Portunov hram

**Portunov hram** je hram na Forumu Boariumu u Rimu, koji je izvorno bio posvećen rimskom bogu Portunu, zaštitniku luka. Jedan je od najbolje sačuvanih hramova klasične antike.

Po svojoj konstrukciji, riječ je o jonskom pseudoperipteru s tetrastilnim portikom i celom, izgređenom po etrušćanskom običaju na visokom podiju, što učinjeno zbog blizine Tibera i česte opasnosti od poplava.
Hram se u rimsko doba nalazio blizu luke *Portus Tiberianus*, malo izvan rimskih gradskih vrata *Porta Flumentana*, te je moguće da je izvorno bio izgrađen još u vrijeme kada su Rimom vladali kraljevi. Obnavljan je više puta, a sadašnje prostilno zdanje iz 1. vijeka pne. ima pronaos tj. trijem pred svetištem širok četiri, a dubok dva stupa, dok ja sama cela smještena u prostoru između pet uzdužnih i četiri poprečna jonska polustupa.

Visoki podij od nabijenog kamena obložen je pločama od travertina, dok su zidovi zdanja od tufa. Stupovi, te njihove baze i kapiteli također su od travertina. Hram je bio ukrašen dekoracijom od štuka, koja nažalost nije sačuvana. Sačuvan je međutim izvorni kameni oluk – sima, kojeg ukrašavaju brojne vodorige u obliku lavljih protoma.

Hram  se nalazio na *Forumu Boariumu*, nekadašnjoj stočnoj tržnici grada Rima na koju je stoka stizala rijekom iz pravca Ostije. Dobru očuvanost ovoga hrama dugujemo činjenici da je u 9. vijeku bio pretvoren u kapelu sv. Marije Egipatske. Ljubitelji starina ovaj su hram još davno nazvali hramom *Fortune virilis* (tj. hramom muževne sreće), te ga se i danas često spominje pod tim pogrešnim imenom. Arhitekti renesanse i kasnijih stilskih perioda često su se divili skladnom jonskom redu ovoga hrama čijim su prikazima stoga često bile ilustrirane knjige, te je na razne načine bio izravno i neizravno imitiran.

U svojoj glasovitoj "Historiji umjetnosti", H. W. Janson je o ovome hramu napisao sljedeće:

*Prekrasan mali "Hram Fortune virilis" (ime je čista izmišljotina jer bi se reklo da je hram bio posvećen rimskom bogu luka Portunu) je najstariji dobro očuvan primjer svoje vrste. sagrađen u posljednjim godinama 2. vijeka pne., on podsjeća, elegantnim proporcijama svojih jonskih stupova i glavnog vijenca, na val grčkog utjecaja, koji je naišao poslije rimskog osvajanja Grčke. Pa ipak, on nije puka kopija grčkog hrama, jer u njemu raspoznajemo i određen broj etrušćanskih elemenata: visok podij, dubok trijem i široku celu, koja je zahvatila i stupove peristila. S druge strane, cela više nije podijeljena na tri prostorije kao što je bila pod Etrušćanima: ona sada zatvara jedan jedini i jedinstven prostor. Rimljanima su bile potrebne prostrane unutrašnjosti hramova, jer ih nisu koristili samo za smještaj kipa božanstva, već i za izlaganje trofeja (statua, oružja, itd) koje je donosila kući njihova osvajačka vojska. Tako je "Hram Fortune virilis" predstavljao dobro integriran tip hrama namijenjen rimskim potrebama, a ne slučajno križanje grčkih i etrušćanskih elemenata. Predstojao mu je dug život; mnogi primjeri tog tipa, obično veći i sa korintskim stupovima, naài će se još u s. st. poslije Krista, kako u Italiji, tako i u prijestolnicama provincija rimskoga carstva.*

## Povezano
* Umjetnost starog Rima
* Rimski hram

## Literatura

* All of Ancient Rome, Firenca, 1988., str. 94.
* Ezra Nahmad: The archaeological Center of Rome, Firenca, 1982., str. 27.
* H. W. Janson: Istorija umetnosti, Beograd, 1965., str. 131.