open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Julije Makanec

**Julije pl. Makanec** (Sarajevo, 19. rujna 1904. – Zagreb, 7. lipnja 1945.), hrvatski političar, filozof i pisac.

Školovao se u Osijeku i Bihaću, te studirao filozofiju na Zagrebačkom sveučilištu i doktorirao 1927. godine. Službovao je kao gimnazijski profesor u Petrinji i mnogim drugim mjestim u Hrvatskoj, te po kazni u Leskovcu (Srbija). 

Godine 1941. na mjestu je načelnika Bjelovara. Tu je odigrao važnu ulogu u Bjelovarskom ustanku 8. travnja 1941. Nakon pobune Hrvata u jugoslavenskoj vojsci proglasio je »uskrsnuće hrvatske države«. 

Nakon uspostave ustaške vlasti, služi kao stožerni pobočnik u Ustaškom stožeru Bilogora (Bjelovar). Od 1942. bio je pročelnik za duhovni odgoj u Ustaškoj mladeži. U ožujku 1943. bio je imenovan izvanrednim profesorom filozofije na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. U jesen 1943. postaje ministar narodne prosvjete. Pisao je knjige u svojoj struci, te bio suradnik raznih časopisa i novina. 

U travnju 1945. zarobili su ga Britanci u Austriji s grupom drugih visokih dužnosnika NDH. Izručen je vlastima Demokratske federativne Jugoslavije. U kratkom procesu 6. lipnja pred Vojnim sudom II. armije Jugoslavenske armije osuđen je na smrt, te idući dan smaknut.

## Povezano
* Vlada Nezavisne Države Hrvatske
Josip Cvrtila

**Josip Cvrtila** (Jastrebarsko, 8. ožujka 1896. – Buenos Aires, 27. listopada 1966), hrvatski dječji pisac.

## Biografija
Završio je učiteljsku školu u Zagrebu 1915. i službovao u Šartovcu, Cagincu, Bjelovaru (1927–1936) i Zagrebu (1937–1945). Pisao je najvećim dijelom pjesme, priče, pripovjetke, roman i igrokaze posvećena djeci. Djela se ubrajaju se u sam vrh hrvatske dječje književnosti. Nakon pada NDH, dana 6. svibnja 1945. prisiljen je bio ostaviti obitelj, ženu i šestero djece i napustiti Zagreb. Nakon boravka u izbjegličkom logoru Fermo 26. studenog 1947. odlazi u Argentinu.

## Djela
* Ivanjska noć, Zagreb, 1922. 
* Tri dječaka, Zagreb, 1925. 
* Mali pelivan i druge priče i pjesme za mladež, Zagreb, 1926. 
* Gradić u dolini i druge pripovijesti, Zagreb, 1939.
* Bijelo prijestolje, Zagreb, 1933.
* Kalifov turban i druge pripovijesti, Zagreb, 1939.
* Seoce za gorom, Zagreb, 1940.
* Pastirska frulica, Zagreb, 1943.
* Dobra zemlja : pripovijest iz seljakog života, Krapina, 1997.

## Vanjske veze
* Dobra zemlja
Teodor Georgiević

**Teodor Georgiević** (Osijek, 2. ožujka 1849. – 23. kolovoza 1910.) – hrvatski političar, zastupnik Hrvatskog i Ugarskog sabora, veliki župan Bjelovarsko-križevačke županije.

Rođen je u Osijeku, gdje je završio gimnaziju. U Beču i Grazu uspješno je studirao i završio pravo. Bio je dobrovoljac u srpsko-turskom ratu 1876. godine. Obavljao je velik broj činovničkih funkcija u Osijeku pa je bio i kraljevski kotarski predstojnik od 1886. godine.  Postaje županijski tajnik u Bjelovaru 1892. godine te podžupan Bjelovarsko-križevačke županije 8 godina. Zastupnik je u Hrvatskom i Ugarskom saboru desetak godina. U lipnju 1904. imenovan je za velikog župana Bjelovarsko-križevačke županije i bio je na toj funkciji do smrti 1910. godine. Njegovim zalaganjem Bjelovar se naglo razvijao. Početkom njegovog mandata grad je imao oko 1500 stanovnika, a 7 godina kasnije više od 7000 stanovnika. Otvoreno je mnogo banaka i štedionica, prvo kino, veliki paromlin u blizini centra grada, koji i danas radi te važne željezničke pruge Križevci-Bjelovar i Bjelovar-Virovitica. Zalagao se za slogu Hrvata i Srba i bio je blizak tada vladajućoj Hrvatsko-srpskoj koaliciji.

## Izvori
Đuro Sudeta

**Đuro Sudeta** (Stara Plošćica pokraj Bjelovara, 10. travnja 1903. - Koprivnica, 30. travnja 1927.), hrvatski književnik.

Nakon gimnazijskog školovanja u Zagrebu, od 1922. godine učitelj je na građanskoj školi u Virju. Od ljeta 1925. liječio se od tuberkuloze u Topolšici, Zagrebu i Koprivnici. U kratkom životu izlaze mu dvije zbirke pjesama: *„Osamljenim stazama"* i *„Kućice u Dolu"*, a napisao je i nekoliko novela i feljtona. Pjesnik je sutonskih ugođaja, kiše, tjeskobe, bolesti i umiranja, ali je željan sunca, vedrine, proljeća i harmonije, a suočen s realnošću bolesničke postelje. Sudeta je lirik pun neposrednosti, stvaralac religiozna nadahnuća, koji traga za utjehom samotnika i traži iskupljenje u idiličnom miru snježnobijelih crkava. Od mnoštva pripovjedaka izdvaja se moderna lirsko-fantastična pripovjetka *"Mor"*.

Pisao je pjesme, članke i političke rasprave u *"Luči", "Hrvatskoj prosvjeti" i "[[Vijenac|Vijencu]]"*.

## Vanjske veze
* Đuro Sudeta
Ferdo Rusan

**Ferdo Rusan** (Pavlin Kloštar, kraj Bjelovara,  10. prosinca 1810. - Virje, 2. svibnja 1879.), hrvatski glazbeni amater, ilirski i pučki pjesnik te nositelj prosvjetiteljskog i gospodarskog života Podravine.

Sin je krajiškog natporučnika. Završio je kadetsku školu u Bjelovaru i 1828. postao kadet. Službovao je kao časnik u Italiji, Zagrebu, Temišvaru i Pečuhu.  Napušta vojsku 1842. zbog bolesti. Godine 1848. sudjelovao je u obrani Legrada, kojega je 28. studenog napao mađarski general Perczel. Kao umirovljeni poručnik, živio je do 1849. u Šemovcu, idućih 25 godina u Virju, a od 1874. u Bjelovaru. 
Iako nije imao formalnu glazbenu naobrazbu, bio je autor vrlo popularnih pjesama ("Složno, složno, braćo mila", "Nosim zdravu mišicu", "Bojna trublja trubi sad", "Brod nek ćuti udarca", "Lijepa moja rodna Podravina", itd.). Njegove mnogobrojne (ima ih preko 140) pjesme i budnice, zapisali su drugi. U Virju je osnovao 1850. i vodio amatersku kazališnu družinu, koja je izvela neka njegova djela.

Njegovu biografiju, napisala je Mira Kolar-Dimitrijević, 2004.

U Virju, djeluje Hrvatsko pjevačko društvo "Ferdo Rusan", osnovano 1884. godine, a tamo mu je već 1886. podignut i spomenik.

U Bjelovaru se nalazi njegova spomen-ploča, u ulici koja nosi njegovo ime. Po njemu je nazvana i ulica u Zagrebu.
Mirko Sabolović

**Mirko Sabolović** (Bjelovar, 25. studenog 1935. - Bjelovar, 30. rujna 2005.), hrvatski romanopisac, književnik i scenarist.

Pisac je mnogih romana, pripovijesti te scenarija za televizijske filmove. Ocrtavao je sliku života hrvatske provincije.

## Djela
### Knjige
* *Okupljanje*(1967.),
* *Pijanstva*(1968.),
* *Razmeđa*(1975.),
* *Ožiljci*(1978.),
* *Izabrana djela*(1987.),
* *Jawohl*(1990.),
* *Kako sam postao lopov*(1995.),
* *Na istoku zapada*(1997.), 
* *Vitezovi i štakori*(1999.),
* *Pardon, gospodo*(2001.).

### Scenariji za filmove
* *Razmeđa* (1973.), režija Krešo Golik, glume: Pavle Vujisić, Ivan Vrbenski, Miroslav Boman 
* *Pucanj* (1977.), režija Krešo Golik, glume: Marko Nikolić, Fabijan Šovagović, Božidar Orešković, Semka Sokolović-Bertok
* *[[Slučaj Filipa Franjića]]* (1978.), režija Zoran Tadić, glume: Mate Ergović, Ivo Gregurević, Marija Kohn, Ivica Vidović
* *[[Špijunska veza]]*(1980.), režija Branko Ivanda,
* *Ucjena*(1982.), režija Vladimir Fulgosi, glume: Inge Apelt, Boris Buzančić, Neda Arnerić, Špiro Guberina, Božidar Orešković
* *Hoću živjeti*(1982.), režija Miroslav Mikuljan, glume: Fabijan Šovagović, Milan Štrljić, Ena Begović
* *[[Zamke (miniserija)|Zamke I]]* (1983.), režija Berislav Makarović, glume: Duško Gojić, Marko Nikolić, Ivo Gregurević
* *Zamke II* (1983.), režija Berislav Makarović. glume: Duško Gojić, Marko Nikolić, Ivo Gregurević

## Vanjske veze
*
Milan Rojc

**Milan Rojc** (Zagreb, 28. rujna 1855. - Zagreb, 1. lipnja 1946.), hrvatski pravnik i političar.

## Život

Studira pravo u Beču i Zagrebu, gdje je i doktorirao. Otvara odvjetnički ured u Bjelovaru 1879. godine. Bio je politički aktivan kao član Hrvatsko-srpske koalicije. 25. srpnja 1906. imenovan je za predstojnika Odjela za bogoštovlje i nastavu te je tu dužnost obavljao do 1908. Istu dužnost obavlja u Narodnom vijeću Slovenaca, Hrvata i Srba 1918. godine. 

### Kraljevina SHS/Jugoslavija

Nakon osnivanja Kraljevine SHS postaje godine 1919. član novosnovane Demokratske stranke, koja zastupa integralno jugoslavenstvo. Ubrzo stranku napušta, ali ostaje vjerni "čovjek režima". Beogradski režim imenuje ga povjerenikom za unutrašnje poslove Pokrajinske uprave za Hrvatsku i Slavoniju u Zagrebu. Kao zastupnik u Ustavotvornoj skupštini, glasovao je 28. lipnja 1921. za centralistički Vidovdanski ustav.

Usprkos tome, razumijevao je probleme do kojih dolazi u Hrvatskoj i pokazao da se ne slaže s despotskim postupcima režima. Godine 1920. objavio knjižicu *Za bolju budućnost naše Kraljevine (Razvitak prilika u Hrvatskoj)*, a zatim i članak *Prilike u Hrvatskoj* u časopisu *[[Nova Evropa (časopis)|Nova Evropa]]* 1921. Objašnjava uzroke i povode nezadovoljstva u Hrvatskoj naspram centralizma i monarhije. Upozorava da se vojska u Hrvatskoj ponaša kao okupacijska sila (vojni sudovi nadležni su, odlukom regenta Aleksandra za suđenje civilima u nizu slučajeva), a s druge strane se promovira kao osloboditeljica, iako je do stupanja Hrvatske u Kraljevinu SHS došlo sporazumom, a ne osvajanjem. Ukazuje na mnoge konkretne primjene nepravde i nasilja. 

Primjerice, kada je u ožujku 1919. raspisan državni zajam, za bonove plaćene u srpskim dinarima određena je kamata od šest, a za one plaćene austrijskim krunama četiri posto. Veliko nezadovoljstvo vladalo je omjerom zamjene krune u dinar, koji su Hrvati smatrali krajnje nepovoljnim. (O tim ekonomskim temama najviše je pisao Rudolf Bićanić. Tek mnogo kasnije će Svetozar Pribićević, koji je u to doba jedan od prvih ljudi režima i ministar unutrašnjih poslova, napisati da su i Srbi prečani bili tim mjerama jednako pogođeni kao i Hrvati.) Umjesto da se potrudi smanjiti nezadovoljstvo vlada koristi silu protiv nezadovoljnika (vojska i žandarmerija), a ovi često postupaju posve proizvoljno. Žestoko nezadovoljstvo izazvalo je batinjanje seljaka koje je srpska vojska koristila kao sredstvo suzbijanja seljačkih nemira; batinjanje je u Hrvatskoj odlukom Hrvatskog sabora bilo već 50-ak godina zabranjeno.

Rojc je bio posve privržen novoj državi, ali se suprotstavljao vladavini sile i zalagao za pravna načela, kakva je nekada Austro-Ugarska poštovala. Tako se npr. založio i protiv progona legalno izabranih komunističkih gradskih zastupnika u Zagrebu, koji su 1920. godine odbili položiti prisegu kralju Petru I. Karađorđeviću.

## Obitelj

Njegova kćer bila je poznata slikarica Nasta Rojc. 

## Ostavština
U Bjelovaru postoji ulica Milana i Naste Rojc.

## Literatura
*Hrvatski leksikon
*Janjatović, Bosiljka: "Politički teror u Hrvatskoj 1918.–1935." (Zagreb, Hrvatski institut za povijest, 2002.)

## Izvori
Nataša Vezmar

**Nataša Vezmar** (Bjelovar, 24. listopada 1976.), hrvatska taekwondo reprezentativka

Vezmar je najuspješnija hrvatska taekwondoašica svih vremena. Godine 1998. i 2004. proglašena je najboljom sportašicom grada Zagreba. Godine 2006. uvrštena je i među velikane hrvatskog sporta na SRC 'Jarun'. Dobitnica je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar" 2003. godine.

## Rezultati

### [[2004]]. godina
* 1. mjesto, Europsko prvenstvo (Lillehammer)
* 1. mjesto, Europski kvalifikacijski turnir za OI (Baku)
* 2. mjesto, Europsko ekipno prvenstvo (Grenoble)
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[2003]]. godina
* 2. mjesto, Svjetsko prvenstvo (Garmisch-Partenkirchen)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Njemačke (Bonn)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Zagreba (Zagreb Open)
* 1. mjesto, Memorijalni turnir Andrija Mijačika
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[2002]]. godina
* 1. mjesto, Europsko prvenstvo (Samsun)
* 2. mjesto, Svjetski kup (Tokio)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo SAD-a(Orlando)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Francuske
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Tunisa
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Poljske
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Hrvatske
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[2001.]] godina
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Belgije (Herentals)
* 1. mjesto, Svjetski taekwondo festival (Cheongju)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Hrvatske
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[2000]]. godina
* 4. mjesto, Olimpijske igre (Sydney)
* 3. mjesto, Europsko prvenstvo (Patras)
* 3. mjesto, Svjetsko studentsko prvenstvo (Kaohsiung)
* 1. mjesto, Svjetski taekwondo festival (Cheongju)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Južne Koreje (Chunchon)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Nizozemske (Eindhoven)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Švicarske
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[1999]]. godina
* 1. mjesto, Svjetski kvalifikacijski turnir za OI (Poreč)
* 1. mjesto, Svjetske vojne igre (Zagreb)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Belgije (Herentals)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Nizozemske (Eindhoven)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Sardinije
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Hrvatske
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[1998]]. godina
* 1. mjesto, Europsko prvenstvo (Eindhoven)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Njemačke (Bielefeld)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Essena
* 3. mjesto, Svjetsko studentsko prvenstvo (Manzanillo)
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[1997]]. godina
* 3. mjesto, Svjetsko prvenstvo (Hong Kong)
* 3. mjesto, Otvoreno prvenstvo Belgije (Herentals)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Njemačke (Bielefeld)
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

### [[1996]]. godina
* 1. mjesto, Svjetsko vojno prvenstvo (Pula)
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske
 
### [[1995]]. godina
* 3. mjesto, Svjetsko prvenstvo (Manila)
* 1. mjesto, Otvoreno prvenstvo Njemačke (Marburg)
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske
 
### [[1994]]. godina
* 2. mjesto, Europsko prvenstvo (Zagreb)
* 1. mjesto, Seniorsko prvenstvo Hrvatske

## Vanjske veze
* http://www.taekwondo-metalac.hr/metalac/selekcije/senior/se-vezmar.htm
Ana Kozić

**Ana Kozić** (Bjelovar, 13. ožujka 1989.), hrvatska tekvondoistica. Dvostruka je juniorska državna prvakinja u taekwondou.

## Biografija

Ana Kozić rođena je u Bjelovaru. Trenira taekwondo od svoje pete godine. Članica je taekwondo kluba Trnje iz Zagreba. Ima crni pojas - treći dan. Dvostruka je prvakinja Hrvatske u kategoriji do 63 kg, juniorke. Na Europskom prvenstvu, osvojila je treće mjesto, a na svjetskom prvenstvu u Azerbejdžanu četvrto. Nastupila je na natjecanjima u Nizozemskoj, Njemačkoj, Belgiji, Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj.
Ivša Lebović

**Ivša Lebović** (Vrpolje, 25. ožujka 1874. – Bjelovar, 6. studenog 1936.), hrvatski političar i odvjetnik.

Rođen je u Vrpolju. Kao mladi odvjetnik, došao je u Bjelovar. Surađivao je s bjelovarskim odvjetnikom Milanom Rojcom, ocem slikarice Naste Rojc, koji mu je 1906. dao punomoć, kao svom zamjeniku u zastupanju stranaka. Ivša je bio odličan odvjetnik, pomagao je svima, posebno sirotinji, koju je besplatno zastupao na sudu. 
Sa suradnicima, osnovao je ogranak Hrvatske seljačke stranke u Bjelovaru u jesen 1916. Utemeljio je kulturne organizacije, brinuo se o prosvjeti i poboljšanju života na selu. U posjet mu je često navraćao njegov prijatelj Stjepan Radić. 
Godine 1929. bio je zajedno s Vlatkom Mačekom i s još dvadeset i jednim članom hrvatskih organizacija optužen za rušenje režima Kraljevine Jugoslavije. Na suđenju u Beogradu oslobođen je s Vlatkom Mačekom i još osmoricom. Nakon ubojstva dvojice hrvatskih mladića 15. rujna 1935. u Kokincu kraj Bjelovara, oko 60 seljaka bilo je uhićeno i zlostavljano. Na sudu ih je besplatno branio, zajedno s dr. Frankom Winterom. Na izborima 1936. dobio je 13 000 glasova, ali su zastupnička mjesta na prijevaru, dobili dva zastupnika starojugoslavenskog režima, koji su dobili tek 5 000 glasova.

Naglo je umro od srčanog udara 6. studenog 1936. Na sprovodu se okupilo jako puno ljudi, uglednih građana i običnih seljaka. Ispjevane su pjesme njemu u čas. Godine 1938. otkriven mu je spomenik na gradskom groblju sv. Andrije u Bjelovaru. Dobio je ulicu u Bjelovaru pod nazivom - Šetalište Ivše Lebovića.

## Literatura

*Željko, Karaula, Studije iz povijesti Bjelovara 1848.-1991., Čvor, Bjelovar, 2011., 155-163.
Slavko Remenarić

**Slavko Remenarić** (Bjelovar, 15. srpnja 1959.), glazbenik

Od 1974. s Mladenom Puljizom proizvodi glazbu i tekstove u sastavu koji mijenja imena da bi 1976. dobio ime Boa.

U Boi piše glazbu i isključivi je autor tekstova. Od 1978. svira na istom modelu Gibson Les Paul gitare.

Po profesiji je diplomirani pravnik, a radio je u državnom odvjetništvu, odvjetništvu i Ministarstvu pravosuđa, Hrvatskoj javnobilježničkoj komori te je sada javni bilježnik.
 
Sa suprugom Dianom Remenarić surađuje s Multimedijalnim institutom u Zagrebu na lokalizaciji Creative Commons licence za Hrvatsku.
Josip Kopjar

**Josip Kopjar** (Orehovec kraj Novog Marofa, 4. ožujka 1941. - Nevinac kraj Bjelovara, 31. srpnja 2004.), hrvatski katolički svećenik, dekan bjelovarskog dekanata od 1989. do 2004. godine.

Rodio se 1941. u Orehovcu kraj Novog Marofa u župi Remetinec. Nakon pučke škole polazi sjemenište i klasičnu gimnaziju u Zagrebu, gdje je položio maturu 1960. Kao redovni student završio je šestogodišnji studij na Bogoslovnom fakultetu u Zagrebu te je zaređen za svećenika 29. lipnja 1967. Prvu godinu nakon ređenja, pomagao je po raznim župama, a od 1968. do 1970. bio je kapelan u Bjelovaru kod župnika Mije Jagodara. Imenovan je župnikom u Nevincu kraj Bjelovara, 19. veljače 1970. i tamo je ostao do smrti. Godine 1972. privremeno se brinuo i za župu Velika Pisanica. U Nevincu je radio na katehizaciji. Organizirao je sv. misije, bio je omiljen među ljudima i poznat na širem području Bjelovarsko-bilogorske županije. Temeljito je obnovio crkvu sv. Katarine u Nevincu. Organizirao je brojne pothvate za opće dobro mjesta i župe. Zagrebački nadbiskup, kardinal Franjo Kuharić, imenovao ga je 25. siječnja 1989. dekanom Bjelovarskog dekanata. Bio je na toj dužnosti do smrti. Pokopan je na mjesnom groblju u Nevincu.
Zoran Mamić

**Zoran Mamić ** (Bjelovar, 30. rujna 1971.), bivši je hrvatski nogometaš.

Kao igrač je omladinski staž proveo u Dinamu a član seniorske momčadi kluba iz Maksimirske 128 bio je od 1989. do 1996. godine, a potom je proveo devet godina u Njemačkoj, igrajuci za VfL Bochum, Bayer Leverkusen, Greuther Fürth i Eintracht Trier. Također je sakupio 6 nastupa za hrvatsku nogometnu reprezentaciju, te je bio član *Vatrenih*, koji su osvojili 3. mjesto na svjetskom nogometnom prvenstvu 1998. u Francuskoj.

Kao član reprezentacije 1998. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

Po povratku u Dinamo, glavni operativac kluba bio mu je brat Zdravko, a Zoran je postao kapetanom šampionske momčadi. Na terenu i van njega, bio je produžena ruka i trenera Kužea i svog brata. Sezonu 2005./06. kada je Dinamo suvereno osvojio naslov prvaka, odigrao je jako dobro, dok je u sljedećoj sezoni uslijedio lagani pad forme. Dana 27. ožujka 2007. godine prekinuo je nogometnu karijeru i praktički odmah je postao sportski direktor Dinama, a to je i do današnjih dana, već sedam godina. U jesenskom dijelu sezone 2013./14., najprije nakon smjene trenera Krunoslava Jurčića, a potom i Branka Ivankovića, Zoran Mamić preuzeo je i dužnost trenera Dinama, odlično se snašavši u ulozi u kojoj se ipak, kako sam kaže, dugoročno ne vidi te je najavio kako će Dinamo u zimi 2014. potražiti novog trenera kao dugoročnije rješenje, a Zoran Mamić će potom ponovno biti isključivo sportski direktor kluba. Zanimljiv je podatak da je GNK Dinamo od kada je Zoran Mamić sportski direktor, svake godine osvojio naslov prvaka Hrvatske, a klub je ostvario i 5 plasmana u Europsku ligu te 2 plasmana u Ligu prvaka.

## Reference
Mario Mlinarić

**Mario Mlinarić** (Bjelovar, 8. prosinca 1979.), hrvatski maneken, glumac i TV voditelj

## Biografija

U Bjelovaru je završio osnovnu školu. Nastavlja sa školovanjem u Zagrebu, u srednjoj hotelijersko – turističkoj školi. Završio je Kineziološki fakultet, a trenirao je aktivno rukomet 15 godina u klubu Medveščak i u Kraljevskom klubu Bjelovar.

Osim što je 2003. bio prvi pratitelj Mistera Hrvatske, ima i status prvog pratitelja Mistera turizma iz 2000. godine. Bavi se manekenstvom, a okušao se i kao voditelj u HTV-ovim glazbenim emisijama "Metro pop" i "Glazbena televizija".

U rujnu 2006., u zračnoj luci "Pleso", pokušao je oboriti Guinnessov rekord u 24-satnom guranju automobila. Kao gurač automobila, i rijetki Hrvat koji obara Guinnessove rekorde, bio je i gost hrvatske nogometne reprezentacije u Njemačkoj.

Mario Mlinarić je poznat i po ulozi Jakova Barišića u Zabranjenoj ljubavi, te je ujedno i pobjednik druge sezone popularnog showa Farma.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Najbolje godine" kao kondukter (2009.)
* "Zakon ljubavi" kao Ivor Vilić (2008.)
* "Zabranjena ljubav" kao Jakov Barišić (2005.-2008.)

## Vanjske veze
*
*Stranica na Zvijezde.hr
Mario Petreković

**Mario Petreković** (Bjelovar, 1972.) - hrvatski radijski i tv-voditelj, komičar

Rodio se u Bjelovaru. Završio je srednju školu za autoelektričara. Jedno vrijeme živio je u Švedskoj i Engleskoj. Bavio se mnogobrojnim aktivnostima 
poput body buildinga, prodaje poker aparata, čuvanja djece, treniranja taekwondo-a. Nakon jednog treninga, ozlijedio je koljeno. Operirao ga je pet puta. Počeo je raditi na Bjelovarsko-bilogorskom radiju od 1994. godine, u zabavnoj emisiji „Shock show”. Kasnije se ta emisija prikazivala na lokalnoj televiziji „NeT”, a nastala je i istoimena kazališna predstava. Vodio je i glazbene emisije na Bjelovarsko-bilogorskom radiju. Sudjelovao je u RTL-ovoj emisiji „Prijatelji na kvadrat”, 2005. godine. Dvije godine kasnije, postao je voditelj u zabavnoj emisiji HTV-a „Shpitza” te u emisiji  „Ljeto nam se vratilo”.
Vladimir Jurčić

**Vladimir Jurčić** (Bjelovar, 24. rujna 1910. – Zagreb, polovica svibnja 1945.)  bio je hrvatski pjesnik, esejist i feljtonist. Pisao je književnu, glazbenu, kazališnu i likovnu kritiku. Za vrijeme tzv. NDH sudjelovao u "ustaškoj promičbi" pišući hvalospjeve ustaškim junacima, npr. "Pukovnik Jure Francetić" u Sarajevskom novom listu , i pjesmice u Ustaškom uzdanici za indoktrinaciju Ustaške mladeži od 7 do 11 godina koje slave Poglavnika Antu Pavelića

## Biografija
U rodnom mjestu završio pučku školu i prvi razred gimnazije, ostatak u Gospiću, Senju, Vinkovcima i Zagrebu, gdje je diplomirao slavistiku na Filozofskom fakultetu. Do svibnja 1945. radio je na III Muškoj gimnaziji u Kušlanovoj, Zagreb, gdje je uhićen, odveden i ubijen. Na njegovoj rodnoj kući u Bjelovaru, podignuta je spomen-ploča.

## Djela

* Lirika 1932. (zajedno s J. Hitrecom i I. G. Kovačićem) 
* U metropoli (pjesme, 1932.)
* Ogledalo vremena (s Petrom Bakulom, Vladom Mađarevićem i Novakom Simićem, pjesme, 1936.)
* Svijetli vidici (pjesme, 1940.)
* Hrvatska književna kritika (sintetički prikaz od Vraza do danas, 1937.)
* Kako su umirali hrvatski književnici i umjetnici, 1846. - 1936.) (1936.)
* Vječna straža (izabrane pjesme, 1993.)

## Izvori


## Literatura
*Arhivski materijal (Hrvatski dravni arhiv)
Davorin Mlakar

**Davorin Mlakar** (Bjelovar, 30. prosinca 1958.), hrvatski pravnik i bivši ministar uprave.

Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Zagrebu 1982. godine. Započeo je svoju karijeru u osiguravajućem društvu "Croatia osiguranje" na međunarodnim osiguranjima i nastavio ju kao stariji
službenik u tijelima državne uprave, uključujući pozicije izvršnog pomoćnika savjetnika za Grad
Zagreb.

U vladi premijera Valentića obnašao je najprije dužnost tajnika Vlade (od 13. svibnja 1993. do 3. ožujka 1994.), a potom ministra uprave. Tu dužnost nastavio je obnašati i u vladi premijera Mateše do 1998. godine. Zatim je obnašao dužnost veleposlanika Republike Hrvatske u Japanu i Republici Koreji od 1998. do 2000.

## Reference
Andrija Konc

**Andrija Konc** (Sombor, 10. studenog 1919. - Bjelovar, 1945.) hrvatski operetni pjevač i šansonjer, najpopularniji pjevač četrdesetih godina.

## Biografija

Glas je školovao u zagrebačkoj Muzičkoj akademiji u klasi profesora Lava Vrbanića, kod kojeg je i diplomirao . U Zagrebu je jedno vrijeme pjevao u opernom zboru HNK-a, ali ga je napustio i opredjelio se za zabavnu glazbu. U kratkom vremenu postao je vrlo popularan. Pjevao je u najelitnijim zagrebačkim lokalima, snimao je gramofonske ploče, pjevao je na radiju, gostovao u inozemstvu. Andrija Konc je 1933. pristupio konobarskom športskom klubu Hajduk u Zagrebu i tamo je šest godina igrao na mjestu vratara. Godine 1938. zagrebačke Ilustrovane športske novine objavile su vijest da “odlični vratar Konc odlazi ove godine u Budimpeštu, gdje će igrati za Ferencvarosz...”   Konc je ipak prednost dao svojem školovanju na Akademiji i nije otišao u Budimpeštu, ali je 1939. postao vratar tadašnjeg službenog državnog nogometnog prvaka, zagrebačkog HAŠK-a.

Dana 22. ožujka 1945. godine izveo je uživo na hrvatskom krugovalu skladbu Ljube Kuntarića "Ti ni ne slutiš", a nešto kasnije iste godine njegova sudbina ostala je do današnjih dana nepoznata.

Dolaskom nove vlasti 8. svibnja 1945. na Radio Zagrebu mnoge se radijske djelatnike surovo maknulo, a mnogima je bio zabranjen svaki javni nastup. Popularni domaći šlageri u novom duhu "kolektivizma" smjeli su biti izvođeni samo u orkestralnoj inačici, dok su se pjevale isključivo narodne pjesme u pratnji tamburaških sastava.

Eliza Gerner u svojoj knjizi "U sjeni stoljeća koje odlazi" navodi da je 1945. odveden u logor, vjerojatno zato jer je bio zvijezda Endehazije, dok lokalni izvori, spominju likvidaciju Andrije Konca u samom Bjelovaru, premda ni za jedno ni za drugo nema izravnih dokaza. Jedino je neosporna činjenica da se Andriji Koncu gubi svaki trag nakon ulaska u zgradu bjelovarske OZNA-e 1945. godine. Po skidanju zabrane spominjanja imena Andrije Konca 1993. godine, Eliza Gerner navodi kako je poslala sve izreske iz novina njegovoj sestri Elizabeti, koja je u međuvremenu umrla.

## Izvori
* Vjesnik on line - Kultura
* Tragična sudbina zagrebačkog pjevača - Novi list
Zvonko Iveković

**Zvonko Iveković** (Bjelovar, 1935.) - hrvatski atletski trener i bivši atletičar

Djetinjstvo je proveo u rodnom Bjelovaru. Zaljubio se u atletiku nakon posjeta atletskog natjecanja na stadionu Kantrida u Rijeci, 1952. godine. Od tada se bavi atletikom. U Zagrebu je završio školu za trenera 1954. godine. Na Fakultetu za fizičku kulturu u Zagrebu specijalizirao je rekreaciju. Studirao je i na Pedagoškoj akademiji.

Natjecao se dvadeset godina u atletskoj disciplini 110 m prepone. Pobijedio je na Hanžekovićevom memorijalu u Osijeku 1963. godine. To je bio jedini Hanžekovićev memorijal izvan Zagreba. O njegovoj pobjedi se puno pisalo, bio je na naslovnici Sportskih novina. Jedan od njegovih trenera bio je Ivan Gubijan, osvajač srebrne medalje na Olimpijskim igrama u Londonu 1948. godine. Nastupao je za državnu reprezentaciju. Dao je velik doprinos u razvoju sporta i rekreacije u Bjelovaru, organizirao je sa suradnicima raznovrsna prvenstva sportaša rekreativaca. Devet godina predavao je tjelesni odgoj i promicao atletiku u Medicinskoj školi u Bjelovaru.

Radi kao atletski trener od osnutka atletskog kluba u Bjelovaru, koji se u početku zvao AK Partizan, a kasnije AK Bjelovar. Postigao je vrlo zapažane rezultate kao atletski trener. Pod njegovim vodstvom klub je dao tridesetak reprezentativaca i 12 državnih rekordera usprkos nedostatku pravog atletskog stadiona. Vodio je državnu atletsku reprezentaciju na tri europska prvenstva. Desetak puta je vodio reprezentaciju na nastupima u inozemstvu. Predsjednik je atletskih trenera Hrvatske, član komisije za natjecanje i delegat na prvenstvima države.

## Izvori
Ivo Matunci

**Ivo Matunci** (Novigrad Podravski, 1924.) - hrvatski novinar

Rođen je u Novigradu Podravskom. Radio je u Križevcima kao povremeni dopisnik zagrebačkog "Vjesnika". Zatim radi u Koprivnici. U Bjelovaru je 1949. godine osnovan "Bjelovarski list", u kojem se zaposlio kao novinar. Poslali su ga u zagrebački "Vjesnik" na osposobljavanje za tehničkog urednika. Oko 1950. godine, Bjelovarski list imao je nakladu oko 12000 primjeraka i pokrivao je područje od Ludbrega do Pakraca i Virovitice . Kasnije je postao direktor i glavni urednik Bjelovarskog lista. Bio je predsjednik nadzornog odbora Udruženja listova osnovanoga 1964. godine . Radio je kao dopisnik beogradskog lista "Borba" i zagrebačkog "Vjesnika". U Bjelovarskom listu surađivao je i s književnikom Matom Lovrakom, koji je bio redoviti suradnik. Odlaskom iz Bjelovarskog lista, bio je novinar u Čazmi pa novinar tvorničkog lista u u tvornici traktora "Tomo Vinković" u Bjelovaru.

Kasnije je postao dopisnik TV studija Zagreb. Javljao se s vijestima iz Bjelovara u početku preko telefona, a zatim je kupljena prva tv-kamera i bio je začetnik bjelovarskog televizijskog novinarstva. Bio je osvijetljivač, novinar i snimatelj.

## Izvori
Bojan Navojec

**Bojan Navojec** (Bjelovar, 26. travnja 1976.) je hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Nedjeljom ujutro, subotom navečer" kao doktor Marić (2012.)
* "Provodi i sprovodi" kao Boško Ćalasan (2011.-2012.)
* "Bitange i princeze" kao kamatar Zdenko (2009.)
* "Operacija Kajman" kao Marko (2007.)
* "Odmori se, zaslužio si" kao prodavač (2006.)
* "Žutokljunac" kao Marcel (2005.)
* "Kad zvoni?" kao pacijent (2005.)
* "Novo doba" (2002.)

### Filmske uloge
* "Šuti" kao Šimić (2013.)
* "Košnice" kao Miran (2012.)
* "Parada" kao Žuko (2011.)
* "Visoka modna napetost" (2011.)
* "Korak po korak" kao Mikloš (2011.)
* "Odredište Nepoznato" kao mlađi policajac (2011.)
* "Neka ostane među nama" kao Braco (2010.)
* "Popravilište za roditelje" kao otac (2010.)
* "Fri os fra det onde" kao Alain (2009.)
* "Iza stakla" kao Anin prijatelj (2008.)
* "Moram spavat', anđele" kao muškarac na klupi (2007.)
* "Sve džaba" kao Miro (2006.)
* "Ne pitaj kako!" (2006.)
* "Volim te" kao Žac (2005.)
* "Ko živ ko mrtav" (2005.)
* "Što je muškarac bez brkova?" kao Stanislav (2005.)
* "Pušća Bistra" kao portir (2005.)
* "Muklo" (2005.)
* "Pod vedrim nebom" kao muškarac (2005.)
* "Duga mračna noć" (2004.)
* "Nije bed" (2004.)
* "Seks, piće i krvoproliće" (2004.)
* "Sto minuta Slave" kao Marko (2004.)
* "Družba Isusova" kao bačvar (2004.)
* "Onaj koji će ostati neprimijećen" (2003.)
* "Svjedoci" kao Barić (2003.)
* "Ne dao Bog većeg zla" kao Zumzo (2002.)
* "24 sata" kao Žiga (2001.)
* "Nebo, sateliti" kao srpski vojnik #1 (2000.)
* "Veliko spremanje" kao Đuro (2000.)
* "Je li jasno, prijatelju?" kao Picl (2000.)
* "Crna kronika ili dan žena" kao inspektor (2000.)
* "Vinko na krovu" (2000.)
* "Injekcija" (2000.)
* "Blagajnica hoće ići na more" kao bratić (2000.)
* "Ništa od sataraša" (2000.)
* "Maršal" kao Miuko (1999.)
* "Bogorodica" kao radnik iz gostionice (1999.)
* "Trgovci srećom" (1999.)
* "Kad mrtvi zapjevaju" kao gardist (1998.)
* "Božić u Beču" kao Buco (1997.)
* "Rusko meso" (1997.)

## Vanjske veze
*
Gordan Jandroković

**Gordan Jandroković** (Bjelovar, 2. kolovoza 1967.), hrvatski političar, bivši potpredsjednik Vlade Republike Hrvatske i ministar vanjskih poslova i europskih integracija. Trenutačni predsjednik Hrvatskog sabora.

Diplomirao je na Fakultetu političkih znanosti i Fakultetu građevinskih znanosti u Zagrebu.

Od 1994. do 2000. zaposlen u Ministarstvu vanjskih poslova, a jedno vrijeme je bio voditelj ureda tadašnjeg zamjenika ministra Ive Sanadera.

Na parlamentarnim izborima 2003. godine izabran za zastupnika u Hrvatskom saboru. Bio je predsjednik Odbora za gospodarstvo, razvoj i obnovu, predsjednik Odbora za vanjsku politiku te voditelj Izaslanstva Hrvatskog sabora u Zajedničkom parlamentarnom odboru Hrvatski sabor - Europski parlament.

Na parlamentarnim izborima 2007. godine izabran je za zastupnika u II. izbornoj jedinici. 12. siječnja 2008. imenovan ministrom vanjskih poslova i europskih integracija (zastupnički mandat stavio u mirovanje).

Član je HDZ-a od 1992. godine, a od 2004. godine član je predsjedništva stranke.

Oženjen je i otac troje djece. Aktivno govori engleski jezik, a pasivno se služi talijanskim.
Milan Stahuljak

**Milan Stahuljak** (Bjelovar, 17. kolovoza 1878. - Zagreb, 2. travnja 1962.), hrvatski skladatelj i dirigent.

Studij klasičnih jezika završio je u Zagrebu, gdje je učio glazbu. Bio je profesor latinskoga i grčkog jezika, osnovao i vodio đačke tamburaške sastave i zborove.

Napisao je oko 300 skladbi za tambure, priredio i objavio zbirke skladbi ("Dravski zvuci", "Citraški album"), rasprave o tamburaškoj glazbi i pedagoške radove.
Osvald Toth

**Osvald Toth** (Petrijanec kraj Varaždina, 3. prosinca 1905. - Sydney, Australija, 15. ožujka 1970.) - hrvatski svećenik, franjevac, osnivač franjevačkoga samostana u Bjelovaru, hrvatskih katoličkih župa u Australiji, misionar u Južnoj Americi

Rodio se 1905. u Petrijancu kao Stjepan Toth Debeljak. Debeljak je djevojačko ime njegove majke Alojzije. Osvald je njegovo redovničko ime, koje je dobio, kada je stupio u franjevački red 1920. godine. Završio je studij teologije i filozofije u Paderbornu u Njemačkoj. Zaređen je za svećenika 5. travnja 1930. godine.

Službovao je u Varaždinu, bio je profesor njemačkoga jezika, voditelj zbora i pomoćni prefekt. U Bjelovaru je od 1934. godine. Stanovao je u bjelovarskoj bolnici i imao službu bolničkog i vojnog svećenika te duhovnika za časne sestre milosrdnice koje su radile u bolnici i uređivale bolničku kapelicu . Pomagao je sirotinji, bavio se fotografijom i svirao orgulje. Započeo je i dovršio izgradnju franjevačke crkve i samostana u Bjelovaru 1935. i 1936. godine . Tako je ostvaren dugogodišnja ideja, koja je započela još 1913. inicijativom bjelovarskog župnika Ivan Göszl te dr. Rudolfa Vimera koji je 1920. godine darovao 100.000 kruna za gradnju. Jugoslavenske vlasti nisu odobravale djelatnost Osvalda Totha, pa je premješten u Viroviticu 1936. godine. Kasnije je službovao u Zagrebu, Čuntiću i na Trsatu. 

Na početku II. svjetskog rata skrbio je za hrvatske radnike u Njemačkoj. Upravljao je župom Zrin na na Banovini 1942. godine. Četnici su ga zarobili, ali im je pobjegao. Crkva u Zrinu je uništena, a hrvatsko stanovništvo protjerano i pobijeno. Na kraju II. svjetskog rata tijekom svibanjske katastrofe bio je u koloni za Bleiburg. Pobjegao je u Italiju, gdje je pomagao hrvatskim izbjeglicama.. Zbog straha od jugoslavenskih komunističkih vlasti promijenio je ime u Rok Rimac  i otputovao u Argentinu 1947. godine. 

U Boliviji je djelovao kao misionar među autohtonim stanovništvom zajedno s još nekoliko hrvatskih franjevaca. Hrvati iz Australije pozvali su zbog nedostatka svećenika . Od 1955. boravio je u Perthu, Melbourneu i Adelaidu. Putovao je i služio svete mise, osnivao je hrvatske katoličke župe i predavao u školama. Uređivao je novine "Dom: Glasnik Hrvata Australije i Oceanije". Od 1957. do 1970. živio je Sydneyu. Izgradio je crkvu sv. Ante, koja je bila prva hrvatska katolička crkva u Australiji. Izgradio je i crkvu u čast Majke Božje Bistričke. U početku svog djelovanja bio je jedini hrvatski svećenik u Sydneyu. Umro je 15. ožujka 1970. u Sydneyu. Na pokopu je bilo mnogo svećenika i vjernika. Po njemu je nazvana ulica u Bjelovaru. 

## Izvori
Svetislav Stjepan Krnjak

**Svetislav Stjepan Krnjak** (Dekanovec, Međimurje, 3. rujna 1940.) - hrvatski katolički svećenik, franjevac, povjesničar

Rođen je 3. rujna 1940. godine u Dekanovcu u Međimurju kao dvanaesto dijete u obitelji. Dobio je ime Stjepan po ocu, a Svetislav je njegovo kasnije redovničko ime. Prva četiri razreda osnovne škole pohađao je u rodnom Dekanovcu, peti razred u Zagrebu, a ostala tri razreda osnovne u Subotici. Pohađao je klasičnu gimnaziju u Franjevačkom sjemeništu u Zagrebu. Vojni rok služio je u Štipu u Makedoniji 1960. godine. Studirao je filozofiju na Franjevačkom učilištu na Trsatu od 1964. do 1966. godine te teologiju na Katoličko-bogoslovnom fakultetu u Zagrebu od 1966. do 1969. godine. 

Zaređen je za svećenika u zagrebačkoj katedrali 29. lipnja 1969. godine. Zaredio ga je zagrebački kardinal Franjo Kuharić. Mladu misu služio je u župnoj crkvi sv. Nikole u Čakovcu. Studirao je još jednu godinu teologije u Grazu i bio kapelan u Hrvatskoj katoličkoj misiji u istome gradu. Nakon završetka studija, bio je kapelan u Osijeku. Kasnije je bio je kapelan i u Beču od 1972. do 1974. godine. Kratko vrijeme boravio je u samostanu u Münchenu pa je službovao na mjestu vikara i profesora vjeronauka u mjestu Ebersbach/Fils kod Stuttgarta do 1978. godine. 

Vratio se u Hrvatsku i obavljao posao magistra studenata bogoslovije u Zagrebu do 1981. godine.  Nakon toga postao je kapelan u Bjelovaru u župi sv. Antuna Padovanskoga, gdje ostaje sve do 2005. godine. Bio je gvardijan bjelovarskoga samostana od 1991. do 1999. godine, a župnik od 1996. do 1999. godine.  Predavao je vjeronauk u gimnaziji i osnovnoj školi, vodio je Franjevački svjetovni red, bio je samostanski knjižničar. Kao župnik dao je sagraditi crkvu sv. Josipa u Čurlovcu i crkvu sv. Jurja u Kupinovcu te je dao podići toranj uz crkvu sv. Leopolda Mandića u Trojstvenom Markovcu. 

Bavio se proučavanjem povijesti i pisanjem knjiga. Objavio je više knjiga o rodoslovlju i porijeklu obitelji Krnjak i Andrašec. Napasao je knjigu "Hrvatski zavjetni križ", koja je do sada izašla u 12 izdanja . Objavljivao je radove u Hrvatskom kajkavskom kalendaru u izdanju Ogranka Matice hrvatske Čakovec. Napisao je životopise nekoliko hrvatskih franjevaca, među kojima i fra Stanka Banića, s kojim je surađivao dugi niz godina u bjelovarskom samostanu. Bavi se i izdavanjem knjiga. U sklopu zbornika "Krnjak" izdao je 24 knjige. 

Od 2005. godine kapelan je u franjevačkom samostanu u Hrvatskoj Kostajnici.

## Izvori
Franjo Stazić

**Franjo Stazić/Franz Steger** (Szentendre, 1824. - Szentendre, 1911.) bio je jedan od prvih hrvatskih opernih pjevača, nastupio je na praizvedbi prve hrvatske opere "Ljubav i zloba" 1846. godine, kasnije prvak Dvorske opere u Beču, prvak Narodnog kazališta u Budimpešti, proslavljeni tenor u Pragu 

U mladosti bio je ljekarnički pomoćnik. Debitirao je kao operni pjevač 10. siječnja 1846. godine u Zagrebu u operi Lucija di Lammermoor. Nastupio je na praizvedbi prve hrvatske opere "Ljubav i zloba" Vatroslava Lisinskog 28. ožujka 1853 u ulozi Vukosava. Imao je tada 22 godine. Postigao je pjevački uspjeh u Zagrebu. Okušao se u Beču, ali se razbolio i vratio u Zagreb. 

Nastupao je u Budimpešti kao Ferencz Steger pa u Pragu kao František Steger, gdje je postigao veliki uspjeh. Primijetili su ga u Beču, gdje je počeo nastupati kao Franz Steger. Postao je stalni član bečke Dvorske opere s velikim honorarom 1853. godine. Ostvario je oko 350 nastupa do 1871. godine. Njegov zaštitnik bio je nadvojvoda Franjo Karlo, otac austrijskog cara Franje Josipa I.. 

Gostovao je u svim velikim europskim kazalištima, među kojima 1866. i 1867. i u milanskoj Scali. Dobio je španjolsko, hessen-darmstadtsko, nizozemsko i hrvatsko odličje.. Umro je u mađarskom gradu Senandriji 1911. godine.

## Reference

## Vanjske veze
* Österreichisches Biographisches Lexikon
Zvonko Lovrenčević

**Zvonko Lovrenčević** (Bjelovar, 23. listopada 1911. - Rugvica, Dugo Selo 11. siječnja 1990.) - hrvatski etnolog, etnomuzikolog, sakupljač narodnog blaga. Poznat je po nadimcima Kvak i Cincek. Najznačajniji je bjelovarski kulturni djelatnik u 20. stoljeću.

Rođen je u Bjelovaru 1911. godine. Školovao se u Đurđevcu i Osijeku. Pohađao je Učiteljsku školu u Zagrebu, a završio je u Karlovcu. Bio je nastavnik u Martijancu kraj Ludbrega, Malom Erjavcu kraj Ozlja i u Severinu kraj Bjelovara.

Bio je sakupljač kulturnog blaga bilogorskog, moslavačkog i podravskog kraja. Putovao je biciklom po selima, razgovarao s ljudima i radio bilješke. Osobito je vrijedne zapise napravio na Bilogori. Hrvatska etnografkinja i folkloristica Marija Novak je istakla da je Lovrenčević slutio duboku starinu nekih hrvatskih običaja, a njoj samoj je bio iznimna potpora u njenom radu. Imao je izuzetan talent za komunikaciju s ljudima. Bio je ravnatelj Glazbene škole u Bjelovaru i ravnatelj Gradskog muzeja u Bjelovaru. Radio je kao savjetnik u Oblasno-kulturnom Savezu Oblasti Bjelovar. U suradnji sa slikarom Ivanom Generalićem i dr. suradnicima osnovao je oko 50 folklornih društva. Sakupljao je narodnu baštinu, proučavao je narodne plesove, pjesme, nošnje i običaje. Spašavao je od zaborava napjeve, stare glazbene instrumente (jedinke, dvojnice, dude, tamburice samice), poslovice, stara vjerovanja i sl. Skladao je i svirao tamburašku glazbu, priređivao je smotre foklora.

Vodio je brigu o ugroženim kulturno-povijesnim spomenicima. Bio je predsjednik bjelovarskog Ogranka folklorista. Bilježio je jezično blago bjelovarsko-podravskog kraja, što je tiskamo u Bjelovarskom zborniku 1990. i 1991. u suradnji s prof. Dragutinom Grganićem. Pisao je televizijske i filmske scenarije. Bio je suradnik Televizije Zagreb, Večernjeg lista, Bjelovarskog lista i dr.

Proučavao je arheološka nalazišta, sredovjekovne utvrde, okupljao je arheologe amatere i izrađivao arheološke karte. Proučavao je i biljke, radio je herbarije i vodio zapažanja o prirodi. Organizirao je izviđačke izlete u prirodi i logorovanja. Zanimao se za numizmatiku, astronomiju i astrologiju.

Preko 50 godina vodio je istraživački i sakupljački rad, što je ostavio u zapisima, koji su objavljeni posthumno poput knjige "Folklorna glazba Bilogore" 1994. godine. Godinu dana nakon smrti, 1991., u Domu kulture u Bjelovaru održana je priredba "Kvaku u spomen".

## Izvori
Antun Tudić

**Antun Tudić** (Lasovac kraj Bjelovara, 10. lipnja 1946.) - hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac

Rodio se u Lasovcu, oko 20 km od Bjelovara. Završio je gimnaziju u Bjelovaru. Diplomirao je na Akademiji dramskih umjetnosti u Zagrebu. U ansamblu je zagrebačkog kazališta Kerempuh (prije Jazavac) od 1. srpnja 1976. godine.  Tamo je igrao u oko 50 različitih kazališnih predstava. Samostalno je izvodio poeziju hrvatskih renesansnih pjesnika.  Imao je nekoliko epizodnih uloga u filmovima i TV serijama.

## Filmografija
### Filmske uloge
* "Isprani", 1995.
* "Bitka na Neretvi", 1969.

### Televizijske uloge
* "Najbolje godine", kao Srećko, 2010.
* "Hitna 94", kao Boris Jelić, 2008.
* "Inspektor Vinko", 1985. 
* "Čovjek od riječi", 1983.
* "Nepokoreni grad", 1982.
* "Gruntovčani", kao ovčar, 1975.

## Izvori
Tihomir Trnski

**Tihomir Trnski** (* 1955. - † Ričičko Bilo kraj Novog Vinodolskog, 15. svibnja 1994.) – hrvatski političar, prvi župan Bjelovarsko-bilogorske županije, srednjoškolski profesor

Radio je kao profesor u Ugostiteljsko-turističkoj školi u Bjelovaru. Bio je najmlađi inspektor školstva za osposobljavanje turističkog kadra. U Domovinskom ratu sudjelovao je od početka kao pripadnik Specijalne policije, a kasnije i kao zapovjednik Vojne policije u Pakracu. Bio je na ratištima na Bilogori, Psunju i Papuku. Imenovan je za župana Bjelovarsko-bilogorske županije 15. travnja 1993. godine, kao kandidat HSS-a. Utemeljio je Bjelovarski sajam, koji je postepeno izrastao u ponajveću sajamsku priredbu u Hrvatskoj. Pokrenuo je manifestaciju "Mare Croaticum", koja je spajala kontinetalnu i primorsku Hrvatsku.

Tragično je poginuo u padu malog zrakoplova "Cesna" kod Ričičkog Bila na području Novog Vinodolskog 1994. godine.

Bjelovarsko-bilogorska županija dodjeljuje plaketu "Tihomir Trnski" za izuzetne rezultate na obrazovnom, kulturnom, športskom i drugim područjima kulturnog života Županije. Postoji i "Udruga prof. Tihomir Trnski", koja podupire mlade u društvenim, kulturnim, obrazovnim i politički aktivnostima. Na međunarodnom natjecanju "Gastro" pobjedniku se dodijeljuje pehar "Tihomir Trnski".

## Izvori
Pavao Kolarić

**Pavao Kolarić** (Veliko Trojstvo kraj Bjelovara, 25. siječnja 1837. - Rim, 22. ožujka 1862.) - hrvatski katolički svećenik, isusovac, umro na glasu svetosti 

Rođen je i kršten u Velikom Trojstvu. Školovao se na Nadbiskupskom sjemeništu u Zagrebu. Bio je perpektivan pa ga je tadašnji zagrebački nadbiskup Juraj Haulik poslao na studij Germanicum u Rim, gdje je studirao filozofiju.  Tijekom pet godina na studiju u Rimu, isticao se uzornim i krjeposnim životom. U 25. godini života bolovao je od tuberkuloze, od koje je i umro. Prije smrti, uz posebno dopuštenje pape Pija IX. i Generala Družbe Isusove, položio je zavjete i postao isusovac.  Pokopan je u Rimu u crkvi San Macuto. Godinu dana nakon smrti izišao je njegov životopis na talijanskomu, pa na njemačkomu jeziku tri godine kasnije. Sluga Božji Petar Barbarić preveo je njegov životopis na hrvatski jezik i smatrao je Pavla Kolarića svojim uzorom.

## Izvori
Mladen Medak

**Mladen Medak Gaga** (Bjelovar) – hrvatski kantautor i turistički djelatnik

Rođen je i živi u Bjelovaru. Bio je član bjelovarskog glazbenog sastava "Stare staze" od 1992., kao basist, pjevač, autor glazbe i tekstova. Stare staze su objavile dva albuma: "Iz duše za dušu" 1994. godine i jedan božićni album iste godine. S njima je nastupio na Dori 1995. godine sa skladbom "Ritam ljubavi mi daj", koju je sam napisao i pjevao. 

Nakon odlaska iz "Starih staza" 1996. povremeno je pisao pjesme za druge, a 2003. započeo je samostalnu glazbenu karijeru kao kantautor. Uglavnom sklada i pjeva šaljive, društveno anganžirane pjesme i tamburašku glazbu. 

Nastupao je na Chansonfestu u Zagrebu, na Zlatnim žicama Slavonije u Požegi, na Brodfestu Slavonskom Brodu, na Festivalu Pjesme Podravine i Podravlja u Pitomači, na Festivalu hrvatske šansone Zvonimir Golob i na drugim festivalima. Na *Danima smiha* u Blatu na Korčuli, osvojio je Grand prix 2005., prvu nagradu stručnoga žirija 2007., dok je 2008. godine za skladbu "Petrovi vjetrovi" osvojio Grand Prix festivala i prvu nagradu publike istovremeno. Povremeno piše i za djecu, za što je primio i nagrade na nekim dječjim festivalima.

Prvi samostalno album "Rupe" objavio je 2005. godine. Drugi album "Jezuš, dečki, kak me hiče i druge zaglazbancije" objavio je 2011. godine.

Dugi je niz godina djelatnik Turističke zajednice grada Bjelovara i organizator turističke manifestacije Terezijana. Njegov je otac karikaturist i slikar Branko Medak.

## Diskografija
* "Rupe" (2005.)
* "Jezuš, dečki, kak me hiče i druge zaglazbancije" (2011.)

## Izvori
Rada Šešić

**Rada Šešić** (Bjelovar, 1957.), scenaristica, redateljica i filmska kritičarka. Živi i radi u Nizozemskoj. 

Rođena je 1957. u Bjelovaru. Od 1993. živi i radi u Nizozemskoj.

Predaje na Sveučilištu u Amsterdamu na Fakultetu za teoriju i povijest filma. Suradnica je više filmskih časopisa (Filmkrant, Dox…) te filmskih festivala u Rotterdamu (IFFR), Amsterdamu (IDFA), u Kerali u Indiji (IFFK), Sarajevu (SFF), Calcutti, Bombayu, Mumbaiu, Krakowu, Zagrebu i Bjelovaru (DOKUart).

U ocjenjivačkom je sudu filmskih fondacija u Nizozemskoj "Jan Vrijman" za dokumentarni film, "Hubert Bals" za igrani film te STIFO za kreativno televizijsko stvaralaštvo.

Sa svojim filmovima, sudjelovala je na pedesetak svjetskih festivala, osvojila je tri prve nagrade.

## Filmografija

* *Lam Arabi* (1991.) 
* *Tijelo / Body* (1992.) 
* *Room Without a View* (1997.) 
* *Soske* (2001.) 
* *In the Whitest Solitude* (2001.)