open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Izaija (prorok)

**Izaija** je bio jedan od četiri velika proroka. Rodio se 765.g.pr.Kr. u Anatotu, desetak kilometara udaljen od Jeruzalema. Pozvan je u proroke 740.g.pr.Kr. Tada je imao vjerojatno 25 godina. Djelovao je u 8. st. pne. za vladavine kraljeva Ahaza i Ezekije. Naviještao je veličanstvenost Božju i potpuno povjerenje u Boga. Ukazivao na nepravdu u društvu i gajio nadu u dolazak Mesijin.

## Izaija i kumranski rukopisi
Zanimljivo je da su počevši od 1947.neki drevni dokumenti izneseni iz mraka pećina nedaleko od Kirbet Qumrana, blizu sjeverozapadne obale Mrtvog mora. To su bili svici s Mrtvog mora, koji su uključivali proročanstvo Izaije. Lijepo su napisani na dobrom sačuvanom predmasoretskom hebrejskom jeziku i stari oko 2000. godina (većina kumranskih rukopisa potječe iz vremena 150. pne. do 68. poslije Krista). Njihov tekst je dakle 1000 godina stariji od najstarijih postojećih rukopisa Masoretskog teksta, na kojem se temelje suvremeni prijevodi hebrejskih pisama. To je uvjerljiv dokaz da naše sadašnje Biblije sadrže originalnu poruku proroka Izaije. Osim toga ti drevni svici pobijaju tvrdnje kritičara o dvojici Izaija. U knjizi Izaije istaknuta su mesijanska proročanstva. Izaija je nazvan Evangelističkim prorokom, toliko su brojna predviđanja koja su ispunjena u događajima Isusovog života. Poglavlje 53, dugo vremena misteriozno poglavlje, ne samo etiopskom eunuhu na kojeg se ukazuje u 8. poglavlju Djela apostolskih, nego i židovskom narodu u cjelini, tako živopisno proriče postupanje prema Isusu da izgleda kao izvještaj očevica a pisanje Izaijine knjige je završeno oko 732.pne.

## Zanimljivosti

Otkrivač Amerike Kristofor Kolumbo u svome pismu koje je uputio kralju i kraljici s otoka Hispaniole na svom trećem putovanju kaže kako se našao u stihovima proroka Izaije. Usp. Izaija 60,9: *Da, to se zbog mene sabiru brodovi, lađe su taršiške pred njima, da iz daleka dovezu tvoje sinove, a s njima srebro njihovo i zlato*. Na to mjesto iz Izaije poziva se Kolumbo, jer kao i mnogi suvremeni bibličari drži da je Izaijin Tarsis bio Tartessos, grad i oblast u današnjoj Andaluziji. Kolumbo se na svojim putovanjima inače pozivao na crkvene autoritete: Izidora, Strabona, Dunsa Scotusa, sv. Ambrozija i druge.
Nadarenost

**Nadarenost** je sveukupna natprosečna sposobnost za rešavanje pojedinih problema koji poseduje određena ličnost. U odnosu na druge, nadarena osoba brže, lakše i bolje rešava pojedine složene probleme što je čini iznadprosečnom.

**Talenat** je natprosečno razvijena specifična sposobnost koja omogućava brzo i lako sticanje neke veštine, kao i visoko postignuće uspeha na određenom polju.

## Povezano
* Vunderkind
* Talent show

## Vanjske veze
* Centar za talente Beograd II
Priča o zrnu gorušice

**Priča o zrnu gorušice ** je jedna od kraćih Isusovih parabola, koja poredi carstvo nebesko sa zrnom gorušice.

Zabeležena je u kanonskim jevanđeljima po Mateju, Marku i Luki, kao i nekanonskom jevanđelju po Tomi. U jevanđeljima po Mateju i Luki neposredno prethodi priči o kvascu, sa kojom deli tematiku rasta nebeskog carstva iz malih začetaka.

## Priča
### Po Mateju

Evanđelje po Mateju prenosi sledeću Isusovu priču:

### Po Marku

Evanđelje po Marku prenosi sledeće:

### Po Luki

Evanđelje po Luki prenosi sledeće:

### Po Tomi

Evanđelje po Tomi prenosi sledeće:

## Tumačenja

Smatra se da je biljka na koju se odnosi priča crna slačica, velika jednogodišnja biljka visoka do tri metra, koja raste iz poslovično malog semena (čija neznatnost se koristi kao alegorija i na drugim mestima kod Mateja 17:20 i Luke 17:6). Prema rabinskim izvorima, Jevreji nisu gajili ovu biljku u baštama, što je dosledno Matejevom opisu o rastu u polju. Luka, naprotiv, govori da gorušica raste u vrtu, što se objašnjava prilagođavanjem priče za slušaoce van Palestine.

U stvarnosti, biljka gorušice teško da može služiti kao gnezdo pticama, pa se smatra da je Isus to namerno prenaglasio u svojoj analogiji.

Postoji i "subverzivan" element ove priče, koji se ogleda u brzom rastu biljke gorušice, što je čini "malignim korovom" sa "opasnim osobinama širenja". Plinije Stariji u 1. veku naše ere piše da je gorušica iznimno dobra za zdravlje te napominje:

Carstvo nebesko je takođe sveprisutno, kao i korov, što može biti još jedan primer Isusovog korišćenja satire.

## Izvori
Priča o praznom vrču

**Priča o praznom vrču** je alegorijska priča koja se pripisuje Isusu. 
Zabeležena je samo u nekanonskom jevanđelju po Tomi, i nije zabeležena u kanonskim jevanđeljima.

## Priča

Evanđelje po Tomi prenosi sledeću priču:

## Verodostojnost

Ova priča nije bila poznata sve do 20. veka, kada je Jevanđelje po Tomi pronađeno u Nag Hamadiju. Naučnici okupljeni oko Džizus seminara (en. *Jesus Seminar*) smatraju da je ova priča verovatno, ali ne sasvim sigurno, verodostojna Isusova priča. Oni nalaze paralelu u priči o kvascu, kaja neposredno sledi ovu priču u Tominom jevanđelju, i priči o zrnu gorušice, jer obe govore o nastanku nebeskog carstva iz nečeg „neprimetnog ili majušnog“.

## Tumačenja

Ova parabola ima razna tumačenja. Može se tumačiti kao upozorenje da pazimo da nam nebesko carstvo (koje je u nama) ne isklizne, kao što je brašno iz ćupa. Takođe se može tumačiti i kao jednostavno upozorenje protiv prevelikog samopouzdanja.

Praznina ćupa može tumačiti i kao praznina života: "ljudi koji žive svoje živote u svetu [...] nose ćupove za koje misle da su puni, ali otkriju, čak i posle mnogo delatnosti, da su prazni." Još jedna interpretacija je da se parabola odnosi na "neprimetan dolazak Carstva".

## Izvori

## Povezano
* Isusove izreke
* Isusove parabole
Priča o ubici moćnika

**Priča o ubici moćnika** je alegorijska priča koja se pripisuje Isusu. Zabeležena je samo u nekanonskom jevanđelju po Tomi; nije zabeležena u kanonskim jevanđeljima.

## Priča

Evanđelje po Tomi navodi sledeću parabolu:

## Verodostojnost

Naučnici okupljeni u Džizus seminaru (en. *Jesus Seminar*) smatraju da je ova parabola verovatno, ali ne sasvim sigurno, autentična Isusova izreka. Oni nalaze paralele u priči o zidanju kule (Luka 14:28-30) i priči o zabrinutom kralju (Luka 14:31-32), koje takođe govore o procenjivanju vlastitih snaga pre upuštanja u neki poduhvat. Oni takođe smatraju da šokantan stil ove priče, koji karakteriše i mnoge druge Isusove parabole, doprinosi njenoj verodostojnosti. Robert Fank zaključuje da je "pripisivanje parabole Isusu koje nema u kanonskim jevanđeljima i koja je poznata tek nekoliko godina smeo čin koji je iziskivao pažljivu raspravu."

Neki kritikuju procenu Džizus seminara zbog nedoslednosti, jer priču o zabrinutom kralju, na koju se pozivaju, ocenjuju manje verodostojnom od ove priče. Verodostojnost ove izreke se takođe osporava stoga što Isus ne bi veličao ubistvo.

## Tumačenja

Ova alegorijska priča govori o procenjivanju vlastitih snaga pre upuštanja u neki poduhvat, da bi on mogao biti uspešno izveden, po čemu je slična priči o zidanju kule (Luka 14:28-30) i priči o zabrinutom kralju (Luka 14:31-32).

Neki povezuju tok ove parabole sa jevrejskim predanjem o Davidu i Golijatu, gde mali porazi velikog preduzimajući sve mere predostrožnosti koje bi razborita osoba preduzela pre suočavanja sa nasilnikom.

## Izvori
Tihomir Purda

**Tihomir Purda** (1969 - ) je hrvatski ratni veteran rodom iz Vukovara, poznat po tome što je njegovo hapšenje i postupak izručenja Srbiji zbog navodnih ratnih zločina počinjenih tokom bitke za Vukovar izazvao dotada nezapamćeni val nezadovoljstva, demonstracija i nereda u Hrvatskoj. 

Purda je bio pripadnik hrvatskih oružanih formacija koje su branile Vukovar 1991. te je tokom bitke zarobljen od strane JNA i srpskih paravojnih formacija, a kasnije prebačen u logor Stajićevo i Sremsku Mitrovicu. Tokom boravka u logorima su tadašnje beogradske vlasti protiv njega vodile krivični postupak zbog ubistva ranjenog i zarobljenog pripadnika JNA. Purda je te navode priznao, iako je kasnije tvrdio da je taj iskaz dao uslijed višemjesečnog mučenja. Godine 1992. je pušten tokom razmjene zarobljenika. Nakon završetka rata se oženio i dobio dvoje djece. 

5.1. 2011. Purda je uhapšen nakon što je kod Orašja prešao granicu BiH, a kao razlog je navedena međunarodna tjeralica temeljena na zahtjevu srpskog Tužiteljstva za ratne zločine. Ispostavilo se kako se protiv Purde, ali i protiv još dvojice hrvatskih veterana bitke za Vukovar - Petra Janjića "Tromblona" i Danka Maslova - od 2004. godine vodio postupak na temelju iskaza danih u zarobljeništvu. Kasnije je srpska vlada objavila kako je o istrazi još 2007. godine uredno obavijestila hrvatske vlasti i od nje zatražila suradnju. Purda o svemu nije bio obaviješten, te mu je hapšenje došlo kao iznenađenje; ministar unutarnjih poslova RH Tomislav Karamarko je, pak, tvrdi da je Purda bio upozoren na tjeralicu. 18.2. 2011. je Krivično vijeće Suda u BiH donijelo rješenje kojim je odobreno Purdino izručenje u Srbiju.

Ti su događaji izazvali lavinu negodovanja u Hrvatskoj, s obzirom da su od velikog dijela javnosti shvaćeni kao nacionalno poniženje, odnosno izraz krajnje nebrige hrvatskih vlasti prema ratnim veteranima. Širom Hrvatske su se održavali skupovi potpore Purdi, ali i demonstracije protiv vlade Jadranke Kosor. 

3.3. 2011. srpsko Tužiteljstvo za ratne zločine objavilo kako odustaje od progona, te je Purda pušten i vraćen u Hrvatsku.

## Izvori
Irinej Sremski

**Irinej** je bio episkop Sirmijuma (današnja Sremska Mitrovica) krajem 3. veka koji se slavi kao svetac i mučenik. Prema predaji je pre preuzimanja eparhije imao ženu i decu. Stradao je u progonima hrišćana za vreme cara Maksimijana. Kada mu je naređeno da prinosi žrtve paganskim bogovima, odbio je, čak i kada su oko njega stajali srodnici i plačući ga molili da to učini i sebi spase život. Zbog toga je sa jednog mosta u reku Savu.

Srpska pravoslavna crkva slavi ga 26. marta po crkvenom, a 8. aprila po gregorijanskom kalendaru.

U čast ovog sveca novi pešački most u Sremskoj Mitrovici nosi ime Most sv. Irineja. Takođe, župna rimokatolička crkva u gradu je njemu posvećena.

## Vanjske veze
*  Ohridski prolog za 26. mart (8. april) 
* http://www.catholic-forum.com/SAINTS/sainti66.htm
Betuwe

**Betuwe** (od *batawjō*, "dobar otok", od germanskog *bat*- "dobar, izvrstan" i *awjō* "otok, zemlja kraj vode") je oblast nizozemske provincije Gelderland. Tacit ju je navodio pod imenom *Insula Batavorum* ("Otok Batavaca," germanskg plemena po kojemu nosi današnji imen) te se dugo vremena smatrala riječnim otokom, ali to danas više nije slučaj (sa izuzetkom kraja drugog svjetskog rata (oktobar 1944 - jun 1945) kada je bila poznata kao "Otok muškaraca" oli *"Manneneiland"* zbog evakuacije cjelokupnog civilnog stanovništva tokom operacije Market Garden. Kada je između 1701. i 1709. iskopan Pannerdens Kanaal istočni dio Betuwae (uključujući gradove Pannerden i Lobith) je odrezan od ostatka oblasti.
Lucifer od Cagliarija

:*Ovo je članak o biskupu iz 4. vijeka. Za biblijski lik v. [[Lucifer]].*

**Lucifer iz Cagliarija** ili **Lucifer Kalaritan** (, , ? - 20. maj 370/371) bio je kršćanski biskup Cagliarija na Sardiniji poznat po svom strastvenom opiranju arijanstvu. Zbog svojih je stavova došao u sukob sa arijanskim carem Konstancijem II, ali i izjavljivao da je spreman postati mučenik. Kasnije je proglašen svecem, iako je to proglašenje izazvalo određene kontroverze, s obzirom da se reference na njega i sljedbenike *[[luciferijanstvo|luciferijance]]* u Jeronimovim tekstovima ponekad tumače tako da je bio ekskomuniciran kao heretik.

## Vanjske veze
*  San Lucifero
*  Opera Omnia CSEL 1886 from Google Books
*  Opera Omnia Migne 1845 from Google Books
*  Works in Latin at Migne
*  List of the writings of Lucifer in English
* *Catholic Encyclopedia*, "Lucifer of Cagliari"
Luciferijanstvo

**Luciferijanstvo** ili **luciferizam** je izraz za sisteme vjerovanja koji štuju pozitivne vrijednosti vezane uz Lucifera, bilo kao drevnog rimskog boga, bilo kao anđela Svjetla u abrahamskim religijama. Ponekad se smatra sinonimom za satanizam, iako neki suvremeni luciferijanci poriču tu vezu, navodeći da Lucifer i Satana nisu jedno te isto.

Kroz historiju se luciferijanstvo ponekad vezivalo uz heretičke ili pseudoheretičke pokrete u kršćanstvu, kao što su sljedbenici svetog Lucifera u 4. vijeku i katari u srednjovjekovnoj Njemačkoj.

## Povezano
* Jazidi
Demofil od Konstantinopola

**Demofil** (? -386) je bio episkop Beree i arhiepiskop Konstantinopola od 370. do 380. Bio je rodom iz Soluna, a iz matične eparhije je kao pristaša arijanstva izabran 370. na mjesto carigradskog arhiepiskopa. Njegov izbor je izazvao podjele među građanima; pristaše nikejskog vjerovanja su se okupile oko prognanog antiohijskog patrijarha Eustatija koji je za novog arhiepiskopa postavio Evagrija. Dvovlašće je prekinuo car Valens protjeravši Eustatija i Evagrija. Demofil je ostao na mjestu arhiepiskopa sve do 380. kada je novi car Teodozije I od njega zahtijevao da prihvati nikejsko vjerovanje. Demofil je to odbio, te je prognan, a Evagrije je došao na njegovo mjesto. Demofil se vratio u Bereu, ali je poslije sudjelovao na Prvom carigradskom saboru 381.

## Izvori
Evagrije od Konstantinopola

**Evagrije** (? - cca. 380) je bio kratkotrajni arhiepiskop Konstantinopola]. Bio je pristaša nikejskog vjerovanja, a nakon smrti Eudoksija je uz pomoć Eustatija 370. nakratko postao arhiepiskop kao protuteža arijanskom arhiepiskopu Demofilu. Iste je godine protjeran od strane cara Valensa. Prema nekim izvorima je godine 380. nakratko bio arhiepiskop poslije Demofilove smrti.

## Izvori
370.

__NOTOC__
Godina **370.** (**[[rimske brojke|CCCLXX]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Augusta i Valensa** (ili, rjeđe, **godina 1123. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 370. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Amijan Marcelin navodi kako su se u Saksonci naselili u Bataviji .
* Huni uništavaju državu Alana te prelaze Volgu i Don.
* Rimski carevi Valentinijan I i Valens donose zakone kojima su brakovi između rimskih državljana i barbara zabranjeni pod prijetnjom smrću. 
* Valentijian i Valens donose edikt kojim je zabranjen uvoz vina i maslinovog ulja iz područja pod upravom barbara.
* Demofil postaje arhiepiskop Konstantinopola, iako to imenovanje osporava Evagrije.
* Sjevernokineska država Raniji Qin osvaja državu Raniji Yan.
* Vasilije Cezarejski postaje episkop Cezareje.
* Jovan Hrizostom je kršten.
* Huni tuku Ostrogote.


## Rođenja
* Alarik I, kralj Vizigota

## Smrti
* Lucifer Kalaritan, osnivač luciferijanske sekte
* Eudoksije, arhiepiskop Konstantinopola

## Reference
Dr (film)

**Dr** je jugoslovenska crno-bela filmska komedija u režiji Soje Jovanović. Scenario su napisali Vuk Babić i Dejan Đurović po motivima istoimene komedije Branislava Nušića. Film se isticao za tadašnju jugoslovensku kinematografiju retkim elementima implicitne erotike, posebno u scenama u kojima se pleše čarlston.

## Sadržaj filma

U momentu kada je beogradski industrijalac Života Cvijović sanjao o tome da svoga sina Milorada, doktora filozofije, oženi kćerkom ministra transporta, dobija telegram od Miloradovog profesora iz Hajdelberga, koji želi da ga poseti. Nezgoda je u tome što je, u stvari Velimir, siromašan student, kojeg je finansirao Života, studirao pod Miloradovim imenom, i dobio doktorsku diplomu. Posle niza burnih komplikacija očajni otac shvata da nauka ne može da se kupi novcem.

## Uloge

## Vanjske veze
* 
* Dr - filmska banka
Drugi vatikanski koncil

**Drugi vatikanski koncil** (ili Drugi vatikanski sabor) bio je 21. ekumenski sabor Katoličke Crkve. Sabor je sazvao 1962. godine papa Ivan XXIII. koji je umro prije kraja sabora, koji je nadalje vodio papa Pavao VI.. Sabor je zaključen 1965. godine.

## Put do sabora
Prethodna dva sabora bila su davno (Tridentski sabor završio je 1563. godine, Prvi vatikanski sabor 1870. godine), a društvene promjene koje su se zbile u međuvremenu nazvati malima je eufemizam. Sam papa Ivan XXIII. je rekao *da Crkvu treba provjetriti*.

Papa je najavio Sabor 25. siječnja 1959., koji je formalno sazvan apostolskom odlukom od 25. prosinca 1961.

## Četiri zasjedanja
## Vanjske veze

* Dokumenti na stranicama vatican.va, na 9 jezika: češkom, engleskom, francuskom, njemačkom, talijanskom, latinskom, portugalskom, španjolskom i svahiliju
* Dokumenti Drugog vatikanskog sabora na hrvatskom jeziku

## Literatura
* "Drugi vatikanski koncil - dokumenti" urednik Stjepan Kušar Zagreb 2008.

## Reference
Prvi vatikanski sabor

**Prvi vatikanski sabor** sazvao je papa Pio IX. 29. lipnja 1868. godine, nakon dugogodišnjeg razdoblja njegovog planiranja i pripremanja koje je započelo 6. prosinca 1864. Ovaj dvadeseti ekumenski sabor Katoličke crkve, održan tri stoljeća nakon Tridentskog sabora, otvoren je 8. prosinca 1869. godine, a prekinut je 20. listopada 1870. Održavao se u Vatikanskoj bazilici, a sveukupno su održane četiri sjednice. Sabor je prekinut zbog predaje Rima, pada Papinske Države i njezinog ujedinjena s Italijom, te nikad nije nastavljen.

## Dogma o papinoj nezabludivosti
Ovaj ekumenski sabor najpoznatiji je po dogmatskoj definiciji papine nezabludivosti (nepogrešivosti) kad govori *ex cathedra*, odnosno kada u svojoj osobini pastira i voditelja svih kršćana svojom vrhovnom apostolskom vlašću predstavlja neko učenje koje se odnosi na vjeru ili moral koji univerzalna Crkva mora sačuvati.

## Koncilski dokumenti
* *[[Dei Filius]]* - dogmatska konstitucija o katoličkoj vjeri,
* *[[Pastor Aeternus]]* - dogmatska konstitucija kojom se definira papinska nezabludivost.

## Povezano
* Ekumenski koncil
* Papina nezabludivost

## Izvori
Papina nepogrešivost

**Papina nezabludivost** je dogma u katoličkoj teologiji prema kojoj papa ne može zabluditi u pitanjima vjere i moralnog nauka kad naučava *ex cathedra*. To ne znači da on kao osoba ne bi mogao pogriješiti ili biti grešan, već se ta odluka odnosi isključivo na svečano izjavljivanje određenog nauka. Dosad su se pape samo jedanput poslužili tom odlukom, kad je proglašena dogma o uznesenju Blažene Djevice Marije na nebo, što je bio sadržaj vjere već u prvoj Crkvi o čemu svjedoče spisi iz 2. stoljeća (npr. *Dormitio Mariae*), kao i zajednička predaja Katoličke i svih Pravoslavnih crkava.

Ova doktrina dogmatski je definirana na Prvom vatikanskom saboru 18. srpnja 1870. Josip Juraj Strossmayer bio je jedan od najzapaženijih protivnika papine nezabludivosti i tom se prilikom istaknuo kao vičan govornik održavši čuveni trosatni govor protiv dogme o papinskoj nezabludivosti, poslije kojeg je s manjom skupinom biskupa napustio Rim, ne htijući, poput biskupa koji su kasnije osnovali Starokatoličku crkvu, glasovati protiv papina prijedloga. Bio je motiviran željom za poboljšanjem odnosa s pravoslavcima s kojima je živio u svojoj biskupiji, a ne doktrinalnim razlozima. Saborsku konstituciju kojom se proglašava nova dogma 1872. g. objavio je u svojoj biskupiji, što je značilo i njegov konačni pristanak.

Sve protestantske crkve odbacuju papi pravo na poglavarstvo nad Crkvom, te samim time i nezabludivost.

## Izvori

## Vanjske veze
* Govor Josipa Juraja Strossmayera u Vatikanu povodom proglašenja dogme o papinoj nezabludivosti 
* Osvrt o krivotvorini Strossmayerovog govora
Petar

**Petar** može biti:

* Petar (ime), ime
* Sveti Petar, apostol i prvi biskup Rima
* Petar I. Aleksejevič Romanov (Petar I. Veliki)
* Petar Svačić
* Petar II. Karađorđević, posljednji jugoslavenski kralj
* Petar II., car Rusije
* Petar III., car Rusije
Miroslav Šutej

**Miroslav Šutej** (Duga Resa, 29. april 1936. - Krapinske Toplice, 13. maj 2005.), hrvatski slikar i grafičar.

## Biografija
Šutej se školovao na zagrebačkoj Školi primijenjenih umjetnosti u Zagrebu i Akademiji likovnih umjetnosti na Odsjeku grafike u klasi profesora M. Detonija, koju je završio 1961. Nakon tog bio je 2 godine na specijalki (1961. - 1963.) kod Krste Hegedušića. Osvojio je Grand-prix za slikarstvo, na 3. bijenalu mladih u Parizu 1963. Ta nagrada omogućula mu je jednogodišnji boravak u Parizu (1964. -1965.) . Od 1978. do smrti 2005. godine radi kao profesor na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu. Postao je član dopisni član JAZU 1990., a od 2007. redovni  Šutej se uz slikarstvo bavio se scenografijom, opremanjem interijerai grafičkim dizajnom (dizajnirao je hrvatske insignije , novčanice kune i čuvene maskote kviza Kviskoteke, legendarnog Kviska, drvene figure ).

Šutej je bio umjetnik bogate mašte i izvanredna senzibiliteta, ispočetka opčinjem Op artom, kasnije se zainteresirao za kinetičku umjetnost. U tom duhu nastali su njegovi ludistički - pomični crteži (*City 10*, 1972) koji se sastoje od dva sloja, statičnog i dinamičnog, pomoću kojih se mogu stvarati razne kombinacije. U djelu *Bombardiranja očnog živca I.* iz 1962. dolazi do izražaja njegova izrazito moćna kreativnost. U ciklusu *Aure* (1986-88) koristi se nasljeđem Op arta i novih tendencija. Gotovo pola vijeka predstavljao se uvijek sa novim i zanimljivim radovima, pokazujući snagu svoje mašte. Njegovo iznimno stvaralačko umijeće ostavilo je vidan trag na hrvatskoj likovnoj sceni.

Šutejevi radovi nalaze se u vodećim svjetskim galerijama i muzejima kao što su londonska Galerija Tate, Muzej moderne umjetnosti u New Yorku te u zbirkama zagrebačkog i riječkog Muzeja suvremene umjetnosti.

## Reference

## Vanjske veze
* Miroslav Šutej na portalu Muzeja Suvremene umjetnosti Zagreb
* Miroslav Šutej na portalu akademija-art.hr 
* Galerija on line Miroslav Šutej
Zlatko Prica

**Zlatko Prica** (Pečuh, 1916 - Rijeka, 2003), bio je jugoslavenski i hrvatski slikar i likovni pedagog.

## Biografija
Nakon završetka prvog razreda 1922 i nesretnog loma njegove obitelji, seli se sa majkom u Zagreb , tu nastavlja školovanje i upisuje Umjetničku akademiju 1936. Prolazi klase vrsnih likovnih pedagoga Omera Mujadžića, Krste Hegedušića i Ljube Babića. U završnoj godini pokazaje izniman talent, tako da mu je na izložbi diplomskih radova - 1940, dodijeljena **Pariška stipendija** koju je određivao sam Kolegij akademije. Prvu veliku izložbu priredio je u Umjetničkom paviljonu Zagreb, u aprilu 1941. 

Po okupaciji, u ljeto 1941. godine, kao poznati ljevičar uhapšen je i interniran u ustaški Logor Danica (kraj Koprivnice), gde ostaje do kraja godine. Tu je izradio seriju crteža (mapa "Danica"), koje predstavljaju važno dokumentarno svedočanstvo o zatočenicima i samom logoru. Prica se 1942. oženio Zdenkom, sestrom Nikole Reisera, a vjenčani kumovi bili su mu slikari i učitelji Krsto Hegedušić i Ljubo Babić. U ljeto 1943. godine sa suprugom odlazi u partizane, gdje se naročito angažira u kulturno-umjetničkom odjelu ZAVNOH-a. Kruna tog napora su ilustracije (zajedno sa slikarem Edom Murtićem) potresne poeme "Jama" (I. G. Kovačića).

Nakon rata putuje na kraća studijska putovanja; Pariz - 1948, Indiju -1952 i Brazil - 1952. Nakon toga radi kao profesor na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu do kraja svog radnog vijeka. Čitavo to vrijeme intenzivno izlaže u zemlji i inozemstvu. Postao je član dopisni član JAZU 1981., a od 1988. redovni 

Čitav život je neumorno slikao između Samobora i svog ljetnog boravišta u Taru kod Versara u Istri.

Poznata hrvatska fotografkinja Vesna Prica (1947.-1996.) bila je kći jedinica Zlatka Price i Zdenke Reiser.

## Opus

* *Samoborski ciklus* (1938. - 1957.),
* *Plodovi zemlje* (1957.-1969.),
* *Anataomija prirode* (1969.-1971.),
* *Tarski ciklus* (1971.-1992.),
* *Opatijski kišobrani* (1992.-2003.).

## Reference

## Vanjske veze
* Zlatko Prica
Medari

**Medari** mogu biti:
* Medari (ptice) (lat. Meliphagidae), porodica ptica iz reda Vrapčarki
* Medari (Dragalić), naselje u općini Dragalić
Medari (Dragalić)

**Medari** su mjesto u Hrvatskoj koje administrativno pripada Brodsko-posavskoj županiji, odnosno općini Dragalić. Prema popisu stanovništva iz 2001. godine Medari su imali 211 stanovnika od toga 119 Hrvata, 82 Srbina i 10 ostalih.

Mjesto ima poštanski broj 35429 Gornji Bogićevci.
Lešnica (Novo mesto)

**Lešnica** je naselje u Sloveniji koje administrativno pripada općini Novo mesto. 

## Zunanje povezave
* Zemljevid naselja Lešnica
Lešnica (Ormož)

**Lešnica** je naselje u Sloveniji koje administrativno pripada općini Ormož.

## Povezano
* Popis naselja u Sloveniji
Lešnica (Loznica)

**Lešnica** je naselje u Srbiji koje administrativno pripada opštini Loznica u Mačvanskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 4731 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 4935 stanovnika).

## Demografija
U naselju Lešnica živi 3678 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 37,8 godina (36,5 kod muškaraca i 39,1 kod žena). U naselju ima 1516 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,12.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
Moselle (departman)

**Mozel** () je departman u severoistočnoj Francuskoj. Pripada regionu Lorena, a glavni grad departmana (prefektura) je Mec. Departman Mozel je označen rednim brojem 57. NJegova površina iznosi 6.216&nbsp;km². Po podacima iz 2010. godine u departmanu Mozel je živelo 1.045.066 stanovnika, a gustina naseljenosti je iznosila 168 stanovnika po km².

Ovaj departman je administrativno podeljen na:
* 9 okruga
* 65 kantona i
* 730 opština.

## Demografija

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Povezano
* Spisak departmana Francuske po gustini naseljenosti
* Spisak departmana Francuske po površini
* Spisak departmana Francuske po broju stanovnika

## Vanjske veze
371.

__NOTOC__
Godina **371.** (**[[rimske brojke|CCCLXXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Augusta i Petronija** (ili, rjeđe, **godina 1124. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 371. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Još jedna invazija [[Kvadi|Kvada]] na [[Rimsko Carstvo]] je razbijena, zahvaljujući mreži utvrđenih gradova na [[Dunav]]u, uključujući [[Sirmium]]. 
* Korejska državba [[Baekje]] napada državu [[Goguryeo]] i na juriš osvaja njenu prijestolnicu [[P'yongyang]].
* Rimski pjesnik [[Auzonije]] piše djelo *Mosella'' u kojoj je detaljno opisao putovanje između Rajne i oblasti Moselle.
* Martin od Toursa postaje biskup Toursa (približan datum).


## Rođenja
* Valentinijan II, titularni rimski car (približni datum)
* Car Daowu od Sjevernog Weija

## Smrti
* Lucifer od Cagliarija, biskup
* 1.8. &ndash; Sv. Euzebije od Vercellija
* Kralj Gogugwon od Goguryeoa
* Sv. Hilarion (približni datum) 

## Reference
Euzebije iz Vercellija

**Sveti Euzebije od Vercellija** (Sardinija, 293. - Vercelli, Pijemont, 1. kolovoza 371.) je bio kršćanski svetac. Rođen u progonstvu na Sardiniji.

Za biskupa ga je postavio papa Julije I..

Najvažniji vid njegovog djelovanja je bila žestoka borba protiv tada vrlo širećeg arijanstva. Zbog svojeg gorljiva branjenja pravovjernog kršćanstva, sveti Euzebije je i sam postao metom proganjanja od strane rimskog cara Konstancija II, poklonika arijanstva. Bio je prognan u Egipat, ali se vratio iz progonstva nakon što je carem postao Julijan Apostata. 

Na području svoje biskupije je združivao svećenike u zajedničkom životu, što je bilo zapravo jedan vid redovništva. Lokalne legende navode da je umro mučeničkom smrću, iako za to ne postoje povijesni dokazi.

Spomendan mu je 16. prosinca.

## Izvori
Gogugwon od Goguryeoa

Kralj **Gogugwon od Goguryeoa** (?-371, vl. 331-371) bio je 16. po redu vladar države Goguryeo, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Bio je sin kralja Micheona i Gospe Yu. Godine 314. je proglašen krunskim princom, a oca je naslijedio 331. nakon njegove smrti. Njegova četrdesetogodišnja vladavina je obiježena slabljenjem države. Godine 342. je bio prisiljen Xianbei državi Raniji Yan platiti otkupninu nakon što su mu zauzeli prijestolnici te zarobili konkubine. Nakratko je prijestolnicu, strahujući od Xianbeija, premjestio na jug, u Pjongjang, današnju prijestolnicu Sjeverne Koreje. Godine 369. je napao južnu državu Baekje. Dvije godine kasnije je kralj Geunchogo od Baekjea poduzeo protivnapad, a Geunchogov sin Geungusu je 371. u borbi ubio Gogugwona. Naslijedio ga je sin Sosurim.
Car Daowu od Sjevernog Weija

**Car Daowu od Sjevernog Weija** ((北)魏道武帝) (371–409), osobno ime **Tuoba Gui** (拓拔珪), rođen kao **Tuoba Shegui** (拓拔渉珪), bio je car i osnivač kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Bio je unuk Tuoba Shiyijiana, posljednjeg princa Daiha, a nakon što je ta država pala pod vlast Ranijeg Qina 376. je bio prezumptivni nasljednik prijestolja Daija. Nakon što je 383. Raniji Qin zapao u kaos poslije poraza od trupa dinastije dinastije Jin na rijeci Fei, Tuoba Gui je iskoristio priliku kako bi obnovio državu Dai 386. godine, ali je ubrzo nakon toga njeno ime promijenio u Wei a sebe proglasio princom. Ispočetka je bio vazal države Kasniji Yan. Kasnije se međutim pobunio protiv njenog cara Murong Bao 397. godine te osvojio najveći dio teritorije Kasnijeg Yana, proglasivši se carem 398.

Car Daowu se smatrao nadarenim vojskovođom, ali je kao vladar bio okrutan i kapriciozan, pogotovo pred kraj vladavine. Kada je godine 409. razmišljao o tome da ubije konkubinu Suprug Helan, njihov zajednički sin Tuoba Shao (拓拔紹), princ od Qinghea, ga je ubio. Tuoba Shao je odmah nakon toga uhvaćen i pogubljen od krunskog princa Tuoba Sija, koji je preuzeo prijestolje kao car Mingyuan.

|- style="text-align: center;"

|-

|-

|-

|-

## Izvori

* *[[Knjiga Weija]]*, vol. 2.
* *[[Historija Sjevernih dinastija]]*, vol. 1.
* *[[Knjiga Jina]]*, vols. 113, 114.
* *[[Knjiga Songa]]*, vol. 95.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 104, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115.
Valentinijan II

**Valentinijan II** (rođen u jesen 371. godine u današnjem Triru, umro 15. maja 392. godine u današnjem Beču. Njegovo puno ime bilo je **Flavius Valentinianus**. Od 375. godine pa sve do svoje smrti bio je rimski car na Zapadu, jedno vreme kao savladar svog polubrata Gracijana.

## Život

### Car na Zapadu

Valentinijan II bio je od sa četiri godine, dakle 375. godine, posle iznenadne smrti svog oca Valentinijan I proglašen za cara Zapada od strane vojske u Akvinkumu. Njegov sedamnaestogodišnji polubrat Gracijan bio je već pre osam godina postavljen za savladara svog oca. Gracijan se složio sa izborom Valentinijana za cara. 

Formalno, Zapadni deo Carstva bio je podeljen između Valentinijana II i Gracijana. Valentinijan je dobio Italiju, deo Ilirika i Afriku, dok je Gracijan dobio transalpinske provincije. Valentinijan, tada još dete, je rezidirao u Milanu, a njegovim delom je upravljao Gracijan, kao de facto car Zapadnog rimskog carstva.

Nakon smrti Valensa, Gracijan je proglašen za naslednika na Istoku. 

### Justina

Valentinijan je za to vreme bio pod praktičnim starateljstvom svog polubrata. Na njega je naročito uticala njegova majka Justina, inače pristalica arijanizama, jedne raširene jeresi u to doba. Justina se u verskim pitanjima suprotstavljala episkopu Ambroziju iz Milana, jednom važnom carskom savetniku i čuvenom crkvenom propovedniku te epohe. Ambrozije se i naročito suprotstavljao naređenjima Justine, tj Valentinijana o toleranciji prema jereticima. 

### Magnus Maksimus

383. godine bio je Gracijan u Lionu posle ustanka Magnusa Maksimusa ubijen.

Valentinijan i Justina su pobegli u Solun, kod Teodosija I, cara Istoka i brata Valentinijanove sestre Gale. Teodosije je uspeo da se izbori sa pobunom Magnusa Maksimusa.

### Smrt i posledice

Valentinijan je ponovo postavljen na Zapadu za cara, ali opet nije samostalno vladao. Njegov regent je bio Arbogast, jedan rimski vojskovođa franačkog porekla. Arbogast je pred Valentinijanovim očima ubio jednog carevog prijatelja. Kada je car hteo da ga otpusti zbog toga, Arbogast je pocepao tu naredbu. (Zosim, 4,53). Valentinijan je tako bio samo formalno car i postepeno je gubio uticaj. Na kraju 15. maja 392. godine nađen je obešen u svojoj carskoj palati u galskom gradu Vjenu. Okolnosti njegove smrti nisu jasne: možda je ubijen po Arbogastovom naređenju. Možda je zbog sopstvene nemoći izvršio samoubistvo. 

Arbogast je za cara postavio jednog govornika Evgenija. Evgenije je bio loš hrišćanin i stupio je u savez sa otvoreno paganskim krugovima oko Kvinta Aurelija Simaha i Virija Nikomaha Flavijana. To je dovelo do poslednjeg oporavka paganizma na Zapadu. Razume se, na to je reagovao Teodosije I i ponovo uspostavio hrišćanstvo na Zapadu.
István V, kralj Ugarske

**Stjepan V.** je bio hrvatsko-ugarski kralj (1240. - 1272.) koji vlada između 1270 i 1272 godine)

## Život
Stjepan V. bio je sin kralja Bele IV. i princeze Marije Laskaris, kćeri nicejskog cara Teodora I. Laskarisa. Već 1245. godine kako bi osigurao budućnost dinastije otac ga je dao kao petogodišnjaka okruniti za kralja i imenovao ga je i hercegom Hrvatske. Potom kada Stjepan ima samo 13 godina zaručen je za Kumanku Elizabetu, da bi osigurao vjernost Kumana. Stjepan i Elizabeta vjenčali su se 1254. godine, a već 3 godine kasnije od se buni protiv oca i dobiva na upravu Transilvaniju (1257). Nakon što je u ratu s Češkom stekao Štajersku 1258. godine, kralj je postavio Stjepana za vojvodu Štajerske, no u prosincu 1259. godine izbila je u Štajerskoj buna protiv nepopularnog mladog vojvode, a buntovnici su priznali vlast češkog kralja. U sukobu sa češkom vojskom, hrvatsko-ugarska vojska je pretrpjela težak poraz, pa se Ugarska morala odreći Štajerske pa je Stjepan vraćen u Transilvaniju dok je njegov mlađi brat Bela postao herceg Hrvatske. 

To postavljanje Bele za hercega Hrvatske je bila Stjepanu neodrživa provokacija pa se ponovno buni protiv oca. U novom mirovnom sporazumu on dobiva na upravu sve Ugarske teritorije istočno od Dunava. To Stjepanu nije bilo dovoljno pa se 1264. godine ponovno buni, ali pošto rat nije išao po planu stvari se vraćaju na prijašnju situaciju o podjeli države na zapadni Belin i istočni Stjepanov dio.. U rujnu 1269. godine zaručio je Stjepan svog sina Ladislava za Elizabetu, kći napuljskog kralja Karla I.. 

= Vladavina Stjepana V. =
1269. godine umro je hrvatski herceg Bela, a već iduće godine i kralj Bela IV., te kraljica Marija, pa je Stjepan V. sada zavladao kao jedini kralj, te se odmah dao po drugi put okruniti zajedno sa suprugom Elizabetom. 

Kralj Stjepan se odmah zaratio sa češkim kraljem jer se bojao njegove prevelike moći kada je stekao Korušku i Kranjsku. Rat se vodio promjenjivom srećom, a završio se bitkom na rijeci Raabi, gdje je Stjepan pobjedio češku vojsku. Nakon toga je sklopljen mir. Češki kralj se obvezao da više neće pomagati Stjepana Postuma, sina kralja Andrije II., a kralj Stjepan V. se odrekao svih svojih prava na Austriju. 

Ljeti 1272. godine odlučio je kralj poći u posjet svojoj kćeri napuljskoj kraljici Mariji. Sa sobom je poveo sina Ladislava, ali došavši do Topuskog, ostavio ga je tamo i s velikom pratnjom nastavio put. No ubrzo mu je stigla vijest da je princ otet, pa se odmah zaputio natrag da ga pronađe. Ladislava je u dogovoru s kraljicom Elizabetom oteo ban Joakim Pektar i sklonio se u Koprivnicu. Tijekom ove dvorske zavjere kralj Stjepan neočekivano umire. Iza sebe je ostavio sinove Ladislava i Andriju, te kćeri Katarinu, udatu za srpskog princa Stefana Dragutina i napuljsku kraljicu Mariju, te još dvije kćeri. 

Kralj Stjepan V.je umro 6. kolovoza 1272. godine u 33. godini, a naslijedio ga je maloljetni sin Ladislav IV. Kumanac. 

## Bibliografija

* 
* 

|-
372.

__NOTOC__
Godina **372.** (**[[rimske brojke|CCCLXXII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Modesta i Arinteja** (ili, rjeđe, **godina 1125. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 372. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Rimski car Valentinijan I nanosi poraz Kvadima i Sarmatima. 
* U Kini svrgnut car Fei koga na prijestolju mijenja car Jianwen.
* Gregorije Niski postaje biskup.
* Budizam postaje službena religija države Koguryŏ. U istom kraljevstvu uspostavljena i nacionalna akadmija zvana Taehak, u kojoj se predaju znanja Kine.
* Valentijan tuče Maure u Africi. 
* Sveti Augustin prihvaća maniheizam.
* Uspostavljene prve diplomatske veze između Kine pod dinastijom Istočni Jin i korejske države Baekje.
* Car Jianwen umire, te kao na kineskom prijestolju nasljeđuje car Xiaowu.
* Valentijan zabranjuje sastajanje manihejaca u Rimskom Carstvu.


## Rođenja

## Smrti
* Jianwen, car Kine 
* Sava Gotski, kršćanski mučenik

## Reference
373.

__NOTOC__
Godina **373.** (**[[rimske brojke|CCCLXXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Augusta i Valensa** (ili, rjeđe, **godina 1126. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 373. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Kvint Aurelije Simah postaje prokonzul Afrike.
* Rimski car Valens nakon preobraćenja na arijanstvo započinje progone "pravovjernih" (nicejanskih kršćana. 
* Bitka na rijeci Tanais u kojoj Huni nanose poraz Alanima u blizini Dona, tjerajući ih da novu domovinu pokušaju pronaći na zapadu. 
* Sveti Martin od Toursa započinje veliko pokrštavanje Galije.


## Rođenja
* Alarik I, kralj Vizigota
* Sinesije, episkop Ptolemaide
* Murong Hui, princ države Kasniji Yan
* Murong Sheng, vladar države Kasniji Yan
* Sveti Patrik, svetac zaštitnik Irske (približni datum)

## Smrti
* 2.5. &ndash; Atanazije Aleksandrijski, protivnik arijanstva
* 9.6. &ndash; Efrem Sirin, pisac sirijskih himni
* Huan Wen, kineski vojskovođa

## Reference
Murong Sheng

**Murong Sheng** (慕容盛) (373–401), kurtoazno ime **Daoyun** (道運), formalno **Car Zhaowu od (Kasnijeg) Yana** ((後)燕昭武帝), bio je car kineske/Xianbei države Kasniji Yan. Bio je najstariji sin Murong Baoa (car Huimin). Nakon što je Murong Bao ubijen od Lan Hana (Murong Shengovog tasta) izvršio je puč, osvetio oca i preuzeo prijestolje. Tokom najvećeg dijela vladavine je koristio titulu "Nebeski princ pučanin" (庶人天王, *Shu Ren [[Tian Wang]]*) umjesto cara.

Murong Sheng je opisivan kao dobar strateg i vojskovođa, ali je, uvjeren da je oca glave stajala njegova "mekoća" prema podanicima, pokazivao veliku strogoću i okrutnost, izazivajući stalni strah, ali i razloge za pobunu svojim potčinjenima. U jednoj od tih pobuna je godine 401. smrtno ranjen. Nakon smrti ga je naslijedio stric Murong Xi (car Zhaowen).

## Reference
Bitka na Tanaisu

**Bitka na Tanaisu** je jedan od naziva za oružani sukob koji se oko godine 373. odigrao u blizini rijeke Don u današnjoj Rusiji (nekadašnji *Tanais*) odigrao između Huna na jednoj i Alana na drugoj strani. Huni su sa područja Kaspijskog mora provalili u stepe današnje južne Rusije te porazili Alane, nakon čega su veliki pobili, a dio inkorporirali u vlastiti politički entitet. Nakon toga je slijedila invazija na područja na zapadu, na kojima su živjeli Ostrogoti. Jedini vjerodostojni izvor za ovaj događaj je kratka crtica u djelima rimskog historičara Amijana Marcelina. Usprkos toga, suvremeni historičari ga smatraju važnim, jer je tjerajući Ostrogote da se presele na zapad pokrenuo lančanu reakciju, odnosno niz migracija koji će sa vremenom postati poznat kao Velika seoba naroda.
Murong Hui (Kasniji Yan)

**Murong Hui** (慕容會) (373–397) je bio vojskovođa i carski princ kineske/Xianbei države Kasniji Yan, koji je služio pod svojim djedom Murong Chuijem (car Wucheng) i ocem Murong Baom (car Huimin). Za vrijeme očeve vladavine je, ljut zbog toga što nije imenovan krunskim princom, podigao ustanak s ciljem da osvoji prijestolje, ali je poražen, uhvaćen i pogubljen.

## Izvori
* *[[Knjiga Jina]]*, vol. 124.
* *[[Anali Proljeća i jeseni Šesnaest kraljevstava]]*, vol. 11.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vol. 109.
Sveti Patrik

**Sveti Patrik** (latinski: *Patricius*, irski: *Naomh Pádraig* ; Škotska, 385. - Down, Irska, 461.), katolički svetac, biskup, zaštitnik Irske.

Rođen je oko 385. godine u Škotskoj, koja je tada stajala pod rimskom vlašću i dobrim dijelom bila romanizirana. Roditelji su mu bili kršćani. Dobio je ime Magonus Sucatus Patricius. Otac mu je bio đakon, a u starosti vjerojatno je postao i svećenik. Patrik je provodio lagodan život ne mareći ni za znanost ni za vjeru. Kada mu je bilo 16 godina, irski gusari, oteli su ga s tisućama drugih ljudi i prodali ga kao roba u Irsku. Patrikov gospodar odredio ga je za pastira ovaca. Nalazeći se uz stada u divljini, ropstvo ga je približilo Bogu. Molio je i činio pokoru. Nakon 6 godina ropstva čuo je glas da će uskoro biti oslobođen. Pobjegao je od svoga gospodara i vratio se kući u Britaniju. U Galiji, u gradu Auxerreu pod vodstvom tamošnjeg biskupa sv. Germana studijem spremio za svećeništvo. Bio je najprije zaređen za đakona. Prema jednoj legendi, u snu mu se obratio jedan Irac koji mu je pružio pismo u kojem je pisalo. „Molimo te, vrati se i budi opet s nama!” Patrik je to shvatio kao Božji poziv. Biskup ga nije htio poslati u Irsku u koju je Patrik želio poći. Napokon je bio posvećen za biskupa u Irskoj, kamo ga je poslao papa Celestin I.. Patrik se u naviještanju Evanđelja, najprije obraćao kraljevim odličnicima, a njihov prijelaz na kršćanstvo slijedio je onda i priprosti puk. Irski otok je jedna od rijetkih zemalja koja je prihvatila kršćanstvo bez prolijevanja krvi. Uveo je monaštvo. Irski monasi kasnije će odigrati veliku ulogu ne samo u Irskoj već i po Europi. Bilo je mnogo duhovnih zvanja, posebno kod mladih Iraca oba spola. Nailazio je i na probleme u naviještanju, osobito od druida, starih keltskih poganskih svećenika. Tako je jednom bio 15 dana zatvoren sa svojim suradnicima i tek na intervenciju vrlo utjecajnih prijatelja, oslobođen je. Patrik je organizirao biskupije koje su se poklapale s područjem pojedinih plemena. Svoje biskupsko sjedište Patrik je osnovao u Armaghu u Ulsteru, a tamo i danas stoluje irski kardinal primas. Patrik se proslavio i kao čudotvorac, a dokazao se i u proricanju budućih događaja. O Patrikovoj osobi i životu su bezbrojne legende. Po predaji potjerao je sve zmije i ostale otrovne životinje iz Irske. Danas u Irskoj gotovo da nema guštera, zmija, gmazova, čak ni šišmiša. Pokušaji da se u Irskoj nastane te životinje su više puta propali. Umro je 461. godine, kod irskog grada Downa.

Zaštitnik je Irske, Nigerije, inžinjera, ljudi koji se boje zmija. Zaštitnik je i protiv zmijskih ugriza. Mnoge crkve širom svijeta njemu su posvećene, najviše u Irskoj, SAD-u i Australiji. Dan sv. Patrika, slavi se 17. ožujka. To je irski nacionalni blagdan.

## Povezano
* Dan svetog Patrika
Dan svetog Patrika

**Dan Svetog Patrika** (irski. *Lá Fhéile Pádraig*) je svetkovina u čast sv. Patrika, stara više od tisuću godina. Slavi se 17. marta, najviše u Irskoj.

Na Dan sv. Patrika, koji je tijekom korizme, irske obitelji tradicionalno idu u crkvu ujutro i slave popodne. Korizmeni post se prekida na dan, i ljudi plešu, piju i jedu tradicionalna irska jela pripravljena od slanine i kupusa. Tradicionalno su list djeteline i zelena boja simboli ovog dan.

U modernoj Irskoj, Dan svetog Patrika se tradicionalno smatrao religioznom svetkovinom. Sve do 1970., irski zakoni su zabranjivali ugostiteljskim objektima, da rade na taj dan.

Početkom 1995., irska vlada započinje kampanju da se Dan svetog Patrika iskoristi kao reklama za turizam i promociju Irske. Festival za Dan svetog Patrika u Dublinu posjeti preko milijun ljudi.
Pokrštavanje

**Pokrštavanje** je izraz kojim se opisuje konverzija ili preobraćenje pojedinca ili većeg broja osoba na kršćanstvo. U širem smislu se pod tim podrazumijeva i konverzija, odnosno adaptacija ili usklađivanje ne-kršćanskih objekata, običaja ili kulturnih sadržaja u sklad s kršćanskom doktrinom ili korištenje u kršćanskim obredima. U širem smislu se obično koristi izraz **kristijanizacija** ili **hristijanizacija** (ili **kršćanizacija** ili **hrišćanizacija**). Izraz pokrštavanje se također može koristiti i za konverziju s jedne kršćanske denominacije na drugu; ponekad se u tom smislu koristi i izraz .

Historija kršćanstva pruža brojne primjere pokrštavanja u širokom rasponu primjenjivanjih metoda - od mirnih, uglavnom vezanih uz misionarsku djelatnost, do nasilnog nametanja od strane državnih vlasti, a koje je nekada znalo dovoditi do masovnog krvoprolića.

## Historijski primjeri pokrštavanja

* 301 - Kršćanstvo proglašeno državnom religijom u Armeniji.
* 866 - Kršćanstvo službeno prihvaćeno od Bugara
* 988 - Kršćanstvo službeno prihvaćeno od Kijevske Rusije

## Povezano
* Pokrštavanje Slavena
* Prekrštavanje
* Preveravanje
* Dekristijanizacija
* Islamizacija
* Masakr u Verdenu

## Vanjske veze
* Jorge Quiroga and Monica R. Lovelle, "Ciudades atlánticas en transición: La “ciudad” tardo-antigua y alto-medieval en el noroeste de la Península Ibérica (s.V-XI)"  from *Archeologia Medievale* vol xxvii (1999), pp 257–268 Christianizing Late Antique Roman sites from the 6th century onwards.
* Unilineal Descent Groups and Deep Christianization: A Cross-Cultural Comparison
Karlo Martel (Anžuvinac)

**Karlo Martel** Anžuvinac (8.9.1271. - 12.8.1295) je bio kralj Hrvatske od 1290, titularni kralj Ugarske i prestolonasljednik Napuljskog kraljevstva.

## Život
Karlo Martel je bio sin Karla II od Napulja i Marija Ugarske kćerke hrvatsko-ugarskog kralja Stjepana V. Nakon iznenadne smrti hrvatsko-ugarskog kralja Ladislava Kumanca 1290. njegova sestra Marija Ugarska je postala najbliži zakoniti nasljednik Arpadovića tako da papa i hrvatski velikaši proglašavaju Karla Martela za svog kralja. S druge strane Ugarski velikaši su za svog kralja proglasili Andriju Mlečanina jedinog sina Stjepana Postuma tako da dok je Andrija učvršćivao svoju vlast u istočnoj Ugarskoj hrvatska velikaška obitelj Šubići dovode Karla Martela u Hrvatsku i tamo ga krune za kralja hrvatsko-ugarskog kraljevstva.

Kako bi ojačao svoje vojne snage u građanskom ratu Karlo Martel sklapa 1292. godine dogovor s kraljem Srema Stefanom Dragutinom po kojemu Stefan Vladislav II postaje ban Slavonije kojom vladaju ljudi Andrije Mlečanina. Od toga dogovora na kraju neće biti ništa pošto vojno ojačani Andrija Mlečanin pokreće ofenzivu,a Karlo Martel odlazi u Napulj]] gdje iznenada umire 12.8. 1295. godine.

Šubići će nakon smrti Karla Martela podržati njegovog jedinog sina Karla Robert po uvjetom da im se prizna vlast u Hrvatskoj od planine Gvozd pa do ušća rijeke Neretve do čega uskoro dolazi.

|-

|-
374.

__NOTOC__
Godina **374.** (**[[rimske brojke|CCCLXXIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Augusta i Valensa** (ili, rjeđe, **godina 1127. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 374. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* 4.5. &ndash; Atlatl Cauac postaje car Teotihuacana.
* 7.12. &ndash; Ambrozije postaje biskup Milana.


## Rođenja
* Gwanggaeto Veliki, kralj države Goguryeo
* Fu Liang, kineski političar

## Smrti
* Gabinije, kralj Kvada

## Reference
Fu Liang

**Fu Liang** (傅亮) (374–426), kurtoazno ime **Jiyou** (季友), bio je kineski velikodostojnik u službi dinastije Jin, a potom Liu Song. Bio je bliski suradnik Liu Yua (car Wu), osnivača dinastije Liu Song. Nakon Wuove smrti je zajedno sa Xu Xianzhijem i Xie Huijem svrgnuo njegovog sina cara Shaoa u uvjerenju kako nema karakter nužan za vladanje zemljom. Prijestolje je naslijedio Shaov brat car Wen, koji je Fu Lianga i druge zavjerenike dao pogubiti, kaznivši ih za ubistvo brata.