open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Detective (roman)

***The Detective*** () je kriminalistički roman američkog pisca Rodericka Thorpa objavljen 1966. godine i najpoznatiji po tome što od njega korijene vuče hollywoodska filmska serija *[[Die Hard (filmska serija)|Die Hard]]*.

Protagonist romana je Joe Leland, privatni detektiv koga udovica Norma MacIver unajmljuje kako bi istražio pozadinu smrti njenog muža Colina, koji je navodno izvršio samoubistvo na hipodromu. Leland tokom istrage otkriva da je sa pokojnikom bio posredno povezan na nekoliko načina - obojica su služili u istoj jedinici u Drugom svjetskom ratu; za MacIverovog psihijatra dr. Wendella Robertsa se ispostavi da je prijatelj ljubavnika Joeeve supruge Karen, a na kraju se otkrije kako je Leland, dok je bio policijski detektiv, sudjelovao u istrazi za ubistvo koje je priznao poremećeni mladić koji je nakon toga pogubljen na električnoj stolici, a čiji je pravi počinitelj MacIver.

Roman je dvije godine ekraniziran kao istoimeni igrani film u kome je naslovnu ulogu tumačio Frank Sinatra i koji je promijenio neke detalje radnje. Godine 1975. je Thorp, inspiriran filmom *[[The Towering Inferno|Pakleni toranj]]*, napisao nastavak pod naslovom *[[Nothing Lasts Forever (film, 1979)|Nothing Lasts Froever]]* čiji zaplet prikazuje kako se Leland zatekne u neboderu u trenutku kada ga zaposjednu teroristi. Film se trebao ekranizirati te je Sinatri ponuđeno da ponovi ulogu Lelanda, ali je on to odbio, tako da je scenarij prerađen tako da je protagonist postao mlađi, dobio novo ime, a film je na kraju pod naslovom *[[Die Hard (film)|Die Hard]]* postao veliki akcijski hit koji će dobiti brojne nastavke.

## Reference
The Detective (film, 1968)

***The Detective*** () je američki kriminalistički film snimljen 1968. godine u režiji Gordona Douglasa. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Rodericka Thorpa. Naslovni protagonist, koga tumači Frank Sinastra, je Joe Leland, detektiv njujorške policije koji se nalazi u nemilosti svojih pretpostavljenih zbog prevelike sklonosti da čeprka po korupciji u samoj policiji i gradskim vlastima, a kome se istovremeno brak raspada zato što zanemarena supruga Karen (koju tumači Lee Remick) ima ljubavnim veze sa drugim muškarcima. Radnja prikazuje kako Leland istražuje okrutno ubistvo homoseksualca te pronalazi poremećenog mladića (čiji lik tumači Tony Musante) koji brzo prizna zločin te za njega bude osuđen i pogubljen na električnoj stolici; nedugo nakon toga ga kontaktira Norma MacIver (čiji lik tumači Jacqueline Bisset), udovica čovjeka koji je nedavno izvršio samoubistvo te mu sugerira da joj je muž ubijen, a nakon čega Leland započinje istragu koja ukazuje da bi dvije smrti mogle ipak biti povezane.

*The Detective* je napravljen u vrijeme velikih nemira u tadašnjoj Americi, odnosno gubitka povjerenja u institucije javnog poretka, a što je svoj odraz našlo u izuzetno mračnom scenariju koji prikazuje kako je policija premrežena korupcijom i sposobna činiti kobne pogreške u provođenju zakona. Film je dobio niz pohvala, a prije svega Sinatra za koga se drži da je kao sredovječni, ali surovom stvarnošću još uvijek revoltirani, policajac dao jednu od najboljih uloga svoje karijere. Film je postigao i vrlo dobre komercijalne rezultate, te se našao među 20 najgledanijih filmova u Sjevernoj Americi 1968. godine.

Godine 1979. je Thorp napisao nastavak originalnog romana pod naslovom *[[Nothing Lasts Forever (roman, Thorp)|Nothing Lasts Forever]]* u kojoj se Leland zatekne u neboderu koga su zaposjeli teroristi. Za njega su otkupljena prava za ekranizaciju, a potom ponuđeno Sinatri da ponovi ulogu. On je to odbio zbog poodmakle dobi te je scenario prerađen tako da je od njega nastao znameniti akcijski film *[[Die Hard]]* koji će dobiti niz vlastitih nastavaka.

## Uloge
* Frank Sinatra ... Det. nar. Joe Leland
* Lee Remick ... Karen Wagner Leland
* Jacqueline Bisset ... Norma MacIver
* Ralph Meeker ... Det. Curran
* Jack Klugman ... Det. Dave Schoenstein
* Horace McMahon ... Capt. Tom Farrell
* Lloyd Bochner ... Dr. Wendell Roberts
* William Windom ... Colin MacIver
* Tony Musante ... Felix Tesla
* Al Freeman, Jr. ... Det. Robbie Loughlin
* Robert Duvall ... Det. Nestor
* Pat Henry ... Mercidis
* Patrick McVey ... Officer Mike Tanner
* Dixie Marquis ... Carol Linjack
* Sugar Ray Robinson ... Kelly
* Renée Taylor ... Rachael Schoenstein
* James Inman ... Teddy Leikman
* Tom Atkins ... Pozornik Jack Harmon
* George Plimpton ... reporter u zbornici
* Joe Santos ... reporter u zbornici [van špice]

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
*
Friday the 13th: Part 2

**Petak 13. II** (eng. *Friday the 13th: Part 2*), američki horor film iz 1981. godine u režiji Stevea Minera, nastavak originala iz 1980. godine. Drugi dio u serijalu rezultat je uspjeha prvjenca na kino blagajnama. I ovaj film, premijerno prikazan 1. svibnja 1981. godine, jednako je tako ispunio očekivanja producenata, što je dovelo do snimanja sljedećeg nastavka - *Petka 13. III (1982.).*

Ovaj film je prvi u nizu u kojem se kao glavni ubojica pojavljuje, sada odrasli, Jason Voorhees, dječak koji se utopio u jezeru *Crystal Lake*.

## Radnja
Nekoliko mjeseci nakon krvavih ubojstava koje je počinila *Pamela Voorhees* (Betsy Palmer) kako bi osvetila svoga sina Jasona, *Alice* (Adrienne King) se oporavlja. Međutim, ispostavlja se kako Pamelin sin nije izgubio život utapljanjem, već je živ i obitava u kolibi kraj kampa *Crystal Lake*. Štoviše, vidio je Alice kako ubija njegovu majku te se osvećuje ubivši Alice.

Pet godina kasnije, otvoren je novi izletnički kamp nedaleko starog. Nova grupa mladih čiji je zadatak voditi kamp, pretražujući okolinu nailazi na ruševine starog kampa. Njihov dolazak uznemirava *Jasona* (Steve Daskawisz) čija se kuća nalazi u blizini te počinje ih napadati.

## Glavne uloge
* Amy Steel - *Ginny Field*
* John Furey - *Paul Holt*
* Adrienne King - *[[Alice Hardy]]*
* Kirsten Baker - *Terri*
* Stu Charno - *Ted*
* Steve Daskawisz - *[[Jason Voorhees]]*
* Warrington Gillette - *[[Jason Voorhees]]* (bez maske)
* Walt Gorney - *Crazy Ralph*
* Marta Kober - *Sandra Dyer*
* Tom McBride - *Mark*
* Bill Randolph - *Jeff*
* Lauren-Marie Taylor - *Vicki*
* Russell Todd - *Scott*

## Zarada
Film je u prvom vikendu prikazivanja zaradio 6.429.784 USD, a ukupno 21.722.776 USD.

## Napomene

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
*
Rječnik francuskih filozofa sedamnaestog vijeka

***Rječnik francuskih filozofa sedamnaestog vijeka*** (*The Dictionary of Seventeenth-Century French Philosophers*) rječnik je filozofskih spisatelja u Francuskoj koji su djelovali od 1601. do 1700. Rječnik je uredio Luc Foisneau. Izmijenjeno i prošireno francusko izdanje objavljeno je 2015.

## Sadržaj
*Rječnik francuskih filozofa sedamnaestog vijeka* po abecednom redu predstavlja djela 582 filozofska spisatelja nastala između 1601. i 1700. Polazeći od najšireg značenja pojma filozofija u sedamnaestom stoljeću, rječnik predstavlja svojevrsnu enciklopediju ranomoderne misli obuhvaćajući različite intelektualne tradicije, od skolastičke filozofije do književnosti, pjesništva, politike, umjetnosti i znanosti. Ovaj rječnik ukazuje na načine na koje životi i djela čak i manjih pisaca mogu otkriti dotad neotkrivene veze između struja mišljenja, teorija znanja te religijskih i političkih privrženosti.

Rječnik je objavljen u Londonu i New Yorku u decembru 2008., a nastao je kao dio međunarodnog intelektualnog projekta kojim se navedene teme, u periodu od 17. do 20. vijeka pokrivaju u različitim zemljama. Ova inovativna metoda proučavanja filozofije je jedinstvena jer omogućuje da do izražaja dođu i relativno nepoznati autori, a navedeni je pristup zastupljen i u francuskom izdanju rječnika: *Dictionnaire des philosophes français du XVIIe siècle: acteurs et réseaux du savoir*. Francusko izdanje proširilo je polje istraživanja sa 108 dodatnih odrednica te s osam tematskih uvoda koji, nakon predgovora Luca Foisneaua, ukazuju na različite moguće intelektualne puteve: *francuski kartezijanci* (Emmanuel Faye); *skolastička filozofija i teologija* (Jacob Schmutz); *libertinci i slobodno mišljenje* (Isabelle Moreau), *skrivena misao* (Gianni Paganini); *znanosti* (Philippe Hamou); *teorije umjetnosti* (Carole Talon-Hugon); *religijske kontroverze i rođenje književne republike* (Antony McKenna); *filozofska mjesta, društvenosti i prakse *(Stéphane Van Damme). Francuska verzija također sadrži povijesni indeks koji na više od 300 stranica pruža biografske i bibliografske podatke što predstavlja posebno korisnu pomoć u istraživanju.

## Doprinosi
Na izradi Rječnika su radila ukupno 167 istraživača, iz 9 različitih zemalja (Francuska, Njemačka, SAD, Velika Britanija, Kanada, Nizozemska, Italija, Švicarska i Češka). Među njima su i sljedeći istraživači : Roger Ariew, Séverine Auffret, Laurent Avezou, Ann Blair, Olivier Bloch, Laurent Bove, Jean-Charles Darmon, Philippe Desan, Emmanuel Faye, Jean-Pierre Faye, Luc Foisneau, Daniel Garber, Catherine Goldstein, Thierry Gontier, Philippe Hamou, Thierry Hoquet, Jacques Le Brun, Franck Lessay, Jacqueline Lichtenstein, Antony McKenna, Noel Malcolm, Jean-Marc Mandosio, Rémi Mathis, Isabelle Moreau, Steven Nadler, Sophie Nicholls, Gianni Paganini, Martine Pécharman, Lawrence Principe, Andrew Pyle, Tad Schmalz, Jacob Schmutz, Jean-Fabien Spitz, Carole Talon-Hugon, Michel Terestchenko, Stéphane Van Damme, Philippe Vendrix, Eliane Viennot, Jean-Claude Vuillemin.


## Izvori
Balsa

**Balsa** ili **balzovina** (španj. *balsa*: splav) je drvo vrste *Ochroma lagopus* iz porodice simalovki (lat. *Bombacaceae*), raširene u Srednjoj Americi i sjevernom dijelu Južne Amerike; uzgaja se u Africi i Aziji. Lakše je od pluta, vrlo meko, slabo elastično; teško se obrađuje i nije trajno. Upotrebljava se za pojaseve i splavi za spašavanje, plutače, čamce, u proizvodnji zrakoplova, za zvučnu i toplinsku izolaciju, za specijalnu ambalažu, za prigušivanje vibracija strojeva (podloge) i drugo. 

## Kon-Tiki

**Kon-Tiki** ili **Kon Tiki** je splav kojom je norveški znanstvenik i istraživač Thor Heyerdahl 1947. s 5 sudrugova (Norvežanima Knutom Hauglandom, Erikom Hesselbergom, Torsteinom Raabyjem i Hermanom Watzingerom te Šveđaninom Bengtom Danielssonom) otplovio od mjesta Callao u Peruu na zapadnoj obali Južne Amerike do grebena Raroia (otočje ili arhipelag Tuamotu u Francuskoj Polineziji). Splav je bila izgrađena po uzoru na splavi kojima su se koristili drevni Peruanci, a kao materijal bilo je upotrijebljeno isključivo domaće balsino drvo, koje i natopljeno zadržava plovnost. Splav je nazvana po istoimenom božanstvu ili mitskom biću Inka (na jeziku Inka: *Sunčev sin*), koje su, navodno, polinezijski domorodci prepoznali kao svoje već zaboravljeno božanstvo. Svrha je pohoda (ekspedicije) bila dokazati da su prastanovnici Južne Amerike mogli naseliti Polineziju slijedeći velike oceanske struje; pohod je trajao 101 dan, tijekom kojih je splav prešla oko 8 000 kilometara. Iako je putovanje uspješno okončano, znanstvenici uglavnom nisu prihvatili Heyerdahlove teorije. 

## Izvori
Dioptar

**Dioptar** (grč. *δίοπτρον*: zrcalo) je uređaj za viziranje. Sastoji se od okulara i objektiva na određenoj udaljenosti. Obično se kao okular uzima metalna ploča s okruglom rupicom (promjera 0,75 do 1 mm) ili uskim prorezom (širine 0,5 do 0,75 mm), a kao objektiv prozorčić s jednom ili dvjema nategnutim i ukrštenim nitima. Viziranje nekog predmeta (točke) izvodi se motrenjem kroz okular i objektiv, a dioptar se pomiče sve dok se slika predmeta i sjecište niti u objektivu ne poklope. Dioptar se upotrebljava u geodeziji i astronomiji (ugrađen u manje dalekozore). 

## Izvori
Vodovodna mreža

**Vodovodna mreža** obuhvaća cijevi i pridružene svrsishodne dijelove kojima se voda iz vodospreme razvodi do krajnjih potrošača. Tlocrtni raspored cjevovoda u odnosu na smjer dovoda vode ovisi o veličini naselja, urbanističkom rješenju i topografskim prilikama. Cijevi su okrugla presjeka, od lijevanoga željeza, čelika, betona, armiranoga betona ili polimernih materijala. Izbor vrste materijala za cijevi ovisi o maksimalnom radnom tlaku te o gospodarskim uvjetima i zdravstvenim zahtjevima. Potreban tlak u razvodnom cijevnom vodu uvjetovan je nizom čimbenika, na primjer visinom zgrada, zahtjevima protupožarnih uređaja, a za učinkovito djelovanje mora iznositi najmanje od 2,7 do 4 bara. Osim cijevi, vodovodna mreža obuhvaća i ventile (zasune) za isključivanje pojedinih dijelova mreže radi izmjene ili popravaka, zračne ventile za ispuštanje zraka iz najviših dijelova mreže, hidrante za dobavu većih količina vode prilikom gašenja požara, različite naprave za smanjenje (redukciju) tlaka, tlakomjere ili manometre, označavanje vodostaja i potrošnje u rezervoarima, priključne garniture i registratore potrošnje (kućni vodomjeri); za osiguranje potrebne količine i tlaka vode u visokim zgradama i u naseljima gdje nije visok tlak u vodovodu, izgrađuju se rezervoari na vrhovima kuća ili se postavljaju automatske crpne stanice – hidrofori.

Prema području koje opskrbljuje vodom, vodovodna mreža može biti gradska, industrijska, kućna ili protupožarna. Gradska vodovodna mreža opskrbljuje stambene skupine u gradu ili naselju, a služi za potrebe stanovnika. Industrijska vodovodna mreža posebna je vodovodna (samostalna) mreža za velike industrijske komplekse (željezare, postrojenja kemijske industrije i drugo). Kućna vodovodna mreža instalacija je vodovoda unutar stambenih i javnih zgrada s vodoravnim i okomitim razvodima. Sastoji se od razvodne mreže hladne vode i razvodne mreže tople vode. Protupožarna vodovodna mreža posebna je vodovodna mreža za zaštitu od požara. Protupožarni cjevovodi u naseljima mogu biti potpuno odijeljeni od vodoopskrbnih instalacija, tako da čine posebne vodovode (obično za industrijske i velike vojne komplekse, rafinerije nafte i slično). Isto tako, i u velikim stambenim i javnim objektima protupožarni su cjevovodi odijeljeni. Prema obliku, vodovodna mreža može biti prstenasta i razgranata. Prstenasta vodovodna mreža omogućava cirkulacijsko protjecanje vode kroz sustav. Razgranata vodovodna mreža sastoji se od jednoga glavnoga dovodnog ogranka, iz kojega se odvajaju pojedinačni cjevovodi kao grane prema krajevima. 

## Izvori
Naš dom (film)

***Naš dom*** () je sovjetski crno-bijeli igrani film snimljen 1965. godine u režiji Vasilija Pronjina. Po žanru je drama, a protagonisti su Ivanovi, članovi obične radničke porodice koja živi u jednom moskovskom stanu. Radnja se sastoji od nekoliko epizoda koje prikazuje svakodnevni život i to perspektive svakog od njenih članova. Pronjinu, koji je umro sljedeće godine, to je bio posljednji film u filmografiji.

## Vanjske veze
*  
* «Наш дом» на сайте kino-teatr.ru
Specifični volumen

**Specifični volumen**, **maseni obujam** ili **specifični obujam** je omjer obujma (volumena) *V* neke tvari i njene mase *m*:

: v = {V \over m}

Mjerna jedinica za specifični obujam je kubični metar po kilogramu (m3/kg). Specifični obujam je recipročna vrijednost gustoće *ρ* neke tvari, odnosno specifični obujam je obujam jedinice mase neke tvari:

:v={1 \over \rho}
 
Pri navođenju podataka o specifičnom obujmu neke tvari treba označiti tlak i temperaturu, kao kod gustoće. 

## Neke vrijednosti specifičnog obujma
Tablica pokazuje gustoću i specifični obujam za neke tvari kod standardnog tlaka i temperature, koji se određuje kao 0 °C (273,15 K) i 1 atm (101,325 kPa, 760 torr): 

(*) - vrijednosti nisu uzete kod standardnog tlaka i temperature.

## Specifične veličine

**Specifične veličine** su fizikalne veličine koje su količnik neke veličine i mase. Međunarodne i hrvatske norme preporučuju u nazivu takvih veličina pridjev **maseni** ili **specifični** (jednako kao za veličine ovisne o duljini pridjev linearni, za veličine ovisne o površini površinski, obujmu obujamni ili volumni i drugo).

Tablica: **Primjeri specifičnih veličina**:

* - specifična težina katkad je i neispravan naziv za relativnu gustoću neke tvari prema vodi.

Neke takve veličine imaju posebne nazive, koji ne sadrže pridjev maseni ili specifični, na primjer ionizacijska ekspozicija: *X = Q/m* (znak jedinice C/kg). Stariji nazivi nekih mjernih veličina imali su pridjev specifični i u drugim značenjima, ponajviše ako su se odnosili na svojstva tvari, na primjer električna otpornost (stariji naziv specifični električni otpor): *ρ = R S/l* (znak jedinice Ω m), električna provodnost (stariji naziv specifična električna vodljivost): *λ = G l/S* (znak jedinice S/m). 

## Izvori
Adhezija

**Adhezija** (lat. *adhaesio*: prianjanje, lijepljenje), u fizici, je pojava međusobnog privlačenja površina dvaju tijela načinjenih od različitih tvari, ili tijela i tekućine, zbog djelovanja elektromagnetskih sila među molekulama. Privlačne sile kratka su dosega, a vrijednost im ovisi o vrsti tvari u dodiru. Prianjanje je izraženije ako je jedna od tvari tekućina. Može biti vrlo jako.

Na svojstvu adhezije osniva se, na primjer, metalizacija prskanjem (štrcanjem, šopiranjem), koja se sastoji se u prskanju kapljica rastaljenoga metala ili slitine na površinu predmeta s pomoću zračnoga mlaza. Metaliziranje se vrši pomoću posebnog alata u obliku pištolja u koji automatski ulazi žica od nekog metala. Ta se žica plamenikom ili električnim lukom rastali, a onda se pod zračnim tlakom (pneumatika) izbacuje u mlazu na predmet koji želimo metalizirati. Na takav način možemo i drvo metalizirati.

## Ljepilo

**Ljepilo** ili **adheziv** je tvar koja služi za lijepljenje (sljepljivanje) materijala, to jest za njihovo spajanje stvaranjem veznoga filma među slijepljenim površinama. Djelovanje ljepilâ temelji se na njihovu prianjanju uz površinu predmeta (adhezija) i njihovoj unutrašnjoj čvrstoći, koja potječe od privlačnih međuatomskih ili međumolekularnih sila (kohezija). Osnova je lijepljenja kvašenje površina ljepilom te naknadno očvršćivanje slijepljenoga spoja. Kvašenje površine ovisi o napetosti površine i ravnotežnom kontaktnom kutu koji se uspostavlja između čvrste površine materijala, tekućega ljepila i zraka. Teorija lijepljenja vrlo je složena, jer pritom sudjeluje niz čimbenika koji se odnose na svojstva površina koje se lijepe (kemijska aktivnost, hidrofilnost ili hidrofobnost, čistoća, hrapavost površine, homogenost), na svojstva ljepila (površinska napetost, viskoznost, polarnost, kiselost ili bazičnost, brzina sušenja) te fizikalna i mehanička svojstva stvorenoga veznoga filma. Ljepila se u obliku viskozne tekućine nanose u tankom sloju na jednu ili na obje površine koje se sljepljuju, katkad uz povišeni pritisak. Sušenjem ljepila stvara se nakon nekog vremena adhezijska veza i postiže maksimalna čvrstoća slijepljenoga spoja, zbog hlapljenja medija u kojem se ljepilo primjenjuje (voda ili organsko otapalo) ili pak kemijskom reakcijom tvari sadržanih u ljepilu.

## Reference
Návštěvníci (TV serija)

**Posjetitelji** (češki **Návštěvníci**) je čehoslovačka humorna SF TV serija iz 1983. koju je režirao Jindřich Polák. Ima 15 epizoda a snimljena je u čehoslovačko-zapadnonjemačkoj koprodukciji. Radnja se odvija o posadi koja putuje iz 25. stoljeća u 20. stoljeće kako bi spasili Zemlju budućnosti.

*Posjetitelji* su stekli kultni status te prikazivani po televizijskim programima raznih zemalja, pa tako i na području bivše Jugoslavije.

## Radnja
U 2484. godini ljudi žive u mirnom svijetu. Stoga su prestrašeni kada im SMČ (Središnji Mozak Čovječanstva), glavni superkompjuter koji vodi sudbinu čovječanstva i Zemlje, objavi predstojeću katastrofu. Uočio je ogroman svemirski objekt koji juri na Zemlju.

Ipak, ima nade: profesor Filip, biograf najvećeg fizičara svih vremena, Adama Bernaua, ponudi spasiti čovječanstvo time da putuju u prošlost. Adam je bio genijalni fizičar i matematičar na prijelazu iz 20. u 21. stoljeće, te dobitnik Nobelove nagrade. U memoarima je zapisao da je u djetinjstvu napisao kratku formulu za pomicanje cijelih kontinenata, svijetova i planeta. Ovo može poslužiti da spasi Zemlju.

Profesor Filip izabere posadu od četiri člana i oni putuju natrag u prošlost, u Zemlju 20. stoljeća. Iako su samo htjeli ostati par sati, zbog nezgode su prisiljeni ostati nekoliko tjedana. Ispostavi se da je Adamova formula bila samo dječja igrarija. Posada se vrati u budućnost, gdje se ispravi SMČ te se ispostavi da je samo krivo izračunao putanju objekta i da nema opasnosti.

## Glavne uloge
*Josef Bláha – Filip
*Josef Dvořák – Emil Karas
*Jiří Novotný – Dr. Jacques Michell
*Dagmar Patrasová – Emilia Fernandez 
*Viktor Král – Adam Bernau 
*Dagmar Havlová – Alice Bernauova 
*Eugen Jegorov – Karel Bernau 
*Klára Pollertová – Ali Labusova

## Vanjske veze
*
*Návštěvníci na csfd.cz
Plamenik

**Plamenik** je aparat koji se koristi u mnogim ljudskim djelatnostima. Svi plamenici rade na istom principu: kemijskom reakcijom energenata stvara se toplina koja se može iskoristiti za zavarivanje, zagrijavanje, rezanje i drugo.

## Plamenik u kemiji
U kemiji plamenici se koriste za zagrijavanje uzorka kada nije potrebna visoka preciznost i održavanje temperature stalnom. U slučaju kada je potrebno održavati stalnu temperaturu, koristi se uljna (ili ponekad vodena) kupelj.

Uobičajeni plamenici koji se koriste su Bunsenov, Tecluov, Mékerov (kao gorivo koriste lakozapaljive plinovite ugljikovodike, obično smjesu propana i butana ili metan), te Daniellov plamenik.

*'''Bunsenov''' plamenik sastoji se od postolja za dovod, sapnice za ispust, te dimnjaka za provod i izgaranje smjese plina i zraka, koji na sebi ima prolaze s prstenom za regulaciju dovoda zraka. Maksimalna temperatura koja se njime može postići iznosi oko 1300 °C. Osim za zagrijavanje također se koristi za kvalitativnu analizu minerala i soli jer mnogi spojevi boje plamen. To je svojstvo najizraženije kod alkalijskih metala, posebno kalija i natrija jer su gotovo sve njihove soli topljive tako da se ne mogu dokazati selektivnim taloženjem. Stakleno posuđe koje mora biti apsolutno suho suši se zagrijavanjem Bunsenovim plamenikom. Postoji i varijanta sa štednim plamenom. Izumio ga je njemački kemičar Robert Wilhelm Bunsen.

*'''Mékerov''' plamenik identičan je Bunsenovom, s izuzetkom vrha dimnjaka, koji je proširen i sadrži metalnu mrežicu, koja odvodi toplinu plamena i sprječava zagrijavanje dimnjaka i uskakanje plamena. Osim toga, Mekerov plamenik daje višu temperaturu plamena od Bunsenovog i Tecluovog. Izumio ga je francuski kemičar Geoges Méker.

*'''Tecluov''' plamenik ima dimnjak koji završava kao i Bunsenov, no baza mu je proširena i sadrži pločicu koja zakretanjem regulira dovod zraka. Daje topliji plamen od Bunsenovog plamenika. Izumio ga je rumunjski kemičar Nicolae Teclu.

*'''Daniellov''' plamenik sastoji se od dvije cijevi jedne u drugoj, kroz koje se posebno puštaju čisti vodik i čisti kisik, koji na samom izlazu formiraju smjesu. Daje plamen temperature do 2700 °C. Izumio ga je Edward Daniel Clarke, engleski mineralog i putnik.

## Vanjske veze
*Vježba 9. Plamenici Tehnička škola i prirodoslovna gimnazija Ruđera Boškovića Osijek
Materijalna točka

**Čestična** ili **materijalna točka** je idealizirano tijelo kojemu je ukupna masa koncentrirana u jednoj točki, misaona tvorevina kojom se, radi pojednostavnjivanja, u fizikalnim tumačenjima nadomješta tijelo kad se pri ispitivanju njegova gibanja ne mora paziti na unutarnju građu i razlike između gibanja pojedinih njegovih dijelova i kad je svaka njegova dimenzija neusporedivo manja od ostalih prostornih dimenzija u razmatranom problemu. 

## Primjeri

### Težište

**Težište** je materijalna točka u kojoj djeluje rezultanta sila što djeluju na neko tijelo ili sustav materijalnih točaka u polju sile teže; u toj točki može se zamisliti kao da je sabrana sva masa tijela, odnosno sustava materijalnih točaka. Ako kruto tijelo ima središte, os ili ravninu simetrije, njegovo se težište podudara s tim središtem ili leži na toj osi, odnosno u toj ravnini. U praksi se težište krutoga tijela određuje tako da se tijelo objesi u nekoj od svojih točaka; tada, u položaju ravnoteže, težište tijela leži na okomici ispod objesišta. Ako se to isto ponovi u nekoj drugoj točki tijela, težište će ponovno ležati na okomici ispod objesišta. Sjecište tako određenih okomica bit će težište tijela. Ako se tijelo ili sustav materijalnih točaka ne nalazi u polju sile teže, određuje se na sličan način središte mase, što je općenitiji pojam od težišta.  Središte mase podudara se s težištem tijela ako je gravitacijsko ubrzanje konstantno i jednako u svim točkama tijela.  Pravac u kojem djeluje težina tijela, a prolazi kroz njegovo težište, zove se težišnica. Tijelo, poduprto u težištu, nalazi se u ravnoteži. Težište tijela ne mora se nalaziti u samom tijelu, ono može biti i izvan tijela, na primjer kod prstena. 

### Kosi hitac

**Kosi hitac** je složeno ili krivocrtno gibanje nastalo kada vektor početne brzine izbačenog tijela (obično projektil) zatvara oštri kut prema vodoravnoj ravnini. Putanja tijela ima oblik parabole s tjemenom na vrhu. Na izbačeno tijelo djeluje vektor kose početne brzine te ubrzanje zemljine sile teže. 

**Hitac** je izbačaj tijela u prostor i složeno gibanje koje nastane kada na izbačeno tijelo djeluje sila teža. Ovisno o smjeru vektora početne brzine prema sili teži, hitac može biti horizontalni ili vodoravni (gibanje materijalne točke koja je izbačena vodoravno u polju sile teže), okomiti (gibanje materijalne točke koja je izbačena u polju sile teže okomito prema gore ili prema dolje) i kosi (gibanje materijalne točke koja je izbačena u polju sile teže pod kutom prema vodoravnoj ravnini). Ako je otpor zraka zanemariv, putanja gibanja je parabola. 

## Izvori
Putanja

**Putanja** je linija po kojoj se telo kreće, odnosno linija koja povezuje uzastopne položaje tela u toku kretanja. U astronomiji, sinonim reči putanja jeste orbita. Poseban vid putanje je **trajektorija** ili putanja po kojoj se hitac kreće.

Kod kosog hica gibanje je složeno. Takvo gibanje izvodi svako tijelo bačeno početnom brzinom *v<sub>0</sub>*, pod nekim kutem *α* prema vodoravnoj ravnini, koji se zove *elevacijski kut*. Kada na projektil, koji smatramo materijalnom točkom, a koji se izbaci iz nekog oružja, ne bi djelovala sila teža i otpor zraka, on bi se gibao pravocrtno i jednoliko. Radi lakšeg računanja kosu početnu brzinu *v<sub>0</sub>* rastavljamo na okomitu brzinu *v<sub>y</sub>* i vodoravnu brzinu *v<sub>x</sub>*. Vodoravna brzina određuje udaljenost koju tijelo pređe na tlu, dok okomita brzina određuje visinu na koju će tijelo dospjeti.

: v_x=v_0 \cdot \cos \alpha 

: v_y = v_0 \cdot \sin \alpha - g \cdot t 

Vrijeme i put potrebni da tijelo dođe do tjemena parabole jednaki su vremenu i putu koji su potrebni tijelu da padne na tlo. Kosi hitac u bezzračnom prostoru opisujemo jednadžbama:

: x = (v_0 \cdot \cos \alpha) \cdot t 

: y = (v_0 \cdot \sin \alpha) \cdot t - g \cdot \frac{t^2}{2} 

Okomiti hitac i vodoravni hitac su posebni slučajevi kosog hica.

U zrakopraznom prostoru krivulja kosog hica je simetrična, to jest uzlazna grana jednaka je silaznoj. Međutim u zraku će zbog otpora zraka putanja biti nesimetrična i silazna će grana biti strmija od uzlazne. Ta krivulja kosog hica s nesimetričnim granama zove se balistička krivulja.

## Izvori

## Povezano
* Hitac
* Parabola
* Balistika
Krtek

**Krtica** (češki **Krtek**) je čehoslovačka dječja animirana TV serija iz 1957. koja je nastala po likovima koje je smislio animator Zdeněk Miler. Prema legendi je tražio animiranu figuru za jedan film te se spotaknuo o krtičnjak. Po tome je nastao kratki animirani film *Jak krtek ke kalhotkám přišel* iz 1957. o simpatićnoj krtici. Nakon toga je išao razraditi kratki film u animiranu seriju. Najbolji prijatelji krtice su zec, jež i miš.

Isprva je krtica govorila, ali se kasnije odustalo od toga kako bi se radnje odvijale isključivo vizualno i bez dijaloga, što je pomoglo da serija postane popularna diljem svijeta jer nije imala jezičnih barijera. Emitrana je u 80 država diljem svijeta. Glazbu su skladali Miloš Vacek, a od 1974. Vadim Petrov. Snimljeno je ukupno 63 epizoda, te je serija trajala sve do 2002. godine.

## Vanjske veze
*
*''Krtek''  na Big Cartoon Database
*''Jak krtek ke kalhotkám přišel''  na Veoh
Putovanje preko tri mora (film)

***Putovanje preko tri mora*** (), u Indiji poznat pod naslovom ***Pardesi***, je indijsko-sovjetski pustolovno-historijski film snimljen 1957. godine u režiji Khwaja Ahmad Abbasa i Vasilija Pronjina. Protagonist, koga tumači Oleg Striženov je Afanasij Nikitin, trgovac koji je iz ruskog grada Tvera u 15. vijeku poslom došao u tadašnju Indiju i o tome ostavio svjedočanstvo u obliku putopisne knjige *[[Putovanje preko tri mora]]*. Radnja prati njegove pustolovine koje uključuju i ljubavnu vezu sa indijskom princezom.

Film je napravljen uz snažnu političku pozadinu, odnosno u vrijeme kada je tadašnji indijski premijer Nehru gradio savez između mlade indijske države i Sovjeta, a koje će se održati kroz cijeli Hladni rat. Stoga je projekt obilježila suradnja između dvije kinematografije, pri čemu su Sovjeti pružili tehničke usluge poput filma u boji i widescreen formata, dok su Indijci pružili egzotične lokacije, kostime i rekvizite, ali i hiljade statista. Film je napravljen u posebne dvije verzije - na ruskom i na hindiju, pri čemu je potonja, u skladu sa bollywoodskim stilom, sadržavala muzičke brojeve.

Sljedeće je godine bio prikazan na programu Kanskog festivala.
## Uloge
* Oleg Striženov - *Afanasi*
* Nargis Dutt - *Champa*
* Prithviraj Kapoor 
* Balraj Sahni
* Bharat Bhushan
* Manmohan Krishna
* David
* P. Jairaj
* Achala Sachdev 
* Padmini 
* Iya Arepina
* Vitalij Beljakov
* Stjepan Katjukov

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Pardesi remembered 50 years on 
* Rasiya Re Man Basiya Re (Meena Kapoor)-Pardesi Song
Organska materija

**Organska materija** je vrsta materije (tvari) koja nastaje od ostataka organizama kao što su biljke, životinje i njihovih otpadnih materija koje se mogu naći u okolišu. Organske molekule mogu se stvarati i kroz kemijske reakcije koje nisu nastale od živih bića. Materije kao što su celuloza, tanin, kutin i lignin s proteinima, lipidima i ugljikohidratima čine osnovna gradivna tvariva organiskh materija. Organske materije važne su oko opticaja hranjivih materija i vode kroz biosferu.

## Reference
Praška filharmonija

**Praška filharmonija** (češ. *Pražská komorní filharmonie*, pokrata **PKF**) je simfonijski orkestar iz glavnog grada Češke, Praga. Orkestar svoje koncerte održava na nekoliko različitih lokacija u gradu, uključujući i "dvoranu Dvořák" glazbene galerije Rudolfinum, crkvu sv. Šimuna i Jude, u kazalištu Švanda i salonu filharmonije. Orkestar je pod pokroviteljstvom Češke vlade, ministarstva kulture i samog grada Praga. U glazbenoj sezoni 2015./2016. orkestar broji 52 zaposlena glazbenika. 

Orkestar je osnovao Jiří Bělohlávek 1993. godine, nakon isteka ugovora o umjetničkom vodstvu Češke filharmonije. Češko ministartvo obrane ponudilo mu je novčana sredstva za zapošljavanje 40-ero mladih glazbenika i osnivanje vlastitog orkestra, kako bi se rasteretio Praški simfonijski orkestar. Tako je Bělohlávek odlučio osnovati novi orkestar, no bez dobivenih poticaja, napravivši audiciju za zapošljavanje u prkestru. Zbog toga je već sljedeće godine orkestar izgubio potporu ministarstva, a Bělohlávek je orkestar morao uzdržavati vlastitim sredstvima i zaradom od prodanih ulaznica za koncerte. 

Svoj prvi javni nastup orkestar je održao početkom 1994. godine. Bělohlávek je, kao osnivač orkestra, na mjestu dirigenta i umjetničkog voditelja ravnao orkestrom sve do 2005. godine, a najupamćeniji je ostao po vođenju koncerta na natjecanje *The Proms* u srpnju 2004. Unatoč odlasku, od 2005. Jiří Bělohlávek nosi titulu počasnog dirigenta orkestra.

Švicarski dirigent Kaspar Zehnder postaje drugi umjetnički voditelj orkestra, i na tom mjestu je dirigirao pune tri godine, do kraja sezone 2007./2008., kada ga nasljeđuje domaći dirigent Jakub Hrůša. Njega je u ožujku 2008. orkestar izabrao za trećeg umjetničkog voditelja (šefa dirigenta) orkestra. Hrůša je orkestar vodio punih sedam godina, sve do završetka akademske godine 2014./2015. Početkom nove akademske godine, u listopadu 2015. orkestar je kao šefa dirigenta izabrao Francuza Emmanuela Villaumea, koji je ugovor o vođenju orkestra potpisao na tri godine.

Orkestar svoje nastupe snima s glazbenim izdavačima Supraphonom, Deutsche Grammophonom, EMI-jem (točnije, podružnicom EMI Classics) i Harmonijom Mundi.

## Umjetnički voditelji (šefovi dirigenti)
* Jiří Bělohlávek (1994. - 2005.)
* Kaspar Zehnder (2005. – 2008.)
* Jakub Hrůša (2008. – 2015.)
* Emmanuel Villaume (2015. - *u službi*)

## Izvori

## Vanjske veze
*   ''Praška filharmonija'' - službena stranica
Kaspar Zehnder

**Kaspar Zehnder** (Riggisberg, 27. kolovoza 1970.) švicarski je dirigent i flautist. Studirao je klasične jezike (latinski, starogrčki) u Bernu i glazbene umjetnosti na Bernskoj umjetničkoj akademiji. Među važnijim profesorima na akademiji, koji su kasnije ostavili i utjecaj na njega, ističu se Heidi Indermühle (flauta), Ewald Körner (dirigiranje), Agathe Rytz-Jaggi (glasovir), Peter Streiff i Arthur Furer (glazbena teorija). Na akademiji je pohađao i dodatne sate dirigentskog usavršavanja kod austrijskih i njemačkih dirigenta Ralfa Weikerta, Wernera-Andreasa Alberta i Horsta Steina. Studirao je i komornu glazbu te bio član Mozartove europske akademije, gdje mu je mentor bio švicarski flautist Aurèle Nicolet.

Svoj prvi dirigentski angažman ostvario je u švicarskim orkestrima *Kammerorchester Neufeld Bern* i *Burgdorfer Kammerorchester*. Od 1997. do 2006. bio je stalni profesor i dirigent Orkestra Bernske umjetničke akademije (*Hochschule der Künste Bern*), gdje je prakticirao suvremenu glazbu.

Bio je šef dirigent Praške filharmonije od 2005. do 2008. Trenutačno je umjetnički voditelj Murtenskog festivala klasične glazbe i Centra Paul Klee u Bernu, gdje je dirigent Ansambla "Paul Klee".

## Izvori

## Vanjske veze
*   Kaspar Zehnder - službene stranice
Jakub Hrůša

**Jakub Hrůša** (Brno, 23. srpnja 1981.) češki je dirigent, sin arhitekta Petra Hrůše.

Završivši osnovnu školu, u vrijeme pohađanja gimnazije u Brnu, učio je svirati glasovir i trombon, ali se ubrzo predoredio za dirigiranje. Njegovi profesori i mentori na Akademiji primijenjenih umjetnosti u Pragu bili su veliki češki dirigenti  Jiří Bělohlávek, Radomil Eliška i Leoš Svárovský. Dirigentsku karijeru otvara 2000. godine prisustvovanjem na Međunarodnom praškom proljetnom glazbenom festivalu, gdje se natjecao s drugim dirigentima iz Češke, Europe i cijeloga svijeta. 2003. godine osvojio je 3. nagradu (3. mjesto) na Međunarodnom natjecanju mladih dirigenata "Lovro von Matačić", koje je održano u Zagrebu od 5. do 12. listopada 2003. 2004. u Praškoj galeriji Rudolfinum dirigirao je koncert Simfonijskog orkestra Praškog radija. Nakon završetka Akademije, Bělohlávek je nastavio raditi s njim kao njegov mentor.

Od 2002. do 2005. bio je dirigent Češke filharmonije, a odlaskom iz orkestra seli se u Franusku, odnosno njezin glavni grad Pariz. Tamo je tijekom sezone 2005./2006. ravnao Simfonijskim orkestrom Francuskog radija. U travnju 2006. potpisao je ugovor o izdavanju šest CD-a sa glazbenom izdavačkom kućom *[[Supraphon]]*, od čega su prva tri CD-a sačinjavala njegove koncerte s Praškom filharmonijom.

Od 2005. do 2008. bio je umjetnički voditelj pomoćni dirigent Praške filharmonije, a nakon odlaska Kaspara Zehndera sa mjesta umjetničkog voditelja 2008., preuzima vodstvo koncerta. Hrůša je Prašku filharmoniju vodio punih sedam godina, sve do 2015. godine.

U rujnu 2011. imenovan je i umjetničkim voditeljem Danskog kraljevskog orkestra i Danske kraljevske opere na dvije godine, do rujna 2013. Četiri godine kasnije, u rujnu 2015., nakon pet pojavljivanja kao gostujući dirigent, postaje glavni (šef) dirigent i umjetnički voditelj Bamberškog Simfonijskog orkestra iz bavarskog grada Bamberga. Ugovor traje do umjetničke sezone 2016./2017. (od rujna 2016. do lipnja 2017.). 

## Izvori

## Vanjske veze
*  ''Jakub Hrůša'' na stranicama Praške filharmonije 
*   ''Jakub Hrůša'' na stranicama izdavačke kuće Supraphon
Gleinstätten

**Gleinstätten** čita se *Glajnšteten* je trgovište na jugu Austrije od 2,831 stanovnika, koje administrativno podpada pod Okrug Leibnitz.

## Geografija

Gleinstätten leži na jugu Štajerske u dolini rijeke Sulm, nedaleko od mjesta gdje se ona formira.

Naselje leži udaljeno desetak km od granice sa Slovenijom i 35&nbsp;km jugozapadno od Graza.

## Historija

Gleinstätten koji se orginalno zvao *Micheldorf*,  prvi put se spominje u dokumentu 1245. kao utvrda Konrada Micheldorfera.
Između 1285. - 1607 bio je feud porodice Gleinzer vazala salzburgških nadbiskupa, koji su pomoću njih vladali okolicom.

Nakon njih Gleinstättenom su vladali brojni drugi plemići čija su se imanja prostirala od Judenburga do Ptuja.

## Znamenitosti

Od znamenitosti Gleinstätten ima baroknu parohijsku crkvu iz 1692., obrambeni toranj podignut između 1754. - 1757. i zamak (16. - 17. vijek) u kojem danas stoluje općinsko vijeće i osnovna škola.

Nedaleko od naselja prostire se Park prirode Südsteiermark.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Gleinstättena''
Praški simfonijski orkestar

**Praški simfonijski orkestar** (češ. *Symfonický orchestr hlavního města Prahy FOK*) je češki simfonijski orkestar iz grada Praga. Orkestar je poznat po pokrati "FOK" koji označava "Film-Opera-Koncert", označavajući time sva područja glazbe na kojima orkestar djeluje. Dirigent Rudolf Pekárek osnovao je orkestar 1934. Tijekom 1930-ih orkestar je sudjelovao u snimanju filmske glazbe za mnoge čehoslovačke filmove, a orkestar je svoje izvedbe često predstavljao i na Češkom radiju. Jedan od prvih popularizatora i promotora orkestra bio je češki skladatelj, dirigent i oboist Václav Smetáček, koji je bio umjetnički voditelj orkestra punih trideset godina (1942. - 1972.) Osim njega, na poziciji umjetničkog voditelja istaknuo se i Jiří Kout, koji je orkestrom ravnao od 2006. do 2013. godine. Sljedeće, 80. sezone, orkestrom je ravnao kineski dirigent Muhai Tang, koji je zbog srčanih problema orkestar vodio samo jednu sezonu. 2007. godine, Pietari Inkinen je kao gost dirignet prvi put ravnao orkestrom, a članovi orkestra su u listopadu 2014. odlučili da postaviti novim umjetničkim voditeljem (šefom dirigentom) orkestra. 

Orkestar je putovao i održavao koncerte po Europi, Japanu i SAD-u, te je izdao i nekoliko zvučnih zapisa svojih izvedbi.

## Umjetnički voditelji
* Václav Smetáček (1942. - 1972.)
* Ladislav Slovák (1972. - 1976.)
* Jindřich Rohan (1976. – 1977.)
* Jiří Bělohlávek (1977. – 1989.)
* Petr Altrichter (1990. - 1992.)
* Martin Turnovský (1992. - 1995.)
* Gaetano Delogu (1995. – 1998.)
* Serge Baudo (2001. - 2006.)
* Jiří Kout (2006. – 2013.)
* Muhai Tang (2013. - 2014.)
* Pietari Inkinen (2014. - )

## Izvori

## Vanjske veze

*  Službena stranica
Emmanuel Villaume

**Emmanuel Villaume** (Strasbourg, 1964.) francuski je dirigent i muzikolog. Trenutno je umjetnički voditelj Opere u Dallasu te šef dirigent Praške i Slovačke filharmonije.

Svoje glazbeno obrazovanje započeo je na Konzervatoriju u Strasbourgu. Nakon šest godina u konzervatoriju, obrazovanje nastavlja na pariškom sveučilištu Sorbonne, gdje je studirao književnost, filozofiju i muzikologiju. Sa 21 godinom postao je voditelj i dramaturg operne kuće u Elzasu (*Opéra national du Rhin*). Tamo se upoznao sa Spirosom Argirisom, voditeljem i organizatorom opernog festivala *Festival dei Due Mondi* u Spoletu i počeo dirigirati, te je ubrzo postao pomoćni dirigent Seijia Ozawe.

Svoj prvi nastup u SAD-u ostvario je na *Spoleto festivalu* 1990. dirigiranjem *[[Figarov pir|Figarovog pira]]*. Zahvaljujući dobroj izvedbi, imenovan je vodteljem i glavnim dirigentom festivala 2000. godine. Na toj poziciji ostao je do 2010. godine. Sa Simfonijskim orkestrom iz Montreala nastupio je u koncertnoj dvorani Carnegie Hall 2002. godine, a u rujnu 2004. dirigirao je i u slavnoj Metropolitan operi Puccinijevu operu *[[Madama Butterfly]]*. Nekoliko puta je nastupio i sa Simfonijskim orkestrom iz Chicaga tijekom 2007. godine. U travnju 2013. imenovan je umjetničkim voditeljem Opere u Dallasu, Teksas. U studenom 2015. produžio je ugovor umjetničkog voditelja sa Operom u Dallasu do lipnja 2022. godine.

Dirigirao je francuskim orkestrom  Orchestre de Paris u listopadu 2000. godine, prilikom njihova nastupa u Kraljevskoj operi u Londonu. Dirigirao je operu * Les Contes d'Hoffmann*. U siječnju 2007. nastupio je u talijanskoj opernoj kući La Fenice u Veneciji dirigirajući operu Giacoma Meyerbeera *Il crociato in Egitto*. 2008. godine postao je šef dirigent Slovenske filharmonije, i na tom mjestu ostao raditi do polovice 2013. godine. U međuvremenu je postao i šef dirigent Slovačke filharmonije 2009. godine. Na tom mjestu ostaje do kraja akademske sezone 2015./16. U listopadu 2014. Praška filharmonija proglasila ga je svojim četvrtim šefom dirigentom, koji će na toj poziciji ostati tri godine od završetka sezone 2015./16.

Na sveučilištu u Indianapolisu Villaume drži počasni doktorat.

## Izvori

## Vanjske veze
*  Emmanuel Villaume - službena stranica
Simfonijski orkestar Praškog radija

**Simfonijski orkestar Praškog radija** (češ. *Symfonický orchestr Českého rozhlasu*) je češki simfonijski orkestar iz grada Praga.

## Historija
Orkestar je osnovan u Čehoslovačkoj u svibnju 1923. godine, te je ubrzo postao poznat u cijeloj zemlji popularizirajući tako klasičnu glazbu. 1. listopada 1926. orkestar je postao i službeni orkestar Praškog radija, jednog od glavnih medija glavnoga grada države.

1952. orkestar je bio drugi najpopularniji glazbeni ansambl u zemlji, iza Praškog simfonijskog orkestra.

Mnogi su članovi orkestra nakon odlaska iz njega nastavili karijeru u drugim glazbenim asnamblima ili su osnovali vlastite. Tokom 1960-ih orkestar je imao toliko članova, da je bio podijeljen u dva zasebna orkestra pod upravom Praškog radija: Orkestar praškog radija i Simfonijski orkestar Praškog radija, koji su se nakon pada komunizma ponovno ujedinili u jedan orkestar.

## Dirigenti

* Josef Hrnčíř
* Jiří Stárek
* Václav Neumann
* Franz Konwitschny
* Antonio Pedrotti
* Dean Dixon
* Jean Fournet
* György Léhel
* Otakar Jeremiáš
* Eugene Aynsley Goossens
* Charles Munch

## Izvori

## Vanjske veze
*   Službena stranica 
*  Diskografija orkestra
*   Orkestar na stranicama Češkog radija
Češka filharmonija

**Češka filharmonija** (češ. *Česká filharmonie*) je međunarodno poznat simfonijski orkestar iz Praga, glavnog grada Češke. Svoje koncerte orkestar održava u prostoru glazbene galerije Rudolfinum.

## Historija

Ime "Češka filharmonija" prvi put je spomenuto 1894. godine, kao ime orkestra koji je imao koncert u Češkom narodnom kazalištu u Pragu. To je prvi koncert tog orkestra pod time imenom, koji je ostao zapisan. Antonín Dvořák je i sam ravnao orkestrom 4. siječnja 1896. tijekom izvođenja vlastitih kompozicija. Ali, orkestar je tek 1901. godine postao neovisan o sjedištu Državne opere u Pragu. Dobivši neovisnost, orkestar više nije bio vezan samo za izvođenje baleta, već je mogao i održavati vlastite koncerte. Tako je prvi reprezentativni koncert orkestra održan 15. listopada 1901., kada je orkestrom dirigirao Ludvík Čelanský, prvi šef dirigent orkestra. 1908. Gustav Mahler je ravnao orkestrom prilikom izvedbe svjetske premijere svoje 7. simfonije. No, orkestar je međunarodni ugled postigao tek za mandata Václava Talicha, koji je orkestar vodio u dva mandata: prvi mandat između 1919. i 1931., a drugi između 1933. i 1941. Pred sam kraj svog mandata poveo je orkestar u Nacističku Njemačku, gdje je izvedena Smetanina simfonijska poema *Má vlast* (hrv. *Moja domovina*) tijekom koncerta njemačkim časnicima.

Talicha je u jeku Drugog svjetskog rata naslijedio Rafael Kubelík, koji je orkestrom ravnao punih šest godina, sve do 1948. Trostruko duži mandat (18 godina) imao je Karel Ančerl, a njega 1958. nasljeđuje Václav Neumann s također dugim mandatom (1968. - 1989.) Poznati češki dirigent Jiří Bělohlávek orkestar je vodio svega dvije godine, od 1990. do 1992., iako je orkestar zapravo vodio do 1991. Naime, članovi orkestra su ga, zbog kontroverznih izvedbi, odlučili zamjeniti. Tako su izglasali Gerda Albrechta kao novog šefa dirigenta, ali samo na godinu dana. No, umjesto da je čekao istek jednogodišnjeg Albrechtovog ugovora, 1992. Bělohlávek odlazi iz orkestra. Zbog toga je Albrecht ostao na poziciji umjetničkog voditelja do 1996. Njega su naslijedili  Vladimir Ashkenazy (1996. – 2003.), Zdeněk Mácal (2003.– 2007.) i  Eliahu Inbal (2009. – 2012.)  U prosincu 2010. godine najavljeno je Bělohlávekovo ponovno imenovnanje šefom dirigentom Češke filharmonije za sezonu 2012./2013. na ugovor u trajanju do četiri godine.

Orkestar se može vidjeti i u filmu *Dvořák - In Love?* iz 1988., koji govori o životu i djelu češkog skladatelja Antonína Dvořáka na snimci izvedbe njegovog *Koncerta za violončelo* pod vodstvom Václava Neumanna.

## Šefovi dirigenti

## Izvori

## Literatura
*  Sláma, František, *Z Herálce do Šangrilá a zase nazpátek ("From Heralec to Shangrila and Back Again")*, Říčany, 2001., Orego, .
*  Karel Mlejnek, *Česká filharmonie*, Prag, 1996., Paseka

## Vanjske veze

*  Službena stranica
*  František Sláma, Arhiva , Povijest orkestra od 1940-ih do 1980-ih; fotografije, zvučni zapisi, snimke. 
*  Šefovi dirigenti Češke filharmonije
För att inte tala om alla dessa kvinnor

***För att inte tala om alla dessa kvinnor*** () je švedska filmska komedija snimljena 1964. godine u režiji Ingmara Bergmana, poznata kao prvo ostvarenje Bergmanove filmografije napravljeno u boji. Protagonist, koga tumači Jarl Kulle, je muzički kritičar koji dolazi u kuću poznatog violončelista kako bi o njemu napisao knjigu, ali ga ne pronalazi te umjesto toga razgovara sa ženama koje sa njim žive. Radnja prikazuje kako sa tako stečenim "pikantnim" informacijama pokušava ucijeniti violončelista, odnosno natjerati ga da izvodi njegovu kompoziciju. *Alla dessa kvinnor*, koja predstavlja jedan od Bergmanovih rijetkih izleta u žanr komedije, se tradicionalno tumači kao svojevrsna parodija Fellinijevog filma *[[8 1/2]]*. Kritika ga je, međutim, loše dočekala,, zamjerajući mi nedostatak smisla za humor, te se danas smatra jednim od slabijih dijelova Bergmanovog opusa.

## Uloge
*Jarl Kulle - Cornelius, musikkritiker, cellisten Felix biograf 
*Bibi Andersson - Ingrid, kallad Humlan, Felix älskarinna 
*Harriet Andersson - Lisa, kallad Isolde, Felix kammarjungfru 
*Eva Dahlbeck - Adelaide, Felix hustru 
*Karin Kavli - Jeannette Bring, kallad Madame Tussaud, Felix beskyddarinna 
*Gertrud Fridh - Hedda, kallad Traviata, Felix lärjunge på cello 
*Mona Malm - Cecilia, Felix unga släkting 
*Barbro Hiort af Ornäs - Beatrice, Felix ackompanjatris 
*Allan Edwall - Jillker, Felix impressario 
*Georg Funkquist - Tristan, f.d. cellist, Felix chaufför och betjänt

## Vanjske veze
*
Slovačka filharmonija

**Slovačka filharmonija** (slovački *Slovenská filharmónia*) je simfonijski orkestar iz Bratislave osnovan 1949. godine. Nastupila je na mnogim međunarodnim festivalima, primjerice u Cipru, Turskoj, Japanu i SAD-u. Trenutačni šef dirigent orkestra je francuski dirigent Emmanuel Villaume. Orkestar izvodi djela poznatih baroknih i klasičkih, ali i suvremenih skladatelja ozbiljne glazbe. Mnoge su izvedbe tog orkestra snimljene, a snimke objavljene u izdanjima diskografske kuće Naxos Records.

## Šefovi dirigenti
* 1949. – 1952. Václav Talich
* 1949. – 1952. Ľudovít Rajter
* 1952. – 1953. Tibor Frešo
* 1953. – 1976. Ľudovít Rajter 	
* 1961. – 1981. Ladislav Slovák
* 1981. – 1982. Libor Pešek
* 1982. – 1984. Vladimir Verbickij
* 1984. – 1989. Bystrík Režucha
* 1990. – 1991. Aldo Ceccato
* 1991. – 2001. Ondrej Lenárd
* 2003. – 2004. Jiří Bělohlávek
* 2004. – 2007. Vladimír Válek
* 2007. – 2009. Peter Feranec
* 2009. – 2016. Emmanuel Villaume
* 2017. – danas James Judd

## Vanjske veze
*  Službena stranica
* Online arhiva Slovačke filharmonije