open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Léon Scieur

**Leon Sjer** (; 19. mart 1888 — 7. oktobar 1969) je bivši belgijski profesionalni biciklista u periodu od 1913. do 1925. godine. Najveći uspeh u karijeri ostvario je 1921. godine, osvajanjem Tur de Fransa.

## Karijera

Leon Sjer je počeo da se bavi biciklizmom 1911. kada je osvojio deseto mesto na Lijež—Bastonj—Liježu. 1913. počeo je profesionalnu karijeru. Osvojio je etapu na Turu Belgije, dok se sa Tur de Fransa povukao tokom sedme etape. 1914. nije ostvario nijednu pobedu, a Tur de Frans je završio na 14 mestu.

Sjer je tokom rata radio kao mehaničar, a na prvom posleratnom Turu, 1919. osvojio je četvrto mesto. I naredne godine je osvojio četvrto mesto na Turu, samo ovoga puta sa etapnom pobedom. Pre Tura, osvojio je Lijež—Bastonj—Lijež.

1921. ostvario je najveći uspeh, osvojio je Tur de Frans uz dve etapne pobede. Bio je lider od druge etape i vozio je tako jako da bi sačuvao lidersku poziciju da je dobio nadimak lokomotiva. Na usponu Kol d Aros, Sjer je imao mehaničkih problema, a Hektor Hesgem ga je napao, Sjer je bio ljut i izjavio je da ne bi trebalo napadati dok neko ima mehaničkih problema. Na etapi 12, Sjer je napao a njegovi suvozači i najbliži pratioci, Firmen Lambo i Luis Motijo su ostali pozadi, nisu hteli da ga hvataju. Gazda Tura, Anri Degranž je bio ljut i izjavio je da Tur treba da se vozi individualno a ne timski, pa je stavio Lamboa i Motijoa na zadnje mesto. Na zadnjoj etapi, Sjer je imao incident i morao je da zameni točak, iako su pravila tada nalagala da točak ne sme da se zameni pre nego što sudije ne vide trenutni točak. Nije bilo sudija blizu i Sjer je nosio polomljeni točak na leđima 300 kilometara, do cilja, da bi im ga pokazao.

Narednih godina nije uspio da zabeleži nijednu pobedu, niti da završi nijedan Tur de Frans. 1922. se povukao na trećoj etapi, a naredne dve godine je odustajao na šestoj etapi.

## Kraj karijere i smrt

Leon Sjer je završio karijeru nakon povrede tokom etape 6, na Tur de Fransu. Ostatak života proveo je u rodnom Florensu, gde se bavio distribucijom gasa. Umro je 1969. godine.

## Povezano

* Tur de Frans
* Lijež—Bastonj—Lijež

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Leona Sjera na Tur de Fransu
Lista pobednika trke Liège–Bastogne–Liège

Dole je naveden spisak pobednika biciklističke trke Lijež-Bastonj-Lijež.

## Povezano
* Trka Lijež—Bastonj—Lijež
Lista univerziteta u Walesu

U Velsu je 2017. godine delovalo ukupno 10 univerziteta sa poptunom akreditacijom relevantnog *Veća finansiranja visokog obrazovanja Velsa*. Za dobijanje univerzitetskog statusa, od 2004. godine, institucijama je dovoljno da imaju ovlašćenje da dodeljuju akademska zvanja koja su rezultat programa koja se provode sa nastavom, a ne nužno i sa istraživanjima.

## Popis univerziteta
* Univerzitet u Cardiffu
* Univerzitet u južnom Velsu
* Univerzitet u Swanseaju
* Metropolitanski univerzitet u Cardiffu
* Univerzitet u Bangoru
* Velški univerzitet Trinity Saint David
* Univerzitet u Aberystwythu
* Otvoreni univerzitet
* Glyndŵr univerzitet u Wrexhamu
* Univerzitet Velsa (1893-2016/17- u procesu ujedinjenja sa Velškim univerzitetom Trinity Saint David)

## Povezano
* Lista univerziteta u Ujedinjenom Kraljevstvu
* Lista univerziteta
* Evropski prostor visokog obrazovanja
Lista univerziteta u Turskoj

U Turskoj deluje ukupno 183 univerziteta, od kojih je njih 109 javnih u više kategorija, 65 privatnih, šest dvogodišnjih visokih škola, jedan specijalni obrambeni univerzitet i jedna policijska akademija.

## Popis institucija

### Cjeloživotno obrazovanje

## Povezano

* Lista univerziteta
Vaterpolo reprezentacija Mađarske

**Mađarska vaterpolska reprezentacija** predstavlja državu Mađarsku u športu vaterpolu. Najtrofejnija je vaterpolska reprezentacija svih vremena.

## Nastupi na velikim natjecanjima

### Olimpijske igre

* 1912.: prvi krug
* 1924.: prvi krug
* 1928.:  *srebro*
* 1932.:  *zlato*
* 1936.:  *zlato*
* 1948.:  *srebro*
* 1952.:  *zlato*
* 1956.:  *zlato*
* 1960.:  *bronca*
* 1964.:  *zlato*
* 1968.:  *bronca*
* 1972.:  *srebro*
* 1976.:  *zlato*
* 1980.:  *bronca*
* 1988.: 5. mjesto
* 1992.: 6. mjesto
* 1996.: 4. mjesto
* 2000.:  *zlato*
* 2004.:  *zlato*
* 2008.:  *zlato*
* 2012.: 5. mjesto

### Svjetska prvenstva

* 1973.:  *zlato*
* 1975.:  *srebro*
* 1978.:  *srebro*
* 1982.:  *srebro*
* 1986.: 9. mjesto
* 1991.:  *bronca*
* 1994.: 5. mjesto
* 1998.:  *srebro*
* 2001.: 5. mjesto
* 2003.:  *zlato*
* 2005.:  *srebro*
* 2007.:  *srebro*
* 2009.: 5. mjesto
* 2011.: 4. mjesto
* 2013.:  *zlato*
* 2017.:  *srebro*

### Svjetski kupovi

* 1979.:  *zlato*
* 1981.: 6. mjesto
* 1983.: 7. mjesto
* 1989.:  *bronca*
* 1991.: 4. mjesto
* 1993.:  *srebro*
* 1995.:  *zlato*
* 1997.:  *bronca*
* 1999.:  *zlato*
* 2002.:  *srebro*
* 2006.:  *srebro*
* 2014.:  *srebro*

### Svjetske lige

* 2002.:  *bronca*
* 2003.:  *zlato*
* 2004.:  *zlato*
* 2005.:  *srebro*
* 2007.:  *srebro*
* 2013.:  *srebro*
* 2014.:  *srebro*

### Europska prvenstva

* 1926.:  *zlato*
* 1927.:  *zlato*
* 1931.:  *zlato*
* 1934.:  *zlato*
* 1938.:  *zlato*
* 1947.: 4. mjesto
* 1954.:  *zlato*
* 1958.:  *zlato*
* 1962.:  *zlato*
* 1966.: 5. mjesto
* 1970.:  *srebro*
* 1974.:  *zlato*
* 1977.:  *zlato*
* 1981.:  *bronca*
* 1983.:  *srebro*
* 1985.: 5. mjesto
* 1987.: 5. mjesto
* 1989.: 9. mjesto
* 1991.: 5. mjesto
* 1993.:  *srebro*
* 1995.:  *srebro*
* 1997.:  *zlato*
* 1999.:  *zlato*
* 2001.:  *bronca*
* 2003.:  *bronca*
* 2006.:  *srebro*
* 2008.:  *bronca*
* 2010.: 4. mjesto
* 2012.:  *bronca*
* 2014.:  *srebro*
* 2016.:  *bronca*

## Sastavi na svjetskim prvenstvima

*1973.: Balazs Balla, Andrá Bodner, Gabor Csapo, Tibor Czervengak, Tamas Farago, István Görgenyi, Zoltán Kasas, Ferenc Konrad, Endre Molnar, László Sarosi, István Szivos ml.
*1975.: 
*1978.:
*1982.: 
*1986.: 
*1991.:
*1994.:
*1998.:
*2001.:
*2003.: Tibor Benedek, Peter Biros, Rajmund Fodor, Istvan Gergely, Tamas Kasas, Gergely Kiss, Norbert Madaras, Tamas Molnar, Zoltan Szeci, Barbabas Steinmetz, Tamas Varga, Zsolt Varga, Attila Vari
*2005.:
*2007.:
*2009.:
*2011.:

## Sastav
Stanje na dan 1. VIII 2017

## Reference

## Vanjske veze

* Vaterpolo savez Mađarske - zvaničan sajt
* Zvaničan sajt vaterpolo reprezentacija Mađarske
Lucien Buysse

**Lisjen Bis** (, 11. septembar 1892 — 3. januar 1980) bivši je belgijski profesionalni biciklista u periodu od 1913. do 1934. godine, sa pauzom tokom Prvog svetskog rata. Najveći uspeh u karijeri ostvario je 1926. godine, osvajanjem Tur de Fransa.

## Karijera
Lisjen Bis je počeo karijeru 1913. godine, a prvi uspeh mu je osvajanje trke Brisel—Lijež, a zatim je osvojio Tur Belgije za amatere. 1914. je vozio svoj prvi Tur de Frans, ali je morao da ga napusti tokom desete etape.

Njegova karijera je bila prekinuta za vreme trajanja Prvog svetskog rata, a vratio se biciklizmu 1919. godine i najznačajniji rezultat mu je bilo treće mesto na trci Strazbur—Pariz. Ni 1920. nije uspio da zabilježi pobedu. Osvojio je po treće mesto na Turu Belgije i na Pariz—Rubeu, a zatim drugo mesto na Lijež—Bastonj—Liježu.

Na Tur de Frans se vratio 1923. godine, kada je završio na osmom mestu, uz jednu etapnu pobedu. Naredne godine nije ostvario nijednu pobedu, a na Tur de Fransu je osvojio treće mesto. 1925. osvojio je drugo mesto na Turu i jednu etapu.

Tur de Frans 1926. bio je najduži u istoriji (5.745&nbsp;km), sa 17 etapa. Buise je uzeo žutu majicu nakon što je napao u Pirinejima na desetoj etapi, stekavši skoro sat vremena ispred suvozača i dvostrukog šampiona Otavija Botekje. Buise je stigao u Pariz kao pobednik, bez obzira što je izgubio ćerku za vreme trajanja trke.

Naredne dve godine nije učestvovao na Tur de Fransu, a najveći uspeh mu je drugo mesto na Turu Baskijske zemlje i osvojena etapa. 1929. došao je na Tur, ali ga je napustio tokom desete etape. Pokušao je i naredne godine, ali je opet morao da se povuče, ovoga puta tokom etape 16.

Bis je nastavio da vozi samostalno još četiri godine, ali nije imao zapaženih rezultata.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Lusjena Buisea na Tur de Fransu
Nicolas Frantz

**Nikolas Franc** (; 4. novembar 1899 — 8. novembar 1985) je bivši lusemburški profesionalni biciklista u periodu od 1921. do 1934. godine. Franc je dvostruki pobednik Tur de Fransa, a 13 puta zaredom je osvajao nacionalno prvenstvo.

## Karijera

Nikolas Franc je rođen u farmerskoj porodici, on je trebao da nasledi farmu, ali ga to nije intresovalo. Prvu trku vozio je 1914. godine i pobedio je, to ga je ubedilo da farma nije za njega. Početak Prvog svetskog rata, na kratko mu je zaustavio karijeru. Franc je počeo da vozi individualno 1921. kada je završio drugi na nacionalnom amaterskom prvenstvu. 1922. je osvojio nacionalno prvenstvo prvi put, a zatim je nastavio da ga osvaja još 12 godina. 1923. Franc je potpisao ugovor sa timom Toman Dunlop, a osim nacionalnog prvenstva, osvojio je trke Pariz—Lion i Madrid—Santander.
1924. osvojio je etapu na Turu Belgije i učestvovao je na Tur de Fransu prvi put, gde je pobedio na dve etape i osvojio drugo mesto u generalnom plasmanu. 1925. osvojio je treće mesto na klasiku Pariz—Brisel, dok je na Tur de Fransu pobedio na četiri etape i završio na četvrtom mestu u generalnom plasmanu. 1926. osvojio je Tur Baskijske zemlje, četiri etape na Tur de Fransu i drugo mesto u generalnom plasmanu.

1927. Franc je osvojio svoj prvi Tur de Frans. Potpuno je dominirao, pobedio je na tri etape i osvojio je Tur 1 sat i 58 minuta ispred drugoplasiranog Morisa De Vejla. Na Turu je bio dominantan i naredne godine, nosio je žutu majicu od prvog do zadnjeg dana, a pobedio je na pet etapa.

1929. Franc je pobedio na dve etape i završio je peti na Tur de Fransu. Naredne dve godine nije učestvovao, a vratio se 1932. i završio Tur na 45 mestu, dok mu je najbolji rezultat na etapama bilo peto mesto na trećoj etapi. Kasnije u toku godine, osvojio je trku ParizNansi.

Karijeru je završio 1934. godine, sa osvojenim nacionalnim prvenstvom.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Nikolasa Franca na Tur de Fransu
Maurice De Waele

**Mauris de Vale** (, IPA:&nbsp;; 27. decembar 1896 — 14. februar 1952) bivši je belgijski profesionalni biciklista u periodu od 1921. do 1931. godine. Najveći uspeh u karijeri De Vale je ostvario 1929. godine, kada je osvojio Tur de Frans.

## Karijera
Mauris de Vale je počeo profesionalnu karijeru 1921. kao individualac. Prve godine je osvojio Tur Velgije (), dok je naredne godine imao više uspeha. Osvojio je trke Brisel—Lijež i Brisel—Luksemburg i nacionalno prvenstvo, a na Turu Belgije završio je drugi. Osvojio je nacionalno prvenstvo u sajklo krosu, dok je u drumskoj vožnji bio drugi. 1923. osvojio je samo trku Arlon—Ostende, dok je završio drugi na nacionalnom prvenstvu i na klasiku Pariz—Brisel. 1924. osvojio je etapu na Turu Belgije, a 1925. je osvojio trku Balgeloka. 1926. osvojio je trku Pariz—Menin.

1927. De Vale je vozio Tur de Frans prvi put. Pobedio je na dve etape i osvojio je drugo mesto u generalnom plasmanu, 1 sat i 58 minuta iza pobednika Nikolasa Franca. Franc je pobedio i naredne godine, a De Vale je završio treći, uz dve etapne pobede. 1928. De Vale je osvojio Tur Baskijske zemlje ().

Tur Baskijske zemlje, osvojio je i naredne godine, uz drugo mesto na Turu Belgije. A zatim je usledila kruna karijere, osvajanje Tur de Fransa. De Vale je bio lider do sedme etape, kada mu se dva puta probušila guma. To ga je koštalo žute majice, a tri vozača su završila sa istim vremenom, Nikolas Franc, Andre Ledik i Viktor Fontan. Fontan je bio lider, dok nije polomio bicikl i povukao se. Franc je imao istih problema, pa je i on ispao iz borbe. De Vale se razbolio, ali je uspio da pobedi na etapi 20 i osvoji Tur. Nakon njegove pobede, organizator Tura, Anri Degranž je uveo zabranu učestvovanja komercijalnih timova i uveo nacionalne timove, koji su se zadržali na Turu 20 godina.

De Vale se vratio na Tur de Frans 1931. godine i završio je na petom mestu. Iste godine je osvojio Tur Belgije, a zatim je završio karijeru.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Maurisa de Valea na Tur de Fransu
André Leducq

**Andre Ledik** (; 27. februar 1904 – 18. jun 1980) je bivši francuski profesionalni biciklista, u periodu od 1926. do 1939. godine. Ledik je dvostruki šampion Tur de Fransa Kao amater osvojio je zlatnu medalju na Letnjim olimpijskim igrama 1924.

## Karijera

Ledik je rođen u Sent Uanu, bio je Amaterski svetski šampion 1924, kada je učestvovao i na Olimpijskim igrama, gde je osvojio zlatnu medalju, a profesionalac je od 1926. godine. Iste godine vozio je Tur de Frans prvi put i završio ga je na četvrtom mestu, uz tri etapne pobede. Naredne godine osvojio je Pariz—Rube, a na Turu je osvojio drugo mesto i četiri etape. 1929. završio je Tur tek na 11 mestu, ali je osvojio pet etapa.

1930. godine, Ledik je osvojio svoj prvi Tur de Frans, pobedio je dve etape, a žutu majicu nosio je 13 dana. Naredne godine osvojio je Pariz Tur, dok je na Tur de Fransu završio na 10 mestu i osvojio je jednu etapu.

1932. osvojio je Tur de Frans po drugi put, a uz to je pobedio na šest etapa, a žutu majicu je nosio 19 dana.

Nakon toga, vozio je još tri puta Tur de Frans, ali nijednom nije bio konkurentan za generalni plasman. Ledik je na Turu ostvario 25 etapnih pobeda, po čemu zauzima četvrto mesto, iza Edija Merksa, Marka Kevendiša i Bernara Inoa.

Nakon završetka karijere, osnovao je svoj tim, koji se takmičio pedesetih.

## Povezano
* Tur de Frans
* Pariz—Rube

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Andreja Ledika na Olimpijskim igrama
Antonin Magne

**Antonen Manj** (; 15. januar 1904 — 8. septembar 1983) je bivši francuski profesionalni biciklista u periodu od 1927. do 1939. godine. Manj je dvostruki šampion Tur de Fransa, a 1936. godine, osvojio je svetsko prvenstvo u drumskoj vožnji.

## Karijera

Antonen Manj je počeo profesionalnu karijeru 1927. godine, kada je, zajedno sa Andreom Ledikom učestvovao na Tur de Fransu kao deo Francuskog nacionalnog tima. Manj nije imao sreće jer je padao nekoliko puta, ali je osvojio šesto mesto i pobedio na etapi 14. Naredne godine završio je na istom mestu, samo ovoga puta sa dve etapne pobede. 1929. Manj je završio Tur na sedmom mestu. 1930. osvojio je treće mesto na Pariz—Rubeu, a zatim je treće mesto osvojio i na Tur de Fransu, uz jednu etapnu pobedu.

1931. Manj je ostvario najveći uspeh u karijeri, osvojio je Tur de Frans. Trka je bila toliko naporna, a Manj toliko iscrpljen da nije učestvovao naredne godine, vozio je Điro d’Italiju i završio je na 34 mestu. Vratio se na Tur 1933. ali samo da bi osvojio osmo mesto.

1934. Manj je osvojio Tur po drugi put, pobedio je na dve etape i u žutoj majici je proveo 23 dana, bio je lider od druge etape. Imao je previše jak tim. Od 23 etape, njegov tim je pobedio na 19. Njegove nade o osvajanju Tura činile su se završenim kada je slomio točak na usponu u Pirinijema, ali ga je spasao najmlađi vozač u timu, Rene Vijeto, koji mu je dao sopstveni točak, iako je bio na trećem mestu. Sledećeg dana, Manj je opet bio u problemu, Vijeto koji je bio ispred njega na usponu, vratio se i video je da njegov lider čeka točak, opet mu je dao svoj, pa se sklonio sa strane da čeka točak za sebe. Manj je osvojio Tur dominantno, ali je Vijeto, koji je završio peti na kraju, bio heroj. Manj je bio prvi vozač koji je osvojio hronometar na Turu. Iste godine osvojio je Gran pri deset nacija, trku koju su smatrali nezvaničnim svetskim prvenstvom u vožnji na hronometar. Gran pri deset nacija je osvojio još 1935. i 1936. godine.

1935. morao je da se povuče sa Tura tokom etape sedme etape, a 1936. osvojio je drugo mesto, uz jednu etapnu pobedu. Nakon Tura, osvojio je svetsko prvenstvo. Zadnji Tur de Frans vozio je 1938. i završio ga je na osmom mestu.

## Kraj karijere i smrt

Antonen Manj je završio karijeru 1939. godine. nakon čega je bio sportski direktor u Merkje timu. Smatran je najboljim sportskim direktorom u sportu uopšte, vozači su ga poštovali i zvali ga gospodin Manj. Kao sportski direktor imao je uspeha sa Luizonom Bobeom i Remonom Pulidorom pre svih. Godine 1970. povukao se sa funkcije.

Manj je veći deo života proveo u gradu Gargan, blizu Pariza. Umro je 1983, a Tur je 2004. obeležio sećanje na njega završetkom etape u tom gradu.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Antonena Manja na Tur de Fransu
Charles Pélissier

**Šarl Pelisje** (; 20. februar 1903 — 28. maj 1959), je bivši francuski profesionalni biciklista i mlađi brat pobednika Tur de Fransa Anrija Pelisjea. Bio je profesionalac od 1922. do 1939. godine. Pelisje je pobedio 16 etapa na Tur de Fransu, a i dalje je aktuelan njegov rekord od osam etapnih pobeda na jednom Turu, koji deli sa Edijem Merksom i Fredijem Mertensom.

## Karijera

Šarl Pelisje je počeo karijeru 1922. godine, a prvu značajnu pobedu ostvario je 1925. osvojivši trku Pariz—Aras. Naredne tri godine osvajao je nacionalno prvenstvo u sajklo krosu, a 1926. je završio drugi na nacionalnom prvenstvu u vožnji na hronometar i u drumskoj vožnji, a zatim je završio treći na Pariz—Rubeu. 1929. je vozio svoj prvi Tur de Frans i osvojio je jednu etapu. 1930. pobedio je na trci Šest dana Pariza, a na Tur de Fransu je osvojio osam etapa, a na sedam etapa je završio na drugom mestu. U generalnom plasmanu završio je na devetom mestu.

1931. osvojio je treće mesto na Pariz Turs trci, a zatim drugo na Pariz—Rubeu, a na Tur de Fransu je pobedio na pet etapa. 1932. godine nije učestvovao na Turu, a 1933. je odustao tokom treće etape, a zatim je pobedio na trci Kriterijum de As.

1934. osvojio je trke oko Ženeve i Pariza, a Tur de Frans opet nije uspio da završi, morao je da ga napusti tokom šeste etape. 1935. osvojio je trku Medisona, a zatim drugo mesto na trci Pariz—Sent Etjen. Prvi put od 1930. uspio je da završi Tur de Frans, osvojivši dve etape, to mu je ujedno bilo i zadnje učešće na Turu. Vozio je još četiri godine, do početka Drugog svetskog rata. Pored nekoliko drugih i trećih mesta, uspio je da osvoji trku u Nemačkoj 1938. godine.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* rezultati Šarla Pelisjea na Tur de Fransu
Svetsko drumsko prvenstvo UCI – drumska trka za muškarce

**Svetsko drumsko prvenstvo UCI** (), često poznato kao **Svetsko prvenstvo u biciklizmu** (), za muškarce je podeljeno u dve discipline: drumsku trku i hronometar. Svetsko prvenstvo u drumskoj vožnji prvi put je održano 1927. i od tada se održava svake godine, osim za vreme Drugog svetskog rata. Pobednik ovog prvenstva dobija majicu duginih boja i nosi je na svim drumskim trkama na kojima učestvuje do sledećeg Svetskog prvenstva u biciklizmu.

## Historija
Prvo Svetsko prvenstvo u biciklizmu održano je 1927. godine na stazi Nirbugring, u današnjoj Nemačkoj. Pobedio je Italijan Alfredo Binda, a podijum su upotpunili Italijani. Naredne dve godine prvenstvo osvajao je Belgijanac Žorž Rons, a zatim su tri puta slavili Italijani – od toga dva puta Alfredo Binda, čiji rezultat od tri osvojena Svetska prvenstva u biciklizmu nije nadmašen.

Poslednjih godina, prvenstvo se održava na kraju sezone u Evropi, nakon Vuelta a Espanje. Pored prvenstva za profesionalce, ranije je bilo organizovano i Svetsko prvenstvo u biciklizmu za amatere.

Svetsko prvenstvo u drumskoj vožnji uz Tur de Frans i Điro d’Italiju čini ’trostruku krunu biciklizma’ – najveće dostignuće u svetu biciklizma. Triplu krunu u sezoni uspeli su da osvoje samo Edi Merks (1974) i Stiven Rouč (1987).

Šestorica biciklista su uspeli da osvoje prvenstvo dve godine zaredom: Žorž Rons (1928/29), Rik Van Stenbergen (1956/57), Rik Van Loj (1960/61), Đani Bunjo (1991/92), Paolo Betini (2006/07) i Peter Sagan (2015/16). Španac Alehandro Valverde ima najviše osvojenih medalja, ali nijednom nije osvojio prvenstvo; ima dve srebrne medalje (2003, 2005) i četiri bronzane (2006, 2012, 2013, 2014).

Australija je dobila svetskog prvaka 2009. kada je Kadel Evans osvojio Svetsko prvenstvo u biciklizmu i postao jedini pobednik van granica Evrope i SAD, dok je prvi neevropski pobednik bio Greg Lemond 1983. godine.

## Osvajači medalja

### Statistika

## Vanjske veze

* Zvanični veb-sajt UCI
Romain Maes

**Romen Mas** (; 10. avgust 1912 – 22. februar 1983) je bivši belgijski profesionalni biciklista u periodu od 1933. do 1944. Mas je osvojio Tur de Frans 1935. godine, što mu je bio najveći uspeh u karijeri. Na Turu je bio lider od početka do kraja.

## Karijera

Rođen je 10. avgusta 1912. kao trinaesto dete u porodici. Biciklizmom je počeo da se bavi sa 17 godina, a profesionalac je postao 1933. kada je isvojio Omlop trku. Naredne godine je učestvovao na Tur de Fransu, na dve etape je završio drugi, a Tur je napustio tokom desete etape, kada je pao i završio u bolnici.

1935. Mas je osvojio Tur de Frans, pobedivši na tri etape i bio je lider od početka do kraja Tura. Pobedom je prekinuo šestogodišnju dominaciju Francuza i postao je heroj Belgije. Mas je Tur vozio još dva puta, ali nije uspio da ga završi.

1936. godine, osvojio je Pariz—Rube, ali mu pobeda nije dodeljena, jer su sudije odlučile da je pobednik Francuz Žorž Speše.

1938. bio je blizu pobede na trci Pariz–Brisel. Ušao je na velodrom, gde se trka završavala, prošao liniju i stao. Pratioci su ga prestigli jer je bio ostao još jedan krug, Mas je to kasno shvatio i pobedio je Markel Kint.

1944. godine, završio je karijeru i otvorio je bar "Žuta majica".

## Povezano

* Tur de Frans

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Romena Masa na Tur de Fransu
Sid James

**Sid James** (rođen kao **Solomon Joel Cohen**; 8. maj 1913 – 26. april 1976) bio je britanski glumac i komičar rodom iz Južne Afrike, najpoznatiji po ulogama pohotnih staraca u popularnoj seriji filmova *[[Carry On (filmska serija)|Carry On]]*. 

## Izvori

## Literatura
* Sidney James at *[[Oxford Dictionary of National Biography]]*

## Vanjske veze
* 
* Sid James at Aveleyman
Georges Speicher

**Žorž Speše** (; 8. jun 1907 — 24. januar 1978) je bivši francuski profesionalni biciklista u periodu od 1930. do 1939. godine, a vozio je i za vreme rata. Najveći uspeh mu je bilo osvajanje Tur de Fransa 1933, a iste godine osvojio je i svetsko prvenstvo.

## Karijera

Speše je prvu trku osvojio 1931. godine, Pariz—Aras, a 1932. vozio je svoj prvi Tur de Frans, završio ga je na desetom mestu. 1933. osvojio je Tur, uz tri etapne pobede. Nakon Tura, Speše je osvojio i svetsko prvenstvo. On prvobitno nije bio izabran u Francusku postavu i upao je tek kao zamena, kad je jedan od vozača otpao zbog povrede. Speše je prvi vozač koji je osvojio Tur de Frans i svetsko prvenstvo iste godine.

1934. godine, Speše je završio Tur na 11. mestu, ali je pobedio na četiri etape. Naredne godine osvojio je nacionalno prvenstvo i šesto mesto na Turu, uz jednu etapnu pobedu. Nacionalno prvenstvo osvojio je još 1937. i 1939. dok se na Turu dve godine zaredom povlačio tokom sedme etape, a 1938. je diskvalifikovan.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Žorža Spešea na Tur de Fransu
Univerzitet na Farskim otocima

**Univerzitet na Farskim ostrvima** je državni univerzitet sa sedištem u Tórshavnu, glavnom gradu Farskih ostrva. Univerzitet je podeljen na dva glavna fakulteta. Univerzitet dodeljuje sve nivoe akademskih zvanja, i pohađa ga oko 600 studenata. Institucija nastavu izvodi na lokalnom farskom jeziku, a u svome radu blisku sarađuje sa Univerzitetom u Kopenhagenu i Islandskim univerzitetom.

## Vanjske veze
*www.setur.fo
Roger Lapébie

**Rože Lapebje** (, 16. januar 1911 — 12. oktobar 1996) bivši je francuski profesionalni biciklista, u periodu od 1932. do 1939. godine A nakon završetka Drugog svetskog rata, učestvovao je na nekoliko trka 1947. godine. Lapebje je osvojio Tur de Frans 1937. godine, što mu je bio najveći uspeh u karijeri. Bio je i nacionalni šampion u drumskoj vožnji 1933. godine.

## Karijera
Lapebje je počeo profesionalnu karijeru 1932. godine i već prve sezone je vozio Tur de Frans, osvojio je jednu etapu i završio je na 23 mestu. Naredne godine je osvojio nacionalno prvenstvo a 1934. osvojio je Kriterijum antarnasjonal i treće mesto na Turu, uz pet etapnih pobeda. 1935. osvojio je trke Šest dana Pariza i Pariz — Sent Etjen, dok se sa Tura povukao na etapi 12.

Godine 1937, Lapebje je ostvario najveći uspeh u karijeri, osvojio je Tur de Frans. Njegova pobeda bila je kontroverzna, jer je bio prvi vozač koji je koristio moderne menjače, što mu je davalo prednost nad ostalima, jer nije morao da stane, makne točak i podesi kako mu odgovara. A takođe je uzimao pomoć sa strane, zbog čega je bio kažnjen oduzimanjem 90 sekundi. Prednost Lapebjea nad drugima naljutila je Silvera Masa, koji je osvojio Tur prethodne godine i bio lider u tom trenutku. Mas je napustio Tur nakon 16 etape, u znak protesta što je Lapebje koristio menjač. Lapebje je uzeo žutu majicu i sačuvao je do kraja. Nakon tog Tura, menjači su ušli u stalnu upotrebu.

Lapebje se više nije vratio na Tur, a 1939. je osvojio etapu na Pariz—Nici. Vozio je i nakon rata 1947. godine, ali bez značajnih rezultata.

## Reference

### Citirana bibliografija

* 

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Rožea Lapebjea na Tur de Fransu
Bestseler

**Bestseler** je izraz za najprodavaniju knjigu koja je stekla veliku popularnost. Ovaj termin je engleskog porijekla i dolazi od riječi *best* (najbolje) i *seller* (prodavan). Takve knjige se često ekraniziraju, primjeri su serijal o Harryju Potteru, Gospodar prstenova i Da Vincijev kod.
Patriotski zakon

**Patriotski zakon** (, puno ime: **U**niting (and) **S**trengthening **A**merica (by) **P**roviding **A**ppropriate **T**ools **R**equired (to) **I**ntercept (and) **O**bstruct **T**errorism *Act of 2001*) je zakon koji je donet u američkom kongresu i koji je stupio na snagu nakon što ga je potpisao predsednik SAD Džordž V. Buš 26. oktobra 2001.

Izglasan kao reakcija na napade 11. septembra 2001, zakon je dramatično smanjio ograničenja organa za provođenje zakona prilikom prisluškivanja telefonske i komunikacije putem elektronske pošte, kao i prilikom pretrage medicinskih, finansijskih i drugih evidencija. Smanjio je ograničenja za prikupljanje obaveštajnih podataka u Sjedinjenim Američkim Državama koji se tiču stranaca. Proširio je ovlašćenja Ministra finansija SAD da reguliše finansijske transakcije, posebno one koje se odnose na strana fizička i pravna lica, i proširio diskreciju imigracionih organa i organa za provođenje zakona kod zatvaranja i deportacije imigranata osumnjičenih za terorizam i dela povezana sa terorizmom. Zakon je takođe proširio definiciju terorizma da uključi i domaći terorizam, i time povećao broj aktivnosti na koje se proširena ovlašćenja organa za sprovođenje zakona mogu primeniti.

## Reference

## Literatura
* Brasch, Walter. *America's Unpatriotic Acts: The Federal Government's Violation of Constitutional and Civil Rights.* Peter Lang Publishing , 2005. 
* Cole, Dave, and James X. Dempsey. *Terrorism and the Constitution: Sacrificing Civil Liberties in the Name of National Security*. 2nd ed. New York: W. W. Norton & Co., 2002. .
* Harvey, Robert and Hélène Volat. *De l'exception à la règle. USA PATRIOT Act* "DE L’EXCEPTION À LA RÈGLE : USA PATRIOT ACT" : &nbsp;Robert Harvey et Hélène Volat . Paris: Lignes, 2006. 215 p.
* Mailman, Stanley, Jeralyn Merritt, Theresa M. B. Van Vliet, and Stephen Yale-Loehr. *Uniting and Strengthening America by Providing Appropriate Tools Required to Intercept and Obstruct Terrorism (USA Patriot Act) Act of 2001: An Analysis*. Newark, NJ and San Francisco, CA: Matthew Bender & Co., Inc., 2002. (Rel.1-3/02 Pub. 1271)
* Michaels, C. William. *No Greater Threat: America Since September 11 and the Rise of the National Security State*. Algora Publishing, Completely Updated for 2005. .
* Phelan, James Clancy; PATRIOT ACT, Hachette. .; 2007.
* Van Bergen, Jennifer. *The Twilight of Democracy: The Bush Plan for America*. Common Courage Press, 2004. .
* Wong, Kam C. "The Impact of USA Patriot Act on American Society: An Evidence Based Assessment" (N.Y.: Nova Press, 2007)
* Wong, Kam C. "The Making of USA Patriot Act: Legislation, Implementation, Impact" (Beijing: China Law Press, 2007)

## Vanjske veze

* The USA PATRIOT Act (tekst zakona)
Autocenzura

**Autocenzura** za razliku državne označava cenzure ograničenja slobode izražavanja i slobodu objavljivanja, koju si sami nameću mediji, štampa i izdavaštvo. To se u kontekstu slobode medija smatra krajnje problematičnim procesom.

Država kod autocenzure ne intervenira, jer autocenzura čini institucionalnu cenzuru gotovo nepotrebnom. Društvene interesne skupine preuzimaju tu funkciju umjesto države.

U pluralističkim društvima autocenzura je primjerice da urednik časopisa svjesno ili nesvjesno izbjegava izvještavati o temama koje bi mogle razljutiti oglašivače ili nadređenu kompaniju kako bi izbjegao neugodnosti.
Juan Arango

**Juan Fernando Arango Sáenz** (Maracay, 16. svibnja 1980.) je umirovljeni venezuelanski nogometaš i reprezentativac, koji je posljednje igrao za New York Cosmose u američkoj MLS ligi kao ofenzivni vezni. 

Rođen je u Maracayju kao sin kolumbijskih imigranata, a svoju nogometnu karijeru započeo je u rodnoj državi. Godine 2000. prelazi u Meksiko, odakle nakon četiri godine i tri kluba prelazi u španjolsku Mallorcu, gdje je odigrao ponajbolji nogomet svoje karijere; godine 2007., stekao je i španjolsko državljanstvo. Nakon pet godina, prelazi u njemački klub Borussia Mönchengladbach, s kojom je igrao i Ligu prvaka. Godine 2014. ponovo se vraća u Meksiko, odakle odlazi u Sjedinjene Države. Profesionalnu karijeru završava 2017. godine.

Za reprezentaciju je debitirao 1999., a s godinama je postao jedan od najvažnijih igrača. Sudjelovao je na nekoliko kontinentalnih prvenstava, a od 2007. je bio i reprezentativni kapetan. Trenutno je, sa 129 nastupa, rekorder po broju nastupa za reprezentaciju Venezuele. Umirovio se 2015. godine.
Rafael Dudamel

**Rafael Edgar Dudamel Ochoa** (San Felipe, 7. siječnja 1973.) je bivši venezuelanski golman i aktualni izbornik reprezentacije Venezuele od 2016. godine. 

Gotovo cijelu klupsku karijeru, Dudamel je je proveo u Južnoj Americi, mijenjajući klubove u nekoliko država, među kojima su Venezuela, Kolumbija i Argentina; jedinu sezonu izvan Južne Amerike proveo je u južnoafričkom klubu Mamelodi Sundowns. Za reprezentaciju je branio od 1993. do 2007. godine, a ostao je poznat kao čest izvođač slobodnih udaraca; u kvalifikacijskoj utakmici za Svjetsko prvenstvo 1998., Dudamel je postigao gol iz slobodnog udarca protiv Argentine. 

Karijeru je prekinuo 2010. godine, kada se posvetio trenerskom poslu. Prije nego je preuzeo seniorsku reprezentaciju, trenirao je nekoliko klubova i mlađe uzraste venezuelanske reprezentacije.
Univerzitetski grad u Caracasu

**Univerzitetski grad u Caracasu** (španjolski: *Ciudad Universitaria de Caracas*) je glavni kampus Centralnog univerziteta Venezuele u Caracasu, čiji je dizajner bio arhitekt Carlos Raúl Villanueva. Veliki projekt i u urbanističkom i u arhitektonskom smislu, "grad" se smatra Villanuevinim reme-djelom i jednim od najboljih primjera primjene moderne arhitekture u Latinskoj Americi. Godine 2000. UNESCO je kampus uvrstio na svoj popis Svjetske baštine. 

Izgrađen na lokaciji bivše hacijende obitelji Simóna Bolívara, rad na projektu započeo je 1944. godine i trajao je više od 25 godina; Villanueva je osobno nadzirao proces sve do kraja 60-ih godina, kada se zbog sve slabijeg zdravlja morao povući s projekta, ostavivši cijelu seriju ideja u fazi dizajna. Danas kampus broji 40 zgrada, a globalno je poznat i po tome što se na njemu nalazi cijela serija umjetničkih djela poznatih domaćih i međunarodnih umjetnika, a sve sukladno Villanuevinoj ideji o sintezi umjetnosti, koja se temeljila na integraciji likovne umjetnosti i kiparstva zajedno s arhitekturom. 

## Zastupljeni umjetnici
* **Međunarodni umjetnici:** Hans Arp, André Bloc, Alexander Calder, Wifredo Lam, Henri Laurens, Fernand Léger, Baltasar Lobo, Antoine Pevsner, Sophie Taeuber-Arp, Victor Vasarely
* **Domaći umjetnici:** Miguel Arroyo, Armando Barrios, Omar Carreño, Carlos González Bogen, Pedro León Castro, Mateo Manaure, Francisco Narváez, Pascual Navarro, Alirio Oramas, Alejandro Otero, Héctor Poleo, Braulio Salazar, Jesús-Rafael Soto, Víctor Valera, Oswaldo Vigas, Lisbhet Mariela Ojeda D´Elía

## Galerija

Pastor de Nubes o Formes de Lutin.JPG|Hans Arp, *Wolkenhirt*
Aula Magna-Calder-UCV.JPG|Alexander Calder, *Oblaci*
Leger-Mural-UCV.JPG|Fernand Léger, mural
Pevsner-UCV.jpg|Antoine Pevsner, skulptura
Victor Vasarely (28Tribute to Malevitch) UCV 1954.jpg|Victor Vasarely, *Posveta [[Kazimir Maljevič|Maljeviču]]*


## Vanjske veze

* UNESCO World Heritage website on the Ciudad Universitaria de Caracas
* Exhibition on the Covered Plaza by the Architectural Association, London  
* Central University of Venezuela website dedicated to the life and works of Villanueva (Spanish)
* COPRED, Center for preservation of the UCV
Lista univerziteta u Republici Arcah

**Lista univerziteta u [[Republika Arcah|Republici Arcah]]**, samoproglašenoj republici i *[[de jure]]* dijelu Azerbejdžana.

## Lista
### Javni univerziteti
* Arcakhaški univerzitet
* Armenski nacionalni agronomski univerzitet, lokalni ogranak u Stepanakertu

### Komercijalni univerziteti
* Univerzitet Grigor Nareški
* Univerzitet Mešrop Maštoc
* Institut primenjenih umetnosti Hagop Đuržijan

## Povezano
* Lista univerziteta u Azerbejdžanu
* Lista univerziteta u Armeniji
Lista univerziteta u Turskoj Republici Sjeverni Kipar

Popis univerziteta u samoproglašenoj Turskoj Republici Sjeverni Cipar koja se nalazi na sjevernom dijelu otoka Cipra.

## Lista
* Univerzitet Istočnog Mediterana
* Američki univerzitet u Kerineji
* Univerzitet Bliskog istoka
* Evropski univerzitet Lefke
* Ciparski internacionalni univerzitet
* Tehnički univerzitet Bliskog istoka, kampus na Cipru
* Tehnički univerzitet u Istanbulu, kampus na Cipru
* Univerzitet Çukurova, kampus na Cipru
* Univerzitet u Kyreniji
* Britanski univerzitet u Nikoziji

### Koledži

## Povezano
* Lista univerziteta na Cipru
* Lista univerziteta u Turskoj
* Lista univerziteta u Grčkoj
Museo de Bellas Artes (Caracas)

**Museo de Bellas Artes** (srpskohrvatski: *Muzej lijepih umjetnosti*) je muzej umjetnina koji se nalazi u venezuelanskom glavnom gradu, Caracasu. Osnovan je još 1917. godine od strane predsjednika Victorina Márqueza Bustillosa, a izvorno je bio smješten u neogotičkoj građevini, koja je danas poznata kao *[[Palacio de las Academias]]*; službeno je inauguriran u listopadu 1918. godine. 

Sadašnja zgrada muzeja djelo je Carlosa Raúla Villanueve, koji je tokom 30-ih godina dizajnirao prvi, neoklasicistički kompleks muzeja, ali i drugi, modernistički kompleks izgrađen u brutalističkom stilu, u kojeg se muzej preselio tokom 70-ih godina; neoklasicističku zgradu preuzela je Nacionalna galerija umjetnina. 

Muzej posjeduje bogati stalni postav venezuelanske i međunarodne umjetnosti iz različitih vremenskih perioda i kultura. Zbirka staroegipatske umjetnosti uvezena je 1958. godine iz New Yorka, dok je kolekcija kineskog porculana jedna od najboljih u cijeloj Latinskoj Americi. Zapadna umjetnost zastupljena je primjercima kako iz srednjeg vijeka tako i iz suvremene umjetnosti, pri čemu se posebno ističe kubistička zbirka. Među zastupljenim umjetnicima su Robert i Sonia Delaunay, Marcel Duchamp, Diego Rivera, Jesús Soto, Alexander Calder i Francisco Goya. Uz međunarodne umjetnike, muzej ima i bogatu kolekciju suvremene venezuelanske umjetnosti.
Roger Walkowiak

**Rože Valkovjak** (, IPA:&nbsp;; 2. mart 1927) bivši je francuski profesionalni biciklista u periodu od 1951. do 1960. godine. Najveći uspeh ostvario je 1956. godine, kada je osvojio Tur de Frans.

## Karijera
Valkovjak je počeo da vozi 1947, a prvu pobedu ostvario je 1949. godine na prvenstvu Avijera. Prvi Tur de Frans vozio je 1951. i završio ga je na 57 mestu. 1952. ostvario je dve pobede, a u naredne dve godine po jednu pobedu. 1955. zabeležio je pet pobeda, a Tur de Frans je napustio tokom 11 etape.

Godine 1956. vozio je prvi put Vuelta a Espanju i pobedio je na jednoj etapi. Na Tur de Fransu 1956. godine, Valkovjak je na sedmoj etapi pobegao sa još 30 vozača i završio je etapu sa 18 minuta prednosti, što mu je bilo dovoljno da preuzme žutu majicu, pre etape nije smatran za konkurenta za generalni plasman. Žutu majicu je izgubio nakon etape 10. Nakon 15 etape, Vagmans je bio lider, ali je Valkovjak i dalje bio dobro plasiran. Na 18 etapi Šarli Gol je napao, Vagmans je izgubio 16 minuta, a Valkovjak samo 8, te je preuzeo majicu, koju je sačuvao do kraja. Valkovjakova pobeda je slabo ispraćena, publika je bila razočarana što je trku osvojio anonimus. Valkovjak je postao drugi vozač koji je osvojio Tur bez ijedne etapne pobede i on je jedini vozač koji je osvojio Tur bez ijedne etapne pobede ikada.

1957. godine, Valkovjak je napustio Tur na 18 etapi, a jedinu pobedu ostvario je na Vuelti, gde je završio na 15 mestu u generalnom plasmanu. 1958. završio je Tur na 75 mestu. 1959. ostvario je pobedu na trci Le Kruzot, što mu je bila zadnja pobeda u karijeri.

## Kraj karijere
Valkovjak je bio toliko depresiran što njegova pobeda na Turu nije ispraćena kako treba, da je narednih godina vozio loše. Godine 1959. je završio karijeru i otvorio je bar. Kad god bi ga ljudi zadirkivali zbog njegove pobede na Turu, gubio je sve više samopouzdanje i otišao je da radi u fabrici automobila, gde je radio kad je bio mlađi.

Bilo je potrebno mnogo godina da ubede Valkovjaka da je on zaslužan za ono što je uradio.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi
Lista pobednika trke Ronde van Flanderen

Dole je naveden spisak pobednike biciklističke trke Ronde van Flanderen.

## Povezano
* Trka oko Flandrije
Gastone Nencini

**Gastone Nenčini** (; 1. mart 1930 – 1. februar 1980) je bivši italijanski profesionalni biciklista u periodu od 1953. do 1965. godine. Nenčini je najveći uspeh u karijeri ostvario 1960. godine, kada je osvojio Tur de Frans. 1957. godine, Nenčini je osvojio Điro di Italija i brdsku klasifikaciju na Tur de Fransu.

## Karijera
Nenčini je počeo karijeru 1952. i pobedio je na trci za vozače do 23 godine u Peskari. 1953. ostvario je tri pobede, a na svetskom prvenstvu za amatere, osvojio je drugo mesto. 1954. ostvario je dve pobede i vozio je prvi put Điro d’Italiju, gde je završio na 16 mestu u generalnom plasmanu.

1955. pobedio je na tri etape na Điru i osvojio je treće mesto, uz brdsku klasifikaciju. Na Vuelta a Espanji, završio je na 18 mestu u generalnom plasmanu. Na kraju sezone, osvojio je treće mesto na trci u Švajcarskoj. 1956. morao je da se povuče sa Đira, a prvu pobedu u sezoni ostvario je na svom prvom učešću na Tur de Fransu, gde je pobedio na 22 etapi i završio je na 22 mestu u generalnom plasmanu. Do kraja sezone, pobedio je još u Varezeu.

1957. osvojio je trku u Ređo Kalabriji, a nakon toga je osvojio i Điro d’Italiju, što mu je bio najveći uspeh u dotadašnjoj karijeri. Nakon Đira, odlučio je da proba da osvoji i Tur, ali je završio tek na šestom mestu, uz osvojenu brdsku klasifikaciju. Na Vuelta a Espanji je završio na devetom mestu u generalnom plasmanu. Vueltu je vozio samo još naredne godine, ali je odustao na devetoj etapi. 1958. je završio Điro na petom mestu, uz osvojene dve etape. Do kraja sezone, osvojio je jednu etapu na Tur de Fransu i trku u Lokerenu.

1959. ostvario je samo jednu pobedu, osvojio je etapu na Điru, gde je završio na desetom mestu u generalnom plasmanu. 1960. osvojio je po etapu u Nici i Firenci i dve na Điro d’Italiji, gde je osvojio drugo mesto u generalnom plasmanu. Nakon Đira, Nenčini je osvojio Tur de Frans, što mu je bila kruna karijere. Na Turu je učestvovavao još 1962. ali je odustao tokom etape 14.

U nastavku karijere nije zabeležio nijednu pobedu, a vozio je Điro d'Italiju 1962. i završio je na 13 mestu u generalnom plasmanu. 1964. osvojio je drugo mesto na Turu Romandije, što mu je bio zadnji dobri rezultat u karijeri, koju je završio 1965. godine.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Gastonea Nenčinija na Tur de Fransu
Lucien Aimar

**Lisjen Emar** (; Jer, 28. april 1941) bivši je francuski profesionalni biciklista. Profesionalac je bio od 1965. do 1973. Najveći uspeh ostvario je 1966. godine, kada je osvojio Tur de Frans.

## Amaterska karijera
Emar je počeo amatersku karijeru 1960. godine. 1962 pobedio je na trci Pariz–Briar, a 1963. je završio drugi na Tur de Avenir trci, 42 sekunde iza Feličea Đimondija, ali je Đimondi dobio minut kazne i pobeda je pripala Emaru. 1964. učestvovao je na Olimpijskim igrama u Tokiju, gde je završio na 80 mestu.

## Profesionalna karijera

### 1965 — 1966
Emar je počeo profesionalnu karijeru 1965. u timu Ford Gitane, gde je lider bio Žak Anketil. Emar je u nekoliko trka ostavio dobar utisak na menadžera Rafaela Žeminjanija, koji ga je odabrao da vozi Tur de Frans, ipak, Emar nije uspio da ga završi, napustio ga je u Pirijenima, tokom devete etape.

Na početku 1966. Emar je osvojio trku Đenova–Nica, a zatim je završio drugi na Fleš Valonu. Na Tur de Fransu, Emar je imao podršku petostrukog pobednika, Žaka Anketila, koji je vozio svoj zadnji Tur. Emar je napadao na brzim usponima i osvojio je Tur sa 1'17" ispred Jana Jansena. Na kraju sezone, završio je deveti na svetskom prvenstvu. Emar je bio kritikovan jer je pomogao Nemcu Rudiju Atigu da dostigne Anketila.

### 1967 — 1973
1967. Emarov i Anketilov tim postao je Bic, po sponzorstvu kompanije cigareta. Emar je osvojio etapu na trci Mon Faron i trku četiri dana Dankeka. Na Điro d’Italiji je završio sedmi, a zatim je vozio Tur za Francuski nacionalni tim. Emar je pobedio na osmoj etapi, a zatim je vozio za Pinžeona, koji je i osvojio, Emar je završio šesti.

1968. su na Turu učestvovali nacionalni timovi zadnji put. Emar je odlučio da vozi za Francuski B tim, umesto da bude podrška u A timu, završio je Tur na sedmom mestu, a zatim je osvojio nacionalno prvenstvo ispred Rože Pinžeon|Rožea Pinžeona]]. 1969. nije ostvario nijednu pobedu. Dobio je jednomesečnu suspenziju zbog dopinga, zbog čega nije mogao da vozi na Vuelta a Espanji. Na Turu je bio u lošoj formi i završio je na 30 mestu.

Nakon loše sezone, Emar je napustio tim Bic, koji je imao novog lidera, Luisa Okanju, a u novom timu igrao je ulogu pomoćnika za Lusjena Van Impea. Pobedio je na osam trka pre Tura, gde je završio na 17 mestu. Sezonu je završio drugim mestom na trci Bordo–Pariz.

Emar je ostao u timu iako je potvrđeno da je lider Van Impe. 1971. osvojio je tri trke, a na Turu je završio deveti, dok je Van Impe osvojio treće mesto. Na kraju sezone, prelazi u novi Nemački tim, Rokado, sa kojim bilježi samo jednu pobedu, a Tur de Frans je završio na 17 mestu. Osvojio je deseto mesto na Vuelta Katalonija trci.

U svojoj zadnjoj sezoni, Emar se vratio u tum Rafaela Žeminjanija. Osvojio je nekoliko trka u Francuskoj, Tur de Frans je završio na 17 mestu. Zadnju pobedu ostvario je na trci u Bretanji, nakon čega je završio karijeru i postao je tehnički savetnik za biciklizam u provinciji Azur, a kasnije organizator tura Mediterana.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Lisjena Emara na Tur de Fransu
Roger Pingeon

**Rože Penžon** (, 28. avgust 1940 — 19. mart 2017) bivši je francuski profesionalni biciklista u periodu od 1964. do 1974. godine. Penžon je 1967. godine osvojio Tur de Frans, a 1969. Vuelta a Espanju, dok je na Tur de Fransu završio drugi, iza Edija Merksa. U narednim godinama nije uspeo da završi nijedan grand tur, do svoje poslednje sezone u karijeri — 1974. godine, kada je završio Tur de Frans na 11 mestu. Umro je 19. marta 2017. od srčanog udara.

## Karijera
### 1964 — 1972
Penžon je počeo karijeru 1964. godine, prvu trku vozio je u Lionu i osvojio je. Na gran priju Francuske, u vožnji na hronometar, završio je drugi. Naredne godine nije ostvario nijednu pobedu. Završio je drugi u Monpeljeu i treći u Limožu, a nakon toga je vozio svoj prvi Tur de Frans, gde je završio na 12. mestu u generalnom plasmanu. 1966. je imao više uspeha nego prethodne godine, osvojio je trku u Bretanji, a zatim drugo mesto na Kriterijumu antarnasjonal, uz jednu osvojenu etapu. Na Turu je osvojio osmo mesto.

Godine 1967. je bila najuspešnija godina u njegovoj karijeri. Startovao je sa pet pobeda u sedam trka, pre Tur de Fransa. Pobedio je na petoj etapi, osvojio je jedno drugo i tri treća mesta, bio je lider od 15 etape do kraja i osvojio je Tur ispred Hulia Himeneza.

Godine 1968. nije ostvario nijednu pobedu do početka Tura, gde je slavio na dve etape, ali je u generalnom plasmanu završio na petom mestu. Naredne godine osvojio je treće mesto na Kriterijumu Dofine, nakon čega je vozio prvi put Vuelta a Espanju. Penžon je pobedio na etapi 12 i osvojio je Vueltu. Nakon Vuelte, pokušao je da osvoji drugi Tur de Frans, pobedio je na jednoj etapi, ali je u generalnom plasmanu ostao iza Edija Merksa, kao i u brdskoj klasifikaciji.

Godine 1970. završio je na drugom mestu na Kriterijumu Dofine, nakon čega je osvojio trke u Burgonji i Trimuileu. Tur de Frans je napustio tokom sedme etape. Naredne godine osvojio je dva treća mesta na trkama u Italiji, a nije vozio nijednu Grand tur trku. 1972. je osvojio etapu na Kriterijumu Dofine i drugo mesto na Turu Švajcarske, dok je Tur de Frans napustio tokom devete etape.

### 1973 — 1974
Nakon osam godina, Penžon je napustio tim Pežo i prešao u tim Rokado, gde nije uspio da se istakne; nije vozio Tur de Frans, a Vueltu je napustio tokom pete etape.

Nakon jedne godine u Rokadu, Penžon je 1974. proveo u timu Žobo—Ležen, gde je osvojio tri trke pre početka Tur de Fransa. Na Turu nije ostvario pobedu, a u generalnom plasmanu je završio na 11. mestu, što je prvi Tur koji je uspio da završi nakon 1969. Nakon Tura završio je karijeru.

## Reference

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Rožea Penžona na Tur de Fransu
Lucien Van Impe

**Lusin van Impe** (, 20. oktobar 1946) bivši je belgijski profesionalni biciklista u periodu od 1969. do 1987. godine. Bio je izuzetan brdaš. Najveći uspeh ostvario je 1976. godine kada je osvojio Tur de Frans; šest puta je osvajao brdsku klasifikaciju, a četiri puta završavao Tur na podijumu.

## Karijera
### Početak karijere
Van Impe je karijeru počeo 1969. godine, uticajem Federika Baamontesa. Pre potpisivanja profesionalnog ugovora, Van Impe je 1968. osvojio brdsku klasifikaciju na Tur Avenir trci.

### 1969—1976
Prve godine u profesionalcima, osvojio je Vuelta Navara trku i etapu na Turu Belgije, a zatim i 12 mesto na Tur de Fransu. Dve godine kasnije, osvojio je podijum na Turu, treće mesto i svoju prvu brdsku klasifikaciju, koju je osvojio i naredne godine, uz četvrto mesto u generalnom plasmanu, a završio je treći na Turu Romandije.

Van Impe je osvojio opet treće mesto na Turu 1975. i brdsku klasifikaciju, nakon što je godinu ranije završio na 18 mestu.

1976. Van Impeov tim Sonolor se spojio sa timom Gitan, da bi postao Gitan Kampanjolo. U tim je došao Siril Gimard kao sportski direktor i, tada mladi, Bernar Ino. Van Impe je vodio veliku borbu sa Jopom Zutemelkom na Turu i uspio je da ga pobedi.

### 1977—1987
Na kraju 1976. Van Impe je napustio Gitan Kampanjolo i prešao je u Ležun tim. Na Turu Švajcarske osvojio je drugo mesto, na Kriterijumu Dofine treće, a zatim je startovao Tur de Frans kao favorit, ali je završio treći i osvojio brdsku klasifikaciju.

Od tada, Van Impe nije imao zapaženih rezultata, sve do 1981. kada je osvojio drugo mesto na Tur de Fransu, iza Bernara Inoa i brdsku klasifikaciju. Narede godine osvojio je brdsku klasifikaciju na Điro d’Italiji, a završio je četvrti u generalnom plasmanu. Brdsku klasifikaciju na Điru osvojio je i naredne godine, uz nacionalno prvenstvo i četvrto mesto na Tur de Fransu, uz šestu osvojenu brdsku klasifikaciju i izjednačenje rekorda sa Federikom Baamontesom, koji je oborio Rišar Virenk 2004. osvojivši brdsku klasifikaciju po sedmi put.

Zadnji Tur de Frans, Van Impe je vozio 1985. godine i završio je na 27. mestu.

## Kraj karijere
Van Impe je završio karijeru 1987. godine. Živi u mestu Impe, ima dvoje dece.

Van Impe u toku karijere nikad nije odbio da uradi doping test i nikada nije bio pozitivan na testu.

## Vanjske veze

* Profil na biciklističkoj arhivi 
* Rezultati Lusjena van Impea na Tur de Fransu