open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gudit

**Gudit** (tigrinja: **Jodit**, *Judit*) je legendarna etiopska ne kršćanska kraljica (koja je zenit svoje vladavine imala oko 960) ona je uništila Kraljevstvo Aksum, razorila brojne crkve, spomenike i naselja i cijelo vrijeme svoje dugotrajne vladavine pokušavala istrijebiti sve članove vladajuće aksumitske dinastije. Njezina zlodjela postala su tema mnogih narodnih predaja, a nalaze se zabilježena i u nekim historijskim dokumentima.

Sve u vezi s Gudit je vrlo kontadiktorno i nejasno, za nju se tvrdi da je pogubila posljednjeg aksumitskog kralja, te potom osobno vladala punih četrdeset godina, u narodnim legendama kruže brojne priče o njenim brojnim zlodjelima.

Jedna od legendi je i ona da je kraljica Gudit spalila manastir Debre Damo, koji je u to vrijeme bio je riznica ali i tamnica za braću i bliže muške rođake vladara Etiopije, ali kako to obično biva sa narodnim legendama, možda se zapravo radi o kasnijem događaju iz 16. vijeka, kad je Ahmad Granj razorio crkve na planini Amba Gešen kasnije je to premetnuto i pripisano zloj Gudit u 10. vijek.

Talijanski historičar *Carlo Conti Rossini* prvi je predložio da se Gudit poveže s ratničkom kraljicom *Bani al-Hamvijah* iz knige *Historija patrijarha Aleksandrije*, ali se po njemu to ime treba čitati kao *Bani al-Damutah*, a ona je po njemu bila vladarica nekad moćnog Kraljevstva Damot, iz naroda Sidamo (južna Etiopija). To bi se na kraju poklapalo s brojnim historijskim dokazima da je među Sidamama vladao matrijarhat.
Neki historičari misle da je Gudit bila pripadnica naroda Agaj - židovske vjere, jer su u njezino vrijeme Agajci bili brojni u pokrajini Lasta.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Dictionary of Ethiopian Biography'' article on Gudit
Agaj (narod)

**Agaj** (giz: አገው) je naziv za afričku entičku grupu iz Etiopije i južne Eritreje.

## Historija
Narod Agaj se prvi put spominje u spisu bizantskog geografa Kozme Indikoplevsta Monumentum Adulitanum iz 6. vijeka, u kojem je Kozma opisao neke aksumske napise na zahtev aksumitskog kralja.
On je sa aksumskog natpisa iz 3. vijeka, naveo narod "Athagaus" (ili Athagaous), a to je možda značilo Ad Agaus, što bi značilo "sinovi  od Agaja."  Athagaous se spominju kao narod koje je pokorio nepoznati kralj.

Ime Agaj se kasnije spominje u natpisu iz 4. vijeka aksumskog kralja Ezana i kralja Kaleba iz 6. vijeka. Na temelju tih spisa, dio historičara prigrlio je teoriju, koji su prvi iznjeli Edward Ullendorff i Carlo Conti-Rossini, da su strari Agajci živjeli daleko sjevernije na Etiopskoj visoravni, ali su ili protjerani ili asimilirali od semitskih - Tigranja i Amharaca. 
Kozma Indikoplevst u svom kasnijem spisu "Krišćanska topografija", navodi da glavni trgovački put za zlato vodi preko kraja "Agaj" U Etiopiji.

Agajci su imali vlastitu kneževinu na jugu Etiopske visoravni na platou Tigraja od 3. do 6. vijeka. Od 6. vijeka počeli su utjecaji kršćanstva i judaizma, tako da su u 10. vijeku počele borbe između sjevero-zapadnih agajaca koji su prigrlili judaizam "Falaša" i istočnih agajaca koji su pak preferirali kršćanstvo. Agajci su se uspeli do vladarskih pozicija u Etiopiji, za vrijeme Dinastije Zagaj od oko 1137. do 1270. Čak je i ime dinastije derivat fraze na gizu Ze-agaj, koja je značila "Agaj", a odnosila se na narod Agaj.

Agajci danas žive raspršeni u velikom broju enklava između brojnijih Amharaca, kao pleme Bilin oko grada Keren u Eritreji, kao plemena Kemant i Kuara, sjeverno od jezera Tana oko grada Gondara u Regiji Amhara, brojne skupine žive južno od jezera Tana u Zoni Agaj Avi. Puno Agajaca živi oko grada Sokota blizu granice sa Regijom Tigraj.

## Jezici
Agajci govore agajski jezik, koji je dio kušitske grane afro-azijske jezične obitelji. Mnogi Agajci govore amharski i tigrinju koji su također afro-azijski jezici, ali dio semitske grane.

## Agajske podgrupe
* Sjeverni Agajci, poznati kao pleme Bilin (oko grada Keren, Eritreja)
* Zapadni Agajci, poznati kao plemena Kemant i Kuara (sjeverno od jezera Tana oko grada Gondara)
* Istočni Agajci, poznati kao Kamir i Kamta (u Lasti oko grada Lalibela)
* Južni Agajci, poznati kao pleme Avija (južno od jezera Tana)
Jedan manji dio Agajaca - iz skupine Falaše je 1990 emigrirao u Izrael.

## Povezano
* Dinastija Zagaj
* Centralnokušitski jezici

## Reference
Velimir Milošević

**Velimir (Veljo) Milošević** (Verići kraj Peći, 15. februara 1937. – Sarajevo, 21. oktobra 2004.), jugoslavenski i bosanskohercegovački pjesnik. Uz pisanje pjesama za djecu, bio je zvijezda Jutarnjeg programa Radio-Sarajeva. 

## Biografija
Velimir Milošević Osnovnu školu završio je u zavičaju, a gimnaziju i Filozofski fakultet u Sarajevu. Djela su mu prevođena na ruski, francuski, italijanski, mađarski, poljski, češki, bugarski, albanski, turski, makedonski i slovenački jezik.

Kao član Društva pisaca BiH, zajedno sa Huseinom Tahmiščićem, Ahmetom Hromadžićem, Izetom Sarajlićem i Vladimirom Čerkezom, pokreće međunarodnu književnu manifestaciju "Sarajevski dani poezije" u organizaciji Društva pisaca BiH 1962. godine.

## Zbirke poezije
* *Zvjezdarnica*
* *Berači rose*
* *Krilata cvjećarnica*
* *Djeca su vojska najjača*
* *Sunčeva djeca*
* *Djeca grle domovinu*
* *Veliko sanjarenje*
* *Prsten od neba*
* *Na času ljubičastom*
* *Zaljubljena čitanka*
* *Domovina*
* *Zlatna knjiga djetinjstva*
* *Nacrtaj mi kuću, tata*
* *U Svijetu pravde dječije"*

## Nagrade
* Godišnja nagrada Udruženja književnika BiH, 1965.
* Nagrada Svjetlost Sarajevo, 1984.
* Nagrada Zmajevih dječjih igara za poeziju za djecu, Novi Sad, 1984. 
* Nagrada *Pjesnička drugovanja* za literaturu za djecu 1984. i 1986.
* Pjesnička *Zlatna struna*, Smederevo, 1986.
* Nagrada *Jasenovac* 1986. i 1991.
* Dvadesetsedmojulska nagrada BiH, 1987.
Alija Isaković

**Alija Isaković** (Bitunja kraj Stoca, 15. januara 1932. – Sarajevo, 14. marta 1997.), jugoslavenski i bosanskohercegovački književnik. Pisao je romane, pripovijetke, drame i putopise.

## Biografija
Osnovnu i srednju školu pohađao je u Bitunji, Stocu, Zagrebu, Crikvenici, Pančevu i Beogradu, a Filozofski fakultet - Jugoslavenske književnosti i srpskohrvatski jezik, u Sarajevu. Bio geološki tehničar, prospektor urana, TV-scenarist, urednik časopisa „Život“, urednik edicije Kulturno nasljeđe BiH u sarajevskoj „Svjetlosti“.

Priredio je više djela muslimanskih pisaca i posebno prvu antologiju muslimanske književnosti „Biserje“ 1972, prvi izbor bosanskohercegovačkih putopisaca „Hodoljublje“ 1973, zbornik radova „Hasanaginica, 1774-1974“, anegdote Nasrudina-hodže 1984, te sa Hadžemom Hajdarevićem izbor iz časopisa „Behar“ 1900-1911.

## Djela
1. Sunce o desno rame. Roman. Matica srpska. Novi Sad, 1963. 
2. Semafor. Pripovijetke. Veselin Masleša. Sarajevo, 1966.
3. Prednost imaju koji ulaze. Svjetlost. Sarajevo,1971.
4. Gradja za bibliografiju Muslimanske knjizevnosti 1883-1971. Zivot, XXI/1972,4,437-467; 5-6, 571-605; - BISERJE. Izbor iz muslimanske knjizevnosti. Stvarnost, Zagreb, 1972, str. 453-518.
5. Gradja za bibliografiju bosansko-hercegovackog (1842-1970). Hodoljublje. Svjetlost. Sarajevo, 1973, str. 516-538.
6. Bibliografija radova o Hasanaginici 1774-1974. Hasanaginica 1774-1974. Svjetlost. Sarajevo, 1975.
7. Taj covjek. Pripovijetke. Prva knjizevna komuna. Mostar, 1975.
8. Krajnosti. Drame. (To, Generalijum, Kraljevski sudbesi stol). Drame. Svjetlost. Sarajevo, 1981.
9. Hasanaginica. Drama. Sarajevo, 1982.
10. Jednom. Putopisi. Prva knjizevna komuna, Mostar, 1987.
11. Sunce o desno rame. Roman. Pripovijetke. Svjetlost. Sarajevo, 1984/1985 (Savremena knjizevnost naroda i narodnosti Bosne i Hercegovine, knj. 35.)
12. Pobuna materije. Roman. Svjetlost. Sarajevo, 1985.
13. Neminovnosti. Baština. Kritika. Univerzal. Tuzla, 1987.
14. Lijeve price. Svjetlost, Sarajevo, 1990. - Priredjena djela 
15. Avdo Karabegovic Hasanbegov: Izabrane pjesme. Zora. Zagreb, 1967.
16. Biserje. Izbor iz muslimanske knjizevnosti. Stvarnost. Zagreb, 1972.
17. Hodoljublje. Izbor iz bosansko-hercegovackog putopisa.( 1842-1970). Svjetlost, Sarajevo, 1973.
18. Edhem Mulabdic: Izabrana djela. Knjiga I-II. Svjetlost. Sarajevo, 1974.
19. Hasanaginica, 1774-1974. Prepjevi, varijante, studije, bibliografija. Svjetlost. Sarajevo, 1975.
20. Hasanaginica (Hasanagaino) 1774-1974. Esperanto ligo Bosnio Hercegovino, Sarajevo, 1975.
21. Osman - Aziz (Osman Nuri Hadzic i Ivan Milicevic): Izabrana djela. Knjiga I-II. Svjetlost. Sarajevo, 1980.
22. Nasrudin Hodza. Anegdote. Svjetlost. Sarajevo, 1984; 2. izd. 1986.
23. Ahmed Muradbegovic: Izabrana djela. Knjiga I-III. Svjetlost. Sarajevo, 1987.
24. O »nacionaliziranju« muslimana. 101 godina afirmiranje i negiranja nacionalnog identiteta Muslimana. Globus, Zagreb, 1990.
25. Biserje. Izbor iz muslimanske knjizevnosti. Drugo, prošireno, izdanje. Otokar Keršovani. Opatija, 1990.

## Vanjske veze
*
Ilija Ladin

**Ilija Ladin**, pravo ime **Ilija Kozić** (Stratinska, Banja Luka, 19. 7. 1929. — Sarajevo, oktobar 2001.), bosanskohercegovački pjesnik.

Školovao se u rodnom mjestu i Sarajevu gdje je diplomirao na Filozofskom fakultetu francuski i latinski jezik. Objavio je dvanaest pjesničkih knjiga i dobitnik je mnogih nagrada.
Umro je u sarajevskom staračkom domu 23. 10. 2001. godine.

## Djela
* "Prije tebe ničeg nema" (pjesme, 1968.)
* "Od neba naovamo" (pjesme, 1973.)
* "Pjesme o kolibi" (1975.)
* "Pjesme o pticama" (1979.)
* "Pjesme" (izbor, 1982.)
* "Izabrane pjesme" (1984.)
* "Patnja je počela" (pjesme, 1986.)
* "Takav sam vam večeras" (pjesme, 1989.)
* "Gospodin Mo" (pjesme, 1995.)
* "Muzama se ispričavam" (pjesme, 1995.)
* "Račun svodeći" (pjesme, 1999.)

## Nagrade
* Blažo Šćepanović 1974.
* Život 1978.
* Svjetlost 1979.
* Fund for Free Expression Award, U.S.A. 1993.
* Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva 1998.
* Nagrada Društva pisaca BiH 1995. za "Gospodin Mo".

## Vanjske veze
* Kako čitati Ladina 
* Pjesme 
* Ilija Ladin "Račun svodeći"
Senadin Musabegović

**Senadin Musabegović**, rođen u Sarajevu 1970. godine, je bosanskohercegovački esejist i pjesnik. Završio je Filozofski fakultet u Sarajevu. Političku filozofiju diplomirao je na Sienskom univerzitetu u Italiji kod prof. Petera Wagnera sa radom "*Subjekat, Moć, Maska*", a doktorirao na Evropskom institutu u Firenci kod prof. Petera Wagnera sa temom "*Rat - konstitucija totalitarnog tijela". 

Kao gostujući profesor držao je predavanja na [[evropa|evropskim]] i [[Sjedinjene Američke Države|američkim]] [[univerzitet]]ima. Priče, [[esej]]e i [[poezija|poeziju]] počinje objavljivati u [[rat u BiH|ratu]]. 
[[1995]]. godine izdaje svoju prvu [[knjiga|knjigu]] poezije, "*Udarci tijela*", a drugu knjigu poezije "*Odrastanje domovine*" izdaje [[1999]]. godine. Dobitnik je nagrade [[Društvo pisaca BiH|Društva pisaca Bosne i Hercegovine]] i nagrade "*Planjaks*".

Njegovi radovi su prevođeni na [[engleski jezik|engleski]], [[poljski jezik|poljski]], [[italijanski jezik|italijanski]], [[švedski jezik|švedski]] i [[arapski jezik]].

== Djela ==
* "*Udarci tijela*" (1995)
* "*Odrastanje domovine''" (1999)

## Nagrade
* Nagrada Društva pisaca Bosne i Hercegovine za najbolju knjigu objavljenu u Bosni i Hercegovini 1999. godine
* Nagrada Planjaks za najbolju knjigu objavljenu u Bosni i Hercegovini 1999. godine
Asmir Kujović

**Asmir Kujović**, rođen 10. februara 1973. u Novom Pazaru, je bosanskohercegovački književnik. Živi u Sarajevu gdje radi kao urednik u izdavačkoj kući "Vrijeme" i kao urednik časopisa "Lica". Pored poezije i proze piše još i književne kritike, eseje, putopise i novinske članke. 

Roman "Ko je zgazio gospođu mjesec" dobio je najveće priznanje u BiH, godišnju nagradu Društva pisaca BiH i do sada je imao nekoliko izdanja.

## Djela
* "Vojni sanovnik", zbirka poezije, OKO, Sarajevo, 1997.
* "Zagrobni život", zbirka poezije, Omnibus, Sarajeva, 2000.
* "Sarajevo noću", priče, 2000.
* "Ko je zgazio gospođu Mjesec", roman, Vrijeme, Zenica, 2002.

## Vanjske veze
* Nadija Rebronja: Lik i odraz u stvaralaštvu Asmira Kujovića
116.

__NOTOC__

Godina **116.** (**[[rimske brojke|CXVI]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Lamije i Veta** (ili, rjeđe, **godina 869. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 116. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
* 20. ili [[21. 2.]] - [[Rimski Senat]] daje titulu *Parthicus* caru Trajanu za osvajanje [[Nisibis]]a i Batnae ([[Nusaybin]] odn. [[Suruç]]).
* [[Rimsko Carstvo|Rimski]] car [[Trajan]] tokom pohoda na [[Partsko Carstvo]], nakon što je anektirao [[Mezopotamija|Mezopotamiju]] kao novu [[rimska provincija|provinciju]] Carstva, te zauzima [[Seleukija na Tigrisu|Seleukiju]], [[Babilon]], [[Ktesifon]], prelazi Tigris, anektira [[Adijabena|Adijabenu]], zauzima [[Susa|Susu]] i dolazi na obalu [[Perzijski zaljev|Perzijskog zaljeva]], u grad [[Charax Spasinu]] ([[Harakena]] postaje vazal). Taj trenutak predstavlja vrhunac teritorijalne ekspanzije [[Drevni Rim|rimske]] države.
* Trajan se vraća u Babilon, čuje za pobunu u severnoj Mesopotamiji i Armeniji.
* Nakon što je *de facto* svrgnuo partskog kralja [[Osroj I od Partije|Osroja I]], Trajan, u nastojanju da konsolidira novoosvojene teritorije, njegovog sina [[Partamaspat od Partije|Partamaspata]] imenuje novim, klijentskim vladarom Parta. Partamaspat, u nastojanju ugodi svom sizerenu, romanizira svoje ime u Partik (*Parthicus*). Osrojev brat [[Mitridat IV od Partije|Mitridat]] i njegov brat [[Sanatruk II od Partije|Sanatruk]] se proglasili za careve ali poraženi.
* Trajan opseda [[Hatra|Hatru]], zdravlje ga izdaje.
* [[Kitosov rat]]: Trajan iz svoje vojske izdvaja dva odreda s ciljem da se uguše jevreji|jevrejske pobune u njenoj pozadini; jedan, koga line odredi [[Legio III Cyrenaica]] je poslan u [[Judeja|Judeju]], a drugi, koji čini [[Legio VII Claudia]], poslan na [[Cipar]]. Ustanak u Judeji guši [[Lusius Quietus]] po kome je rat i nazvan.
* Trajan [[Rimski Senat|Senatu]] šalje lovorove vijence (*laureatae'') kako bi simbolizirao svoju veliku pobjedu nad Partima.
* Kitosov rat: Rimski vojskovođa Kvint Marcije Turbon dolazi u Aleksandriju i nanosi niz poraza jevrejeskim ustanicima, nakon čega ustanak počinje jenjavati.

## Rođenja
* Carica Liang Na (u. 150)

## Smrti
* Ban Zhao, prva kineska žena-historičar (r. 45)
* Sveti Kvirin od Neussa, rimski kršćanski mučenik
* Sveti Zahej od Jeruzalema, kršćanski biskup Jeruzalema

## Reference

;Literatura
*
Zakej Jerusalimski

**Sveti Zahej od Jeruzalema** (oko 111/113 - 116) je kršćanski svetac iz 2. vijeka koga štuju Rimokatolička i pravoslavne crkve. Bio je četvrti episkop Jeruzalema. Slavi ga se na dan 23. augusta.

U njegovo vreme izbio je drugi Drugi jevrejsko-rimski rat (115-117).

## Napomene
Karlo Topija

**Karlo Topija** (između 1338 i 1342 – 1388) je bio albanski velikaš i knez, iz porodice Topija, koji je vladao delovima današnje Albanije (1359–1388).

## Poreklo i porodica

Karlo Topija je bio sin Andreje Topije i vanbračne ćerke napuljskog kralja Roberta I Anžujskog (1309–1343), koji su pored njega imali još dvoje dece, Dominika i Đerđa (*Đurđa*).

U braku je imao troje dece:
* Đerđa
* Jelenu
* Vojsavu
a imao je još dvoje ili četvoro vanbračne dece:
* Mariju
* Nikitu
* Tanuša
* Lazara

## Život i vladavina

Njegova porodica je uživala podršku napuljskih Anžujaca, a njegov deda Tanuš (*Tanusije*) je vladao oblašću između reka Mata i Škumbe. Njega je 1359. godine nasledio Karlo i aktivno se uključuio u sukobe koji su posle Dušanove (kralj 1331–1346, car 1346–1355) smrti zahvatile Srpsko carstvo, prvenstveno između njegovog sina Uroša (1355–1371) i polubrata Simeona (1359–1371). Svoju vlast na Kruju je proširio 1363. godine, a sukobi sa Balšićima su otpočeli iste godine. On je u proleće 1364. godine zarobio Đurađa I (1362–1378) i posredstvom Dubrovčana je među njima sklopljen mir 1366. godine. Predele južno od Škumbe preuzima 1367. godine, a važnu stratešku tačku na Balkanu, Drač, zauzeo je 1368. godine i uspeo je da ga zadrži, iako ga je u par navrata gubio (1376 i 1385). Po stranim autorima, on se oko 1370. godine se oženio Vojislavom Balšić, ćerkom Balše I (1356–1362), ali se ona ne pominje u knjigama srpskih istoričara.

Njegovi interesi na tlu današnje Albanije su se ukrštali sa interesima Balšića, što je dovelo do ponovnih sukoba sa njima, u kojima je izgubio Drač (1385), iako ga je malo pre toga povratio (1383). Uz pomoć Osmanlija koje su u bici na Savrovskom polju kod Berata 1809.1385. godine pobedile i ubile Balšu II (1378–1385), Karlo je povratio kontrolu nad Dračom. Već naredne godine, on je 1708. sklopio savez sa Mlečanima, a ponudio im je Drač, u zamenu za druge posede na Kritu i Eubeji.

Karlo Topija je umro u januaru 1388. godine i sahranjen je u svojoj zadužbini, manastiru svetog Jovana Vladimira kod Elbasana. Njega je podigao 1381. godine, na temeljima starije crkve (o čemu svedoči uklesani natpis na grčkom, srpskom i latinskom jeziku) i u njega je preneo mošti srpskog kneza Jovana Vladimira, koje su se od sredine XIII veka nalazile u Draču.

Nasledio ga je sin Đerđ (''Đurađ''), koji je 1392. godine predao Drač Mlečanima.

## Povezano
* Drač
* Kruja 
* Balšići

## Napomene

## Reference

## Literatura
* Članak *Karlo Topija* Vladimira Ćorovića (Stanoje Stanojević (*pokretač i urednik*), *„Narodna enciklopedija Srba, Hrvata i Slovenaca“* IV knjiga, (*II fototipsko izdanje*), Beograd 1925. (Novi Sad, 2001))
*
Kvirin od Neussa

**Sveti Kvirin od Neussa** (), ponekad nazivan i *Kvirin Rimski* (čime dijeli ime sa drugim mučenikom) je kršćanski mučenik i svetac koji se štuje u Katoličkoj i pravoslavnim crkvama. Njegov kult ima središte u Neussu u Njemačkoj, iako je bio rimski mučenik.

Prema predaji je bio rimski tribun kome je dan zadatak da, po naređenju cara Trajana, pogubi kršćane Aleksandra, Eventija i Teodola. Međutim, kada su oni pred njim izveli čuda, Kvirin se preobratio na kršćanstvo zajedno sa svojom kćeri Balbinom. Zbog toga je pogubljen odsijecanjem glave 116. ili 117. Kao dan mučeništva se navodi 30. mart, a sahranjen je u katakombi Pretekstata na Via Appiji.

Prema dokumentu koji iz Neussa godine 1485. Kvirinove relikvije je godine 1050. papa Lav IX poklonio Gepi, opatici iz Neussa koja je opisana kao njegova sestra. Otada se one čuvaju u tamošnjoj romaničkoj crkvi. Građani Neussa su ga zazvali za vrijeme neuspješne opsade grada od strane burgundskog vojvode Charlesa Neustrašivog 1474-75. Kasnije se kult proširio po Zapadnoj Evropi, a grad Coreggio u Italiji ga smatra svojim svecem zaštitnikom.

U Njemačkoj među seljacima postoji poslovica "Wie der Quirin, so der Sommer" ("Kakav je Sveti Kvirin, takvo će biti ljeto"), odnosno po vremenu na 30. mart se predviđa kakvo će biti vrijeme tokom ljeta.

## Reference

## Vanjske veze

*  Catholic Encyclopedia
*  San Quirino
*  Quirinus von Rome (von Neuss)
*  Quirinus von Neuss
*
Zilhad Ključanin

**Zilhad Ključanin** (rođen 5. marta 1960. u Trnovi kod Sanskog Mosta, umro 6. juna 2016. u Sarajevu) bio je bosanskohercegovački književnik. Studije filozofije i sociologije završio je na Filozofskom fakultetu u Sarajevu, a magistrirao iz književno-teorijskih znanosti na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, a doktorirao u Sarajevu. Piše poeziju, prozu, književnu kritiku, esejistiku i novinske tekstove. Djela su mu prevođena na više jezika: turski, francuski, engleski, španski, njemački, slovenski, makedonski, bugarski. Uvršten je u sve novije antologije i preglede bosanskohercegovačke i bošnjačke poezije.

Drama "Šehid" premijerno je izvedena 7. decembra 1999. godine u "Bosanskom narodnom pozorištu" iz Zenice u režiji Slobodana Stojanovića. Drama "Muholovac" imala je premijeru 28.2.2008. u Kamernom teatru u Sarajevu u režiji Aleša Kurta. Drama "Švedsko srce moje majke" premijerno je izvedena 2009. godine u Bosanskom narodnom pozorištu u Zenici u režiji Aleša Kurta. Roman "Šehid" je preveden na slovenski jezik: "Pričevalec" (preveo: Damijan Šinigoj), Goga, Novo mesto, 2001.; na arapski (preveo Ismail Bandora), Jordan 2008.

Živio je kao slobodni pisac u Sarajevou.

## Bibliografija
### Poezija
* "Sehara", Svjetlost, Sarajevo 1985. 
* "Mlade pjesme", Svjetlost, Sarajevo 1987. 
* "San urednog čovjeka", Veselin Masleša, Sarajevo 1989.
* "Pjesme nevinosti", Ljiljan, Sarajevo 1994. 
* "Kad puknu pupoljci", Bosanska riječ, Wuppertal/Tuzla 2000.
* "Nikad nisam bio u Bosni", Ljiljan, Sarajevo 2000. 

### Proza
* "Šehid", slikovnica, Biblioteka Ključanin, Zenica 1994.
*"Da, ja prezirem Srbe", NITP Ključanin, Mišmaš, Šmarje-Sap 1994.
* "Šehid", roman, Ljiljan, Sarajevo 1998.; drugo izdanje, Bosanska riječ, Wuppertal/Tuzla 1999.; treće izdanje, Preporod, Sarajevo 2006.
* "Čuješ li što niko ne čuje", novela/radio-drama, Ljiljan, Sarajevo 2001.
* "Četiri zlatne ptice", priče, Vrijeme, Zenica 2002.; drugo izdanje, Bosanska riječ, Wuppertal/Tuzla 2005.
* "Koliko je srce u mrava", pripovijest/roman, Vrijeme, Zenica 2003.
* "Sarajevska hagada i druge priče", priče, Connectum, Sarajevo 2006.
* "Ti si moja P.", priče, Zalihica, Sarajevo 2007.
* "Male priče od životne važnosti", priče, Connectum, Sarajevo 2009.
* "Švedsko srce moje majke", roman, Vrijeme, Zenica 2009.

### Drama
* "Šehid", Centar za kulturu i obrazovanje, Tešanj 1999. 
* "Muholovac", Zalihica, Sarajevo 2008.

### Esej
* Lice svjetlosti, oko, Sarajevo 2004.

## Nagrade
* Nagrada Mak Dizdar (1983. i 1985.), 
* Nagrada Književne omladine BiH za najbolju knjigu pisaca do 30 godina starosti (1987.), 
* Plaketa Unsko-sanskog kantona (1999.), 
* Nagrada "Bosanske riječi" za roman godine (2000.), 
* Nagrada Društva pisaca BiH (2000). 
* Nagrada Zija Dizdarević (2002.)
* Nagrada Alija Isaković (2008.)
Laureat

**Laureat** (od , "ovjenčan lovorom") je izraz kojim se označava dobitnik neke prestižne javne nagrade na polju nauke ili umjetnosti, odnosno pobjednik isto tako prestižnog umjetničkog natjecanja. Naziv potiče od lovorovog vijenca koji su kao simboličku nagradu primali pobjednici prestižnih pjesničkih natjecanja u antičkoj Grčkoj. Običaj su kasnije preuzeli Rimljani, da bi se izraz laureat kao dobitnik te i sličnih nagrada tokom srednjeg vijeka proširio u Zapadnoj Evropi, a kasnije i u svijetu.
Marcije Turbon

**Kvint Marcije Turbon** (*Quintus Marcius Turbo*, druga polovica 1. vijeka - prva polovica 2. vijeka) bio je rimski političar i vojskovođa u službi careva Trajana i Hadrijana.

Oko godine 95. je služio kao centurion u II ''Adiutrix'' legiji u Panoniji, odnosno u garnizonu Akvinkum, gdje se sprijateljio sa Hadrijanon, tadašnjim guvernerom. Od 110 do 113. je, pak, služio kao *procurator ludi magni*, odnosno direktor najveće gladijatorske škole u Rimu. Godine 113. je imenovan za *praefectus classis Misenensis*, odnosno komandanta Mizenske flote; na tom mjestu je igrao važnu ulogu u prebacivanju Trajanove vojske u istočne provincije radi velikog pohoda na Partsko Carstvo, a potom u gušenju velikog ustanka među Jevrejima. Godine 118. je pacificirao Mauretaniju, a iste godine i u Daciji suzbio provalu Jaziga. Nakon toga se vratio u Rim gdje je proglašen pretorijanskim prefektom. 

## Literatura/napomene
* Syme, Ronald. Guard Prefects of Trajan and Hadrian. Vol. 70. Society for the Promotion of Roman Studies. 64-80.
* Smallwood, Mary E. Palestine A.D. 115-118. 4th ed. Vol. 11. Franz Steiner Verlag. 500-10.
* Syme, Ronald. The Wrong Marcius Turbo. 1st ed. Vol. 51. Society for the Promotion of Roman Studies, 1962. 87-96.
* Wade, Donald W. Some Governors of Dacia: A Rearrangement. 2nd ed. Vol. 64. Chicago, IL: The University of Chicago P, 1969. 105-07.
* "Trajan (c. 53-117)." DISCovering Biography. Online ed. Detroit: Gale, 2003. Student Resource Center - Gold. Gale. Sacred Heart Preparatory (BAISL). 26 Nov. 2008 http://find.galegroup.com/ips/start.do?prodId=IPS 
* "Hadrian, Emperor of Rome (76-138)." DISCovering World History. Online ed. Detroit: Gale, 2003. Student Resource Center - Gold. Gale. Sacred Heart Preparatory (BAISL). 26 Nov. 2008 .
Carica Liang Na

**Carica Liang Na** (梁妠) (116-150), formalno **Carica Shunlie** (順烈皇后, doslovno "dobra i ostvarujuća carica"), bila je kineska carica iz dinastije Han. Suprug joj je bio car Shun od Hana. Kasnije je služila kao regentica svom sinu caru Chongu, kao i dvojici rođaka - caru Zhiju i caru Huanu. Kao carica majka i regentica se trudila savjesno upravljati zemljom, ali se previše oslanjala na svog korumpiranog i nasilnog brata Liang Jija, čija je tiranija nakon njene smerti izazvala dvorski puč od strane Huana u kome je likvidiran cijeli klan Liang.

## Izvori
* *[[Knjiga Kasnijeg Hana]]*, vol. 10, part 2.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 51, 52, 53, 54.
Hermiona iz Efeza

**Sveta Hermiona iz Efeza** (? - 117) je rana kršćanska mučenica koju kao sveticu štuju Rimokatolička i pravoslavne crkve. Bila je kćer Svetog Filpa Đakona. Ubijena je za vrijeme progona kršćana pod rimskim carem Trajanom. U Djelima apostolskim, Hermiona se naziva proročicom.

## Napomene
Adijabena

**Adijabena** (od starogrčkog , *Adiabene*, što je izvedeno od aramejskog , **' ili **') je bilo drevno asirijsko polunezavisno kraljevstvo u Mezopotamiji, čiji je glavni grad bila Arbela (današnji Arbil u Iraku). Poznata je po tome što su se njeni vladari preobratili na judaizam u 1. vijeku.

## Vladari
# Izat I (cca. 15)
# Bazej Monobaz I (20?–30?)
# Heleni (cca. 30–58)
# Izat II bar Monobaz (cca. 34–58)
# Vologez (partski pobunjenik koji je izazivao Izata II) (cca. 50)
# Monobazus II bar Monobazus (58 – sredina 70-ih)
# Meharasp (?–116)
# pod Rimskim Carstvom (116–117)
# Narsai od Adijabene (cca. 170–200)
# nepoznato (200 – cca. 310)
# Afraat (cca. 310)
# pod Sasanidskim Carstvom (226–649)

## Biskupi
Između 5. i 14. vijeka Adijabena je bila metropolitanska provincija Asirijske crkve Istoke. *Ljetopis Erbila*, navodna historija kršćanstva u Adijabeni pod Partima i Sasanidima, navodi brojne rane biskupe Erbila. Autentičnost *Ljetopisa Erbila* je upitna, i historičari se ne slažu koliko je pouzdan izvor. Neki od dolje navedenih biskupa su potvrđeni u drugim izvorima, ali su najraniji biskupi najvjerojatnije legendarni.

# Pkidha (104–114)
# Semsoun (120–123)
# Isaak (135–148)
# Abraham (148–163)
# Noh (163–179)
# Habel (183–190)
# Abedhmiha (190–225)
# Hiran od Adijabene (225–258)
# Saloupha (258–273)
# Ahadabuhi (273–291)
# Sri'a (291–317)
# Iohannon (317–346)
# Abraham (346–347)
# Maran-zkha (347–376)
# Soubhaliso (376–407)
# Danijel (407–431)
# Rhima (431–450)
# Abbousta (450–499)
# Josip (499–511)
# Huana (511–?)

## Reference

## Vanjske veze
 
* Bishops of Adiabene 
* History of Aramaic (includes references to Adiabene)
* The forced conversion of the Jewish community of Persia and the beginnings of the Kurds  
* "Assyria" at Livius.org
* "Arbela" at Livius.org
* Adiabene, Jewish Kingdom of Mesopotamia (different page see above) 
* Info from Jewish Encyclopedia
Partamaspat od Partije

**Partamaspat** (prva polovica 2. vijeka) je bio rimski klijentski vladar, prvo Partije, a potom kraljevstva Osroena.

Rođen je kao sin partskog kralja Hosroja, ali je iz nepoznatih razloga prognan u Rim. Kada mu je otac napao Armeniju, rimski car Trajan je to iskoristio kao povod za veliki pohod na istok. Trajanove trupe su 115. i 116. zabilježile spektakularne uspjehe - zauzele su cijelu Mezopotamiju i prodrle do obale Perzijskog zaljeva. Trajan je ispočetka namjeravao te teritorije neposredno anektirati u Carstvo, ali je 116. umjesto toga Partamaspata imenovao novim partskim kraljem. Partamaspat se, međutim, nije mogao održati nakon povlačenja rimske vojske te je Hosroj ponovno preuzeo vlast, natjeravši sina da ponovno traži zaštitu.

Trajana je u međuvremenu naslijedio car Hadrijan, koji nije imao interesa ni volje za nastavak rata, te je umjesto toga sklopio mirovni sporazum sa Hosrojem. Partamaspat je, pak, od Hadrijana 118. kao svojevrsnu utješnu nagradu primio titulu su-vladara Osroene, malog kraljevstva koje je služilo kao svojevrsni tampon između dva carstva. Partamaspat je tamo vladao zajedno sa Yalurom od 118. do 122. a potom do 123. kao jedini vladar.
Maur, Pantalemon i Sergije

**Sveti Maur, Pantelemon i Sergije** (, , umrli 117.) su rani kršćanski mučenici koji se štuju u gradu Bisceglia na italijanskoj obali Jadrana. Prema predaji je Maur bio rodom iz Bethlehema, te ga je Sveti Petar poslao u Italiju i postavio za prvog biskupa Biseglie. Pogubljeni su za vrijeme progona kršćana koje je provodio car Trajan.

## Napomene
Sveti Astije

**Sveti Astije** (, ? - 117?) bio je rani kršćanski vođa i mučenik poznat kao prvi biskup Dirahijuma (današnji Drač u Albaniji). Prema predaji, za vrijeme cara Trajana i njegovih progona kršćana, Astija je uhapsio tamošnji rimski guverner Agrikola. Nakon što je Astije odbio štovati boga Dioniza, Agrikola ga je mučio i pogubio razapinjanjem na križ. Još nekoliko kasnijih svetaca - Peregrin, Genaj, Lukijan, Pompej, Hesihije, Papije i Saturnin su pogubljeni zato što su ga podržavali. Astija kao sveca danas štuju Rimokatolička (na dan 7. jula) i pravoslavne crkve (na dan 4. juna).

## Napomene
Ivan I

**Ivan I** ili **Jovan I** može značiti:
* Ivan Zlatousti, carigradski patrijarh
* Jovan Antiohijski
* Ivan I., papa
* Ivan Bez Zemlje 
* Ivan I., francuski kralj
* Ivan I., moskovski veliki knez,
* Ivan I., portugalski kralj
* Ivan I., Grof Luksemburški
* Johanes I od Etiopije
Elije Aristid

Publije Elije Aristid, (117 - oko 189), Grčki retor

Grčki retor. Pisao govore dijelom održane, a dijelom namijenjene čitanju (sačuvano 55). Najpoznatiji su **Panatenejski govor** i **Pohvala Rima**. Također napisao **Pjesničko umijeće**. Njegovi su govori važni za poznavanje grčke povijesti, rimskih ustanova, povijesti i topografije Male Azije i povijesti antičkog zemljopisa. Čitan i cijenjen i u srednjem vijeku, uzor kasnijim govornicima.
Dječja glista

**Dječja glista** (*Enterobius vermicularis*) je parazit koji živi u tijelu djece. Spada u obliće. Jaja dječje gliste vrlo su otporna i mogu preživjeti u tlu i do deset godina. Dječja glista pomoću ždrijela uzima sokove domaćina. Gliste su razdvojenog spola. Žive uglavnom u debelom crijevu ili u tankom crijevu. Izgledaju kao mali bijeli končići, i mogu se vidjeti golim okom. Ženka noću polaže jaja oko analnog otvora. To i zaziva neprijatan svrab, zbog čega se deca češu, i nesvesno skupljaju oplodjena jaja.

## Način zaraze

Djeca se zaraze kad se igraju sa zemljom, gurajući ruke ili druge predmete zaražene jajašcima u usta. Ženke noću polažu jaja oko analnog otvora i to izaziva svrab. Deca se češu i lako jajima zaprljaju ruke. I tako ih pojedu.

## Znakovi bolesti
Znakovi bolesti su iznemoglost, teško disanje, zastoji u probavi (često rijetka stolica).

## Izvori
118.

__NOTOC__
Godina **118.** (**[[rimske brojke|CXVIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Hadrijana i Fuska** (ili, rjeđe, **godina 871. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 118. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* [[Rimsko Carstvo|Rimski]] car [[Hadrijan]] služi kao [[Popis konzula ranog Rimskog Carstva|rimski konzul]].
* U [[Rim]]u dovršeni veliki [[Rimski forum|forum]] koga je započeo graditi car [[Trajan]]; slavoluci, stupovi, kompleks [[tržnica]] i ogromna [[Basilica Ulpia|bazilika]] su izgrađeni na mjestu gdje su ranije bile stotine [[stan]]ova. 
* Okončano dugogodišnje suparništvo između sjevernih i južnih plemena [[Huni|Huna]].
* Hadrijan [[Osroene|Osroenu]] ponovno čini autonomnom klijentskom državom [[Rimsko Carstvo|Rimskog Carstva]].
* Hadrijan naređuje pogubljenje četvorice [[Rimski Senat|senatora]] - sve bivših konzula - koji su optuženi za zavjeru s ciljem njegovom svrgavanja. Nakon dugo vremena su pogoršani odnosi rimskog Senata i rimskog cara.
* [[Drevni Rim|Rim]] premašuje milion stanovnika, što ga čini najvećim gradom na svijetu.
* U kineskoj grobnici u [[Chengdu]]u (provincija [[Sečuan]]) oslikan najstariji poznati prikaz [[tačke|tački]].
* U Rimu započela gradnja [[Panteon (Rim)|Panteona]] (približni datum).
* 118–[[128]] – Napravljen *Boj Kentaura i divljih zvijeri'' u Hadrijanovoj vili u Tivoliju, moguća kopija slike koju je krajem 5. vijeka pne. napravio grčki umjetnik Zeuksid (približni datum). Danas se čuva u Staatliche Museen zu Berlin, Preussischer Kulturbesitz, Antikensammlung.

## Rođenja
*

## Smrti
* Ren Shang, kineski general u službi dinastije Han
Stan

**Stan** označava dio neke građevine koji služi za, u pravilu trajni, smještaj odnosno stanovanje pojedinca, porodice ili grupe osoba. Zgrada koja se većim dijelom sastoji od zasebnih stanova se naziva **stambena zgrada**.

## Povezano
* Stanarsko pravo
Zeuksid

**Zeuksid** (, 464. pne.—390. pne.) je bio grčki slikar iz grada Herakleje u južnoj Italiji.

Od Plinija Starijega doznajemo da je Zeuksid naslikao atleta, s natpisom da će lakše biti tu sliku kuditi negoli je podražavati (XXXV 63). Poznata je anegdota ο Zeuksidu i Parasiju slikaru iz Efesa, koji su se nadmetali za prvenstvo u podražavanju prirode. Ako umetnik slika karaktere kao Polignot, on prelazi u poeziju. Polignot se ugleda na Homera, i njegove freske nisu drugo nego naslikane epopeje: svaka slika mu je mnogočlana, tj. prikazuje ljudske odnose, a iz njih se vidi šta naslikani ljudi hoće ili neće. Njihovi radovi ne bave se pojedinim čovekom, da bi posmatrač iz njegova lica razumeo duševne pokrete ili iz oblika tela upoznao pokrete telesne. Ali s vremenom su slikari shvatili svoj pravi zadatak i pronašli za to podesna sredstva. Jedan od najvećih unapređivača slikarske umetnosti bio je Zeuksid, za čiju su umetnost karakteristične ove reči Aristotelove:

„Uopšte, ono što je nemoguće treba pravdati razlozima umetnosti ili onim što je bolje ili opštim mišljenjem. Jer, sa gledišta umetnosti više važi ono što je verovatno a nemoguće negoli ono što je moguće a neverovatno, pa, ako i nije moguće da stvarno ima onakvih ljudi kako ih je slikao Zeuksid, ipak se može odgovoriti da je bolje prikazivati ih tako, jer ideal treba da nadmašuje stvarnost" (Poet. 1461 b 10-15).

Kao slikar, Zeuksid je savršeniji od Polignota, jer se bolje umeo služiti bojama, a usavršio je i upotrebu svetlosti i senke: „luminum umbrarumque invenisse rationem traditur", kaže Kvintilijan (XII 10, 4). Raspolažući takvim tehničkim mogućnostima, Zeuksid je naslikao grožđe tako verno da su ptice doletele i htele ga zobati. Tim uspehom mnogo se hvalio pred Parasijem. Ovaj, koji se naročito odlikovao finoćom linije, donese Zeuksidu sliku s platnenom zavesom: Zeuksid htede zavesu odmaći da vidi sliku pod njom, a kada tamo, zavesa je bila samo naslikana. Tako je Zeuksid prevario samo ptice, a Parasije Zeuksida (Plin. XXXV 65).

Zabeležen je jedan slučaj i Parasijeva poraza. U jednoj utakmici na ostrvu Samu učestvovao je i Parasije sa Timantom iz Sikiona, i tom prilikom pobedio ga je Timant, koji se naročito proslavio slikom Žrtvovanje Ifigenije. Nadmetali su se slikom koja je prikazivala nadmetanje Ajanta i Odiseja za oružje Ahilejevo (Plin. XXXV 71). Dakle, jedan slikarski nagon za prvenstvo u slikanju jednog herojskog agona! Prijateljima koji su se žalostili zbog njegova poraza, on je duhovito odgovorio da ga neuspeh nimalo ne uzrujava, samo mu je žao što je Ajant još jedared pobeđen (Athen. XII 543 Ε). 

## Literatura
* Đurić M. N. 1959. Iz helenskih riznica. Beograd.
Slobodni svijet

**Slobodni svijet** () je izraz kojim se zajednički opisuju sve države današnjeg svijeta čije društveno-političko uređenje odgovara liberalnoj demokraciji u skladu s uvriježenim standardima današnjeg zapadnog svijeta (višestranačje, sloboda izražavanja i sl.).

Nastao je u SAD-u u doba Hladnog rata kada se prije svega koristio u propagandne svrhe protiv SSSR-a i njegovih saveznika u Istočnom bloku, nastojeći istaknuti političke i druge slobode koje su građani zapadnih država uživali, za razliku od građana tadašnjih komunističkih država. U stvarnosti je glavni kriterij za pripadnost "slobodnom svijetu" bilo savezništvo sa SAD, odnosno neprijateljstvo prema SSSR, pa su se tako članicama "slobodnog svijeta" smatrale i izrazito ne-demokratske, pa i totalitarne države kao što je bila Španija pod Francom, Grčka pod vojnom huntom između 1967. – 1974., Čile pod Pinochetom i Tajvan u doba Čang Kai-šeka, a uključujući i cijeli niz autokratskih režima u Trećem svijetu.

Amerocentrična priroda se tom pojmu pripisivala i na temelju toga što se za predsjednika SAD koristila neslužbena titula "vođa slobodnog svijeta".

Od završetka Hladnog rata izraz je gotovo potpuno iščezao iz upotrebe, s obzirom da za njega, zbog američke i zapadne pobjede, više nije bilo potrebe, a i zbog toga što ga u dijelu javnosti SAD i drugih vodećih zemalja smatraju ne samo anakronim, nego i politički nekorektnim. Nakon toga se uglavnom koristi u retorici desničarskih političkih stranaka kako bi se istakle razlike zapadnih zemalja i kultura u odnosu na ostatak svijeta. Kao primjer može poslužiti česta upotreba tog pojma od strane hrvatskog predsjednika Franje Tuđmana koji je njome nastojao istaknuti pripadnost Hrvatske zapadnim vrijednostima, za razliku od "komunističke", "bizantske" i "orijentalne" Srbije.

## Povezano
* prvi svijet
* slobodna zemlja
* zapadni svijet
* Liga demokracija
Ren Shang

**Ren Shang** (, ? - 118) bio je kineski vojskovođa u službi dinastije Han, najpoznatiji kao generalni protektor Zapadnih oblasti u periodu od 102. do 106.

Prvi put se spominje nakon bitke kod Ikh Bayana 91. kada je zajedno sa Geng Kuijem progonio poražene Xinongnue, Godine 93. je zajedno sa Wang Fuom nakon potjere ubio Yujuchian Chanyua, posljednjeg vođu Sjevernih Xiongnua. Kada je slavni Ban Chao zbog bolesti bio prisiljen napustiti mjesto Generalnog protektora, zamijenio ga je Ren Shang. Prije odlaska je Ren Shnagu savjetovao da, zbog specifičnih okolnosti života na granici, prema svojim podanicima i potčinjenima bude popustljiviji nego što bi to inače bio u Kini. Ren Shang ga nije poslušao, te je stvorio uvjete za pobunu koja će 107. protjerati kineske vlasti iz tog područja. Godine 118. je Ren Shang pogubljen zbog pogrešaka koje su dovele do tih događaja.

## Reference
*  
*  (forthcoming)
119.

__NOTOC__
Godina **119.** (**[[rimske brojke|CXIX]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Hadrijana i Rustika** (ili, rjeđe, **godina 872. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 119. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
* [[Rimsko Carstvo|Rimski]] car [[Hadrijan]] stacionira [[Legio VI Victrix|VI *Victrix* legiju]] u [[Rimska Britanija|Britaniju]], kako bi pripomogla pri gušenju lokalnih pobuna te zamijenila [[Legio IX Hispana|IX *hispansku'' legiju]] u Eborakumu.
* Salonina Matidija, nećaka rimskog cara Trajana, umire te joj na pogrebu Hadrijan drži govor te posvećuje hram u Rimu.
* Sjevernim dijelom Indije vlada skitski kralj Nahapana, koji napada kraljevstvo Andhra i pripaja južnu Radžputanu.

## Rođenja
*

## Smrti
* Salonina Matidija, nećaka rimskog cara Trajana (r. 68)
* San Secondo iz Astija, biskup i mučenik
* iza 119 – Plutarh, grčko-rimski pisac (r. 46)
PORT

**„PORT“** je porodicа Internet sаjtovа sа kulturnim sаdržаjimа , odnosno informаcijаmа o kulturnim dogаđаjimа. Prvi takav sajt je osnovan 1995. godine. Danas postoji njena srpska a i hrvatska varijanta. Nazin hrvatske varijante je KAMO.hr.

Cilj sаjtovа iz porodice PORT je dа se nа više jezikа dаju informаcije o filmovimа, TV progrаmimа, teаtrimа, nа tаkаv nаčin, dа se mogu pronаći lokаlni progrаmi.

## Krаtаk istorijаt
Prvi „PORT“ je osnovаn u Mаđаrskoj u župаniji Fejer, u jednom mаlom selu Čаpdi 1995. godine. Osnivаč Žolt Veselovski je pokrenuo sаjt „PORT.hu“.  To mаlo preduzetništvo je dаnаs izrаslo u nаjznаčаjniju bаzu podаtаkа u Srednjoj Evropi, kojа imа svoje sаjtove u više zemаljа i oko 350.000 posetilаcа dnevno. Tаkođe većinа sаdržаjа se može pronаći nа više jezikа.

Posle uspehа u Mаđаrskoj, osnivаč je 2000. godine osnovаo PORT.ro nа rumunskom jeziku, pа u Češkoj Port.cz (kojа je nekаd nosilа ime houser.cz) sа lokаlnim kаncelаrijаmа, zа potrebe publike. Od 2007. godine postoji sаjt Port.sk zа Slovаčku (kojа je nekаd nosilа ime kulturа.sk). Početkom 2008. godine je sа grupom Bertelsmаn zаjedno osnovаlа svoju kаncelаriju, а sаjt KAMO.hr je isto postаlа člаn porodice „Port“, zаgrebаčki mаgаzin **Grаdski Puls** isto spаdа u tu porodicu. Srpski PORT.rs osnovаn je 2009. godine.

## Oblаsti kulture nа srpskom i na hrvatskom "PORT"-u (PORT.rs i KAMO.hr)
Nа srpskoj verziji, se mogu pronаći.

# TV progrаmi 
# Progrаmi bioskopа, bаzа podаtаkа o filmovimа, podаci o DVD izdаnjimа
# Progrаmi teаtаrа, bаzа podаtаkа o predstаvаmа
# Preporuke

Ponuda hrvatske varijante je nešto šira:

# TV programi
# Programi kina, baza podataka o filmovima, podaci o DVD izdanjima
# Programi kazališta, baza podataka o predstavama
# Glazba
# Izložbe
# Festivali
# Nagradne igre
# Preporuke

## Člаnovi porodice Port
* Međunаrodni sаjt PORT-network.com 
* Srbijа: PORT.rs 
* Hrvаtskа KAMO.hr
* Mаđаrskа PORT.hu
* Rumunijа PORT.ro 
* Slovаčkа PORT.sk
* Češkа PORT.cz
Ali I od Jedžua

**Ali I od Jedžua** (? - 18. juna 1788) bio je *[[Ras (titula)|Ras]]* Bedžemdera, a nakon smrti *Rasa* Mikael Sehula, regent etiopskih careva. Ali je bio sin Aba Seru Gvangula poglavice plemena Jedžu Oromo i Gelebu Faras.

Prema historičaru Mordechaju Abiru, Ali je osnovao grad Debre Tabor, koji je postao glavni grad njegove dinastije. No po etiopskoj Carskoj kronici Ali nikad nije stolovao u Debre Taboru, već se uz njega usko vezuje Filakit Gereger (koji se u Kronici naziva Garagara).

## Biografija
Jedan od prvih koraka u usponu Alija ka moći i vlasti bio je kad ga je tadašnji car Tekle Georgis I u augustu 1781, uzeo na svoj dvor i postavio za balambarasa. Dvije godine kasnije, je još uvijek kao balambaras sudjelovao u carevu neuspjelom pohodu na Šou. Deset mjeseci kasnije, udružio se sa rasom Haile Josadikom u uroti protiv cara. Nakon što su ga pobijedili kod Afarvanata, Tekle Georgis je pobjegao u egzil u planinsku utvrdu Amba Sel. Nakon toga su njih dvojica oslobodili 
Jasua Atseku iz zatočeništva na planini Veni i postavili za etiopskog cara 18. februara 1784. Kao nagradu za to, Ali je unaprijeđen u dejazmača.

Ali je poduzeo nekoliko koraka da učvrsti svoj položaj i da se dokopa pozicije Rasa. Priliku mu je ponudila njegova nećakinja Ankvalit, a ta je bila da preuzme položaj uticajnog dejazmača kod Hajle Ešteja u Bedžemderu. Ovaj komplot doveo je ga do sukoba sa dotadašnjim saveznikom rasom Haile Josadikom, koji je ionako već izbio između njih, kad je Ali oslobodio iz progonstva Tekle Georgisa i vratio ga na carski tron 1786. 
Kao odgovor na to Ras Haile Josadik pružio je utočište svrgnutom caru Jasuu III u svom Godžamu.

I Ali je kao i mnogi drugi tadašnji rasovi krenuo u reorganiziranje svoje vojske, ono se sastojalo od raspuštanja starih jedinica i formiranja novih, ali ovaj put uz garantiranje zemljišnih posjeda u zamjenu za odanost od strane njih, a ne kao dosad od cara. Tako da su ti novi vojnici, materijalno bili ovisni o svojim novim gospodarima a ne o caru.

Njegov bivši saveznik Ras Haile Josadik uzeo je za svog dejazmača Volde Gabrijela, sina Rasa Mikaela Sehula i tako si osigurao novo savezništvo, odmah nakon toga on je svog pulena Bajdu Marjama proglasio za neguš negastija (etiopskog cara).
Ali koji je u međuvremenu postao Ras u to vrijeme bio je zaokupljen s pobunom koju je protiv njega poveo njegov rođak Jasufe u Lasti, no instaliranje cara koji mu nije bio po volji shvatio je kao ozbiljnu prijetnju, i brzo je sklopio mir sa Jasufom, da se može posvetiti novoj opasnosti po svoj položaj.

U četvrtak prije Uskrsa 1788., vojska Ras Alija, dejazmača Hajle Ešteja i cara Tekle Georgisa I sukobila se sa udruženim snagama Rasa Haile Josadika, dejazmača Gebrea i Volde Gabrijela u Bitci kod Madaba. Car i Ali su pobijedili, dejazmač Volde Gabriel je poginuo u bitci a pretedent za cara Bajda Marjam je zarobljen, samo se Ras Hajle Josadik uspio spasiti bijegom sa bojišta natrag u svoj Godžam.

Nakon te bitke Ras Ali, razbolio se i umro u Filakit Geregeru, pisac Carske Kronike tvrdi da se razbolio jer se konstantno teško opijao, pokopan je u Lalibeli.

## Reference
Filakit Gereger

**Filakit Gereger** zapravo su dva naselja **Filakit** (novije naselje na magistralnoj cesti Adis Abeba - Gondar) i **Geregera** (starije naselje, zvano i **Geregera Giorgis** udaljeno par kilometara) u sjevernoj Etiopiji. Nalazi se u Zoni Semien Volo u Regiji Amhara, na nadmorskoj visini od 2865 metara. Filakit Gereger je upravno sjedište worede Meket.

Filakit Gereger udaljen je oko 220 km od Bahir Dara u pravcu zapada, 272 km od Gondara u pravcu sjevero zapada, te oko 598 od Adis Abebe u pravcu juga.

## Historija
Najraniji zapis o Geregeri je onaj iz *Kraljevske kronike* etipskog cara Suseniosa I, koji se tu zaustavio na svom vojnom pohodu protiv pobune koju je protiv njega podigao Jonael 1620. U Geregeri se zaustavio i car Johanes I Etiopski na svom povratku iz Aringa, 1677. Krajem 18. vijeka Gereger je bio sjedište Pokrajine Bedžemdar, u kojem je stolovao i umro 1788 *[[Ras (titula)|ras]]* Ali I od Jedžua 

Od 1964, Geregera je upravno središte tadašnje worede Šedeho Mekiet.

## Stanovništvo
Prema podacima Središnje statističke agencije Etiopije za 2005 Filakit Gereger imao je ukupno 5,517 stanovnika, od toga su njih 2,623 bili muškarci, a 2,894 bile su žene. 

## Izvori
Mira Trailović

**Mira Trailović** (Kraljevo, 22. januar 1924. — Beograd, 7. avgust 1989) osnivač je i dugogodišnji upravnik Ateljea 212, poznatog pozorišta u Beogradu. Diplomirala je režiju na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu. Kasnije je na istom tom fakultetu bila profesor. Zajedno sa Jovanom Ćirilovom je 1967. osnovala Beogradski internacionalni teatarski festival - BITEF). Svojim beskrajnim šarmom i prodornošću, talentom za ubeđivanje, na BITEF je dovodila najavangardnija i najpoznatija pozorišta i predstave. Dovela je u Beograd: Semjuela Beketa, Ježija Grotovskog, Pitera Bruka, Living teatar, Euđenija Barbu, Boba Vilsona, Ričarda Šeknera, Petera Štajna, Pinu Bauš, La Mamu, kao i mnoge druge. Za života je odlikovana najvišim odlikovanjima Francuske, jer je deo svog života provela u Parizu u Teatru nacija. 

Iz milošte su je zvali „Buldožer u bundi“. Bavila se i pozorišnom režijom, njeni komadi su uvek bili avangarda u pozorišnom životu Beograda. Miri u spomen treba reći da se grozila reči „Avangarda“, odbijala je da njen rad ima ikakve veze sa avangardom i uvek je postavljala pitanje: „A šta je to avangarda?“.

Između ostalog, režirala je:
* "Faust"
* "Kosa". 

U blizini Bajlonijeve pijace u Beogradu postoji Trg (skver) Mire Trailović kao i pozorište pod imenom Bitef Teatar.
## Vanjske veze
* „Mira Trailović - legenda Ateljea 212“, Boro Krivokapić, *Večernje novosti*, feljton, 2007.
Bitef teatar

**Bitef teatar** je pozorište u Beogradu. Osnovan je 1989. u rekonstruisanoj nemačkoj evangelističkoj crkvi, čija je gradnja počela 1940, u blizini Bajlonijeve pijace. Ispred je mali trg nazvan „Trg Mire Trailović“

Uloga Bitef teatra od prvih dana bila je, pored realizacije Bitef festivala i širenje efekata festivala i novih pozorišnih tendencija tokom cele godine. 

Koncept Bitef teatra ostao je isti do danas. Otvoren je za sve vrste novih izraza, za prevazilaženje utvrđenih granica, za istraživanje i davanje podrške umetnicima koji su spremni na hrabre iskorake. Bitef teatar pokušava da pokaže kako je pozorište institucija koja i stvara kulturu, a ne ona koja samo povlađjuje određenom kulturnom modelu.

Zato se posebna pažnja poklanja pozorišnim aspektima koji su nedovoljno razvijeni u domaćem pozorištu, kao što su savremeni ples i teatar pokreta.

Bitef teatar je organizovan po ugledu na moderna evropska pozorišta, nema stalno zaposlen umetnički ansambl, već ga angažuje po projektima. 

U Bitef teatru zaposlen je mali broj ljudi i oni stoje neprestano na usluzi svima koji razvijaju novu i drugačiju umetničku scenu Beograda

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična prezentacija
* Bitef teatar na PORT.rs