open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Castello (sestiere)

**Castello** je jedan od šest sestiera u Veneciji, u Sjevernoj Italiji, površinom najveći kvart u Veneciji od 186 hektara. U kvartu Castello živi oko 18 000 stanovnika.(2006.)

## Historija
Ovaj sestiere dobio je ime po rano srednjovjekovnoj utvrdi - kaštelu koja se nalazila na otoku Olivolo (danas San Pietro di Castello) to je bilo jedno od prvih naselja uz Rialto u Venecijanskoj laguni.

Od 7. vijeka San Pietro di Castello je sjedište Venecijanske patrijarhije i to je bio sve do 1807 kad ga je Napoleon premjestio u Baziliku sv. Marka, koja je do tad zapravo bila privatna kapela venecijanskih duždeva. U 9. vijeku izgrađena je crkva San Pietro di Castello, ona je bila sjedište patrijarhije i katedrala Venecije do 1807.
Castello je počeo rasti od 13. vijeka kad se počeo širiti Arsenal središte moći Mletačke republike.

Površina Castella je povećana za napoleonske uprave u Veneciji kad su isušeni i dosipavanjem zemlje napravljeni *Gardini di Castello*, gdje je danas smješten Venecijanski bijenale i dosipavanjem zemlje oko otoka Sant’Elena u 20. vijeku.

## Znamenitosti
Najpoznatiji dio ovog kvarta je Arsenal, brodogradilište i ratna luka Mletačke republike, koji se prostire na 45 hektara i dijeli ovaj sestiere napola.

U sestieru Castello uz nekadašnju venecijansku katedralu San Pietro di Castello, poznate su još i bratovšine Scuola Grande di San Marco i Scuola di San Giorgio degli Schiavoni i crkve; Santa Maria Formosa, San Zaccaria, Zanipolo i palače; Donà i Venier

Most Ponte della Paglia preko kanala Rio di Palazzo povezuje Castello sa kvartom San Marco.

## Reference

## Vanjske veze

* Sestiere di Castello - Venice tourism
San Pietro di Castello

**San Pietro di Castello** je mali otok u Venecijanskoj laguni na sjeveroistoku Castella, kvarta (sestiera) koji je po otoku dobio ime.

## Geografija
Otok San Pietro di Castello je dug 380 i širok 245 metara, te ukupne površine 6 hektara ili točnije 62.612 m².

## Historija

Otok se u 6. vijeku zvao Olivolo i bio je poznat po kaštelu koji se nalazio na njemu, što je uz Rialto bilo jedno od prvih naselja u Venecijanskoj laguni. Od 7. vijeka Olivolo je sjedište Venecijanske patrijarhije i to je bio sve do 1807. godine. U 9. vijeku izgrađena je crkva San Pietro di Castello i bila je sjedište patrijarhije i katedrala Venecije, a ne kao što se uobičajeno misli Bazilika sv. Marka koja je zapravo bila crkva venecijanskih duždeva. Na otoku se nalazi i veliki park San Pietro, jedna od rijetkih zelenih oaza u Veneciji. Otok se zvao Olivolo jer su na njemu tad rasle masline, ili pak zbog svog oblika koji liči na plod masline. Otok je bio razdvojen kanalima San Pietro i Rio de Quintavale sve do 19. vijeka kada su izgrađena dva drvena mosta, San Pietro i Quintavalle.

## Izvori

## Vanjske veze

* Venedig Inseln
Sestiere

***Sestiere*** (množina: ***sestieri***) je način administrativne podjele pojedinih talijanskih gradova i teritorija.

Riječ dolazi od talijanske riječi *sesto* (šest), dakle grad se dijelio na šest upravnih jedinica. Najpoznatiji primjer takve podjela je Venecija, iako ona nije bila jedina. Gradovi Ascoli Piceno, Genova i Rapallo također su bili podjeljeni na sestiere, kao i grčki otok Eubeja (Negroponte)kada je njime upravljala Mletačka Republika u 13. i 15. vijeku. Kreta, još jedna mletačka kolonija ("Kraljevina Kandija"), od Četvrtog križarskog rata bila je podijeljena na sestiere po uzoru na Veneciju, iako je glavni grad Candia imao status venecijanske općine (commune).

Ostali talijanski gradovi bili su češće dijeljeni na *kvartove* (četvrti tj. četvrtine, iz *quarter*), ili pak na *terziere* (trećine). U pojedinim gradovima upotrebljavao se brojčano neodređeni termin *rione* (od krivo izgovorene latinske riječi *regio*). *Sestieri*, *quartieri*, *terzieri*, *rioni* i slične administrativne podjele danas više službeno ne postoje, iako žive u tradiciji tih gradova, osobito u historijskim spektaklima.

## Reference
Bío Bío (regija)

**Bio Bío** je čileanska administrativna regija, osmi od sjevera prema jugu.

## Stanovništvo
Prema poslednjem popisu iz 2017. godine, Regija Bío-Bío ima 1,556,805 stanovnika.

## Administrativna podjela regije Bío-Bío
Regija se sastoji od slijedećih 33 općina:

## Povezano
* Veliki Concepción
* Los Ángeles
* Lebu

## Vanjske veze
* Zvanična stranica
Car Xianwen od Sjevernog Weija

**Car Xianwen od Sjevernog Weija Wei** ((北)魏獻文帝) (454–476), osobno ime **Tuoba Hong**, bio je car Kine iz sjeverne Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Poznat je kao prvi car u kineskoj historiji koji se dobrovoljno povukao sa prijestolja i preuzeo titulu *[[Umirovljeni car (titula)|Taishang Huang]]* (umirovljeni car). Bio je najstariji sin svog prethodnika, cara Wenchenga, a majka mu je bila Supruga Li, koja je, nakon što je 2-godišnji Tuoba Hong proglašen krunskim princom, u skladu s Xianbei običajima natjerana da izvrši samoubistvo. Pomajka mu je postala carica Feng koja je nakon očeve smrti i Xianwenovog stupanja na prijestolje 466. nekoliko godina služila kao regentica. Za vrijeme tog regenstva je država Sjeverni Wei uspjela od južne kineske dinastije Liu Song zauzeti značajne dijelove Kine južno od Žute rijeke. Xianwen je punu vlast preuzeo 467. Tri godine kasnije je zbog korupcije dao pogubiti Li Yija, službenika koji je bio ljubavnik carice Feng. Sljedeće godine se, posvećen više proučavanju budističke i taoističke filozofije, povukao sa prijestolja u korist svog malodobnog sina Tuoba Honga (budući car Xiaowen). To je iskoristila carica Feng kako bi pet godina kasnije osvetila svog ljubavnika organiziravši Xianwenovo ubistvo.

|- style="text-align: center;"

|-

|-

|-
Bitka na Nedaou

**Bitka na rijeci Nedao** se odigrala godine 454. u Panoniji između hunskih snaga pod kraljem Elakom na jednoj, i pobunjenih Gepida i Ostrogota pod kraljevima Ardarikom i Teodomirom na drugoj strani. Do pobune Gepida i Ostrogota je došlo godinu dana nakon hunskog kralja smrti Atile, čiji su se sinovi smjesta počeli boriti za prijestolje, davši tako priliku mnogim podređenim narodima da se oslobode hunske vlasti. Precizna lokacija rijeke Nedao nije poznata; dio suvremenih historičara vjeruje da je predstavljala jednu od pritoka Save dok je drugi smještaju između Tise i Karpata. U svakom slučaju, predstavljala je spektakularan okršaj koji je duboko impresionirao suvremenike, odnosno historičara Jordana koji nije krio oduševljen međusobnim krvoprolićem barbara koji su samo nekoliko godina ranije ujedinjeni pod Atilinim vodstvom sijali užas po Rimskom Carstvu. Huni su u toj bitci poraženi, a kralj Elak poginuo. Ostaci hunskih snaga su se povukli preko Karpata gdje su nešto kasnije bez uspjeha pod Dengizihom pokušali obnoviti Atilino carstvo, dok je dio prebjegao na rimske teritorije i ušao u tamošnju vojnu službu. Nakon bitke su Panonijom zavladali Gepidi i Ostrogoti.

## Literatura
* Helmut Castritius: Nedao. In: Reallexikon der Germanischen Altertumskunde. Bd. 21 (2002), S. 49–51. 
* Otto Maenchen-Helfen: *Die Welt der Hunnen*. 1978, ND Wiesbaden 1997, S. 110. 
* Daniel Gazda, *Pola Katalaunijskie 451*, Wyd. Bellona, Warszawa 2005.
* Edward Zwolski, *Kasjodor i Jordanes. Historia gocka czyli Scytyjska Europa*, Wydawnictwo Towarzystwa Naukowego Katolickiego Uniwersytetu Lubelskiego, Lublin 1984
Teodemir

**Teodemir** (umro 474.) je bio ostrogotski kralj iz dinastije Amali. Vladao je zajedno sa dvoje svoje braće i bio je vazal Atilin. Nakon smrti Atile Gepidi i Ostrogoti predvođeni Teodomirom pobjeđuju Hune u bici kod Nedaoa 454. godine.
Njegov sin je poznati Teodorik Veliki. Nakon jednog sklopljenog sporazuma sa Vizantijom bio je prinuđen da pošalje sina kao taoca u Konstantinopolj, da bi garantovao poštovanje sporazuma.

## Povezano
* Teodorik Veliki
* Ostrogoti 
* Istočno Rimsko Carstvo
Elak

**Elak** (*Ellac, Illig*), (†454), jedan od Atilinih sinova.

Konkurent za presto mu je bio drugi Atilin sin Aladar (*Ardaric*), ali ipak je Elak nasledio vlast od oca i bio poznat i kao Atila II., ali nije dugo vladao, poginuo je u sukobu koji je poznat kao Bitka kod Nedave 454. godine.

Bitka se odigrala u panonskoj niziji pored rečice Nedava, pritoke reke Save. Huni su se sukobili sa pobunjenim Gepidima i Ostrogotima. Poraženi Huni su se povukli i presto Huna je umesto poginulog Elaka preuzeo Tuldila.

## Povezano
* Spisak hunskih vladara
Ardarik

**Ardarik** ili **Ardarih** (? - 460?) je bio poglavica, odnosno kralj Gepida. O njegovom ranom životu se ne zna ništa. Prvi put se spominje za vrijeme vladavine hunskog vladara Atile kome su Gepidi služili kao vazali. Ardarik je opisan kao najodaniji od svih Atilinih vazala i jedan od njegovih najvrijednijih saveznika. Međutim, nakon što je Atila umro 453. i izbio građanski rat među njegovim sinovima, Ardarik je zajedno sa Ostrogotima i njihovim kraljem Teodemirom digao ustanak. To je rezultiralo velikom Bitka kod Nedaoa 454. u kojoj je poginuo hunski kralj Elak, a Huni potpuno razbijeni. Gepidi su tako postali gospodarima Panonske nizine, ali nisu mogli uspostaviti hegemoniju kakva je ranije postojala pod Atilom. Bizantski historičar Jordan navodi kako je Ardarik imao dobre odnose sa Istočnim Rimskim Carstvom, zadovoljivši se tek simboličnim dankom i uzdržavajući se od pohoda južno od gepidskih granica.
Gepidi

**Gepidi** su bili germansko pleme koje je poznato po tome što su porazili Hune nakon smrti Atile. Gepidi se najpre spominju oko 260. godine, kada su zajedno sa Gotima napali Dakiju u koju se konačno naseljavaju u VI veku.

Prema Jordanu, ime Gepidi potiče od gotske reči „gepanta“ što znači „spor“, jer su Gepidi zaostajali u seobi iz Skandinavije.

## Hunski vazali
Godine 375. Huni ih potčinjavaju. Postavši hunski vazali učestvovali su u čuvenoj bici 20. juna 451. godine na Maurikijevim poljima (Campus Mauriciacus), koju je vodio hunski vođa Atila. U toj bici na jednoj strani su se borili Huni i niz germanskih plemena, među kojima Gepidi i Ostrogoti, dok su na drugoj strani bili Galo-Rimljani i takođe germanska plemena, između ostalih Vizigoti sa njihovim kraljem Teodorihom II, koji je našao svoju smrt na ovom bojištu. Nakon Atiline smrti godine 454. Gepidi i Ostrogoti i druga germanska plemena pobunila su se protiv Huna i pobedila ih.

## Na vrhuncu moći
Gepidi su time dobili hunske teritorije u Dakiji, a sa Rimskim carstvom su sklopili častan mir. Usledila su rivalstva sa Ostrogotima, pri čemu Gepidi gube bitke i bivaju potisnuti. Zenit dostižu oko 537. godine kada zauzimaju Srem i okolinu Beograda. Grad Sirmijum (današnja Sremska Mitrovica) postaje središte gepidske države, a gepidski kralj Kunimund kovao je zlatnike u ovom gradu.

## Sukobi sa Langobardima
Vizantijsko carstvo se udružuje 546. godine sa Langobardima (još zvanim i Lombardima) da bi isteralo Gepide. Gepidi su slabili u borbi sa Langobardima, koji su živeli na teritoriji današnje Slavonije. Time se otvarao prostor prodoru Slovena i Avara. Godine 552. Langobardi su porazili Gepide u jednoj bici, ali neprijateljstva su se nastavljala.

## Konačan poraz od Avara
Langobardi pozivaju Avare da im pomognu u borbi protiv Gepida. Avari su to učinili sa takvim uspehom i surovošću da su Langobardi, uplašeni novim saveznicima, otišli prema Apeninskom poluostrvu (zaustavili su se u današnjoj Lombardiji, kojoj su dali ime). Avari su time konačno porobili Gepide 567. godine, otvorivši potpuno prostor prodoru Slovena.

## Reference

## Literatura
* Petar Milošević, Arheologija i istorija Sirmijuma, Novi Sad, 2001.
* Dragan Brujić, Vodič kroz svet Vizantije, Beograd, 2004.
* Dr Aleksa Ivić, Istorija Srba u Vojvodini, Novi Sad, 1929.
* Dr Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, knjiga 1, Novi Sad, 1990.
* Milan Tutorov, Mala Raška a u Banatu, Zrenjanin, 1991.
* Milan Tutorov, Banatska rapsodija - istorika Zrenjanina i Banata, Novi Sad, 2001.

## Vanjske veze

* Mapa seobe Gota i Gepida
* Mapa Gepidske države 
* Mapa Gepidske države
* Mapa gepidskih naselja u Transilvaniji i Banatu
Cestovni tunel Sozina

**Tunel Sozina**, cestovni tunel u Crnoj Gori na trasi E65. Nalazi se sjeverno od Sutomora, a projektovan je da zaobiđe Paštrovsku goru, koja razdvaja Crnogorsko primorje od Zetske ravnice i Skadarskog jezera.

Tunela Sozina je dugačak 4.189 metara, a najduži i najmoderniji automobilski tunel u Crnoj Gori. Međutim, to nije najduži tunel u Crnoj Gori pošto je željeznički tunel Sozina dug oko 6.200m a željeznički tunel Trebješica (Podgorica-Kolašin) 5.170m. Tunel je je otvoren 13. jula 2005, na nacionalni praznik Crne Gore. Cijena izgradnje je iznosila 70 miliona evra. Od 15. jula 2005, putarina se naplaćuje na ulazu u tunel. Ovaj tunel je jedan od dva djela crnogorske putne mreže gdje se prikuplja putarina.

Tunel Sozina skraćuje putovanje od Podgorice do Bara, glavne crnogorske luke za nekih 25 -{km}-. Putovanje između dva grada sada traje oko pola sata.
Zakoni (Platon)

"Zakoni" (zajedno sa Državom) predstavljaju temeljno političko delo grčkog filozofa Platona.

Za razliku od Države gde Platon traga za apsolutno najboljom državom, u "Zakonima" se Platon zalaže za relativno najbolju državu u odnosu na postojeće relano stanje: zato su "Zakoni" realniji od utopističke Države. Sada on ne eli društvo u staleže, već akcentuje značaj porodice kao osnovne ćelije i baze društva. 
Iako je bio utopistički idealist, Platon je izučavao i probleme antičke grčke, gde je otkrio mnoge kontradikcije. On je otkrio jednu vrstu klasnih sukoba u antičkoj Grčkoj (i antičkom društvu u celini) kada kaže da se svaka država sastoji od dve države koje su u međusobnom sukobu. Ovde je mislio na državu siromašnih i državu bogatih. 

## Relevantni članci
* Država
* Platon
* Filozofija
* Antička filozofija
Bekstvo od slobode

**Bekstvo od slobode** (en. *Escape from Freedom*) je najpoznatija knjiga psihologa i teoretičara društva Eriha Froma, objavljena 1941. godine.

Bekstvo od slobode su, prema Fromu, iracionalni pokušaji da se izbegne ili umanji nepodnošljivo osećanje usamljenosti savremenog čoveka, a koji, zapravo, samo još više pojačavaju osećanje izgubljenosti. From izdvaja tri glavna mehanizma bekstva: autoritarnost, destruktivnost, konformizam. Prva dva mehanizma su karakteristična za totalitarno, a treći za savremeno demokratsko društvo.

## Izvori

## Vanjske veze
*  Escape from Freedom
Lista kraljeva Huna

Ovo je nepotpuna lista vladara Huna, ali nju je skoro nemoguće upotpuniti usled nedostataka sačuvanih dokumenta ili lista koje su ostavili Rimljani ili Kinezi koji su jedini pored Grka u to vreme vodili neku trajniju korespodenciju i beleške. Huni su koristili rovaško pismo za korespodenciju ali je ono bilo pisano ili na drvetu ili na podlozi koja se nije mogla sačuvati duži vremenski period, pa su zapisi i nestajali vremenom. Takođe i nomadski način života Huna je tome doprineo, nosili su sa sobom samo najneophodnije. Godine vladanja pojedinih vladara se preklapaju, ali to je i normalno, pošto su Huni bili podeljeni na bar nekoliko većih plemena ili klanova pod vlašću sopstvenih poglavara. Huni uglavnom nisu imali u pravom smislu reči veću kraljevinu ili carstvo sem u retkim slučajevima kada bi najjače pleme uspelo da potčini ostale. Pored toga, logično, poznata su nam imena onih hunskih vladara koji su živeli na granicama Rimskog carstva i sa kojima su Rimljani (Vizantinci) ratovali ili sklapali različite sporazume.

## Galerija
Edekon

**Edeko** ili **Edekon** (*Edika*, ? - 469) bio je poglavica Skira. U njegovo vrijeme su Skiri bili kao vazali podređeni Hunima, odnosno njihovom kralju Atili. Edekon je stekao izuzetno Atilino povjerenje, postavši njegov osobni tjelohranitelj. To je povjerenje potvrdio kada je 448/449. kada je poslan u Konstantinopol na čelu izaslanstva koje je od istočnorimskog cara Teodozija II pregovaralo o danku. Tom je prilikom istočnorimski velikodostojnik Flavije Orest, po nagovoru premijera Hrizafija Edekonu ponudio mito da mučki ubije Atilu. Edekon je o cijeloj zavjeri izvijestio Atilu, a što je Atila iskoristio kao povod da Teodoziju nametne još veći danak.

Edekon je ostao uz Atilu sve do njegove smrti 453. Učestvovao je u bici na Katalaunskim poljima. Nakon što je izbio građanski rat među njegovim sinovima, godine 454. se priključio pobunjenim Gepidima i Ostrogotima i zajedno s njima sudjelovao u bitci kod Nedaoa u kojoj su Huni potpuno razbijeni i protjerani preko Karpata. Edekon je poslije u Panoniji nastojao stvoriti skirsku državu, ali se ona nije dugo održala. Godine 469. se priključio anti-ostrogotskoj koaliciji koju je organizirao istočnorimski car Lav I, ali je ona poražena u bitci kod Bolije u kojoj je Edekon poginuo.

Edekonovi sinovi su, pak, ostvarili zapažene karijere u dva rimska carstva. Hunulf je postao istočnorimski *[[magister Militum|magister militum]]*, dok je Odoakar postao zapadnorimski oficir koji je 476. postao kralj Italije, srušivši tako Zapadno Carstvo.

## U popularnoj kulturi
Edekon se pojavljuje kao lik i narator u epizodi *Attila the Hun* BBC-jeve TV-serije *[[Heroes & Villains (TV serija)|Heroes & Villains]]* ("Ratnici"). U njoj ga tumači irski glumac Allen Leach.

## Literatura
* Walter Pohl: Edika. In: Reallexikon der Germanischen Altertumskunde. Bd. 6 (1986), S. 446f.
Il Principe

**Vladalac** (ital. *Il Principe*) je najuticajnije političko delo Niccola Machiavellija. Napisano je 1513. godine na poljskom imanju u San Cascianu u blizini Firence, ali nije objavljeno sve do 1532. godine (pet godina nakon Machiavellijeve smrti).

Vladalac je posvećen **[[Lorenzo de' Medici|Lorenzu]]**, sinu Piera di Cosima vladara Firence. Proučavanje puteva i načina dobijanja i održavanja aristokratske vlasti centralna je tema dela, a odsustvo etike u ovom „priručniku“ jedan je od osnovnih razloga odomaćenosti termina makijavelizam u većini svetskih jezika. Machiavelli jednostavno piše studiju o politici tog vremena koja je (kao i danas uostalom) postavljena na načelu „cilj opravdava sredstvo“ koje se danas uobičajeno i koristi kao objašnjenje pojma makijavelizam. Treba takođe istaći da Machiavelli načelno ne staje na jednu od strana u suprotnosti dobro-zlo, već područje svog istraživanja (tj. politiku) smešta izvan ovih kategorija. On je jasan; nema moralnog zakona koji vladar ne bi morao prekršiti ako želi ostati na vlasti! Jedini kriterij njegovog djelovanja je svrsishodnost.

## Izvori

## Vanjske veze

* Il Principe  na MetaLibri Digital Library.
The Doors of Perception

**Vrata percepcije** (en. *The Doors of Perception*) je knjiga Oldos Hakslija iz 1954. godine o njegovim iskustvima prilikom uzimanja meskalina. Knjiga ima formu Hakslijevih sećanja o meskalinskim "putovanja" (en. *trip*). Za naslov uzima izraz iz poeme Vilijama Blejka "*Brak neba i pakla*". Haksli opisuje uvide koje je doživeo, koji se kreću od "čisto estetskih" do "mističnih vizija". Knjiga takođe uključuje kasnije razmišljanja o smislu umetnosti i religije.

Po ovoj knjizi je čuveni američki sastav The Doors dobio ime.

1953. godine, engleski psihijatar Hemfri Osmond je snabdeo Hakslija sa dozom meskalina. Haksli je dobrovoljno eksperimentisao s psihodeličnim drogama pod nadzorom dr. Ozmonda, zaključivši da meskalin proširuje svest i omogućuje iskorak u alternativnu stvarnost. U knjizi "Vrata percepcije" Haksli ističe da ljudski um u svakodnevnom opažanju deluje kao filter koji selektivno propušta samo nužne informacije, dok meskalin uklanja ovaj filter i tako čini ključ za vrata spoznaje. Kad se ta vrata jednom otvore onda navali bujica utisaka, boja, zvukova i slika, svakodnevne stvari vide se drukčijima, javljaju se čudne vizije, a misli koje se obično smatraju banalnim sada se pokazuju kao stvari od velikoga značenja. To, po Haksliju, nije ništa drugo do mistična ekstaza, direktan ulaz u transcendentno.

## Izvori

## Vanjske veze
*  Vrata percepcije(scribd) 
*  Vrata percepcije download(baneprevoz)
Rani radovi (Marx i Engels)

Pod imenom **Rani radovi** tiskan je u Zagrebu 1953. godine izbor iz djela Karla Marxa i Friedricha Engelsa, nastalih u ranom razdoblju njihove djelatnosti, 1843-1845. godine. Neka od tih djela ostala su u obliku rukopisa i nisu bila objavljena do 1930-ih godina; među njima su osobito značani Marxovi *[[Ekonomsko-filozofski rukopisi (Marx)|Ekonomsko-filozofski rukopisi]]* iz 1844. Druga su pak bila objavjena u maloj tiraži i zaboravljena.

Predgovor prvom izdanju napisao je Predrag Vranicki. U predgovoru drugom izdanju iz 1960. on kaže da je prvo izdanje izašlo »u jeku napora jugoslavenskih marksista i svih naših naroda da našem socijalističkom kretanju dadu odgovarajući humanistički sadržaj i time prevladaju početne faze socijalističkog razvoja, kao i birokratsko-etatističke koncepcije socijalizma, do danas veoma rasprostranjene u svijetu. Socijalizam je u biti proces oslobađanja od raznih oblika ljudske alijeniranosti, pa i one koja ima oblik državno-najamnog odnosa, bez obzira o kakvoj se državi radi.«

Izdanje je brzo postalo izvanredno popularno i do 1985. tiskano je sedam izdanja. Ideje mladog Marxa, koji u to doba nastupa prvenstveno kao filozof a ne kao ekonomist i sociolog, sanžno su utjecali na skupinu mladih filozofa i društvenih znanstvenika, koji su razvijali nedogmatski i **stvaralački** marksizam, odupirući se vulgarnom dogmatizmu dijalektičkog i historijskog materijalizma i društvenoj praksi birokratizma i staljinizma. Oni su sredinom 1960-ih postali poznati kao praxis filozofi.

## Sadržaj

* Iz *Njemačko-francuskih godišnjaka*
** Marxova pisma Rugeu iz 1843.
** *Karl Marx*: Prilog jevrejskom pitanju
** *Karl Marx*: Prilog kritici Hegelove filozofije prava
** *Friedrich Engels*: Nacrt za kritiku nacionalne ekonomije
** *Friedrich Engels*: Položaj Engleske
** *Karl Marx*: Kritičke primjedbe uz članak "Pruski kralj i socijalna reforma. Od jednog Prusa"
* Ekonomsko-filozofski rukopisi iz 1844.
** *Karl Marx*: Teze o Feuerbachu
** Engelsova redakcija Teza o Feuerbachu
* Ostale skice
* *Karl Marx i Friedrich Engels*: Njemačka ideologija 
* Iz korespodencije: Marxovo pismo Annenkovu
Enciklopedija filozofskih nauka

"**Enciklopedija filozofskih nauka**" (*Die Encyclopädie der philosophischen Wissenschaften im Grundrisse* -1817.), filozofsko je djelo George Wilhelm Friedrich Hegela, koje se sastoji iz tri dijela. Ovo djelo opisuje kako upotrijebiti dijalektičko razmišljanje (teza-antiteza-sinteza) u svim oblastima ljudskog znanja.

## Relevantni članci
* Filozofija
* George Wilhelm Friedrich Hegel
* Historija filozofije
Fenomenologija duha

"**Fenomenologija duha**" (*Phänomenologie des Geistes* 1807.), djelo je Georga Vilhelma Fridriha Hegela. To je najvažnije Hegelovo filozofsko djelo, ono istražuje koncept *duha*, pitajući se kako je ono sastavljeno od sebe i od svjeta, i u procesu daje prikaz čitavog sistema metafizike, etike, i političke filozofije. Često spominjano kao jedno od Hegelovih radikalnijih djela, ono daje uvod u poznatu Hegelovu dijalektiku. Hegel u ovoj knjizi unosi razvoj svih mogućih formi svijesti, do tačke u kojoj svijest postaje moguća ne kao puki fenomen, već kao realnost kakva je ona po sebi, poistovjećena kako sa saznanjem apsoluta tako i sa trenutkom kada "duh" konačno saznaje sebe. "Fenomenologija duha" sadrži odličnu analizu krhke prirode samosvijesti, a naročito načina na koji ona zavisi od priznanja od strane drugih. Prema tome, pojava singularnog "duha" kao suprotnost normalnoj pluralnosti mnoštva duhova opravdana je društvenom prirodom samosvijesti. 

## Povezano
* Filozofija
* Hegel
* Enciklopedija filozofskih nauka
* Nauka logike
* Historija filozofije
455.

__NOTOC__
Godina **455.** (**[[rimske brojke|CDLV]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Valentinijana i Antemija** (ili, rjeđe, **godina 1208. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 455. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[16.3.]] &ndash; [[Zapadno Rimsko Carstvo|Zapadnorimskog]] cara [[Valentinijan III|Valentijana III]] ubijaju bivši vojnici [[Flavius Aëtius|Flavija Aecija]] sveteći tako Aecijeovo ubistvo od strane Valentijana prethodne godine. Zajedno sa Valentinijanom je ubijen i njegov *primicerius sacri cubiculi'', Heraklije.
* 17.3. &ndash; Petronije Maksim postaje novi zapadnorimski car, ali ne može uspostaviti autoritet u Rimu, niti obraniti grad kome prijete Vandali na čelu sa Gajzerihom. 
* 31.5. - Petronije Maksim pokušava pobjeći iz Rima pred Vandalima, ali ga hvata i linčuje masa bijesnih građana.
* 2.6. &ndash; Gajzerih na čelu vandalske vojske bez otpora ulazi u Rim i podvrgava ga dvotjednoj sistematskoj pljački i pustošenju, a što će poslužiti kao podloga buduće riječi vandalizam.
* 9.7. &ndash; Vojni komandant Avit proglašen novim carem Zapadnog Rimskog Carstva u današnjoj Tolosi.
* Ostrogoti preuzimaju vlast nad Panonijom i Dalmacijom.
* Skandagupta nasljeđuje Kumaraguptu kao vladar Gupta Carstva.
* Hengist i Horsa (prema Anglo-saksonskoj kronici vode bitku protiv britskog kralja Wurtgerna kod današnjeg Aylesforda, a u kojoj je Horsa ubijen. 
* Najstariji zabilježeni datum u Chichen Itzi.


## Rođenja
* Carica majka Wang Baoming

## Smrti
* 16.3.
** Valentinijan III, zapadnorimski car (atentat)
** Heraclius (primicerius sacri cubiculi), zapadnorimski dvorski eunuh (atentat)
* 22.4. &ndash; Petronius Maximus, zapadnorimski car (linčovan od gomile)
* Kumaragupta, car Gupta Carstva
* Kralj Biyu od Baekjea od Koreje
* Niall Noigiallach, Veliki kralj Irske

## Reference
Biyu od Baekjea

**Biyu od Baekjea** (?-455, vl. 427-455) bio je 20. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Prema *[[Samguk Sagi]]ju*, bio je sin prethodnog kralja Guisina. Godine 430. je poslao tributarnu misiju na dvor južne kineske dinastije Liu Song, a slične misije su zabilježene 440, 443. i 450. Tokom duge vladavine je također nastojao stvoriti savez sa državom Silla, iako je ona u to vrijeme bila protektorat države Goguryeo. Godine 455. ga je naslijedio sin Gaero.

## Izvori
* Best, J.W. (1979). "Notes and questions concerning the *Samguk sagi*'s chronology of Paekche's kings Chonji, Guishin, and Piyu". *Korean Studies* 3, 125&ndash;134.
Heraklije (primicerius sacri cubiculi)

**Heraklije** (, ? - 16. mart 455) je bio eunuh i velikodostojnik na dvoru Zapadnog Rimskog Carstva. Kao *[[primicerius sacri cubiculi]]* (komornik) je stekao izuzetan uticaj na cara Valentinijana III. Godine 454. je našao zajedničke interese sa Petronijem Maksimom, uticajnim rimskim senatorom koji je nastojao ukloniti moćnog vojskovođu Flavija Aecija. Heraklije je počeo uvjeravati cara da ga Aecije namjerava likvidirati i preuzeti prijestolje. Valentinijan mu je povjerovao te je 21. septembra 454. iznenada vlastitom rukom ubio Aecija dok mu je on podnosio redovni izvještaj na dvoru. Aecijeva je smrt, pak, označila kraj saveza sa Petronijem. Kada je Petronije tražio od cara da ga imenuje konzulom, on je to odbio upravo na Heraklijev nagovor. Petronije se stoga povezao sa Optilom i Traustilom, dvojicom bivših Aecijevih oficira koji su služili cara, ali mu nisu mogli oprostiti ubistvo svog komandanta. Njih dvojica su 16. marta na Petronijev nagovor izvršili dvostruki atentat - Optila je ubio cara, a Traustila Heraklija.

## Literatura
* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, "Heraclius 3", *[[The Prosopography of the Later Roman Empire]]*, volume 1, Cambridge University Press, 1992, , p.&nbsp;541.
Aylesford

**Aylesford** je selo i civilna parohija u Engleskoj, smještena na rijeci Medway u grofoviji Kent, oko 6 km sjeverozapadno od Maidstonea.

Poznato je po bitci kod Aylesforda koja se, prema *[[Anglosaksonska kronika|Anglosaksonskoj kronici]]*, odigrala 455. između saksonskih osvajača Hengista i Horse i britskog kralja Vortigerna. Na istom mjestu je anglosaksonski kralj Alfred Veliki porazio Dance 893. isto kao i engleski kralj Edmund Željeznoboki. U selu se nalazi i karmelićanski samostan osnovan 1240.

## Vanjske veze

* Aylesford Parish Council 
* The Friars website
* Aylesford - a photoset on Flickr
Propast Zapada

**Propast Zapada** je ime djela čiji je autor njemački politolog Oswald Spengler. Sastoji se od dva sveska, koji su objavljeni 1918. i 1923. godine. 1922. objavljen je revidirani prvi svezak. Budući da je Njemačka bila poražena, ponižena i osiromašena u sukobu znanom kao Prvi svjetski rat, njemački narod je pozdravio ovo djelo. Dva glavna utjecaja na njega su izvršili Goethe i Friedrich Nietzsche, prvi više nego drugi, ali važnost Friedrichovu objasnit će u svom predavanju "Nietzsche i njegovo stoljeće." Prema Spengleru, postoji 8 glavnih civilizacija, a to su:

# Babilonska
# Egipatska
# Kineska
# Meksička
# Klasična
# Arapska
# Zapadna ili "europsko-američka"

On smatra demokraciju korumpiranom, jer se tamo sve vrti oko novca. Tako je zapadni čovjek u Spenglerovom djelu prikazan kao ponosan, ali tragičan junak upravo zbog činjenice da teži onome što je nedostižno. Nakon demokracije treba doći novi predak, ali njemu se nije svidio nacionalsocijalizam.

Spenglerovo kapitalno djelo spada među najznačajnije knjige 20. stoljeća, te je nadahnulo mnoge analize, studije i umjetnička djela. Među potonjima osobito se ističe slika "Propast Zapada" Spenglerova sunarodnjaka Anselma Kiefera.
  
## Izvori

* National Galery of Australia - Anselm Kiefer: Propast Zapada, 1989.
Eutifron (Platon)

***Eutifron*** () jedan je od Platonovih dijaloga u kojem glavni protagonisti, svećenik Eutifron i Sokrat, raspravljaju o skorašnjem suđenju Sokratu i o tome što je to pobožno. 

Kao i u svim ostalim dijalozima Sokratov sugovornik je doveden u stanje nekonzistentnosti i protivrječja. Sokrat ovdje pita nešto veoma zanimljivo, a to je: "*Da li je dobro ono što je bogovima milo ili je to bogovima milo zato što je dobro*?" Na neki način sugerira misao; da li su bogovi kriterij dobra ili se oni nekako usmjeravaju k tom dobru? Sokrat je vjerovao više ovo drugo. 

Eutifron je zanimljivo djelo i kao i većina Platonovih djela završava u aporiji, ali ovdje se čini da Sokrat uistinu ne hini neznanje već da ne zna. U Eutifronu je uistinu moguće da on ne zna što je pobožno, jer tu se radi o božanskoj mudrosti (o spoznavanju cijeline), a ne o onoj kojoj je Sokrat posvetio svoj život: ljudskoj mudrosti tj. čudorednom životu. U sferi epistemologije koja je dokučiva ljudima, radi se zapravo o dosezima i pravilnom poimanju parcijalnih dijelova zbilje. Upravo u tim mikro dijelovima kristalizira se cijelina i bit pojedinacnog, ali ona kao "sveukupnost i sveprisutnost" pripada samo bogu. "Jedino je bog mudar", a ljude koji se ne istraživši ljudsko posvećuju nekoj speologiji božanskog Sokrat smatra sumanutima. Geslo koje je navodno bilo napisano na pročelju hrama u Delfima glasilo je: "Spoznaj sebe samog". Kod Heraklita je ta spoznaja imala jednu "egoističnu" dimenziju dok je samospoznaja kod Sokrata uvijek uključivala druge; on je propitkivao, ispitivao i sumnjičio one što tvrdiše da nešto znaju. I plod tih propitkivanja bio je uvid u to da ono što su njegovi sugovornici mislili da znaju postaje protivslovno nekim drugim "znanjima" do kojih dolaze u dijalektičkoj raspravi sa Sokratom. On tvrdi da pita jer ne zna, a jedino što zna je upravo to da ne zna: "*Ja znam da ništa ne znam*."
Skandagupta

**Skandagupta** () (? -467) bio je Gupta car u sjevernoj Indiji, koji se smatra posljednjim velikim vladarom te dinastije. Njegovo porijeklo nije u potpunosti jasno; pretpostavlja se da je bio sin jedne od "nižih" supruga prethodnog cara Kumaragupte ili možda čak general njegove vojske naknadno kooptiran u carsku porodicu. U svakom slučaju, kao i njegov prethodnik, borio se protiv Pušjamitra u centralnoj Indiji, kao i Heftalita ili Bijelih Huna koji su 450-ih napadali Indiju. U tome je imao uspjeha, ali su ratovi iscrpili državnu blagajnu, te je pred kraj vladavine opao omjer zlata u njegovim kovanicama. Naslijedio ga je polubrat Purugupta.

## Napomene

## Literatura
* Agarwal, Ashvini (1989). *Rise and Fall of the Imperial Guptas*, Delhi:Motilal Banarsidass, , pp.&nbsp;210–8.
* Singh, Jai Prakash (1976) *History and Coinage of Skandagupta Kramāditya*, Varanasi:Department of Ancient Indian History, Culture & Archaeology, Banaras Hindu University.

## Vanjske veze
* The Bhitari Pillar Inscription of Skandagupta 
* The Bihar Stone Pillar Inscription of Skandagupta 
* The Junagadh Rock Inscription of Skandagupta 
* Coinage of Skandagupta
Utopija (More)

**Utopija** (punim naslovom *De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia*) je najpoznatije i najkontroverznije djelo Thomas More-a, napisano 1516. godine.

U knjizi pripovjedač Rafael Hitlodej (čije je ime aluzija na arkanđela Rafaela, pronositelja istine, dok mu prezime na grčkom znači "širitelj besmislica") opisuje društveno i političko uređenje imaginarne otočne zemlje Utopije (čije samo ime sadržava igru riječi: grč. **'+**' znači *ne-mjesto*, a +** *dobro mjesto*). 

Opisujući idealnu zemlju, More je pribjegao književnoj vrsti romana prvenstveno kako bi slobodnije raspravio kontroverzna društvena i politička pitanja. *Utopija* se može čitati kao idealizirano društvo ali i kao jetka satira Europe Moreova doba. Zbog prirode Moreovog spisa ponekad je teško razlučiti njegove satirom prikrivene zamjerke postojećim uređenjima od njegove vlastite idealne vizije. 

Neki su smatrali da je on svoju Utopiju utemeljio na načelima biblijskog komunalizma opisanog u Djelima apostolskim. 

## Opis idealne zemlje

More je detaljno opisao organizaciju idealne države: Državu čine ukupno 52grada; izvan gradova nalaze se poljoprivredna gospodarstva. Broj je stanovnika ograničen. Dani se u takvoj državi svi provode jednako: radi se šest sati dnevno; ustaje se u 4 ujutro, a liježe se u osam navečer. Teške i grube poslove obavljaju robovi, koji dolaze iz redova prijestupnika ili stranaca.

Slično kao u Platonovoj *[[Država (Platon)|Državi]]*, i ovdje je naglašen značaj zajedničkog vlasništva. Privatnoga vlasništva nema, jer gdje ono postoji, ondje nema poštovanja prema općem dobru; k tomu, razlika u bogatstvu razjedinjuje zajednicu i kvari običaje. Ukidanjem privatnog vlasništva postigla bi se jednakost svih. Osim toga, gdje nema privatnog vlasništva, ni krađa nema smisla. U Utopiji novac ne postoji. Svi proizvodi ljudskog rada zajednički su i dijele se prema potrebama.

Vladari se biraju između onih najobrazovanijih. Utopija je ustrojena kao predstavnička demokracija. Državni se poglavar putem posrednih izbora bira na doživotan mandat; u slučaju nedolična ponašanja može biti smijenjen. Vanjska politika svedena je na minimum; nema rata, osim obrambenoga.

Moreov pristup pitanju vjerske snošljivosti liberalan je. Utopljani su tolerantni prema različitim vjerskim praksama. Diskriminirani su, međutim, ateisti: premda im je dopušteno da nesmetano zastupaju svoje stajalište, ne uživaju status građana i ne mogu ući u vladu. Prema Moreu, naime, tko ne vjeruje u Boga ili u zagrobni život bilo kakve vrste, taj ne priznaje nikakav autoritet ni načela izvan sebe samoga, te se drugi nikada u njega ne mogu uzdati.

Prvo izdanje *Utopije* uključivalo je i detalje o *utopijskoj [[alfabet|abecedi]]*, pismu koje bi zamijenilo (ili šifriralo) slova latiničnog pisma. Tu je abecedu More zamislio kao način da Utopljani budu u još većoj mjeri sebi dovoljni i odvojeni od izvanjskog svijeta.

## Vanjske veze
*    Thomas More: ''Utopia''
Carica majka Wang Baoming

**Carica majka Wang Baoming** (王寶明) (455–512), formalno **Carica An** (安皇后, doslovno "mirna carica"), poluformalno **Carica majka Xuande** (宣德太后), bila je kineska carica majka iz dinastije Južni Qi. Otac Wang Yezhi (王曄之) joj je bio srednje rangirani službenik dinastije Liu Song, a udala se za Xiao Zhangmaoa, unuka generala Xiao Daochenga koji je 479. kao car Gao osnovao novu dinastiju Južni Qi. Njen muž je bio krunski princ, ali je umro prije stupanja na prijestolje 493. godine. Novi krunski princ, a kasnije car je postao njen sin Xiao Zhaoye, a ona dobila formalnu titulu carice majke. Međutim, već 494. joj je sina dao pogubiti uticajni premijer Xiao Lun (car Ming), koji je nešto kasnije sam preuzeo prijestolje. Formalnu titulu je ponovno dobila nakon smrti Mingovog sina Xiao Baojuana 501. kada je proglašena regenticom cara Hea, posljednjeg cara dinastije. Godine 502. ju je general Xiao Yan natjerao da izda ukaz kojim se prijestolje prenosi na njega, čime je osnovana nova dinastija Liang. Umrla je 512. i sahranjena je uz muža sa svim carskim počastima.
Anglosaksonska kronika

**Anglosaska kronika** (engleski: *Anglo-Saxon Chronicle*) je zbirka anala na staroengleskom jeziku. Ova kronika bilježi povijest Anglosasa. Izvorno su nastali u 9. stoljeću, najvjerojatnije u Wessexu za vrijeme vlasti Alfreda Velikog. Napravilo se višestruke prijepise manuskripta i svaku se ažuriralo neovisno o ostalima. U jednome je slučaju kronika bila još redovno ažurirana 1154. godine.

Do danas se uspjelo sačuvati devet manuskripta, u cjelini ili dijelom. Svi pak nisu jednake povijesne vrijednosti, a nijedan od njih nije izvorna inačica. Smatra se da je najstarija započeta u vremenu pretkraj Alfredove vlasti, dok je najmlađa postanka napisana u Peterboroughskoj opatiji nakon požara u tom samostanu 1116. godine. Većina materijala u kronici je u obliku anala, po godinama. Najstariji su datirani u 60. g. pne., a povijesni materijali slijede sve do godine pisanja kronike, kad započinju redovni zapisi. Ovi manuskripti su skupno poznati pod imenom Anglosaska kronika.

Kronika nije nepristrana. Zabilježeno je usporedbom s inim srednjovjekovnim izvorima pokazala da je osoba koja je pisala kroniku ispuštala događaje ili jednostrano prepričavala zbivanja. Također postoje i mjesta gdje različite inačice proturječe jedna drugoj. Ipak, kad ju se gleda u cjelini, najvažnijim je povjesnim izvorom u Engleskoj u razdoblju između odlaska Rimljana i desetljeća nakon normanskih osvajanja. Većinu podataka koje se može naći u Kronici nije moguće naći nigdje drugdje. Osim toga, manuskripti su važnim izvorima za povijest engleskog jezika. Posebice je kasnija Peterboroughska kronika jednim od najstarijih primjeraka srednjoengleskog jezika.

## Reference

## Vanjske veze
* The Anglo-Saxon Chronicle  na Projektu Gutenberg - primjerak koji je javno dobro.
* Anglo-Saxon Chronicle  Prijepisi izvornih tekstova
* Prijepis izvornog teksta
* Kronika iz *[[The Cambridge History of English and American Literature]]*, sv. I, 1907.–21.
* The Anglo-Saxon Chronicle
Pljačka Rima (455)

**Pljačka Rima 455. godine**, također poznata i kao **Vandalska** ili **Gajzerihova pljačka Rima** je započela 2. juna 455. neposredno nakon što su Vandali pod kraljem Gajzerihom bez otpora ušli u Rim te ga podvrgli masovnoj pljački. Gajzerih je u pohod na Rim krenuo nastojeći iskoristiti metež u koji je tadašnje Zapadno Rimsko Carstvo palo nakon ubistva cara Valentinijana III. Kasnoantički izvori se razilaze oko toga da li su Vandali bili manje nasilni od Vizigota za vrijeme ranije pljačke, ali se slažu da su bili temeljitiji, s obzirom da je pljačka trajala dvije sedmice te da nisu bile pošteđene ni crkve. Gajzerih je grad napustio s bogatim plijenom i velikim brojem zarobljenika među kojima su se nalazili i vodeći plemići i dostojanstvenici. Događaj, iako manje šokantan od vizigotske pljačke, ostavio je duboki dojam na suvremenike i stvorio percepciju o Vandalima kao bezobzirnim barbarskim pljačkašima koji traje do današnjeg dana, odnosno stvorio podlogu za suvremenu riječ vandalizam.

## Reference

* Procopius, 'The Vandalic War' in *The History of the Wars*, Books III & IV, trans. H.B Dewing (Cambridge; Mass. 1916)
* Muhlberger, S., *The Fifth Century Chroniclers: Prosper, Hydatius and the Gallic Chronicler of 452* (Leeds, 1990) – for Prosper's hagiographic portrayal of Leo.
* Victor of Vita, History of the Vandal Persecution, trans. J. Moorhead (Liverpool, 1992).
* Ward-Perkins, B., *The Fall of Rome and the End of Civilisation* (Oxford, 2005) pp.&nbsp;17 & 189.
Video

**Video** (lat. "vidim") ili **videotehnika** zajednički je naziv za niz tehničkih postupaka kojima se ostvaruje snimanje, zapis, obrada, prenos i prikaz pokretnih slika koje se gledaju na televizijskom ili računarskom monitoru.

## Riječ "video"
Poznatiji analogni kućni formati videozapisa su: VHS, S-VHS, Betamaks (*Betamax*), Video 2000, a digitalni su npr.: Quicktime, MPEG-2, MPEG-4.
Vandalizam

**Vandalizam** () je izraz kojim se u širem smislu opisuje svako oštećivanje neke, u pravilu tuđe stvari, a koje nema praktične ili materijalne motive; u užem smislu se pod time podrazumijeva oštećivanje ili nagrđivanje kulturnih objekata kao što su spomenici, grobnice, natpisi, slike i sl. Vandalizam može biti imati religijske, ideološke ili političke motive, ali i biti motiviran zadovoljstvom koji počiniteljima pruža njihova destrukcija.

Iako tragovi aktivnosti koje se mogu nazvati vandalizmom datiraju od samih početaka historije, izraz vandalizam potiče od Vandala, germanskog naroda koji je u 6. vijeku zauzeo i opljačkao Rim, a što je kod kasnijih historičara od Vandala učinilo oličenje bezobzirnih barbarskih uništavača civilizacije. Sam je izraz prvi put godine 1794. koristio Henri Grégoire, biskup od Bloisa, kako bi opisao uništavanje objekata Rimokatoličke crkve od strane francuskih revolucionara.

Odnos prema vandalizmu u modernom svijetu je u pravilu negativan. U određenim sredinama se, pak, vandaliziranje smatra prihvatljivim kada su u pitanju simboli ideologija, režima ili svjetonazora koji se smatraju neprihvatljivima, a u nekim modernim društvima postoji i mišljenje da vandalizam predstavlja izraz "autentične" urbane i moderne kulture, odnosno da sam po sebi predstavlja umjetnost. Takav je stav posebno izražen kada su u pitanju grafiti, a kao primjer "vandala"-umjetnika se navodi Banksy. Većina država, s druge strane, vandalizam obično nastoji zabraniti zakonom, odnosno takva djela tretira kao kaznena djela ili prekršaje; pri tome se obično gleda da li se vandalizirani predmeti nalaze u javnom ili privatnom vlasništvu, odnosno kakva je njihova materijalna ili simbolična vrijednost.

## Povezano

* 
* Damnatio memoriae
* Ikonoklazam
* Palež
* Kulturocid
Cannaregio

**Cannaregio** je jedan od šest historijskih sestiera u Veneciji, u Sjevernoj Italiji.
Ovom sestieru pripada i venecijansko groblje na otoku San Michele.

## Geografija
Cannaregio nalazi se nalazi na sjeveroistoku Venecije, i drugi je po veličini sestiere u Veneciji, od 150 hektara. i 13.169 stanovnika (2007.), jedino je Castello veći. Ime je dobio po istoimenom Kanalu Cannaregio koji se nalazi u njemu, a on po trstici (*cana* = trstika, od latinski: *calamo*) koja je rasla u tom dijelu Venecijanske lagune prije nego što je naseljen.

## Historija
Cannaregio se počeo graditi u 11. vijeku, kad se teren na otocima počeo isušivati, i kad je produbljen kanal Cannaregio, koji je sve do izradnje željezničkog i cestovnog nasipa u 19. vijeku bio glavna prometnica Venecije za vezu sa kopnom. I u Cannaregiu su se gradile elegantne palače, osobito uz Canal Grande, no Cannaregio je bio ipak kvart radnika, radionica i sirotinje. Od početka 1516, venecijanskim Židovima bilo je zabranjeno napuštati geto u Cannaregiu od zalaska sunca do zore, vrata geta bila su budno čuvana. I pored tih mjera venecijanski židovi uspjeli su zadržati svoje pozicije u gradu kao uspješni trgovci, bankari, apotekari i fizičari, ograničenja njihova kretanja trajala su 270 godine, sve dok Napoleon Bonaparte nije osvojio Mletačku republiku 1797. Za njegove vladavine porušena su vrata i zidovi geta, i otad su svi građani Venecije mogli su živjeti tamo gdje žele. 

U 19. vijeku probijena je izgrađena ulica kroz cijeli Cannaregio, nazvana Strada Nuova, i izgrađen nasip i mostovi za željeznicu i cestu kojom je Venecija spojena sa kopnom u Mestreu i željeznička stanica Santa Lucia. Današnji Cannaregio je osim Strade Nuove, Canal Grandea, željezničke stanice po kojima idu horde turista, mirni stambeni dio Venecije, sa malim lokalnim dućanima i kafeima.

## Znamenitosti
* Ponte delle Guglie
* Ponte degli Scalzi
* Željeznička stanica - Santa Lucia
* Venecijanski Geto
* Sacca della Misericordia
* Ca' d'Oro
* Palazzo Labia
* Ca' Vendramin Calergi u kojem su:
** Muzej Richarda Wagnera (*Museo Wagner*)
** Venecijanski Kazino (*Casinò di Venezia*)
* Isola di San Michele

### Crkve u Cannaregiu
* Santa Maria di Nazareth poznata kao *Chiesa degli Scalzi*
* Santa Maria dei Miracoli
* Madonna dell'Orto
* San Canciano
* San Geremia
* Sant'Alvise
* *San Giovanni Crisostomo*

## Reference

## Vanjske veze

* Fotografije Cannaregia sa portala ''visitvenice.co.uk''
Gde ti je blago onde ti je srce

***Gde ti je blago, onde ti je i srce*** je jedna od poznatih Isusovih izreka. Zabeležena je na više mesta u Novom zavetu.

## Izreka
### Evanđelje po Mateju
Evanđelje po Mateju prenosi sledeći pasus gde Isus govori učenicima da ne "sabiraju" materijalno već duhovno:

### Evanđelje po Luki
Evanđelje po Luki prenosi gotovo isti citat, zajedno sa uputom da treba razdeliti svoju imovinu:

### Evanđelje po Mariji

Evanđelje po Mariji prenosi veoma sličnu Isusovu izreku:

### Izreke Sekstove
Izreke Sekstove, zbirka antičkih poslovica popularna među ranim hrišćanima, sadrži donekle sličnu izreku:

## Tumačenja
Ova izreka se obično tumači u smislu da čovek postaje ono o čemu razmišlja.

## Izvori

## Povezano
* Isusove izreke
* Isusove parabole
San Polo

**San Polo** je jedan od šest historijskih sestiera u Veneciji, u Sjevernoj Italiji.

## Geografija
San Polo nalazi se nalazi na središtu Venecije duž kanala Grande, i najmanji je po veličini sestiere u Veneciji, od 35 hektara. i 8.000 stanovnika (2007.).

## Historija
San Polo je jedan od najstarijih dijelova grada, koji se počeo obllikovati već prije 9. vijeka, zajedno s prvim dijelovima San Marca oko Rialta. Ime je dobio po trgu Campo San Polo i istoimenoj crkvi koja se nalazi u njemu, to je najveći venecijanski trg nakon Piazze San Marco.

U dijelu San Pola - Rialtu nalazi se najveća venecijanska tržnica već od 1097., tako da je tu izgrađen prvi pontonski most preko kanala Grande već 1181., a današnji zidani Ponte di Rialto u 16. vijeku. Zapadni dio ovog sestiera poznat je po crkvama, a istočni - koga često zovu *[[Rialto]]*, poznat je po svojim palačama.

## Znamenitosti San Pola
Najveća atrakcija ovog sestiera je Ponte di Rialto, od ostalih znamenitosti valja spomenuti crkve; San Giacomo di Rialto (koja je po legendi najstarija venecijanska crkva iz 5. vijeka), Santa Maria Gloriosa dei Frari, bratovšine San Rocco i San Giovanni Evangelista i Campo San Polo.

## Reference

## Vanjske veze

* Il sestiere San Polo
Istina će vas osloboditi

**Istina će vas osloboditi** je čuvena Isusova izreka, zabeležena u kanonskom Evanđelju po Jovanu i nekanonskom Evanđelju po Filipu.

Putem ove izreke Isus spoznaju istine izravno povezuje sa oslobođenjem.

## Evanđelje po Jovanu
U Evanđelju po Jovanu Isus povezuje spoznaju istine sa slobodom, a greh sa ropstvom:

## Evanđelje po Filipu
Evanđelje po Filipu navodi istu izreku zabeleženu kod Jovana, zajedno sa kratkim tumačenjem koje povezuje neznanje sa ropstvom:

## Tumačenja
Mirko Đorđević naglašava da Isusova istina nije imala nikakav nacionalni, religijski niti ideološki predznak:

U Jevanđelju po Jovanu, Isus objašnjava učenicima da oslobođenje znači oslobođenje od greha. Čovek greši usled neznanja i postaje rob greha. Spoznajom istine, čovek prestaje da robuje grehu i postaje slobodan.

## Izvori

## Povezano
* Isusove izreke
* Isusovo učenje