open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nagrada Meša Selimović (Srbija)

**Nagradu "Meša Selimović"**, za najbolji roman, dodeljuju novine "Večernje novosti" i Udruženje izdavača i knjižara Srbije i Crne Gore (od 2007. samo Srbije). Nagrada "Meša Selimović" se dodeljuje od 1988. Nagrada se sastoji od reljefa sa likom Meše Selimovića, rad akademskog umetnika Miroslava D. Savića, povelje i novčane nagrade od 200.000 dinara.

Nagrade su dodeljene sledećim autorima:
* 1988: Dubravka Ugrešić ("Forsiranje romana rijeke") i Milorad Pavić ("Predeo slikan čajem")
* 1989: Slobodan Selenić - "Timor mortis"
* 1990: Svetlana Velmar-Janković - "Lagum"
* 1991: Radoslav Bratić - "Strah od zvona"
* 1992: Ivan V. Lalić - "Pismo"
* 1993: Radoslav Petković - "Sudbina i komentari"
* 1994: Dragan Jovanović Danilov - "Živi pergament"
* 1995: Antonije Isaković - "Gospodar i sluge"
* 1996: Dobrica Ćosić - "Vreme vlasti"
* 1997: Goran Petrović - "Opsada crkve Svetoga Spasa"
* 1998: Dobrilo Nenadić - "Despot i žrtva"
* 1999: Milosav Tešić - "Sedmica"
* 2000: Radovan Beli Marković - "Liminacija u ćelijama"
* 2001: Danilo Nikolić - "Jesenja svila"
* 2002: Rajko Petrov Nogo - "Nedremano oko"
* 2003: Vojislav Karanović - "Svetlost u naletu"
* 2004: Stevan Raičković - "Fascikla 1999/2000"
* 2005: Miro Vuksanović za roman "Semolj zemlja". 
* 2006: Novica Tadić za poetsku zbirku "Neznan". 
* 2007: Dragan Velikić za roman "Ruski prozor" 
* 2008: Petar Sarić za roman „Sara“ i Vladimir Kecmanović za roman „Top je bio vreo“
* 2009: Živorad Nedeljković za zbirku pesama „Ovaj svet“ 
* 2010: Vladan Matijević za roman „Vrlo malo svetlosti“
* 2011: Dejan Aleksić za pesničku knjigu „Jedino vetar“
* 2012: Aleksandar Gatalica za roman „Veliki rat“
* 2013: Ivan Negrišorac za poetsku zbirku „Kamena čtenija“ i Slobodan Vladušić za roman „Mi, izbrisani“
*2014: Enes Halilović za pesničku zbirku „Zidovi“

## Povezano
* Nagrada Meša Selimović (BiH)

## Izvori
Opći izbori u Mjanmaru 2010.

**Parlamentarni izbori u [[Mianmar|Mjanmaru]] 2010** su se održali 7. 11.2010. godine. To su bili prvi izbori u državi za poslednje 20 godina.

Građani Mjanmara birali su:
* 330 poslanika u Predstavničkom domu
* 168 poslanika u Nacionalnom domu
* poslanike u Domovima provincija i oblasti

Ukupno je bilo 29. mln. upisanih birača.

## Rezultati
Ovo su početni rezultati po strankama:

Nacionalna demokratska sila dobila je ukupno 16 poslanika.

## Reference
Ivica Đikić

**Ivica Đikić** (Tomislavgrad, 1977.), hrvatski književnik i novinar. Pažnju javnosti je skrenuo svojim člancima kao novinar, a kasnije kao i urednik u splitskom *[[Feral Tribune]]u*. Poslije je radio kao novinar, a potom i kao glavni urednik riječkog *[[Novi list|Novog lista]]* (2009–10). Danas radi kao urednik tjednika *[[Novosti (samostalni srpski tjednik)|Novosti]]*.

Godine 2004. dobio je u Tuzli nagradu ''Meša Selimović'' za svoj roman *Cirkus Columbia*.

Svoja iskustva iz rada u *Novom listu* je iskoristio za scenarij televizijske serije *[[Novine (TV serija)|Novine.]]*

## Vanjske veze
*
Ognjen Spahić

**Ognjen Spahić** (Podgorica, 1977.), crnogorski književnik.

Objavljuje prozu i književnu kritiku u svim relevantnim crnogorskim i drugim časopisima za književnost i kulturu (*[[Plima (časopis)|Plima]]*, *[[Ars]]*, *[[Libra Libera]]*, *[[Balcanis]]*,* [[Sodobnost]]*...). Član je uredništva književnog časopisa *Plima*. Živi u Podgorici i radi u uredništvu za kulturu nezavisnog dnevnika *[[Vijesti (Podgorica)|Vijesti]]*.

Do sada je objavio:
* *Sve to*, zbirka priča (2001.)
* *Hansenova djeca*, roman (2004.), nagrada Meša Selimović, 2005. godine
Nagrada Isidora Sekulić

**Nagrada „Isidora Sekulić“** je nagrada koju dodeljuje beogradska opština Savski venac. Nagrada se sastoji od plakete, povelje i novčanog iznosa. Isidora Sekulić je živela i stvarala na teritoriji ove opštine tako da je to neposredni povod za ime ove nagrade. Predsednica Skupštine Fonda Isidora Sekulić je bio književnica Vida Ognjenović od 2006. do 2008. godine. Nagrada „Isidora Sekulić“ dodeljuje se svakog juna od 1968. godine za najbolju knjigu objavljenu prethodne godine i ima veliki značaj u srpskoj književnosti. Laureatu za 2004. godinu pripala je i novčana nagrada od 90.000 dinara, a laureatu za 2008. godinu to je bio iznos od tri hiljade evra u dinarskoj protivvrednosti.

## Dobitnici

## Reference

## Vanjske veze
* Vest na RTS-u o dodeli nagrade Zoranu Živkoviću
Radoslav Bratić

**Radoslav Bratić**, rođen 28. juna 1948. u Bresticama u Hercegovini, Jugoslavija, srpski književnik.

Posle školovanja u rodnoj Hercegovini, studirao je jugoslovensku i svetsku književnost na Filološkom fakultetu u Beogradu.

Do sada je objavio romane *Smrt spasitenja*, *Sumnja u biografiju* i *Trg soli*, knjige pripovedaka *Slika bez oca*, *Strah od zvona* i *Zima u Hercegovini*, poetičku knjigu o čitanju *Šeherezadin ljubavnik*, knjigu eseja i kritike *Pisac i dokument* i knjige izabranih propovedaka *Zima u Hercegovini i druge priče* i *Najlepše priče Radoslava Bratića*.

Napisao je i više drama za radio i televiziju. Sam ili sa saradnicima, pripremio je više antologija tekstova iz inostranih književnosti (lužičkih Srba, kineske, indijske, američkih crnaca). Kao urednik u BIGZ-u, uredio je desetak biblioteka domaće i strane književnosti.

Bio je član redakcije ili urednik u više časopisa, a sada je glavni urednik časopisa Nova Zora.

Dobio je više nagrada: lista Mladost, Isidora Sekulić, Andrićevu, Ćamil Sijarić, Meša Selimović, Borbina, Kočićeva, plaketa Miloš Crnjanski, Zlatna povelja Car Dušan.
Andrićeva nagrada

**Andrićeva nagrada** je književna nagrada koja se na osnovu piščeve testamentarne volje svake godine dodeljuje za priču ili zbirku priča napisanu na srpskom jeziku. Dodeljuje se od 1975. godine. Prilikom dodele nagrade za 2005 godinu i posle diskusija o tome da „nagrađeno delo mora svojim naslovom i sadržajem da bude u skladu sa dostojanstvom Andrićevog dela“, modifikovani su kriterijumi u skladu sa vremenom u kome živimo. Tim pre, posle diskusije koju je izazvala nagrada za 2004. godinu.
  
* Dragoslav Mihailović, „Petrijin venac“ (1975);
* Antonije Isaković, „Tren“, (1976);
* Milisav Savić, „Ujak naše varoši“, (1977);
* Aleksandar Tišma, „Škola bezbožništva“, (1978);
* Mirko Kovač, „Slike iz porodičnog albuma Meštrevića“, (priča), (1979); 
* Ćamil Sijarić, „Francuski pamuk“, (1980);
* Svetlana Velmar Janković, „Dorćol“, (1981);
* David Albahari, „Opis smrti“, (1982);
* Danilo Kiš, „Enciklopedija mrtvih“, (1983);
* Vidosav Stevanović, „Carski rez“, (1984);
* Radoslav Bratić, „Slike bez oca“, (1985);
* Mladen Markov, „Starci na selu“, (1986); 
* Filip David, „Princ vatre“, (1987);
* Jovan Radulović, „Dalje od oltara“, (1988);
* Radoslav Petković, „Izveštaj o kugi“, (1989);
* Saša Hadži Tančić, „Zvezdano povezani“, (1990);
* Milica Mićić Dimovska, „Odmrzavanje“, (1991);
* Voja Čolanović, „Prirodan odgovor“, (priče), (1992);
* Živojin Pavlović, „Tavan“, priča, (1993);
* Vida Ognjenović, „Otrovno mleko maslačka“, (1994);
* Pavle Ugrinov, „Nikoleta“, priča, (1995);
* Radovan Beli Marković, „Setembrini u Kolubari“, (1996);
* Danilo Nikolić, „Ulazak u svet“, (1997);
* Miroslav Josić Višnjić, „Novi godovi“, (1998);
* Aleksandar Gatalica, „Vek“, (1999);
* Vladan Matijević, „Prilično mrtvi“, (2000);
* Milorad Pavić, Priče sa savske padine, ciklus pripovedaka objavljenih i knjizi „Strasne ljubavne priče“, (2001);
* Miroslav Toholj, „Mala Azija i priče o bolu“, (2002);
* Mihajlo Pantić, „Ako je to ljubav“, (2003);
* Jovica Aćin, „Dnevnik o vagini“, (2004);
* Ljubica Arsić, „Maco da l' me voliš“ (2005);
* Goran Petrović, „Razlike“ (2006);
* Ljiljana Dugalić, „Akt“ (2007);
* Mirko Demić, „Molski akordi“ (2008);
* Milenko Pajić, za ciklus „Dokumentarne priče“ iz knjige „Imam jednu priču za tebe“ (2009);
* Za 2010. nije dodeljena.
* Milovan Marčetić, za pripovetku „Izlazak“ (2011);
* Mirjana Pavlović, „Trpeza bez glavnog jela“ (2012);
* Drago Kekanović, „Usvojenje“ (2013);

## Reference

## Vanjske veze
* Andrićeva nagrada 
* Andrićeva nagrada 
* Andrićeva nagrada uručena Mirku Demiću
Ivan V. Lalić

**Ivan V. Lalić** (1931—1996) srpski pesnik, esejista i prevodilac, jedan od najistaknutijih pesnika neosimbolističke struje u savremenoj srpskoj poeziji. Rođen je u Beogradu 1931. godine, gde je radio neko vreme kao novinar i urednik Radio Zagreba; bio je urednik u „Prosveti“ i „Nolitu“.

Svojom poezijom preko artizma, uravnoteženih slika i duhovne sabranosti obnovio je liniju simbolističkog pesništva. Tragajući za klasičnom merom pesme i nalazeći pesničko nadahnuće u literaturi, Lalić se u svojoj poeziji okretao Vizantiji i antičkom svetu. Takođe je bio izvrstan prevodilac, esejista i kritičar. Ivan V. Lalić je ušao u književnu kritiku kao hroničar časopisa, najpre „Letopisa Matice srpske“, a potom beogradske „Književnosti“. Njegovu kritiku odlikuje objektivnost, kao i iskustvo koje u nju unosi.

Priredio je nekoliko antologija i zbornika. Bavio se prevodilaštvom, naročito prepevima; tako je između ostalog priredio „Antologiju novije francuske lirike“ (od Bodlera do naših dana) i izbore pesama Helderlina (Nolitova nagrada) i Pjer Žan Žuva. Autor je radio-drame „Majstor Hanuš“ (nagrada Jugoslovenske radiodifuzije).

## Dela
* *[[Bivši dečak]]* (1955)
* *[[Melisa]]* (poema) (1959)
* *[[Argonauti i druge pesme]]* (1961)
* *[[Vreme, vatre, vrtovi]]* (Zmajeva nagrada) (1961)
* *[[Smetnje na vezama]]* (1975)
* *[[Strasna mera]]* (1984)
* *[[Vizantija (zbirka pesama)|Vizantija]]* (1987)
* *[[Izabrane i nove pesme]]* (1969)
* *[[Vetrovito proleće]] *(1956)
* *[[Čini (zbirka pesama)|Čini]]* (1963)
* *[[Krug (zbirka pesama)|Krug]]* (1968)
* *[[Velika vrata mora]]* (1958)
* *[[Pesme (Ivan V. Lalić)|Pesme]]* (1987)
* *[[Pismo (zbirka pesama)|Pismo]]* (1992)
* *[[Četiri kanona]]* (1996)

Pisao je eseje i kritike:
* *[[Kritika i delo]]* (1971)
* *[[O poeziji i dvanaest pesnika]]*

## Vanjske veze
* Izbor iz poezije - Kaledioskop 
* Izbor iz poezije-Amfiteatar 
* Bibliografija dela
*
Radoslav Petković

**Radoslav Petković** je bio srpski književnik rođen u Beogradu 1953. godine. Umro je u Novom Sadu 2024. godine.

Objavio je romane: 
* *Put u Dvigrad* (1979, 1997, nagrada "Miloš Crnjanski") 
* *Zapisi iz godine jagoda* (1983) i 
* *Senke na zidu* (1985, 1994),
* *Sudbina i komentari* (1993, nagrade: "Meša Selimović" i "Borbina nagrada" za najbolju knjigu godine, NIN-ova nagrada za najbolji roman godine)
knjige priča: 
* *Izveštaj o kugi* (1989, 1990, Andrićeva nagrada)
* *Čovek koji je živeo u snovima* (1998, 1999, Vitalova nagrada za knjigu godine)
* i knjigu esejističke proze *Ogled o mački* (1995)

Prevođen na francuski jezik. Prevodio je sa engleskog Čestertona, Tolkina, Defoa i Stivensona.

Od 1993. autor je "Vremena knjige", a od 1996. "Stubova kulture".

## Vanjske veze
* http://www.dereta.co.rs/pisac.jsp?id=2072
Radovan Beli Marković

**Radovan Beli Marković** rođen je 10. oktobra 1947. u selu Ćelije. Školovao se u Ćelijama, Lajkovcu, Lazarevcu i Beogradu.

Radio je kao novinar valjevskog lista *Napred* (1978-1994), politički funkcioner u Lajkovcu i upravnik lajkovačke Gradske biblioteke. Bio je član redakcija *Književne reči* i *Književnih novina*.

U Valjevu je za novinarski rad dobio nagradu *Zdravko Lazić*, kao i nagradu valjevskog studija RTS za najznačajniji događaj u kulturi Valjeva 1997. godine. Nekoliko puta je nominovan za NIN-ovu nagradu. Godine 2004. bio je kandidovan za nominaciju za Nobelovu nagradu za književnost. (www.glas-javnosti.co.rs )Što je, u stvari bio propagandni trik izdavača Milička Mijovića i Radivoja Mikića.

Nosilac je počasnog zvanja Valjevac-ličnost 2006. godine (Razmena )
Danas živi i stvara u Lajkovcu. Član je Matice srpske, Srpskog književnog društva i Srpskog PEN centra.

## Bibliografija
* *Palikuća i Tereza milosti puna*, 1976,
* *Crni kolač*, 1983,
* *Švapska kosa*, 1989, (nagrada Kulturno-prosvetne zajednice Valjevo)
* *Godine raspleta*, 1992,
* *Živčana japija*, 1994,
* *Stare priče*, 1996,
* *Setembrini u Kolubari*, 1996, (nagrada ''Ivo Andrić'')
* *Lajkovačka pruga*, 1997, (nagrade ''Nolit'' i ''Branko Ćopić'')
* *Male priče*, 1999, (nagrade ''Bora Stanković'' i ''Biblios'')
* *Limunacija u Ćelijama*, 2000, (nagrade ''Račanska povelja'' i ''Meša Selimović'')
* *Poslednja ruža Kolubare*, 2001, (zlatna plaketa ''Žak Konfino'')
* *Knez Miškin u Belom Valjevu*, 2002, (nagrada lista ''Napred'')
* *Devet belih oblaka*, 2003,
* *Orkestar na pedale*, 2004, (nagrada ''Stevan Sremac'')
* *Kavaleri staroga premera*, 2006.
* *Ćorava strana*, 2007.

O njegovom stvaralaštvu pisali su Vitomir Vuletić, *Radovan Beli Marković. Stilske i jezičke igre*, Valjevo, 2005.(Knjiga o Radovanu Belom Markoviću), i
Stojan Đorđić, *Pesničko pripovedanje*, Beograd, 2006.

## Internet resursi
* Knjige  
* www.danas.co.rs
* Blic Intervju u Blicu
* Članak u ilustrovanoj politici
* www.glas-javnosti.co.rs  (*Male priče*)
* Narodna knjiga (*Kavaleri starog premera*)
* Opština Lajkovac - Počast Radovanu Beli Markoviću  (povodom tri decenije književnog stvaralaštva)
Rajko Petrov Nogo

**Rajko Petrov Nogo** (13. 5. 1945, Borija, opština Kalinovik, Jugoslavija, danas Republika Srpska, BiH) je pjesnik, esejista i književni kritičar. Redovni je član Akademije nauka i umjetnosti Republike Srpske.

## Biografija
Objavio je zbirke pjesama: *Zimomora*, *Zverinjak*, *Bezakonje*, *Planina i počelo*, *Rodila me tetka koza*, *Koliba s tetka kozom*.

Završio je Učiteljsku školu u Sarajevu, diplomirao je Jugoslovensku književnost i srpskohrvatski jezik na sarajevskom Filozofskom fakultetu, a magistrirao je na Filološkom fakultetu u Beogradu. Rajko Petrov Nogo je član Senata Republike Srpske od 1996. godine.

## Reference

## Izvori
* Akademija nauka i umjetnosti Republike Srpske: Akademik Rajko Petrov Nogo 

## Vanjske veze
*
Vojislav Karanović

**Vojislav Karanović** je rođen 1. 1. 1961. godine u Subotici. Diplomirao je na katedri za jugoslovenske i i opštu književnost na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu.Piše poeziju, eseje. Pojedine pesme prevedene su mu na više jezika. Radi kao urednik u Radio-televiziji Srbije. Živi u Beogradu. 
                                                                                                                                              
## Glavna dela
Objavio je devet zbirki pesama:
* Tastatura (1986), 
* Zapisnik sa buđenja (1989),
* Strmi prozori (1994), 
* Živa rešetka (1999), 
* Sin zemlje (2000), 
* Svetlost u naletu (2003) i 
* Dah stvari (2005).
* Naše nebo (2007).
* Unutrašnji čovek (2011).
Mladen Markov

**Mladen Markov** (1934 - 9. januar 2015) je bio srpski književnik rođen u banatskom selu Samoš 1934. godine.

Objavio je romane:
* *Teskoba*
* *Ravnica*
* *Isterivanje boga*
* *Banatski voz*
* *Žablji skok*
* *Ukop oca*(dobio Ninovu nagradu)
* *Smutno vreme*(I - 1976, II - 1978.)
* *Isterivanje boga*
* *Starci na selu* (dobio Andrićevu nagradu 1986. godine)
* i zbirku priča *Pseće groblje*

## Vanjske veze
* http://arhiva.glas-javnosti.rs/arhiva/2003/01/26/srpski/I03012501.shtml 
* http://knjigej.blogger.ba/arhiva/2006/11/18/529073
Ćamil Sijarić

**Ćamil Sijarić** je rođen 13. septembra 1913. godine u selu Šipovice. Osnovnu školu je završio u Godijevu kod Bijelog Polja, a potom od 1927. do 1935. godine pohađao Veliku medresu kralja Aleksandra u Skoplju iz koje je istjeran zbog političkih aktivnosti. Školovanje je nastavio u Vranju i u tamošnjoj gimnaziji maturirao 1936. godine, nakon čega je prešao na studije prava u Beogradu. Diplomirao je 1940. godine, a za vrijeme Drugog svjetskog rata službovao je u Sarajevu, Mostaru, Bosanskoj Gradišci i Banja Luci. Za sekretara Suda narodne časti u Banjaluci izabran je 1945. godine, potom je bio novinar lista «Glas» i dramaturg Narodnog pozorišta u Banjaluci. U Sarajevo je prešao 1947. godine, radio u redakciji lista «Pregled». Nakon toga je bio u glavnom odboru Narodnog fronta i redakciji «Zadrugara». U literarnu sekciju Radio Sarajeva je prešao 1951. godine i tu je ostao sve do odlaska u penziju 1983. godine.

Umro je 6. decembra 1989. godine.

## Djela
* «Ram bulja», 1953. pripovijetke, 
* «Naša snaha i mi momci», pripovijetke, 
* «Bihorci», roman, Sarajevo, 1956,
* «Kuću kućom čine lastavice», 1962, pripovijetke, 
* «Sablja», 1969. pripovijetke, 
* «Putnici na putu», 1969, pripovijetke, 
* «Kad djevojka spava», 1972, pripovijetke, 
* «Francuski pamuk», 1980, (dobitnik Andrićeve nagrade)
* «Priče kod vode», 1982, 
* «Rimski prsten», 1985, 
* Raška zemlja Rascija, roman,
* «Miris lišća orahova», 1991, 
* «Konak», roman, 
* «Mojkovačka bitka», roman, 
* «Carska vojska», roman, 
* «Zelen prsten na vodi», pripovijetke, 
* «Zapis o gradovima»…
* Lirika, poezija, Beograd, BIGZ, 1988,
Dobrilo Nenadić

**Dobrilo Nenadić** (23. oktobar 1940-15. avgust 2019), srpski književnik i diplomirani inžinjer agronomije.

## Biografija
Rođen je u Vigoštu kod Arilja. Diplomirao je na Voćarsko-vinogradarskom odseku Poljoprivrednog fakulteta u Zemunu i radio kao agronom. Do sada je objavio romane: „Dorotej“, „Kiša“, „Vreva“, „Poplava“, „Statist“, „Divlje zvezde“, „Roman o Obiliću“, „Polarna svetlost“, „Despot i žrtva“, „Uragan“, „Brajan“, „Sablja grofa Vronskog“, „Pobednici“, „Mrzovolja kneza Bizmarka“, dramu „Magla“, knjigu novela „Ahilije“. Po njegovom scenariju snimljen je film *[[Dorotej (film)|Dorotej]]* 1981. godine.
 
## Nagrade
* Nagrada Narodne biblioteke Srbije za najčitaniju knjigu
** za roman Dorotej 1978.
** za roman Despot i žrtva 1999.
* Nagrada Meša Selimović za roman Despot i žrtva 1998.
* Prosvetina nagrada za roman Despot i žrtva 1998.
* Nagrada Zlatni bestseler
** za roman Despot i žrtva 1998.
** za roman Brajan 2000.
* Račanska povelja za romane sa istorijskom temom, povodom romana Brajan
* Biblios, za 2000. i 2001. za ukupno stvaralaštvo
* Nagrada Svetozar Ćorović za roman Pobednici, 2005.
* Nagrada Bora Stanković za roman Mrzovolja kneza Bizmarka, 2006.
* Orden rada sa srebrnim vencem.
* Plaketa kongresa voćara (ako agronom).

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična prezentacija
* Dobrilo Nenadić: Hermelin (odlomak)
* 
* Dobrilo Nenadić (www.filmovi.com)
* 
* Lošoj knjizi nema spasa („Glas javnosti“, 27. januar 2000.) 
* Intervju sa Dobrilom Nenadićem („Politika“, 14.4.2002.) 
* Ne dam da me stave pod zvono (intervju za „Novine vranjske“, 6. april 2006.)
Dragan Jovanović Danilov

**Dragan Jovanović Danilov** (Požega, 7. 11. 1960) je srpski pesnik, esejista, prozni pisac i likovni kritičar. Direktor je Narodne biblioteke i Gradske galerije u Požegi. 

## Dela
### Poezija
* Jelenak u vrtu, haiku (1989)
* Euharistija (1990)
* Enigme noći (1991)
* Pentagram srca (1992)
* Kuća Bahove muzike (1993)
* Živi pergament (1994)
* Evropa pod snegom (1995)
* Pantokr(e)ator (1997)
* Glava harfe (zajedno sa Divnom Vuksanović,1998)
* Duboka tišina (izbor pesama, 1996)
* Alkoholi sa juga (1999)
* Kvintni krug (izbor pesama, 2001)
* Koncert za nikog (2001)
* Homer predgrađa (2003)

### Romani
* Almanah peščanih dina (1996)
* Ikonostas na kraju sveta (1998)

### Eseji
* Srce okeana (1999)

## Vanjske veze
* Punokrvne i mrtve knjige („Politika“, 26. decembar 2009.)
Šipovice

**Šipovice** je naselje u opštini Bijelo Polje u Crnoj Gori. Prema popisu iz 2003. bilo je 35 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 49 stanovnika).

## Demografija
U naselju Šipovice živi 28 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 38,6 godina (41,6 kod muškaraca i 35,0 kod žena). U naselju ima 9 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,89.

Stanovništvo u ovom naselju veoma je heterogeno, a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

## Značajne osobe
* Ćamil Sijarić (1913 - 1989), književnik, dobitnik Andrićeva nagrade
Elvis Sijarić (1980-) Sarajevski ratni teatar - radnik godine.

## Reference
Slavoljub Hadži Tančić

**Slavoljub Hadži Tančić** (1948 - 2014) je srpski književnik i novinar.

## Biografija
Rođen je 1948. godine u Leskovcu. Osnovnu školu i gimnaziju završio u Nišu, diplomirao (1972) na Višoj pedagoškoj školi u Nišu (srpska i bugarska književnost), a 1994, u Prištini, na Filološkom fakultetu na Odseku za jugoslovensku književnost i srpskohrvatski jezik. Bio novinar „Narodnih novina“ u Nišu, potom glavni urednik časopisa „Gradina“ (1978 – 1989) i glavni i odgovorni urednik IP „Gradina“ (1989 – 1994), kada postaje profesor u Srednjoj muzičkoj školi, pa direktor Umetničke škole u Nišu, a kraće vreme bio je pomoćnik ministra kulture u Vladi Republike Srbije. Potom je direktor Biblioteke u Leskovcu (2002 – 2006) i Narodnog pozorišta u Nišu (2006 – 2009). Bio je i urednik časopisa „Osvit“ u Leskovcu devedesetih godina, „Leskovčanina“ i „Leskovačke mućkalice“.

## Zbirke pesama
* Zapisan svršiće se svet (1973)

## Zbirke pripovedaka
* Jevrem sav u smrti (1976)
* Savršen oblik (1984)
* Silazak u vreme (1987)
* Zvezdama povezani (1990)
* Ivicom, najlepši put (1990)
* Skidanje oklopa (1993)
* Kafkin sin (2008)
* Lepi grobovi (2010)

## Romani
* Galopirajući vojnik (1990)
* Sveto mesto (1993)
* Crvenilo (1995)
* Karavan Svetog Vlaha (2003)

## Eseji
* Paralelni svetovi I
* Paralelni svetovi II 
* Veliko i malo (2007)

## Nagrade
* Nagrada oslobođenja grada Niša
* Andrićeva nagrada 
* Žak Konfino

## Vanjske veze
* http://www.allbookstores.com/author/Sasa_Hadzi_Tancic.html
* http://arhiva.glas-javnosti.rs/arhiva/2007/03/18/srpski/K07031704.shtml 
* http://www.nbleskovac.rs/monografija.htm 
* http://www.mcleskovac.com/index.php?option=com_content&view=article&id=1977:saa-z-stankovi-najlepe-prie-sae-hadi-tania&catid=35:vlasotince, Saša Z. Stanković: Najlepše priče Saše Hadži Tančića
* ПРИЧЕ ИЗ БЕЗВРЕМЕНЕ ШУМЕ СИМБОЛА
* DUHOVNO PROŽIMANjE VREMENA
* http://dnevnenovine.rs/2014/vesti/05/secanja-sasa-hadzi-tancic-knjizevnik , Sećanje na Sašu Hadži Tančića
* http://novinardkocic.wordpress.com/2014/10/30/sasa-stankovic-bog-ih-pogledao-sase-hadzi-tancica-prikaz/, Bog ih pogledao Saša Hadži Tančić
Gebre Krestos

**Gebre Krestos** (giz ገብረ ክሪስቶስ, "Kristov sluga") bio je vrlo kratkotrajni etiopski car (neguš negasti) svega tri mjeseca 18. mart 1832 - 8. jun 1832, u nesretnom mračnom periodu zvanom Zemene Mesafint (Doba prinčeva).

## Biografija
Gebre Krestos je bio sin Gebre Mesaja, navodnog potomka mlađeg sina cara Fasilidesa. Njegovog brata Sahle Dengela instalirao je za cara 1832, moćni Ras Ali II član vladarske obitelji iz plemena Oromo iz okruga Jedžu, i paraktički koristio Sahle Dengela kao svoju marionetu.
No ubrzo su njegovi svećenici posumnjali u vjersku ispravnost Sahle Dengela, i uvjerili njegova patrona *Ras Alija II* da ga mora maknuti. *Ras Ali II*, poslušao je njihov savjet, te poslao Sahle Dengela u progonstvo u Zengaj. Istovremeno je vratio njegovog brata Gebre Krestosa iz progonstva na otoku Mitraha (Jezero Tana) i postavio za cara ( neguš negastija).

No Gebre Krestos je umro nakon svega tri mjeseca, te je pokopan je u manastiru Tekle Hajmanot u Adababaju. 
Istraživač etiopske historije Wallis Budge, navodi da neki izvori navode da je Gebre Krestos izgleda bio otrovan.

Nakon nekoliko mjeseci interegnuma, *Ras Ali II* ponovno je vratio Sahle Dengela na etiopski carski tron u oktobru 1832.

## Izvori
Fasil Gebi

**Fasil Ghebbi** je utvrda pored grada Gondara, na sjeveru Etiopije, koja je bila sjedištem etiopskih vladara tokom 17. i 18. vijeka. Utvrda je građena kao miješavina raznih arhitektonskih stilova i uticaja od nubijskog, arabijskog, do baroknog stila.

Zbog izuzetnih kulturno povijesnih vrijednosti, UNESCO je 1979. uvrstio utvrdu Fasil Ghebbi na popis mjesta svjetske baštine u Africi.

Unutar utvrde nalazi se Dvorac Fasilides, Dvorac Jasu, Dvorana Davit, Zamak Mentevab, Dvorska kancelarija, Knjižnica i tri crkve.

## Historija
Porijeklo utvrde Fasil Ghebbi treba tražiti u tradiciji etiopskih vladara da putuju po svojoj državi boraveći u šatorima i uživajući proizvode lokalnog stanovništva. Prema tomu, Fasil Ghebbi je do 17. vijeka bio *katama* ("kamp" ili "utvrđeno naselje") ili *makkababaya* ("citadela") kako se spominje u Kraljevskim kronikama kralja Baede Maryama

Car Fasilides je prekinuo tu tradiciju osvajajući ovo područje i osnovavši svoju prijestolnicu, grad Gondar, izgradnjom utvrde *Fasil Ghemb* (amharski za "Fasilijeva utvrda"). Tlo oko utvrde je poravnano i okruženo zidinama s mnogim portalima. Slijedeći vladari su unutar zidina dodavali svoje građevine koje su uglavnom sačuvane do danas. Posjetivši Fasil Ghebbi 1950-ih, povjesničar Thomas Pakenham je kako su između ostataka palača načičkani mnogi carski paviljoni i kiosci

## Odlike

Fasil Ghebbi pokriva oko 70&nbsp;km² sjeverno od Gondarske tržnice Adababay gdje su održavane kraljevske objave i smaknuća kažnjenika, a koja je danas gradski trg. Zidine su otvorene s 12 portala od kojih je svaki vodio u točno određen dio carskog kompleksa. Unutra dominira utvrda sa svojim ogromnim tornjevima i pojačanim zidovima koja sliči srednjovjekovnoj europskoj utvrdi. Pored njega, Fasiladas je izgradio i brojne druge građevine, od kojih je možda najstariji dvorac *Enqulal Gemb* ("dvorac jaje"), tako nazvan zbog svoje jajolike kupole. Kupatilo je dvokatna utvrđena građevina oko velikog bazena koji se punio vodom iz obližnje rijeke. U donjem dijelu je trijemovima i mostovima spojen s drugim građevinama.

Iyasuov dvorac je bogato ukrašen slonovačom, ogledalima i slikama na drvu palmi, dok je svod prekriven dragim kamenjem. Ipak njegova najznačajnija građevina je Crkva svjetla Svetog trojstva (*Debra Berhan Selassie*) koja se nalazi na uzvišenju uz sjeverni zid i još uvijek je u uporabi. Iznutra je oslikana vjerskim povijesnim prizorima.


Datoteka:The castle of Emperor Yohannis I (1667-82) in Gonder.jpg|Dvorac Yohannisa I. početkom 20. st.
Datoteka:ET Gondar asv2018-02 img06 Fasil Ghebbi.jpg|Dvorište
Datoteka:ET Gondar asv2018-02 img03 Fasil Ghebbi.jpg|Fasilijeva utvrda
Datoteka:ET Gondar asv2018-02 img07 Fasil Ghebbi.jpg|Utvrda s juga
Datoteka:Gondar City.jpg|Pogled na Gondar


## Izvori

## Vanjske veze

* Gondar -Fasil Ghebbi UNESCO 
* Ethiopia Travel Webpage
Johanes I Etiopski

**Johanes I Etiopski** (giz ዮሐንስ ), vladarskog imena **Ailaf Sagad** bio je 
etiopski car (neguš negasti) od 1667 do 1682.  Johanes I bio je član Salomonske dinastije, četvrti sin cara Fasilidesa.

## Biografija
Johanesa I Neguš negastijem Etiopije imenovalo je vijeće visokih dostojanstvenika carstva, na poticaj dvorskog majordoma Malke Krestosa. Ostalu braću vijeće je odlučilo zatvoriti na Planini Veni, nastavljajući tako čudnu praksu koju je obnovio car Fasilidesa.

Historičar G.W.B. Huntingford, drži da je Johanes I, veći dio svoje vladavine proveo u vojnim ofenzivama protiv brojnih neprijatelja koji su prijetili njegovu carstvu, navodeći kao dokaz za svoju tezu, da je 6 od njegovih danas očuvanih 11 putopisa posvećeno vojnim kampanjama. Poduzeo je tri kampanje na pleme Agaj u pokrajine Godžam i Agajmeder, jedan protiv Oromaca, i dve kaznene ofenzive na Angot i Lastu - da uguši pobunu Feresa (1677) i Za Marjama (1679 ).  

Car Johanes I umro je 19. jula 1682, a pokopan je u Tedi. 
 
## Johanes I i pitanje vjere
Njegova vladavina protekla je u brojnim vjerskim kontraverzama, koje su se vukle od vremena kad je Etiopijom vladao njegov djed Susenios I, koji je prihvatio 
katoličanstvo. On je za razliku od djeda, počeo provoditi politiku represije prema katoličkim misionarima, koju je započeo njegov otac car Fasilides. Naredio je svom dejazmaču Mikaelu da protjera sve katolike koji su još živjeli u Etiopiji. Za njegove vladavine ubijeno je šest franjevačkih misionara koje je poslao papa Aleksandar VII Otvoreno je favorizirao armensku crkvu s kojom je dijelio iste stavove o monofizitstvu. Armenska crkva zauzvrat poslala je nekoliko misija na njegov dvor, te mu jednom prilikom i donijela relikvije etiopskog sveca Evostatevosa koji je umro u Armeniji.

Za njegove vladavine razbuktale su se do usijanja teološke rasprave unutar Etiopske pravoslavne tevahedo crkve o pravoj Kristovoj prirodi. Zbog tog je sazvao crkveni sinod na kojem su se sporovi imali riješiti. 

evostatevoski redovici iz Godžama zastupali su tezu da je preko pomazanja Krist sin postao je istovjetan Ocu, oni su nazvani *frakcija pomazanja (Kebat)*, na njihovu stranu stao je i carev sin Jasu nasuprot njima monasi iz manastira Debre Libanos ostali su zastupnici tradicionalnog koptskog miafizitstva (jedna od varijanti monofizitstva). Ishod tog sinoda ostao je tajna do danas, po jednoj od predaja car Johanes I, bio je prisiljen osuditi - *frakciju pomazanja*, te se zbog tog i razišao sa sinom. Međutim ima i onih koji tvrde da je carev sin podržavao monahe iz Godžama iz političkih razloga, jer je tad Godžam bio izuzetno važan. U svakom slučaju, teze iz ovog sinoda ponovno su raspravljane na novom sinodu kojeg je sazvao Jasu kad je postao car 1686. 

## Izvori

## Bibliografija
* Richard K. P. Pankhurst. *The Ethiopian Royal Chronicles*. Addis Ababa: Oxford University Press, 1967.
Milica Mićić Dimovska

**Milica Mićić Dimovska** je književnica rođena 1947. godine u Novom Sadu. Diplomirala je Opštu književnost sa teorijom književnosti na Filološkom fakultetu u Beogradu.
Priče su joj prevođene na engleski, mađarski, poljski, slovački, italijanski i švedski jezik. Zastupljena je u nekoliko domaćih i stranih antologija srpske proze.

Živi i radi u Novom Sadu. Bila je jedna je od urednica Letopisa Matice srpske i jedno vreme predsednica Društva književnika Vojvodine.
## Objavljene knjige
### Zbirke pripovedaka
* Priče o ženi, 1972, 
* Poznanici, 1980, 
* Odmrzavanje, 1991, 
* U procepu, 1998; 
* Zaručnice (izbor iz proze), 2003;

### Romani
* Utvare, 1987, 
* Poslednji zanosi MSS, 1996, 1997, 
* Mrena, 2002, 2003; 
* Putopisi, 1999.

### Radovi iz teorije književnosti
* "Vodič kroz književne izraze i pojmove za učenike osnovnih i srednjih škola Od A do Š", u koautorstvu sa Stevanom Beljanskim, 1987. godine.

## ''Poslednji zanosi MSS''
Knjiga «Poslednji zanosi MSS» je priča o životu Milice Stojadinović Srpkinje, tragične figure našeg romantizma. Za života slavljena, a potom brzo zaboravljena, pesnikinja je paradigma jednog vremena u kome su uzvišeni zanosi vrlo brzo pali u blato životnog pragmatizma. Roman je poema o čovekovom padu i porazu u burnom vremenu.

## Nagrade i priznanja
* Za "Poznanike" je dobila nagradu „Karolj Sirmaji" 
* za "Odmrzavanje" Andrićevu nagradu 
* za "Poslednje zanose MSS" nagrade: Nolitovu, „Branko Ćopić" i Nagrada Borisav Stanković

## Povezano
* Milica Stojadinović Srpkinja

## Vanjske veze
* Opširniji prikaz knjige *Poslednji zanosi MSS* možete pročitati ovde :
* Intervju sa Milicom Mićić-Dimovskom (o ostavci na mesto urednika Matice srpske i o sukobu sa Draganom Stanićem alijas Ivanom Negrišorcem) možete pročitati ovde :
Ljubica Arsić

**Ljubica Arsić**, književnica, profesor srpskog jezika i književnosti u muzičkoj školi *Mokranjac*, rođena 1955. u Beogradu. Kao književnica preferira kratku, efektnu, često i šokantnu priču.

Po njenim rečima dolazi iz neba ali aj da kažemo da je iz Beograda.

## Bibliografija
### Knjige priča
* Barutana
* Zona sumraka
* Prst u meso
* Cipele buvine boje
* Samo za zavodnice
* Tigrastija od tigra
* Maco dal'me voliš

### Romani
* Čuvari kazačke ivice
* Ikona
* Mango

### Antologije
* Svetske erotske priče „Na brzaka“
* Ženske erotske priče „Frrrrrr“

## Nagrade
* Pro femina
* Nagrada Biljana Jovanović
* Nagrada Borislav Pekić
* Nagrada Isidorinim stazama
* Nagrada Laza Kostić
* Nagrada Zlatno pero
* Andrićeva nagrada
Mirko Demić

**Mirko Demić** (1964, Gornji Klasnić) je srpski književnik i publicista.

### Biografija
Mirko Demić je rođen 1964. godine u Gornjem Klasniću kod Gline na Baniji. Školovao se u Gornjem Klasniću, Beogradu i Karlovcu. Završio je Vojnu akademiju u Beogradu. Od 1987. fo 1991. godine živeo je u Sinju, od 1991. do 1995. u rodnom selu i Glini, a od 1995. u Kragujevcu.

Književnim i piblicističkim radom bavi se od rane mladosti. Bio je aktivan u Srpsko kulturno društvo Sava Mrkalj iz Topuskog od osnivanja 1990. pa do 1995. kada je posle hrvatske vojne operacije Oluja Društvo prestalo sa radom. U vremenu od 1996-2002. bio je glavni urednik bibliotečkog lista Kragujevačko čitalište. Od 2002. do 2011. godine bio je bio glavni urednik časopisa za književnost Koraci iz Kragujevca. Bavi se bibliografskim radom. Član je Srpskog književnog društva.

Knjiga pripovedaka "Molski akordi" mu je prevedena na makedonski jezik, a delovi proze i eseji na engleski, nemački, poljski i ukrajinski jezik.

## Dela
### Proza
* *Jabuke Hesperida* (1990.) 
* *Slamka u nosu* (1996.)
* *Ćilibar, med, oskoruša* (2001, 2005, 2011)
* *Apokrifi o Furtuli* (2003.)
* *Sluge hirovitog lučonoše* (2006.)
* *Molski akordi* (2008, 2009.)
* *Trezvenjaci na pijanoj lađi* (2010.)
* *Po(v)ratnički rekvijem* (2012)
* *Ataka na Itaku* (2015)
* *Ćutanja iz Gore* (2016)
*Pustolovine bačkog opsenara (2018) 
**Ruža pod ledom* (2021)

### Publicistika
* * Slađenje gorčinom* (2008.), knjiga publicističkih tekstova
* * Pod otrovnim plaštem: еseji, (p)оgledi, marginalije * (2010)
* * Na ničijoj zemlji: eseji, marginalije i jedan putopis* (2016)

### Ostalo
- *Igra brojeva* :drama (2017)

- *Naše domaće stvari* ; drame (2020)

Priredio je knjige: 
* *Buna u Banovini u Klasniću 1883.* Đorđa A. Petrovića (2003.) 
* *Talasi i eseji* Milana Budisavqevića (2005.)
**Tmurni dnevi* Milana Budisavljevića (2006.) 
* *Grke kapi* Milana Pribićevića (2013.) 
* *Putopisi* Stanislava Krakova (2017)
**Putopisi II* Stanislava Krakova (2018)
**Putopisi III* Stanislava Krakova (2019)
**Sni i dni* Desimira Blagojevića (2022)

## Nagrade i priznanja
* Za knjigu pripovedaka *Molski akordi* dobio je Andrićevu nagradu za 2008. godinu, zа roman *Тrezvenjaci na pijanoj lađi* nagradu Dejan Medaković (2010), za roman *Ćutanja iz Gore* nagradu Meša Selimović (2017), a za rukopis romana *Pustolovine bačkog opsenara* Nagradu "Miroslav Dereta" (2018).
* Za esej o Vitomilu Zupanu pod nazivom *(O)smeh čoveka koji zna previše* dobio je prvu nagradu časopisa *Ulaznica* iz Zrenjanina.
* Povodom 160. godišnjice Vojne akademije dodeljeno mu je 2010. godine priznanje za značajna dela kao istaknutom članu našeg društva koji je završio Vojnu akademiju
* Za doprinos razvoju bibliotečko-informacione delatnosti i kulture u Republici Srbiji Đura Daničić za 2013. godinu.
*Za dramu *Pobednici, pobednici* nagradu "Branislav Nušić (2018).

## Vanjske veze
* Mirko Demić
* Andrićeva nagrada
Goranov vijenac

***Goranov vijenac*** je nagrada za poeziju, koja se dodjeljuje autoru za njegov cjelokupni pjesnički opus i dostignuća u hrvatskoj književnosti. Utemeljena je 1971. godine. Dodjeljuje se 21. ožujka u Lukovdolu, u okviru pjesničke manifestacije *[[Goranovo proljeće]]*, u čast Ivana Gorana Kovačića.

## Dobitnici
* 1971. Drago Ivanišević
* 1972. Pero Zubac
* 1973. Zvonimir Golob
* 1974. Dobrica Erić
* 1975. Ahmed Muhamed Imamović
* 1976. Dobriša Cesarić
* 1977. Vesna Parun
* 1978. Jagoda Zamoda
* 1979. Šime Vučetić
* 1980. Dane Zajc
* 1981. Dušan Kostić
* 1982. Dragutin Tadijanović
* 1983. Marin Franičević
* 1984. Vladimir Popović
* 1985. Stevan Raičković
* 1986. Jure Kaštelan
* 1987. Mateja Matevski
* 1988. Oskar Davičo
* 1989. Jure Franičević-Pločar
* 1990. Slavko Mihalić
* 1991. Ivan Slamnig
* 1992. Danijel Dragojević
* 1993. Antun Šoljan
* 1994. Anka Žagar
* 1995. Luko Paljetak
* 1996. Nikica Petrak
* 1997. Veselko Koroman
* 1998. Nikola Milićević
* 1999. Zvonimir Mrkonjić
* 2000. Boris Maruna
* 2001. Zvonko Maković
* 2002. Branko Maleš
* 2003. Arsen Dedić
* 2004. Milorad Stojević
* 2005. Ivan Rogić Nehajev
* 2006. Andriana Škunca
* 2007. Mile Stojić
* 2008. Jasna Melvinger
* 2009. Branimir Bošnjak
* 2010. Petar Gudelj
* 2011. Delimir Rešicki
* 2012. Stjepan Gulin
* 2013. Branko Čegec
* 2014. Gordana Benić
* 2015. Mario Suško
* 2016. Sonja Manojlović
* 2017. Dorta Jagić
* 2018. Tonko Maroević
* 2019. Martina Vidaić
* 2020. Miroslav Mićanović
* 2021. Evelina Rudan

## Izvori

## Vanjske veze
* Goranovo proljeće
Nagrada August Šenoa

**Nagrada August Šenoa**, godišnja je nagrada Matice hrvatske za književnost i umjetnost, utemeljena 1999. godine.

## Dosadašnji dobitnici i dobitnice
Lista dobitnika:
* 1999. - Dražen Katunarić, *Lijepak za slavuja* (Matica hrvatska, Zagreb, 1998.)
* 2000. - Nikica Petrak, *Razmicanje paučine, Čitanka* (Matica hrvatska, Zagreb, 1999.)
* 2001. - Goran Tribuson, *Bijesne lisice* (Školska knjiga, Zagreb, 2000.)
* 2002. - Željko Ivanjek, *Mali rječnik romantizma. Pogled s otoka* (ArTrezor naklada, Zagreb, 2001.)
* 2003. - Miljenko Jergović, *[[Buick Rivera]]*, novela (Durieux, Zagreb, 2002.)
* 2004. - Renato Baretić, *Osmi povjerenik* (AGM, Zagreb, 2003.)
* 2005. - Slobodan Novak, *Pristajanje* (Naklada Ljevak, Zagreb, 2005.)
* 2006. - Veljko Barbieri, *Dioklecijan* (Profil, Zagreb, 2006.)
* 2007. - Mirko Kovač, *Grad u zrcalu* (Fraktura, Zaprešić, 2007.)
* 2008. - fra Bernardin Škunca, *Mirotvorac u Bolonji* (Alfa, Zagreb, 2008.)
* 2009. i 2010. - Ivan Aralica, *Život nastanjen sjenama* (Znanje, Zagreb 2009.)
* 2011. i 2012. - Slobodan Novak, *Sabrana djela* (Matica hrvatska, Zagreb, 2009.-2011.)

## Izvori
Buick Rivera

**Buick Rivera** novela je Miljenka Jergovića.

Objavljena je 2002. u izdanju nakladničke kuće *Durieux.* Do sada je prevedena na 9 jezika.

## Djelo
Buick Rivera je automobil prema kojem Hasan Hujdur osjeća izrazitu privrženost. Povod čitavoj radnji novele upravo je ovaj stari automobil. Radnja se zbiva u američkoj državi Oregon, uglavnom u Toledu. Vuko Šalipur se na prevaru uselio u SAD, te slučajnim susretom upoznao Hasana. Iako se radi o noveli, likovi su duboko razrađeni; Hasan i Vuko su značajno psihološki portetirani, obojica se prisjećaju djetinjstva i života u bivšoj SFRJ, odakle su se i doselili.

Sporedni likovi su Angela Raubal, Hasanova nevjenčana supruga. Lisa je Vukova supruga. Jose Garcia Cerritos je vlasnik lokala *Alhambra*; Piero Manigno je Hasanov prijatelj. Al Rahimi je noćni portir u kazalištu, u kojem radi Angela.

Buick Rivera je relistično prozno ostvarenje, prožeto nostalgijom. Osobitost u pisanju ovog djela su dijalozi otisnuti u kurzivu bez navodnika ili crtica. Ispravan naziv modela auta po kojem je novela dobila ime je *Buick Riviera.* Pisca je ovo previše podsjećalo na rivijeru uz more te je iz stvaračke slobode novelu nazvao *Buick Rivera* , kako i naziva ovaj automobil u cijeloj noveli. Knjiga je 2003. dobila nagradu Matice hrvatske za književnost i umjetnost August Šenoa.

Novela je 2008. prenesena na film u režiji Gorana Rušinovića, pod nazivom *[[Buick Riviera (film)|Buick Rivera]]*. Jergović je zajedno s redateljem napisao scenarij.
## Izvori

## Osvrti u časopisu ''Kolo''
* Ivan Trojan 
* Milovan Tatarin
Miroslav Toholj

**Miroslav Toholj** je srpski književnik i bosanskohercegovački političar rođen u Ljubinju 11. 4. 1957. godine u Bosni i Hercegovini. Srednju školu završio je u Trebinju. Diplomirao je na Filozofskom fakultetu u Sarajevu. Radio je kao sekretar u Udruženju književnika BiH (1984-1988). Pokrenuo je i uređivao u Sarajevu nedjeljnik *Javnost* (1990-1995), jedan je od osnivača SDS, bliski saradnik Radovana Karadžića, ratni ministar informiranja Republike Srpske, član Glavnog i Izvršnog odbora, potpredsjednik Političkog savjeta. Od 1992. do 1997. živi na Palama kod Sarajeva, član je srpskog političkog rukovodstva i poslanik u Narodnoj skupštini. Od 1998. živi u Beogradu. U prosincu 2015. izabran je za dopisnog člana Akademije nauka i umjetnosti Republike Srpske. Kao urednik u privatnoj izdavačkoj kući IGAM 2004. godine izdao je roman *Čudesna hronika noći* Radovana Karadžića, koji je u to vrijeme bio tražen kao osumnjičeni za ratne zločine počinjene tokom rata u Bosni i Hercegovini. Preminuo je 23. jula 2021. u Beogradu.

## Djela (bibliografija)
#### Romani
* *To sniva lamparija* (1979)
* *Gospodar srca* (1986) 
* *Stid* (1989)
* *Kuća Pavlovića* (2001) 
* *Zvona za Trojicu* (2010)
* *Sestre* (2013)

#### Knjige pripovjedaka
* *Apotekarkin raj i muške stvari* (1981)
* *Mala Azija i priče o bolu* (2002)
* *Venčanje u vozu* (2007)
* *Отгадай - кто погиб* (izbor),(Tver-Moskva, 2013)
* *Vrsta koja izumire* (izabrane pripovetke)(2016)

#### Eseji
* *Razmišljanja pod pritiskom* (2008)
* *Nedelje neopevanog jada* (2012)

#### Publicistička djela
* *Crna knjiga – patnje Srba u Bosni i Hercegovini 1992-1995* (2000)
* *Sveti ratnici i rat u Bosni i Hercegovini* (2001)
* *Noćna pošta – prepiska sa Radovanom Karadžićem 1996-2004* (2008)

#### O piscu
* *Toholj – O ratu i književnosti* (Jovan Janjić)(2006)
* *Tamna lepota brisanog prostora – Proza Miroslava Toholja* (Aleksandar Dunđerin)(2016)

#### Književne nagrade
* *Nagrada Svjetlosti za prvu objavljenu knjigu (1980)
* *Nagrada Svjetlosti za najbolju knjigu (1982)
* *Nagrada Književne omladine BiH za najbolju knjigu (1982)
* *Godišnja nagrada Udruženja književnika BiH za roman "Gospodar srca" (1988)
* *Godišnja nagrada grada Sarajeva za roman "Gospodar srca" (1988)
* *Specijalna nagrada 7. Salona knjige u Novom Sadu za "Crnu knjigu" (2001)
* *Nagrada Zadužbine Branko Ćopić za roman "Kuća Pavlovića" (2002)
* *Nagrada Ivo Andrić za knjigu "Mala Azija i priče o bolu"(2003)
* *Nagrada Borisav Stanković za knjigu "Venčanje u vozu" (2008)
* *Nagrada Svetozar Ćorović za roman "Zvona za Trojicu" (2011)
* *Godišnja nagrada revije "Reality" (Zbilja) za prozu (2011)
* *Vukova nagrada (2015)
#### Priznanja
* *Orden Njegoša prvog reda
* *Orden Njegoša drugog reda
* *Srebrni grb Republike Srpske (1991-2013)
* *Oktobarska spomenica 1991 (2015)

## Reference

## Vanjske veze
* Miroslav Toholj - intervju („Novosti“, 28. avgust 2011)
* Miroslav Toholj - intervju („Politika“, 23. septembar 2011)
* Pečat: Beda književne laži ili poetika politkorektnosti, 19. 1. 2012.
* Pečat: Rodoljublje je prikladna reč, 30. 8. 2012.
* Miroslav Toholj - intervju („Pečat“, 18. 7. 2014)
Šukrija Pandžo

**Šukrija Pandžo** (rođen 1910. godine u Ulogu kod Kalinovika) je bio bosanskohercegovački književnik.

Osnovno školovanje je završio u rodnom mjestu, učiteljsku školu u Mostaru, a studirao književnost i francuski jezik na Višoj pedagoškoj školi u Beogradu i završava ga 1940. godine. Kao učitelj, potom kao nastavnik, radio je u raznim seoskim školama. Po dolasku u Sarajevo također je najprije radio kao nastavnik. 1948. godine postao je urednik u Kulturnoj redakciji Radio - Sarajevo. Jedan je od osnivača popularne humorističke emisije "Veselo veče" i "Udruženja književnika BiH".

Pandžo je pisao i za djecu i za odrasle poeziju, prozu, dramske tekstove. Dvostruki je dobitnik nagrade Udruženja književnika BiH; za zbirku pjesama "Razgovori" 1954. i za zbirku priča "Samo još kosovi zvižduću" 1961. Odlukom Savjeta RTV Sarajevo, 10. aprila 1970. godine, dobija spomen-plaketu u znak priznanja za dugogodišnji uspješni rad, a 1. juna Josip Broz dodjeljuje mu Orden zasluga za narod sa srebrenim zracima.

Umro je 1984. godine u Sarajevu.

## Djela
* Pjesme (Svjetlost - Sarajevo, 1952.)
* Razgovori - Pjesme za djecu (Narodna prosvjeta - Sarajevo, 1954.)
* Ljudi smo - Pripovijetke (Džepna knjiga - Sarajevo, 1958.)
* Samo još kosovi zvižduću - Priče za djecu (Svjetlost - Sarajevo, 1961.)
* Bliže su postale zvijezde - Pjesme za djecu (Svjetlost - Sarajevo, 1965.)
* Iznad gore vjetri zbore - Pjesme za djecu (Svjetlost - Sarajevo, 1968.)
* Poezija - Izbor iz poezije (Veselin Masleša - Sarajevo, 1973.)
* Zeleni strah - Priče za djecu (Svjetlost - Sarajevo, 1975.)
* Na kraju puta - Pripovijetke (Svjetlost - Sarajevo, 1979.)
* Dobro mi došli - Pjesme za djecu (Svjetlost - Sarajevo, 1980.)

## Nagrade
* Nagrada Društva pisaca Bosne i Hercegovine za zbirku pjesama "*Razgovori*" (1954.)
* Nagrada Društva pisaca Bosne i Hercegovine za zbirku priča "*Samo još kosovi zvižduću*" (1961.)
* Orden zasluga za narod sa srebrenim zracima (1970.)
* Spomen-plaketa RTV Sarajevo u znak priznanja za dugogodišnji uspješni rad (1970.)
Tija

**Tija** je gradić u južnoj Etiopiji u zoni Gurage u Regiji Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa 50 km južno od Adis Abebe, kod kordinata .

Tija je svjetski poznata po obližnjem arheološkom nalazištu, paleolitskoj nekropoli na kojoj se nalazi 36 kamenih Stela, "Na 32 stele su uklesani razni enigmatski simboli, ponajviše mačevi". 

Nekropolu Tija otkrila je u aprilu 1935 jedna njemačka etnografska ekspedicija, koja se utaborila na sat hoda od monolita i tako nabasala na nalazište.  
Za stele iz Tije se u Evropi i prije znalo, o njima su prvi pisali V. Chollet i H. Neuville u Bulletin de la Société philomathique de Paris. 1905.

O stelama iz Tije je izvjestio i katolički fratar iz Gondara Pere Bernardin Azais 1920 Ali je nalazište nakon toga zaboravljeno tako da su ga Nijemci ponovno otkrili svijetu.

Zbog izuzetne kulturno historijske vrijednosti, UNESCO je 1980 uvrstio Nekropolu Tija u listu Svjetske baštine.

Gradić Tija prema podatcima Središnje statističke agencije Etiopije iz 2005., imao je 3,363 stanovnika. Od toga 1,615 muškaraca i 1,748 žena. Na prijašnjem popisu iz 1994 imao je samo 1,856 stanovnika (894 muškaraca i 962 žena). Tija je jedan od tri grada u woredi Sodo.

Pored Tije nalazi se još jedno nalazište iz paleolita Melka Kunture, kod sela Melka Avaš, i Kratersko jezero Hera Šetan. Atrakcija je i mjesto Agesoke, na kom se nalaze veliki kameni megaliti koje je oblikovala priroda.

## Izvori

## Bibliografija
* Roger Joussaume: *Tiya, l'Éthiopie des Mégalithes, du Biface a l'Art Rupestre dans laCorne d'Afrique* (Paris: UNESCO/CNS, 1995).

## Vanjske veze

* GreatBuildings Page: Stelae of Tiya (fotografije)
* Tija na UNESCO-vom portalu
Mak Dizdar

**Mehmedalija „Mak” Dizdar** (Stolac, 17. oktobar 1917 - Sarajevo, 16. jul 1971) je znameniti jugoslovenski i bosanskohercegovački pesnik, književnik i novinar.

U Stocu je završio osnovu školu, a u Sarajevu gimnaziju. Za vreme Drugog svetskog rata radio kao poštanski službenik, a zatim prešao u ilegalu. Posle rata bio je urednik Tanjuga za Bosnu i Hercegovinu (1946—48), urednik dnevnog lista Oslobođenje (1948—51), Izdavačkog preduzeća Narodna prosveta (1951—59) i časopisa Život (1964—71). Bio je i predsednik Udruženja književnika BiH.

Mak Dizdar se u svojoj poeziji inspirisao bogumilskom kulturom Bosne pre turskog osvajanja, kulturom islamskih mistika i tradicijom bosanskog narodnog jezika od 15. veka naovamo. Srednjevekovni stećci su važan motiv u njegovim pesmama, i za njega predstavljaju metaforični put između groba i zvezda.

Godine 1966. je proglašen pobjednikom Struških večeri poezije.

## Bibliografija
* *Vidovopoljska noć*, Sarajevo 1936;
* *Plivačica* (poema), Sarajevo 1954;
* *Povratak*, Sarajevo 1958;
* *Okrutnosti kruga*, Sarajevo 1961;
* *Koljena za Madonu*, Sarajevo 1963;
* *Kameni spavač*, Sarajevo 1966, (prošireno izdanje Sarajevo 1971);
* *Izabrana dela* Sarajevo 1981

## Vanjske veze
* Kritika dela Maka Dizdara 
* Fondacija Mak Dizdar
Miodrag Žalica

**Miodrag Žalica** (Sarajevo, 1926. - Sarajevo, 1992.) je bosanskohercegovački dramski pisac i pjesnik.
Dobitnik je Nagrade Društva pisaca BiH za dramu "Ne crtaj đavola na zidu" (1961).

## Djela
* Huni, zbirka pjesama
* Tri drame (Pas koji pjeva; Jeskim; Najljepši dan: jedna noć), Sarajevo, 1971. 
* Zagrljenici, Sarajevo, 1971. 
* Drugi trio (Zagrljenici; Tako dozvaše tajnu; Hotel s pogledom na čudovište ili vilovnjaci), Sarajevo, 1975. 
* Rimski dan (Propercije), Sarajevo, 1976. 
* Treći trio (Velike dvokolice; Lambethwalk; Rimski dan), Sarajevo, 1980. 
* Rimski dan, Savremena književnost naroda i narodnosti BiH, Sarajevo, 1984/85. 
* Mamurni golubovi, Sarajevo, 1986. 
* Neprijatno interesovanje, Sarajevo, 1987.
* Mirišu li jorgovani u Njujorku, Sarajevo, 1988.
* Geteov hrast u Buhenvaldu, Sarajevo, 1988. 
* Posljednji iz kaste strasti, Sarajevo, 1990.