open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Agente 077 missione Bloody Mary

***Agente 077 missione Bloody Mary*** () je italijanski akciono-pustolovni film sniumljen 1965. godine u režiji Sergija Griecoa. Predstavlja prvi dio trilogije eurospy filmova o Tajnom agentu 077 gdje je naslovnog junaka tumačio američki glumac Ken Clark. Radnja prikazuje napore protagonista da spriječi kriminalce da ucijene svijet ukradenim nuklearnim oružjem. Iste godine je snimljen nastavak pod naslovom *[[Agente 077 dall'Oriente con furore]]*.

## Cast
*Ken Clark...  Dick Malloy
*Helga Liné ...  Elsa Freeman
*Philippe Hersent ...  Lester
*Mitsouko ...  Kuan
*Umberto Raho ...  Prof. Betz (as Umi Raho)
*Silvana Jachino ...  Juanita (as Susan Terry)
*Antonio Gradoli  (as Anthony Gradwell)
*Andrea Scotti
*Brand Lyonell
*Peter Blades
*Peter Bach
*Franca Polesello
*Pulla Coy
*Mirko Ellis
*Erika Blanc

## Reference

## Vanjsk veze
* 
*YouTube
Agente 077 dall'Oriente con furore

***Agente 077 dall'oriente con furore*** () je italijansko-francusko-španski špijunsko-akcioni film snimljen 1965. godine u režiji Sergija Grieca. Predstavlja drugi drio trilogije eurospy filmova o Tajnom agentu 077, koga je tumačio američki glumac Ken Clark. Radnja prikazuje kako se naslovni protagonist suprotstavlja kriminalnoj organizaciji koja je otela naučnika čiji uređaj može uništiti cijeli svijet. Kritičari su film, koji kao i svi iz serije, predstavlja pokušaj imitacije serije o Jamesu Bondu, shvatili kao svojevrsni homage *[[Iz Rusije sa ljubavlju]]*.

## Uloge
* Ken Clark ...  Dick Maloy - agent 077
* Margaret Lee ...  Evelyn Stone
* Fabienne Dali ...  Romy Kurtz, kćer prof. Kurtza
* Evi Marandi ...  Simone Degas
* Philippe Hersent ...  Heston - evropski šef CIA-a
* Mikaela ...  Dolores Lopez (kao Michaela)
* Fernando Sancho ...  Gost restorana
* Loris Bazzocchi  (kao Loris Barton)
* Ennio Balbo ...  Profesor Kurtz
* Claudio Ruffini ...  Goldwynov plavokosi udarač
* Franco Ressel ...  Goldwyn (kao  Frank Ressel)
* Tomás Blanco
* Pasquale Basile  (kao Pat Basil)
* Lorenzo Robledo ...  Mike (kao Norman Preston)
* Gianni Medici  (kao John Hamilton)
* Jean Lyonel

## References

## Vanjske veze
* 
* YouTube
De finibus bonorum et malorum

**De finibus bonorum et malorum** (o krajnostima dobra i zla) filozofska je rasprava, koju je napisao slavni rimski orator Marko Tulije Ciceron. 

## Opis djela

Predstavlja tri vodeća pogleda na takozvani "finis", to jest krajnji cilj života: epikurski, stoički, i pogled Peripatetika. Svaki od ovih pogleda predstavlja se u liku jednog od Ciceronovih prijatelja, zastupnika jednog ili drugog gledišta, i nakon svakog izlaganja slijedi Ciceronova kritika ili "refutatio". Na ovaj način slavni orator izbjegava, ovdje kao i mnogo gdje drugdje, priznati ili prihvatiti bilo koje gledište kao apsolutno istinito.

Potraga za "krajnjim ciljem" - to jest za time što čovjek valja željeti od života ne kao sredstvo za drugi cilj, već kao najviši cilj - od izuzetnog je značaja u starih filozofa. Vjerovalo se da će izbor pravog krajnjeg cilja dati čovjeku, učeniku filozofije, smjer pokreta u kome idući može se sve više i više približiti apsolutnoj vrlini, to jest Bogu.
Dayron Robles

**Dayron Robles** (Guantánamo, 19. studenog 1986.) je kubanski atletičar koji se specijalizirao za 110 metara s preponama.

Robles je rođen u Guantánamu 1986. godine, a prvu medalju osvojio je na juniorskom svjetskom atletskom prvenstvu 2004., gdje je osvojio srebro u disciplini 110 m s preponama. Bila je to jedina kubanska medalja na tom natjecanju. Dvije godine kasnije, osvojio je srebro na 60 metara s preponama na svjetskom dvoranskom prvenstvu, što je bila njegova prva profesionalna medalja. Sezonu je završio poboljšavski svoj dvoranski rekord na 13 sekundi i osvojivši zlato na Centralnoameričkim i karipskim igrama. Sljedeće godine osvaja zlato na Panameričkim igrama, a iste godine postavlja i rekord mitinga od 12.92 sekundi na Svjetskom atletskom finalu u Stuttgartu, a s kojim je postao četvrti najbrži trkač u historiji.

Tokom 2008. godine je doživio vrhunac svoje karijere. Prvo je u Ostravi postavio novi svjetski rekord od 12.87 sekundi na 110 metara s preponama, a onda je s vremenom od 12.93 sekunde osvojio zlatnu medalju na Olimpijskim igrama 2008. godine u Pekingu. Zbog ozljede je propustio većinu natjecanja 2009. godine, ali se 2010. godine vratio pobjedom i rekordom mitinga na dvoranskom prvenstvu u Dohi. Sljedeće godine je ponovo osvojio zlato na svjetskom prvenstvu u Daeguu, međutim je diskvalificiran zbog držanja kineskog trkača Liu Xianga. Na Olimpijskim igrama 2012. godine se kvalificirao za finale, ali nije završio utrku te je osvojio posljednje mjesto.

## Vanjske veze

*
*IAAF "Focus on Athletes" article
Velika siva sova

**Velika siva sova** (), vrsta ptica koja pripada redu sova (Strigiformes) i porodici pravih sova (Strigidae). Za razliku od šumske sove iz istog roda, pripada velikim sovama, telo je dužine od 61 do 84&nbsp;cm i raspon krila oko 140&nbsp;cm u proseku. Ova zbijena sova sivog perja lovi plen uglavnom noću. Ima krupne oči sa žutim beonjačama i nema ušne ćube. Ne nalazi se na IUCN crvenoj listi i procenjene su kao „najmanja briga“ jer ima široko rasprostranjenje.

## Opis vrste

Velika siva sova je jedna od najvećih vrsta sova na svetu. U poređenju sa velikom ušarom ima neznatno duže telo, ali manji raspon krila. Velika siva sova je tamno sive boje, prošarana belim prugama i prugama svetlijih nijansi sive. Na engleskom jeziku je poznata kao „Velika siva sova“ (). Ima velik raspon krila, do 152&nbsp;cm, kod ženki u proseku 142&nbsp;cm, a kod mužjaka 140&nbsp;cm. Teške su od 790 do 1454 g, imaju veliku glavu i dugačak rep. Veličina glave, i istaknut facijalni-disk čine da žute oči izgledaju male. Noge su jako operjale i teško se mogu zapaziti .

## Način života
### Stanište i ishrana
### Gnežđenje i razmnožavanje

## Rasprostranjenost

Vrsta je prisutna u Belorusiji, Kazahstanu, Kanadi, Kini, Litvaniji, Mongoliji, Norveškoj, Rusiji, Sjedinjenim Američkim Državama, Ukrajini, Finskoj i Švedskoj. Vrsta je povremeno prisutna, ili je migratorna vrsta u Nemačkoj i Poljskoj.

## Povezano

* Sova
* Šumska sova
* Dugorepa sova
* Ornitofauna Evrope

## Reference

* 
* 
* 

## Vanjske veze
Nikolaj Tes

**Nikolaj Tes** (latvijski *Nikolajs Tess*, ruski *Николай Тэсс*; 1921.-Riga, 2006.) bio je latvijski i ruski državljanin i bivši operativac Ministarstva državne sigurnosti (MGB) SSSR-a. 
 
2001., 80-godišnji Tes je osuđen za zločine protiv čovječnosti zbog potpisivanja naredbe za deportaciju 138 osoba u dobi od 5 mjeseci do 80 godina tijekom sovjetskih deportacija u Latviji 1949., od kojih je 11 umrlo u egzilu. Tes se smatrao da nije kriv zbog toga jer je djelovao na dužnosti svega 2,5 mjeseci te je jedino pregledavao već prethodno sastavljenu listu. Žalio se vrhovnom sudu Latvije, ali mu je presuda pravomoćno potvrđena 2003. Pošto je imao rusko državljanstvo, Ruska Federacija je kritizirala Latviju zbog pokretanja sudskog postupka protiv "bespomoćnog ratnog veterana" koji se "ne može držati odgovornim za djela koja se nisu smatrala ilegalnima pod sovjetskim zakonom".

2006. umro je u bolnici u Rigi u dobi od 86 godina. Europski sud za ljudska prava dobio je njegovu žalbu na presudu, ali je odlučio da je nenadležan za slučaj.
## Povezano
*Vasilij Kononov
*Arnold Meri
## Izvori

## Literatura
*
Istarski egzodus

**Istarski egzodus** (talijanski *Esodo giuliano dalmata*) se odnosi na iseljavanje autothonih Talijana iz teritorija Jugoslavije, poglavito Istre, ali i gradova Zadar i Rijeke tijekom i nakon drugog svjetskog rata.

Istra, Rijeka i Zadar su bili etnički miještovita područja, sa hrvatskim, talijanskim i slovenskim zajednicama. Nakon prvog svjetskog rata, ta je područja pripojila Italija. Nakon drugog svjetskog rata, ta su područja zauzeli Titovi partizani, te su postali dio Jugoslavije nakon mirovnog sporazuma sa Italijom 1947., izuzev regija Muggia i San Dorligo della Valle.

Egzodus Talijana se počeo odigravati 1943., a dovršen je potpuno 1960. Broj raseljenih je predmet rasprava, ali Vijeće Europe navodi brojku od 300.000 do 350.000 Talijana koji su napustili Jugoslaviju.

Formalna odgovornost jugoslavenskih vlasti za egzodus je predmet rasprava među historičarima i akademicima, iako se smatra da je uspostavljen pritisak na Talijane (ubojstva i strijeljanja tijekom drugog svjetskog rata, npr. fojbe; od 1947. manje nasilne metode poput nacionalizacije, nepravednih poreza i oduzimanja imovine) doveo do toga da nisu imali puno izbora izuzev emigracije.

Nesređeni slučajevi imovine Talijana i danas su izvor stanovitih trzavica između Italije i moderne Hrvatske.
## Reference

## Vanjske veze
*Istarski egzodus na Istarska enciklopedija
*Talijanima treba omogućiti da ponovno kupe kuće koje su im u Hrvatskoj oduzete intervju: Ariggo Petacco
*Egzodus talijanskog stanovništva iz Istre 1945.-1956  Dukovski, Darko, 2001.
The President's Analyst

***The President's Analyst*** () je američka science fiction filmska komedija snimljena 1967. godine u režiji Theodorea J. Flickera. Protagonist, čiji lik tumači James Coburn, je psihijatar angažiran da obavlja psihonalizu američkog predsjednika te tako dobija pristup najpovjerljivim državnim tajnama zbog kojih postaje predmetom zanimanja suparničkih obavještajnih službi, ali i razotkriva veliku zavjeru telekomunikacijskih kompanija koje žele uvesti kontrolu uma svih američkih građana. Radnja prikazuje kako mu zbog toga život dođe u opasnost, te je prisiljen bježati, pri čemu mu pomažu profesionalni ubica (čji lik tumači Godfrey Cambridge) i gej sovjetski agent (čiji lik tumači Severn Dardern).

*The President's Analyst* je sa jedne strane bio parodija tada izuzetno popularnih špijunskih filmova (uključujući one u kojima je glumio sam Coburn), ali je također nastojao iskoristiti antiestablishmentsko raspoloženje mlade publike, pa je na satirički način obrađivao dotadašnje hollywoodske  "svete krave" kao što su institucija američkog predsjednika ili FBI, čiji je šef u filmu (koga glumi Water Burke) modeliran prema tada moćnom, ali kontroverznom J. Edgaru Hooveru. Studio Paramount Pictures je, prema svjedočenju njegovog mladog šefa Roberta Evansa, zbog toga bio izvrgnut pritisku od strane FBI i CIA-e, pa su u postprodukciji obje organizacije dobile fiktivna imena (zbog čega se film morao naknadno nasikronizirati). *The President's Analyst* nije imao uspjeha kod publike, ali ga je hvalila kritika. Kasnijim je historičarima postao zanimljiv kao jedan od prvih hollywoodskih filmova koji se, iako na humorističan način, pozabavio pitanjem gubitka privatnosti i svemoći države nasprot pojedinca u suvremenom svijetu, a što su motivi koji će postati popularni kod hollywoodskih filmaša u sljedećim decenijama.

## Uloge
* James Coburn ... Dr. Sidney Schaefer
* Godfrey Cambridge ... Don Masters
* Severn Darden ... V.I. Kydor Kropotkin
* Joan Delaney ... Nan Butler
* Pat Harrington, Jr. ... Arlington Hewes
* Barry McGuire ... Old Wrangler
* Jill Banner ... Snow White
* Eduard Franz ... Ethan Allan Cocket
* Walter Burke ... Henry Lux
* Will Geer ... Dr. Lee-Evans
* William Daniels ... Wynn Quantrill
* Joan Darling ... Jeff Quantrill
* Sheldon Collins ... Bing Quantrill
* Arte Johnson ... Sullivan
* Martin Horsey ... 1st Puddlian

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
*
Missione speciale Lady Chaplin

***Missione speciale Lady Chaplin*** () je italijansko-francusko-španski špijunsko-akcioni film snimljen 1966. godine u režiji Alberta De Martina i Sergija Grieca. Predstavlja završni dio trilogije eurospy filmova o Tajnom agentu 077, koga je tumačio američki glumac Ken Clark. Naslovni lik, koji tumači Daniela Bianchi, je lijepa modna dizajnerica koja postane upetljana u spletke oko potopljene američke nuklearne podmornice sa atomskim bojevim glavama.

## Uloge
* Ken Clark 	... Dick Malloy 
* Daniela Bianchi 	... Lady Arabella Chaplin 
* Helga Liné 	... Hilde
* Jacques Bergerac 	... Kobre Zoltan
* Mabel Karr ... Jacqueline
* Alfredo Mayo 	... Sir Hillary
* Philippe Hersent ... Heston
* Ida Galli 	... Constance Day  
* Tomás Blanco 	... Inspector Soler

## Izvori

## Vanjske veze
*
Requiem per un agente segreto

***Requiem per un agente segreto*** () je italijansko-špansko-zapadnonjemački špijunski film snimljen 1966. godine u režiji Sergija Solime. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Stewart Granger, je ostarjeli i amoralni obavještajac koji je spreman prihvatiti svaki zadatak za svakog poslodavca ukolko za to dobije dovoljno novaca. Requiem, koji se djelomično snimao na lokacijama u Maroku, je predstavljao posljednji *[[eurospy]]* film u karijeri Sergija Solime, te se navodi kao jedan za svoje vrijeme mračnijih  primjera žanra.

## Uloge
* Stewart Granger: Jimmy Merrill
* Daniela Bianchi: Evelyn
* Peter van Eyck: Oscar Rubeck
* Giulio Bosetti: Erik
* Maria Granada: Betty Lou
* Giorgia Moll: Edith
* John Karlsen: Franco
* Luis Induni: Charles Bressart
* Gianni Rizzo: Atenopoulos

## Izvori

## Vanjske veze
*
Kiuruvesi

**Kiuruvesi** (što doslovno prevedeno znači *[[ševe|Ševino]] [[jezero]]*) je grad i općina na jugoistoku Finske od 8,752 stanovnika, u Regiji Sjeverna Savonija.

## Geografija

Kiuruvesi leži na ušću rijeke Koskenjoki u jezero Kiuruvesi, udaljen 120 km sjeveroistočno od administrativnog centra regije Kuopia i oko 484 km sjeverno od Helsinkija.

## Historija

Općina Kiuruvesi formirana je 1873., kad su lokalni poljoprivrednici zaključili da je njihova zajednica 
narasla dovoljno velika, da bi postala samostalna općina. Odabrali su ševu za motiv općinskog grba. 
U to vrijeme mlijeko je bilo njihov glavni proizvod, to je ostalo do današnjeg dana, tako da je ono uz meso baza lokalne ekonomije.

Početkom 1993. Općina Kiuruvesi dobila je status status grada.

## Atrakcije

Svakog jula održava se petorodnevni festival **Iskelmäviikko**, na kom nastupaju najpopularniji mladi finski pjevači i plesači, on je vrhunac natjecanja koje se održava u brojnim gradovima, pa samo oni koji pobjede na lokalnom natjecanju sudjeluju u finalu u kom se odabiru najbolji.

## Privreda i transport

Kiuruvesi i danas proizvodi više mlijeka i mesa od bilo kojeg drugog kraja u Finskoj, ukupno 47 milijuna litara mlijeka godišnje. 
Ipak nije samo poljoprivreda ono čim se stanovnici bave, već je to i šumarstvo i proizvodnja predmeta od metala.

Preko Kiuruvesija ide željeznička pruga Iisalmi - Ylivieska, i cesta 27, dok su magistrale 4 i 5 udaljene tridesetak km. 
Najbliži veći aerodrom je onaj u Kuopiju, ali postoji i jedan manji za sportske avione udaljen 4&nbsp;km od centra grada.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Kiuruvesi''
Kiuruvesi (jezero)

**Kiuruvesi** (što doslovno prevedeno znači *[[ševe|Ševino]] [[jezero]]*) je srednje veliko jezero u sredini Finske u Regiji Sjeverna Savonija dio sliva rijeke Vuoksi.

## Karakteristike

Jezero Kiuruvesi leži na nadmorskoj visini od 88.4 metra, maksimalna dubina mu iznosi - 8 m a prosječna 1.4 m, a ukupna površina 14,31 km².

Na njegovom sjevernom kraju na ušću rijeke Koskenjoki leži istoimeni grad Kiuruvesi.
## Reference

## Vanjske veze
* ''Kiuruvesi''
Pukkila

**Pukkila** (švedski: *Buckila*) je općina na jugu Finske od 2,013 stanovnika.

## Geografija

Pukkila leži u Regiji Uusimaa (u podregiji Porvoo) na rijeci Porvoonjoki, udaljena 43 km sjeverno od 
Porvooa i 81&nbsp;km istočno od administrativnog 
centra regije i glavnog grada države Helsinkija.

## Historija

Pukkilaa je za srednjeg vijeka bila feud čiji je prvi poznati vlasnik bio neki Sipi Laurinpoika, evidentiran oko 1540.
Između 1615. - 1683. pripadala je porodici Munck (Fulkila), kasnije je imanje podjeljeno na više porodica.

Teren Pukkile bio je močvorni kraj pun jezera i bara, sve do 1837, kad je započelo njihovo isušivanje. Danas se na njihovom mjestu nalaze oranice.

Općina Pukkila osnovana je 1898. u vrijeme reformi za Velikog Vojvodstva Finska.

Nekadašnji stanovnik Pukkile - Onni Nurmi ostavio je 1959. oporučno svojih 800 dionica  kompanije Nokia (koje je kupio kad je ona osnovana kao tvornica gumenih čizama) općini da ih upotrijebi za  njegu starijih ljudi. One su 1997. vrijedile - 56 872 dionica, a dvije godine kasnije - 1999., vrijedile su 227 488 dionica.
Nakon dugotrajne pravne bitke dionice su pripale općini koja njihovim prihodom financira starački dom.

## Privreda

Poljoprivreda i šumarstvo su glavni izvori prihoda stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Pukkila''
Askola

**Askola** je općina na jugu Finske od 5,064 stanovnika.

## Geografija

Općina Askola leži u Regiji Uusimaa (u Podregiji Porvoo), duž rijeke Porvoonjoki, udaljena dvadesetak km sjeverno od Porvooa i Baltičkog mora, a 50 km istočno od
administrativnog centra regije i glavnog grada države Helsinkija.

Unutar općine leži 12 naselja, to su; Askola, Huuvari, Juornaankylä, Korttia, Monninkylä, Nalkkila, Nieto, Puharonkimaa, Särkijärvi, Tiilää, Vahijärvi i Vakkola.

## Historija

Crkva u Askoli se 1639. odvojila od Parohije i postale samostalna parohija. Današnju drvenu crkvu 
podignuo je 1799. poznati graditelj Matti Åkergren.

Općina Askola osnovana je 1896. u vrijeme Velikog Vojvodstva Finska.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Askola''
Loviisa

**Loviisa** je grad i općina na jugu Finske od 15,595 stanovnika.

## Geografija

Loviisa leži u Regiji Uusimaa (u podregiji Porvoo), na obali Baltičkog mora, udaljena 87 km istočno od glavnog grada države Helsinkija i svega 37 od Porva.
Loviisa je multietički grad sa dva službena jezika, jer 56% stanovnika govori finski, ali njih 43% švedski, dok 
njih 1% ima neki drugi jezik kao materinji.

## Historija

Današnja Loviisa je osnovana 2010. ujedinjenjem dotadašnjih općina Loviisa, Liljendal, Pernaja i Ruotsinpyhtää u novi grad.

Sama Loviisa osnovana je 1745. kao pogranična fortifikacija prema Carskoj Rusiji.

Grad je širom Finske poznat po ostatcima svojih fortifikacija i drvenim kućama u centru.

## Privreda

Najveći poslodavci u gradu su luka i Nuklearna elektrana Loviisa.

## Pobratimski gradovi

* , Haapsalu 
* , Hillerød
* , Horten
* , Karlskrona
* , Ólafsfjörður
* , Paks
* , Kahramanmaraş

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Loviisa''
Forssa

**Forssa** je grad i općina u sredini južne Finske od 17,521 stanovnika.

## Geografija

Forssa leži u Regiji Prava Tavastija u trokutu između tri najveća finska grada, na križanju cesta  2 i 10, udaljena 
109 km sjeverno od glavnog grada države Helsinkija, 93&nbsp;km južno od Tamperea, i 86&nbsp;km istočno od 
Turkua.

## Historija

Historija Forsse započela je 1847. kad je švedski industrijalac Axel Wilhelm Wahren osnovao predionicu pamuka na rijeci Loimijoki.

Kako je on pored tvorničkih zgrada, gradio i domove za radnike, ali i bolnicu, biblioteku, trgovine i školu, uskoro se pored predionice razvilo veliko naselje koje je 1923. postalo općina, a 1964. dobilo i povelju o statusa grada.

U isto vrijeme izgradile su se nove magistralne ceste prema Turkuu, Poriju i Helsinkiju pa je bolja povezanost ubrzala razvoj grada.

## Pobratimski gradovi

* , Södertälje (1946) 
* , Sarpsborg (1951) 
* , Struer (1951) 
* , Serpuhov (1964)  
* , Tierp (1969)  
* , Gödöllő (1990) 
* , Sault Ste. Marie (1991)

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Forssa''
Troppo per vivere... poco per morire

***Troppo per vivere... poco per morire*** (), u međunarodnoj distribuciji poznat pod engleskim nazivom ***Your Turn to Die*** () je italijansko-francuski kriminalistički film snimljen 1967. godine u režiji Michelea Lupoa. Protagonist, koga tumači Claudio Brook, je novinar koji uz pomoć manekenke (čiji lik tumači Daniela Bianchi) nastoji pronaći dragulje ukradene u pljački.

## Uloge
* Claudio Brook ... Robert
* Daniela Bianchi ... Arabella
* Sidney Chaplin ... Inspektor Chandler
* Jess Hahn ... Boris
* Yves Vincent ... Felton
* Stefania Careddu ... Katja
* Paolo Gozlino ... Gordon
* Harriet White ... Pomoćni ljekar
* Nazzareno Zamperla ... Flash
* Anthony Dawson ... Dr. Evans
* Jacques Herlin ... Glumac na recitalu 
* Andrea Bosic as Diplomat 
* Tina Aumont ... Dolly
* Raymond Bussières ... Kondukter 
* George Wang ... Chang 
* John Karlsen
* Guido Lollobrigida

## Vanjske veze
*
Loimijoki

**Loimijoki** je rijeka na zapadu Finske duga 114 km, najveća pritoka rijeke Kokemäenjoki.

## Geografija

Loimijoki izvire iz jezera ušća u Općini Tammelaja, od tamo teče prema jugu preko gradova Forssa, Loimaa do ušća u Kokemäenjoki kod grada Huittinena.

Loimijoki  ima sliv velik  3140 km², od tog je najveći dio pod šumama i oranicama, pa je dosta mutan i blatnjav.

## Reference

## Vanjske veze
Životinje u svemiru

**Životinje u svemiru** uključuju razne vrste koje su lansirane u svemir zbog bioastronautičkih pokusa, primarno testiranja izdržljivosti svemirskih letjelica i istraživanja nezemaljskih utjecaja poput mikrogravitacije na žive organizme. Slanja sisavaca u svemir prethodila su prvim lansiranjima astronauta. Uspješne programe lansiranja životinja dosad je provelo ukupno šest zemalja – Sjedinjene Države, Sovjetski Savez, Francuska, Kina, Japan i Iran.

## Kronologija
Kronologija najvažnijih lansiranja životinja iznad Karmanove linije (100 km n. v.):

## Povezano
* Ljudi u svemiru
* Biljke u svemiru

## Literatura
*  

## Vanjske veze

*  Gray, Tara (2. 8. 2004): ''A Brief History of Animals in Space'' , NASA
*  Dohrer, Elizabeth (25. 9. 2012): ''Laika the Dog & the First Animals in Space'', Space
*  Зима, К. (13. 12. 2008): ''Они проложили дорогу в космос'', Телестудия Роскосмоса
The Hospital

***Bolnica*** (engleski *The Hospital*) američki je satirični dramski film iz 1971. koji je režirao Arthur Hiller a napisao Paddy Chayefsky, koji je ujedno i narator filma. Glavne uloge tumače George C. Scott, Diana Rigg, Barnard Hughes i Richard A. Dysart. Radnja se odvija oko doktora Herberta Bocka, koji zapada u krizu suočen sa raznim problemima u bolnici, sve dok ne upozna privlačnu pacijenticu.

*Bolnica* je nagrađena Oscarom, Zlatnim globusom i BAFTA-om za najbolji scenarij. Iako je odbio primiti Oscara prethodne godine za *[[Patton (film)|Pattona]]*, Scott je nominiran za najboljeg glumca. Scott i Diana Rigg su nominirani i za Zlatni globus za najbolje glumce u drami. Na Berlinaleu, film je dobio i posebnu nagradu žirija.

## Glavne uloge
* **[[George C. Scott]]** - Dr. Herbert "Herb" Bock
* **[[Diana Rigg]]** - Barbara Drummond
* **[[Robert Walden]]** - Dr. Brubaker
* **[[Barnard Hughes]]** - Edmund Drummond i Dr. Mallory
* **[[Richard A. Dysart]]** - Dr. Welbeck
* **[[Stephen Elliott (glumac)|Stephen Elliott]]** - Dr. John Sundstrom
* **Andrew Duncan** - William "Willie" Mead
* **[[Donald Harron]]** - Milton Mead
* **[[Nancy Marchand]]** - Christie
* **[[Jordan Charney]]** - Hitchcock
* **[[Roberts Blossom]]** - Guernsey
* **[[Lenny Baker]]** - Dr. Howard Schaefer
* **[[Richard Hamilton (glumac)|Richard Hamilton]]** - Dr. Ronald Casey
## Vanjske veze
* 
* 
*
Donji Varoš (Kotor-Varoš)

**Donji Varoš** je, po starini, drugo naselje – mahala – u Kotor-Varošu. Kao i ostali varoši u Regionu, nastao je uz mjesnu tvrđavu. Naseobina Varoš razvijala se uz  Kotor, koji je od osnutka bio stolno mjesto porodice Hrvatinića.
 Prema izvorima iz osmanlijske i austrougarske vladavine, Varoš (uključujući i Donji Varoš) se deklinirao kao imenica muškog roda.

Donji Varoš obuhvata sjeveroistočni dio nekadašnje ulice Idriza Masle (danas Svetozara Miletića), do potoka Uzlomac (desna pritoka Vrbanje), uključujući i Varošku džamiju (u današnjoj ulici Svetozara Miletica) i nekada kultno sastajalište mladeži i penzionera: kafe-bar i disko klub "Kesten".

Donji Varoš se brže urbanizirao od naselja Kotor,  ispod same utvrde, a do danas je razvio i industrijsku zonu, posebno u tehnologiji kože i proizvodnji kožne galanterije, kao i obuće, u KPRO Proleter.

Pedesetih i šezdesetih godina 20. stoljeća, naziv ovog naselja se spajao sa nazivom Kotor – u Kotorvaroš.

## Historija

Džamija u Donjem Varošu otvorena je 1938. godine, na zemljištu koje je vakufnamom poklonila porodica Imamović. Muho Imamović uvakufio je na dijelu svog posjeda i harem džamije, uključujući i džematsko mezarje. Srpske (para)vojne i policijske snage srušile su džamiju do temelja, 1992. Rušenje je pokušao spriječiti Muho Imamović, koji i doslovno raznesen ekspozijom u toku miniranja.
 
U anarhiji koja je nastala tokom oslobađanja Kotor Varoša, 1945, ubijeno je 13 mladića (uzrasta 13-18 godina) iz kotorvaroških muslimanskih imućnih i obrazovanih porodica, među kojima su sin Hafiza i  hodže Semiza i Kasim-beg Alibegović, sin Muharem-bega Alibegovića. Za zločin su okrivljeni članovi porodice Fazlić, koji su kasnije degradirani.

Tokom rata u Bosni i Hercegovini (1992-95.), Donji Varoš je zadesila ista sudbina kao i ostala nesrpska naselja u dolini Vrbanje. Vojska Republike Srpske, policijske i paravojne snage su porušili okolna bošnjačka sela, osobito ona uzvodno uz Vrbanju do Kruševa Brda, kao i sva bošnjačka sela nizvodno do Banje Luke.. Lokalno stanovništvo je ubijano, a glavnina je protjerana.

## Stanovništvo
Kao posebna popisna jedinica, Varoš se prvi put izdvaja 1931. godine.

Poznatije starosjedilačke prodice iz Donjeg Varoša su:

*Alibegović,
*Beganović.
*Čauš,
*Čaušević,
*Hadžiselimović,
*Hozić,
*Imamović,
*Karaselimović,
*Mehmedović,
*Memišević,
*Omerkadić,
*Selman,
*Spahić,
*Šugić,
*Zaimović i druge

## Povezano
*Varoš
*Kotor
*Kotor-Varoš
## Reference
Kotor (tvrđava)

**Kotor** ili Kotor-grad je bio srednjovjekovna utvrda iznad današnjeg naselja Kotor u Kotor-Varošu, Bosna i Hercegovina, Republika Srpska, općina Kotor-Varoš. Nalazio se u Donjim Krajima, Župa Vrbanja. U nekim novijim (2002.) izvorima stoji da se naselje ispod utvrde zove Kotorište, što nikada nije odgovaralo stvarnom stanju, jer je Kotorište kotorvaroško naselje na suprotnoj (desnoj) obali Vrbanje.

U izvornom obliku (čije razvaline i danas postoje), u Kotoru je bila kula, nešto poviše na grebenu iznad rijeke Jakotine i tamnica (neposredno iznad vodopada). Kula i tamnica su bile povezane kamenim (izlomljenim) stepeništem. U kuli se, sve do oslobođenja Kotor-Varoši, 1945., nalazilo zvono impozantnog promjera: 5 m. Njegova dalja sudbina je nepoznata.

Prvi put Kotor  se pominje 1382., kada je pripadao hercegu Hrvoju Vukčiću Hrvatiniću (oko 1350. - 1416.). Kao jamčevinu  za pozajmljeni novac 1412. ga je dobila njegova žena Jelena. Kotor je i dalje ostao omiljena Hrvojevo odredište, u kojoem je i umro.

Kotor je kasnije postao dio Jajačke Banovine, a Osmanlije su ga osvojile 1519., 52 godine nakon zvaničnog pada Bosne. Okupatorske snage su nadirale niz dolinu Vrbanje, a najsnažniji otpor njihovom daljem prodoru pružila je odbrana Korora u Boju na Večićkom polju, nakon čega su Osmanlije veoma brzo zauzeli i Banjaluku, Srbac i Kobaš, Derventu i cijelu Posavinu. Nakon toga, nakratko su prešli i u Slavoniju.

Timari kotorskih mustafhiza su bili čak u selima oko Visokog i Visočkog Dubrovnika (vjerovatno glavne trgovinske ispostave). Hamdija Kreševljaković pretpostavlja da su mustafhizi „u Kotor premješteni iz nekog grada, koji je bio bliži Visokom“. 
Sve do 1838., Kotor je imao sopstvenu posadu. Za vrijeme austrijske okupacije desne obale Save, u Kotor je premještena posada i uprava Kobaške kapetanije, koja je sudbeno bila u nadležnosti Jajačke kapetanije. Zabilježeno je da je 1833. U utvrdi Kotor bio samo jedan top.

Hamdija Kreševljaković dalje piše, prema nepisanim izvorima:

Kreševljaković uzima Jukića kao izvor da se grad i tvrđava Kotor zovu Bobas, „a u narodu se i danas čuje *Bobac*". Da je otišao u naselje Kotor, saznao bi da se tako nazivaju vodopad ispod bivše tamnice i  snažan izvor (točak), jedan od njih više, pitke vode. Još 1960-tih, za ramazanske iftare, voda se odnosila i u najudaljenija domaćinstva Kotor-Varoši. Stanovništvo Kotora je govorilo da je bilo **"na Bobācu"**, dok su oni iz ostalih dijelova grada insistitali na, navodno, "pravilnom" **Bobas**.

Današnji izgled kule i tamnice je primjer nebrige i zapuštenosti značajnog spomenika srednjovjekovne kulture, a lokalne vlasti neće ili ne znaju da ih iskoriste kao vrijedno i unosno turističko dobro. Ostaci Hrvojeve tvrđave se nalaze na Privrermenoj listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine.

## Povezano
* Kotor-Varoš
* Hrvoje Vukčić Hrvatinić
* Večići
* Boj na Večićkom polju

## Reference
The Once and Future King

***The Once and Future King*** () je fantastični roman engleskog pisca T. H. Whitea, objavljen 1958. godine, poznat kao jedno od najpopularnijih djela inspiriranih legendama o kralju Arthuru u suvremenoj književnosti.

White je roman velikim dijelom temeljio na znamenitom srednjovjekovnom epu Thomasa Malorya - *[[Le Morte Darthur]]*, ali i na vlastitim iskustvima iz Drugog svjetskog rata koga je zbog svojih pacifističkih uvjerenja proveo u neutralnoj Irskoj. Radnja je smještena u "Gramarye", fiktivnu/alternativnu verziju Britanije u 14. vijeku (gdje se stvarni historijski događaji i ličnosti smatraju mitom). Sastoji se od ukupno četiri knjige u kojima se opisuje odrastanje i obrazovanje mladog Arthura, njegovo postajanje kraljem, nastojanje da se preko Vitezova Okruglog stola i promicanjem ideala viteštva uvede red i zakon na otok, ali kako ih uništi ljubavna veza njegove supruge Guinevere sa njegovim glavnim vitezom Sir Lancelotom, odnosno sukob s vlastitim sinom, zlim princom Mordredom.

U originalnom izdanju se roman sastojao od četiri toma:
* *[[The Sword in the Stone]]* (napisan 1938);
* *[[The Queen of Air and Darkness]]* (napisan 1939);
* *[[The Ill-Made Knight]]* (napisan 1940);
* *[[The Candle in the Wind]]* (napisan 1958).

Godine 1977. je posthumno objavljen i peti, naknadno pronađeni tom pod naslovom  The Book of Merlyn (originalno napisan 1941. godine).

The Sword in the Stone, prvi dio romana, je godine 1963. poslužio kao predložak za znameniti Disneyev animirani film Mač u ''kamenu''. Cijeli roman (u verziji iz 1958. godine), je, pak poslužio kao predložak za popularni brodvejski mjuzikl ''Camelot'', a koji je 1967. godine adaptiran u istoimeni film.

## Vanjske veze
* 
* ''The Once and Future King'' Study Guide at Wikibooks
* ''NLS/BPH: Minibibliographies, The Once and Future King'' by T. H. White
* Essay: "The Importance of the Second World War to T.H. White's ''Once and Future King''". 
* 1958 review by Ken Slater
Boj na Večićkom polju

**Boj na Večićkom polju** je samo jedan od zanemarenih događaja u historiji Bosne. Prateći kontekstualne izvore, može se pouzdano datirati u period između pada države Bosne (1463.) i definitivnog pada administrativnog centra Vrbanjske doline (grad Kotor, 1519.) pod  osmanlijsku upravu. Sa visokom vjerovatnoćom se može pretpostaviti da je to bila posljednja bitka za odbranu Kotora. S tim u vezi postavlja se i pitanje da li je "Bosna šaptom pala" ubistvom svog posljednjeg kralja ili nakon konačne kapitulacije njene vojske.

## Historija
Večićko polje je oduvijek imalo egzistencijalni značaj za lokalno stanovništvo. Najprije je bilo izvor osnovnih prihoda od poljoprivrede i ostalih djelatnosti lokalnog stanovništva koje se mogu razvijati na plodnim riječnim nanosima. U davnoj prošlosti bilo je značajno i za opstanak države Bosne.

Večićko  polje je bilo poprište velike  bitke za odbranu Bosne od najezde Osmanlija.  Tada su se oko Mlâvâ, plićaka i gaza na Vrbanji (između Večića i Vrbanjaca)  sukobila osmanlijska vojska sa  braniteljima Bosne – probosanskm snagama iz gotovo cijele tadašnje države, nakon povlačenja pred nadmoćnim neprijateljem. Prema historijskom kontekstu, to je bilo oko 1463., tj.  pada Bosne pod osmanlijsku okupaciju, u borbabama za odbranu srednjevjekovne utvrde Kotor. Zahvaljujući tome, ovaj grad (današnji Kotor-Varoš) je pao tek 56 godina nakon toga.

Bitka na Večićkom polju je, poslije prodora  osmanlijske vojske  preko Drine na Cvilinsko polje (na gazovima Jošanica, Cvilin i Šiber/Šibar) bio jedan od najsnažnijih bosanskih otpora nadolazećoj  Osmanlijskoj imperiji. Legenda o tri poginula brata (šehida) u toj bici, na svojevrstan način, do danas ilustrira poštovanje  stanovništva vrbanjske doline herojstva branitelja. Prema ustaljenoj verziji, oni su mrtvi nosili sopstvene glave sve do Večića. Na navodnom mjestu njihove smrti, njima u spomen, na Večićkom polju su podignta tri turbeta. U lokalnimi širim pučkim predanjima se, i bez toga, već stoljećima veliča junaštvo bosanske vojske, unatoč velikom broju izginulih boraca na obje sukobljene strane.
Svojevrsna regionalna atrakcija nekada su bili redovni Aliđunski (Ilindanski, Sveti Ilija) vašeri na Većićkom polju, svakog 2. augusta. Vjerojatno je to bilo tradicionalno zborište starobosanskih obreda, a potom i memorijalno dovište za odavanje poštovanja davne bitke i njenih šehida. Od strane Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine 2003. godine podnesen je zahtjev da se Nekropoli stećaka Trzan i turbeta u Večićima dodijeli status nacionalnog spomenika kulture u BiH .

## Reference

## Povezano
*Historija Bosne i Hercegovine
*Srednjovjekovna Bosna
*Večići
*Vrbanjci
Camelot (mjuzikl)

***Camelot*** je mjuzikl za koji je muziku napisao Frederick Loewe, a stihove i tekst napisao Alan Jay Lerner, premijerno prikazan 1960. godine i poznat kao jedno od najpopularnijih djela te vrste.

Predstavlja adaptaciju romana *[[The Once and Future King]]* engleskog pisca T. H. Whitea, a koji je, pak, bio inspiriran srednjovjekovnim legendama o britanskom kralju Arthuru. Radnja prikazuje kako se kralj  Arthur ženi za Guinevere i kako iz svog dvorca Camelot okuplja Vitezove okruglog stola uspostavljajući zlatno doba mira i pravde, ali i kako će sve to propasti zbog Guinevereine veze s njegovim najboljim vitezom Sir Lancelotom. *Camelot* je nakon premijere imao izuzetan uspjeh te je osvojio četiri nagrade Tony.

Njegovoj popularnosti je, međutim, najviše doprinio tragični događaj nekoliko godina kasnije, odnosno atentat na predsjednika Kennedyja. Nekoliko mjeseci nakon njega je Kennedyjeva udovica Jacqueline Kennedy u intervjuu za časopis Life navela kako je upravo *Camelot* bio mužev najomiljeniji mjuzikl, odnosno da je vlastitu politiku nastojao voditi po istim načelima kao i njegov protagonist, kralj Arthur. Zbog tih riječi se Kennedyjeva administracija, pogotovo kod mladih i idealističkih babyboomera počela nazivati "Camelotom", odnosno zlatnim dobom Amerike.

Godine 1967. je snimljena filmska verzija u režiji Joshue Logana, ali ona, kao i mnogi hollywoodski mjuzikli tog doba, nije imala veliki uspjeh.

Naslovna tema mjuzikla je 1970-ih poslužila za špicu putopisno-obrazovne TV-serije ''Karavan'' koja se prikazivala na programu tadašnjeg JRT.

## Vanjske veze

* 
* Summary, production, and licensing information at Tams-Witmark
* Camelot Audition Advice & Show Information  from MusicalTheatreAudition.net 
* Background of the show and commentary by Judy Harris 
* Study Guide, Bard College 
* Information about the show theatrehistory.com
* Information about recordings, Cast Albumdb.com 
* New York Public Library Blog about Camelot
Ramón Fonst

**Ramón Fonst Segundo** (Havana, 31. kolovoza 1883. – Havana, 10. rujna 1959.) je bio kubanski mačevalac i višestruki olimpijski pobjednik, poznat po tome što je bio prvi Kubanac koji je osvojio olimpijsku medalju te prvi Kubanac koji je osvojio olimpijsko zlato.

Iako je rođen na Kubi, Fonst je većinu svog djetinjstva proveo u Francuskoj, gdje se aktivno bavio mačevanjem. Sa samo 17 godina, Fonst je 1900. godine u Parizu debitirao na Olimpijskim igrama, gdje je iznenađujuće osvojio zlatnu medalju u disciplini mač pojedinačno, porazivši francuskog mečavalca Louisa Perréea, te srebrnu u disciplini mač za amatere protiv profesionalnih učitelja. S ove dvije medalje je postao prvi osvajač medalja iz Latinske Amerike. Na Olimpijadi 1904. godine u St. Louisu, osvojio je još dvije zlatne medalje, u maču i floretu pojedinačno te u floretu ekipno.

Dvadeset godina je izbivao s Olimpijade prije nego je 1924. godine u Parizu ponovo nastupio za Kubu, koja je tada prvi put poslala formalni tim (dotad je Kuba bila predstavljana od strane individualnih sportaša, ali bez formalnog olimpijskog tima). Došao je do polufinala u maču pojedinačno te do četvrtfinala ekipno, ali nije osvojio medalju. Iako se više nije pojavljivao na globalnoj sceni, nastavio je dominirati mačevalačkom scenom u svojoj regiji, osvojivši nekoliko regionalnih natjecanja do 1938. godine.

Nakon završetka profesionalne karijere, Fonst je od 1941. do 1946. bio predsjednik kubanskog Nacionalnog olimpijskog odbora, a kasnije i vladin savjetnik za spor. Umro je 9. rujna 1959. godine u rodnoj Havani.
Hvason-6

**Hvason-6** (ili Hwasong-6) je sjevernokorejska balistička raketa kratkog dometa (SRBM), odnosno taktički balistički projektil. Projektil je derivat sovjetskog R-17 Elbrusa. Hvason-6 nosi NATO-ov kodni naziv **Scud**.

## Razvoj
Sjeverna Koreja je 1988. započela s razvojem naprednijeg projektila od tada postojećeg Hvason-5. S relativno manjim izmjenama, 1989. proizveden je Hvason-6 (*Scud Mod. C* ili *Scud-C*). Prvi put je testiran u junu 1990. godine. Nije poznato je li projektil ušao u punu proizvodnju iste godine ili 1991. Novi Hvason-6 počeo je istiskivati iz uporabe projektil Rodong 1.

## Dizajn
Prijašnji projektil Hvason-5 imao je domet od 330&nbsp;km. Novom modelu 6, domet je udvostručen te iznosi 700&nbsp;km. I količina novog projektila u sjevernokorejskom vojnom inventaru, govori koliko je novi projektil dominantniji u odnosu na prethodni. Tako danas Sjevernokorejska narodna armija ima 180 komada Hvason-5, te između 300 i 600 projektila Hvason-6.

Hvason-6 ima poboljšani sustav navođenja te može prenositi bojevu glavu max. težine od 800&nbsp;kg. Dimenzije projektila identične su onima od Hvason-5.

Balistički projektil dizajniran je da se instalira na kamion s kojeg bi se lansirao. Zbog poteškoća o nabavi ruskih kamiona MAZ-543, Sjeverna Koreja počela je proizvoditi vlastite kamione.

## Proizvodnja
Prema procjenama iz 1999. Sjeverna Koreja proizvela je između 600 i 1000 primjeraka projektila. Od te brojke, 25 projektila je iskorišteno za potrebe testiranja, od 300 do 500 ih je izvezeno, dok sama Sjeverna Koreja koristi između 300 i 600 projektila.

## Izvoz
Izvorni Hvason-6 izvezen je u DR Kongo, Mijanmar i Vijetnam. U Iranu je licencno proizveden Šahab-2 projektil kao kopija izvornog sjevernokorejskog projektila, uz pomoć Sjeverne Koreje. U Siriji je također licencno proizvedena kopija Hvason-6 uz kinesku pomoć.

Također, postoji nepotvrđena pretpostavka da ovaj balistički projektil koriste Kuba i Sudan.

## Korisnici
### Postojeći korisnici
* : primarni korisnik Hvason-6 projektila. Koristi oko 600 projektila.
* 
* : proizvodnja licencne kopije Šahab-2.
* : nepoznat broj projektila.
* : 2009. je isporučeno projektila.
* : koristi Hvason-6 i iransku kopiju Šahab-2.
* 

### Nepotvrđeni korisnici
* : nepotvrđen korisnik.
* : zemlja je 2004. primila brodsku pošiljku Scud-C (Hvason-6) i Scud-D projektila iz Sirije.

## Povezano
* Hvason-5
* Šahab-2

## Izvori
Hvason-5

**Hvason-5** (kor. 화성 5호; hanja: 火星 5號; ili Hwasong-5) je sjevernokorejski taktički balistički projektil razvijen na temelju sovjetske rakete R-17 Elbrus. Elbrus je dio obitelji projektila koji nose NATO oznaku Scud.

Sjeverna Koreja je prve R-17 Elbrus projektile nabavila od Egipta 1979. ili 1980. godine. Riječ je o egipatskoj protuusluzi zbog sjevernokorejskog sudjelovanja u Yom Kippurskom ratu. Budući da su u to vrijeme odnosi DNR Koreje i Sovjetskog Saveza bili zategnuti a kineska vojna pomoć nepouzdana, zemlja se odlučila na reverzni inžinjering egipatskih projektila. Cijeli projekt je uključivao izgradnju infrastrukture koja se temeljila na 125 tvornica u Pjongjangu, istraživačko-razvojni institut u Sanum-dongu te lansirno postrojenje Musudan-ri.

Prvi prototipovi su dovršeni 1984. godine te im je dano ime *Hvason-5* dok su na Zapadu poznati kao *Scud Mod. A*. Tehnički je riječ o identičnim R-17E raketama koje su dostavljene iz Egipta. Prvi testni letovi su obavljeni u travnju 1984. ali je prva inačica imala ograničenu proizvodnju te nije uvedena u operativnu uporabu. Njena svrha bila je da potvrdi proces proizvodnje.

Konačna inačica Hvason-5 (*Scud Mod. B* ili *Scud-B*) se počela proizvoditi 1985. ali sporim tempom. Taj model je imao nekoliko manjih poboljšanja u odnosu na izvorni sovjetski dizajn. Tako je izmijenjen izvorni Isajev motor čime je domet rakete povećan s 280 na 320 km. Također, mala poboljšanja su posebice vidljiva i u navigacijskom sustavu ali su precizni detalji nepoznati. Projektil može prenositi bojevu glavu od jedne tone s jakim eksplozivom (HE), te kemijskim, a vjerojatno i biološkim sadržajem.

Proizvodini ciklus je trajao do 1989. godine kada je raketu zamijenio napredniji Hvason-6.

## Korisnici
* : primarni korisnik.
* : Egiptu je dostavljena tehnologija i pomoć u proizvodnji Hvason-5 i Hvason-6 projektila.
* : prema nepotvrđenim informacijama, Etiopija također koristi rakete Hvason-5.
* : zemlji je 1985. godine dostavljeno između 90 i 100 Hvason-5 raketa iz Sjeverne Koreje ukupne vrijednosti 500 milijuna USD. Kao dio dogovora, Sjeverna Koreja je pristala na transfer raketne tehnologije što je omogućilo Iranu da razvije vlastitu proizvodnju projektila. Hvason-5 se u Iranu proizvodio pod nazivom Šahab-1. Također, zemlja je proizvodila i druge sjevernokroejske rakete kao što su Hvason-6 (Šahab-2) i Rodong-1 (Šahab-3).
* 
* : prema nepotvrđenim informacijama, Republici Kongu su dostavljene rakete Hvason-5.
* 
* : 1989. godine je naručeno 25 projektila Hvason-5. Međutim, emiratska vojska nije bila zadovoljna njihovom kvalitetom tako da su rakete povučene i uskladištene.
* : 1989. godine je dostavljeno 25 projektila Hvason-5.

## Povezano
* Hvason-6
* Šahab-1

## Izvori

## Vanjske veze
* Tehničke karakteristike projektila 
* A History of Ballistic Missile Development in the DPRK - First Ballistic Missiles, 1979-1989 
* ‘SCUD B’ variant (Hwasong 5) 
* Hwasong 5 / Scud-B
Dalle Ardenne all'inferno

***Dalle Ardenne all'inferno*** (), u međunarodnoj distribuciji poznat pod engleskim naslovom ***Dirty Heroes*** () je italijansko-francusko-zapadnonjemački ratni film snimljen 1967. godine u režiji Alberta De Martina, koji se često navodi kao prvo ostvarenje specifičnog podžanra poznatog kao *[[macaroni combat]]*.

Radnja se događa u okupiranoj Nizozemskoj u proljeće 1945. godine, pred kraj Drugog svjetskog rata. Protagonisti, koje tumače Frederick Stafford i John Ireland, su dva američka ratna zarobljenika koji su uspjeli pobjeći iz njemačkog logora te se povezuju sa lokalnim pokretom otpora i usput koriste kaotične prilike da organiziraju pljačku dragulja. *Dalle Ardenne all'inferno* je nastao kao pokušaj da se eksploatira uspjeh hollywoodskog filma *[[Dvanaest žigosanih]]*, odnosno da se motivi Drugog svjetskog rata "začine" s moralno dvojbenim likovima. Film je okupio priličnu impresivnu glumačku postavu, ali je doživio porazne kritike zbog lošeg scenarija te nespretno režiranih scena.

## Uloge
* Frederick Stafford - Joe Mortimer, Sesame
* Daniela Bianchi - Kristina von Keist
* John Ireland - Kapetan O'Connor
* Curd Jürgens - General Edwin von Keist
* Michel Constantin - Narednik Rudolph Petrowsky
* Helmuth Schneider - SS-General Hassler
* Howard Ross - Randall
* Fajda Nicol - Magda (kao Faida Nichols)
* Anthony Dawson - Američki pukovnik (kao Anthony M. Dawson)
* Jacques Monod - Partizan
* Adolfo Celi - Luc Rollman

## Reference

## Vanjske veze
*
Paris vu par…

***Paris vu par...*** je francuski omnibus film snimljen 1965. godine u režiji Jeana Doucheta, Jeana Roucha, Jean-Daniela Polleta, Erica Rohmera, Jean-Liuca Godarda i Claudea Chabrola. Sastoji se od šest kratkih vinjeta koje su radnjom smještene u različite četvrti Pariza. Zajedničko svim vinjetama da su napravljene u stilu Novog vala.

## Uloge
**"Saint-Germain-des-Prés" (rež. [[Jean Douchet]])**
* Jean-Pierre Andréani ... Raymond
* Jean-François Chappey ... Jean
* Barbara Wilkin ... Katherine

**"Gare du Nord" (rež. [[Jean Rouch]])**
* Nadine Ballot ... Odile
* Gilles Quéant ... Stranac
* Barbet Schroeder ... Jean-Pierre

**"Rue Saint-Denis" (rež.[[Jean-Daniel Pollet]])**
* Micheline Dax ... Prostitutka
* Claude Melki ... Leon

**"Place de l'Etoile" (rež. [[Eric Rohmer]])**
* Marcel Gallon ... Žrtva
* Jean-Michel Rouzière ... Jean-Marc
* Georges Bez
* Jean Douchet ... Klijent
* Sarah Georges-Picot	
* Maya Josse ... Žena u metrou
* Philippe Sollers ... Klijent

**"Montparnasse-Levallois" (rež. [[Jean-Luc Godard]])**
* Serge Davri ... Ivan
* Philippe Hiquilly ... Roger
* Joanna Shimkus ... Monica

**"La Muette" (rež. [[Claude Chabrol]])**
* Stéphane Audran ... Majka
* Claude Chabrol ... Otac
* Gilles Chusseau ... Dječak
* Dany Saril ... Sobarica

## Vanjske veze
Balistička raketa kratkog dometa

**Balistička raketa kratkog dometa** (akr. **SRBM**, iz ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi do maksimalno 1000 km. Njihov minimalni domet najčešće je 300&nbsp;km jer se one kraćeg dometa grupiraju pod taktičke balističke rakete, iako ove klasifikacije nisu strogo određene i ponekad se međusobno preklapaju. U modernoj vojnoj terminologiji, SRBM-ovi spadaju u širu grupu bojišnih balističkih raketa (do 3500 km), koja također uključuje i rakete srednjeg dometa (), te dio raketa intermedijernog dometa (). Balističke rakete kratkog dometa najčešće igraju ulogu u regionalnim tenzijama (korejske, južnoazijske i zapadnoazijske), između država čiji su međusobni ciljevi udaljeni do nekoliko stotina kilometara. U drugim slučajevima SRBM-ovi predstavljaju samo razvojni stepen k raketama većih dometa. Prva operativna raketa koju danas svrstavamo u kategoriju kratkog dometa je V-2, razvijena ranih 1940-ih od strane Nacističke Njemačke, iako je svojevremeno predstavljala raketu najvećeg dometa. Kasnije, tokom Hladnog rata, srodne i naprednije rakete razvijane su od strane Sjedinjenih Država i Sovjetskog Saveza, a njihovi programi vremenom će postati podlogom za sve preostale nacionalne projekte. Kristaliziranje klasifikacije na balističke rakete kratkog, srednjeg, intermedijernog i interkontinentalnog dometa pojavilo se kasnih 1950-ih i poslije, nakon razvoja potonjih tipova s najvećim dometom.

## Modeli
*  B-611 (300 – 400 km)
*  DF-11 (350 km)
*  DF-15 (600 km)
*  DF-16 (800 – 1000 km)
*  Fateh-110 (300 km)
*  Gaznavi (320 km)
*  Hadès (480 km)
*  Hjunmo-2 (A/B) (300 – 500 km)
*  Al-Husein (644 km)
*  Hvason-5 (330 km)
*  Hvason-6 (700 km)
*  9K720 Iskander (500 km)
*  Jerihon-1 (500 km)
*  Kijam-1 (800 km)
*  Prithvi (II/III) (250 – 750 km)
*  PGM-11 Redstone (323 km)
*  SS-1 Scud (300 – 700 km)
*  Šahab-1 (350 km)
*  Šahab-2 (750 km)
*  Šaurija (+500 km)
*  V-2 (320 km)
*  J-600T Yıldırım (II/III) (300 – 900 km)

## Povezano
* Balistička raketa srednjeg dometa
* Balistička raketa intermedijernog dometa
* Balistička raketa interkontinentalnog dometa

## Vanjske veze
*  ''Ballistic Missile Basics''  na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
*  ''Short-Range Ballistic Missile (SRBM)''  na stranicama Missile Threat