Bitka za Konjic 1943.

**Bitka za Konjic februara 1943.** je jedna od presudnih borbi vođenih između NOVJ i sila Osovine tokom četvrte neprijateljske ofanzive, kada su partizani više puta bezuspešno napadali garnizon Konjic, koji su zajednički branili Italijani, Nemci i četnici. Deo je serije bitaka u dolini Neretve februara-marta 1943. godine.

Konjic je bio od presudnog značaja za prodor Glavne operativne grupe NOVJ u istočnu Hercegovinu, Sandžak i Crnu Goru. Po zamisli VŠ NOV i POJ, Treća divizija trebalo je da likvidira italijanske utvrđene garnizone Prozor, Jablanicu i Konjic, dok je Prva divizija imala glavni zadatak da obezbedi ovaj prodor od Sarajeva, a Druga od Mostara. Napadi na Prozor i Jablanicu okončani su uspehom. Međutim, nemačko-ustaška borbena grupa uspela je da se probije iz Sarajeva u Konjic, a sa istoka je pristiglo oko 3.000 četnika pod komandom Lukačevića. Napadi NOVJ na Konjic trajali su od 19. do 26. februara. Od 24. februara, u napadu na sam Konjic bile su angažovane tri brigade, ojačane artiljerijom i Tenkovskom četom Vrhovnog štaba. Međutim, usled pristiglih pojačanja, kombinovana italijansko-nemačko-ustaško-četnička posada Konjica uspela je da se održi.

S obzirom na pogoršanje situacije na drugim sektorima, VŠ NOV i POJ nije bio u stanju da odvoji dalja pojačanja za napad na Konjic. Usled toga bio je prinuđen da 26. februara prihvati bezizglednost daljih napada i odustane od prodora preko Konjica. Nakon toga VŠ NOV i POJ izveo je manevar u suprotnom smeru, kontranapadom kod Gornjeg Vakufa, da bi potom vratio težište na proboj preko Neretve, izuzetno teškim pravcem preko Jablanice i Prenja.

## Pozadina
### Kontraofanziva NOVJ

Prema planu Vrhovnog štaba, u cilju prodora Glavne operativne grupe bilo je neophodno likvidirati italijanske garnizone Prozor, Jablanicu i Konjic, kao i druga manja uporišta (Rama, Ostrožac). Za nosioca tog zadatka bila je određena Treća divizija, dok je Prva imala zadatak da joj obezbedi levi, a Druga desni bok.

U napadu 15-17. februara Treća divizija uspešno je savladala garnizon u Prozoru (3. bataljon 259. pešadijskog puka 154. pešadijske divizije Murđe ojačan artiljerijskim, oklopnim i drugim sastavima). Nastavljajući nastupanje, 21. februara likvidirala je italijansku posadu u Rami. S obzirom da je Druga divizija uspešno rešila svoj deo posla (likvidaciju posada u Posušju, Imotskom, i Drežnici, te uništenje italijanskog ojačanog bataljona u pokušaju intervencije (ojačan 1. bataljon 260. pešadijskog puka Murđe), bila je u stanju da svojom Četvrtom crnogorskom brigadom pomogne prodor Treće divizije i 22. februara likvidira ojačani italijanski bataljon u Jablanici (ojačan 1. bataljon 259. pešadijskog puka Murđe). Istog dana, delovi Treće divizije ušli su u Ostrožac koji je italijanska posada u panici napustila, čime je put prema Konjicu bio otvoren. Deseta hercegovačka prešla je na levu obalu Neretve, sa zadatkom da iste noći napadne Konjic sa istoka i juga, dok je Peta crnogorska nastupala po desnoj obali sa zadatkom da napadne Konjic sa zapada. S obzirom na ishod prethodnih sukoba i pretpostavljenu uzdrmanost italijanskih snaga i i pad njihovog morala, vladao je optimizam u pogledu ishoda napada.

### Prevoz ranjenika

Partizansku vojsku je pratila Centralna bolnica, koja se sastojala od oko 3.000 ranjenika i 1.000 obolelih od pegavca. Isprva je bilo predviđeno da se ranjenici, zajedno sa vojskom, prebace drumom preko Konjica. Plan je bio da se od zaplenjenog italijanskog voznog parka obrazuje kompozicija za prebacivanje ranjenika preko Konjica.

### Osovinska operacija Vajs II

18. februara 1943. komandant italijanske II armije general Mario Roata naređuje komandantu italijanskih trupa i četnicima pod komandom Baja Stanišića, raspoređenim u Mostaru i okolini, da po svaku cenu zaštite pravce ka Širokom Brijegu i rudnicima boksita. Uvidevši da su rudnici ugroženi, nemački general Ler, iako je prethodno odbijao italijanski zahtev za nemačku intervenciju u ovome pravcu, 21. februara donosi odluku da udružene nemačke, ustaške, italijanske i četničke snage odmah krenu u ofanzivu, istovremeno od Bugojna, Sarajeva, Mostara i Konjica ka Jablanici. Time je počela realizacija plana "Vajs II".

## Tok bitke
### Prvi napad partizana na Konjic

Prva proleterska divizija prišla je izvršenju svog dela zadatka nekompletno, uvodeći svoje snage po delovima. Prva je na zadato područje izašla nekompletna Prva proleterska brigada (bez 3. bataljona). Njene snage su sa neočekivanom lakoćom likvidirale italijansku posadu u Bradini i ustašku na ključnoj topografskoj poziciji, prevoju Ivan-sedlo u toku dana 19. februara. Zadatak kompletne divizije sastojao se u likvidaciji uporišta na komunikaciji Sarajevo-Konjic u što širem zahvatu, i izolaciji konjičkog bojišta od intervencije iz Sarajeva. Ponesen brzim i lakim uspehom, obuzet entuzijazmom, štab Prve proleterske brigade u tom trenutku počinio je ključnu grešku, čije su se posledice pokazale dalekosežnim. Naime, umesto čvrstog utvrđivanja ključnog položaja na Ivan-sedlu i nastavljanja prodora prema Sarajevu preko Tarčina, štab brigade odlučio je da za napad na Tarčin angažuje samo nekompletna dva bataljona, a na Ivan-sedlu ostavi samo simbolično obezbeđenje. Sa preostala dva bataljona (4. i 6.) štab brigade odlučio je da, uzdajući se u demoralizaciju Italijana, izvrši drzak prepad na Konjic, i tako unapred reši glavni zadatak cele Glavne operativne grupe.

To je nedovoljno odgovorno shvatanje glavnog zadatka i širenje snaga na velikom prostoru dovelo je do dvostrukog neuspeha.

### Dolazak Nemaca i četnika

Oslobođenjem Konjica bio bio otvoren put za prodor u Hercegovinu i Crnu Goru. Uočavajući to, nemačka komanda ulaže naročite napore i njene trupe, uz oštre borbe, 22. februara stižu u Konjic u pomoć italijanskom garnizonu.

23. fe­bruara Komanda italijanskog VI armijskog korpusa izveštava da su njemačke jedinice stigle u garnizon Konjic, koji je pod intenzivnom minoba­cačkom vatrom. Istog dana sa Nemcima u Konjic je ušao i četnički komandant Vojislav Lukačević sa svojim snagama.

Vojislav Lukačević je bio najeksponiraniji oficir JVuO u bici na Neretvi, zadužen za koordinaciju dejstava sa osovinskim snagama. U žestokim frontalnim borbama protiv jedinica NOVJ, Lukačević je rukovodio četničkim trupama na položajima oko Konjica, Glavatičeva i Kalinovika i bio je na čelu Konjičke grupe JVuO. Štab Draže Mihailovića je smatrao da će se presudna bitka za »uništenje crvenih« voditi na sektoru fronta pod komandom Vojislava Lukačevića.

### Glavni napad NOVJ na Konjic

Kad je Treća divizija NOVJ izbila pred Konjic, suočila se sa značajno drugačijom situacijom od predviđene. Italijanski garnizon je u međuvremenu ojačan bataljonom Nemaca, bataljonom domobrana i četom ustaša. Takođe, u oblast je pristigla četnička grupacija od oko 3.000 boraca pod komandom Lukačevića, i uspostavila vezu sa garnizonom. Međutim, za ofanzivu NOVJ Konjic je bio od odlučujućeg značaja, tako da je napad ipak izveden. 5. crnogorska određena je za napad po desnoj strani Neretve, dok je 10. hercegovačka trebalo da pređe Neretvu i napadne sa juga i istoka. Napad je počeo 22. februara uveče.

23. februara komanda divizije Murđe izveštava da su četnici u Konjicu veoma angažovani u borbi protiv partizana:

Istog dana, Vojislav Lukačević izveštava nadređenog Ostojića o sadejstvu sa Italijanima i Nemcima u borbama za Konjic:

Istovremeno je opkoljenom garnizonu u Konjicu stigla i pomoć nemačke avijacije:

Uprkos velikom požrtvovanju, 5. crnogorska brigada je zaustavljena od brojčano i tehnički jačeg utvrđenog neprijatelja. 10. hercegovačka brigada, umesto sa manjim grupama lokalnih četnika koje su očekivane, suočila se sa veoma krupnim četničkim snagama. Izgubila je energiju na raščišćavanje i odbijanje četnika na širokom području, tako da se njeno dejstvo na Konjic slabo osetilo. U izveštaju 3. divizije NOVJ od 24. februara se navodi da usled "dejstva četničkih bandi na bok i pozadinu borbenog rasporeda naše Hercegovačke brigade [...] naš napad na Konjic nije uspio."

Istog dana, 24. februara četnički komandant Vojislav Lukačević izveštava Zaharija Ostojića o partizanskom napadu na Konjic:

### Ponovni napad NOVJ na Konjic

Nakon likvidacije Jablanice, Četvrta proleterska brigada stavljena je na raspolaganje Trećoj diviziji za napad na Konjic. Uz podršku Tenkovske čete Vrhovnog štaba, napad je obnovljen 24. februara, a najžešće borbe bile su tokom noći 25/26. februara. Međutim, kombinovana odbrana Konjica izdržala je i taj napad.

25. februara Zaharije Ostojić izveštava Dražu Mihailovića da partizani napadaju četnike i Nemce u Konjicu, da su Nemci imali velikih gubitaka, i da on ima plan za uništenje partizana u džepu Neretve:

Vrhovni štab NOVJ je nastojao da ojača snage za odlučujuću bitku za Konjic. Dok su dve brigade Prve proleterske divizije odbijale napade Nemaca iz Sarajeva prema Konjicu, 3. krajiška je bila angažovana u odbrani Prozora. Ona je dobila je naređenje da se 25. februara ujutro izvuče iz kontakta sa neprijateljem i krene na Konjic. Međutim, samo što je marš počeo, došlo je do preokreta: nemačka 717. divizija konačno je prikupljena, i tog jutra krenula je u nastupanje, vršeći bočni prodor prema Prozoru i Šćitu, gde je bila smeštena Centralna bolnica. Stoga je naređenje Trećoj krajiškoj opozvano, i ona je hitno vraćena u borbu protiv 717. divizije.

Istovremeno, italijanska komanda obaveštava da je u pomoć opkoljenom garnizonu u Konjicu je poslato još oko 2000 četnika, i da nema više raspoloživih trupa:

Usled nemačkih i četničkih pojačanja, situacija snaga NOVJ je postala kritična. Tri brigade prikupljene za napad na Konjic, nisu bile dovoljne da reše taj zadatak, a ostale snage bile su vezane u teškim odbrambenim borbama sa nadmoćnim neprijateljem, koji je nastupao iz Sarajeva, Mostara i Gornjeg Vakufa koncentrično prema Jablanici. U toj fazi Vrhovni štab doneo je odluku da odustane od napada na Konjic i sve snage koncentriše za protivnapad u suprotnom smeru, prema severozapadu.

Četnički izveštaji pripisuju Voji Lukačeviću isključive zasluge za uspešnu odbranu osovinskog garnizona Konjic:

Istovremeno, na pravcu fronta od Mostara Druga proleterska divizija je uspešno sve do 26. februara zadržavala vrlo jake italijansko-četničke snage (samo četnika bilo je oko sedam hiljada) nanevši im teške gubitke.

## Gubici

Prema Ratnom dnevniku Operativnog odeljenja štaba 718. pešadijske divizije, ukupni gubici u Operaciji Weiss Mostar do 27. februara 1943, to jest u prodoru od Sarajeva do Konjica i u odbrani Konjica, iznosili su ukupno 453 izbačenih iz stroja, ne računajući četnike:
* Nemački vojnici: 27 poginulih (od čega 1 oficir), 143 ranjena (3 oficira), 1 nestao, uništena jedna oklopna kola
* Vojnici NDH (uključujući ustaše): 48 poginulih, 152 ranjena (4 oficira), 29 nestalih (1 oficir)
* Italijanski vojnici: 9 poginulih, 36 ranjenih, 7 nestalih

U napadu na Konjic Četvrta proleterska brigada imala je prema dnevniku Blaža Jankovića oko 50 izbačenih iz stroja, od čega 23 poginula.

## Posljedice

Nakon neuspeha u napadu na Konjic, Vrhovni štab donosi odluku o rušenju mosta na Neretvi i udaru u suprotnom smeru, prema Gornjem Vakufu.

Voja Lukačević je postao neka vrsta četničkog heroja nakon uspešne odbrane osovinskog garnizona Konjic. 28. februara 1943. major Zaharije Ostojić javlja pukovniku Baju Stanišiću, četničkom komandantu u Crnoj Gori:

28. februara 1943, Zaharije Ostojić piše Draži Mihailoviću da će pokušati da iskoristi Lukačevićevu saradnju sa okupatorom za »gonjenje komunista kroz Bosnu«: 

General Alexander Löhr je u rukopisu koji je sačinio dok se nalazio u jugoslovenskom zatvoru o rezultatima bitke za Konjic, između ostalog, zapisao:

## Posleratno suđenje

O učešću četnika u bici za Konjic na strani okupatora bilo je reči na beogradskom procesu 1946. godine četničkom vođi generalu Mihailoviću.

:Pretsednik: Objasnite sudu kako su se to u Konjicu stekle četničke snage pod komandom Lukačevića, italijanske i nemačke snage.
:Optuženi: Tu su potpuno samovoljno i proizvoljno radili Lukačević i Ostojić.
:Pretsednik: Prema tome su Lukačević i Ostojić upotrebili svoje snage zajedno sa nemačkim snagama protiv narodnooslobodilačkih snaga u Četvrtoj ofanzivi.
:Optuženi: Izgleda da jesu.
:Pretsednik: Od koga su dobijali municiju?
:Optuženi: Od Italijana.

## Povezano
* Operacija Weiss
* Bitka na Neretvi
* 154. pješadijska divizija Murge

## Reference

## Literatura
* Oslobodilački rat naroda Jugoslavije, knjiga 1 – Vojni istorijski institut, Beograd 1957
* Zbornik dokumenataka i podataka NOR-a, tom II (dokumenti Vrhovnog štaba NOV i POJ), knjiga 8 - Vojnoistorijski institut, Beograd
* Zbornik dokumenataka i podataka NOR-a, tom IV (borbe u BiH), knjiga 10 (februar 1943.) - Vojnoistorijski institut, Beograd
* Zbornik dokumenataka i podataka NOR-a, tom XIII (italijanski dokumenti), knjiga 3 (1943.) - Vojnoistorijski institut, Beograd
* Rudolf Primorac: OPERATIVNO-TAKTIČKA ISKUSTVA IZ PRVE POLOVINE NARODNOOSLOBODILAČKOG RATA, Vojnoizdavački i novinski centar, Beograd 1986.
* Radovan Vukanović: RATNI PUT TREĆE DIVIZIJE, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1970.
* Blažo Janković: ČETVRTA PROLETERSKA CRNOGORSKA BRIGADA, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1975.
* Mirko Novović, Stevan Petković: PRVA DALMATINSKA PROLETERSKA BRIGADA, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1986.
* NAŠA PRVA DALMATINSKA - SJEĆANjA BORACA, Slobodna Dalmacija, Split 1982.
* ...: PETA PROLETERSKA CRNOGORSKA BRIGADA,
* Enver Ćemalović: MOSTARSKI BATALjON