Historija
Za vrijeme Rata za Chioggiu otok je bio na kratko vrijeme zauzet od strane Genovežana i u istom razdoblju korišten je kao groblje za vrijeme velike epidemije kuge u Veneciji 1348. godine. Poput drugih otoka u laguni bio je naseljen izbjeglicama s kopna. Tokom vremena različito je zvan: *Lido mercede*, *Lido Bromio*, *Lido Murano* i *Lido Torcello*. Za vrijeme vladavine dužda Paola Anafesta (697) otok se zvao *Pineta Maggiore*, zbog velikih šuma pinija. Ove šume su bile vidljive još 1455. kada su se štitile vrlo rigoroznim kaznama.

U 16. stoljeću otok je djelomično napušten nakon velike epidemije i od tada se većinom koristi za poljoprivredu. Od 1820. godine ponovno se naseljava oko luke Sant'Erasmo. U 19. vijeku već postojeće utvrde ojačane su izgradnjom utvrde sv. Erasmus i Maksimilijanova tornja. Sadašnja župna crkva sagrađena je 1929. godine na temeljima starije crkve. Sve do nedavno otok se nalazio u vodama Jadranskog mora, ali je izgradnjom brane sjeverno od Lida i brane *Punta Sabbioni* sada u potpunosti okružen vodama lagune.

## Reference

## Vanjske veze

* Sant'Erasmo na stranici venecijanske Turističke zajednice  
* Satelitske snimke s Googlea