open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bitka kod Lodija

**Bitka kod Lodia** zbila se 10. maja 1796. između francuskih snaga generala Napoleona i austrijske zaštitne garde kojom je komandirao Karl Sebottendorf. 
Garda je poražena, ali se glavnina austrijske vojske Johanna Petera Beaulieua na vrijeme povukla.

Ta nevelika bitka u prvoj talijanskoj kampanji Napoleona Bonaparte ostala je zapamćena po tom što je u njoj Napoleon stekao povjerenje i odanost svojih vojnika, koji su mu dali nadimak **Mali kaplar** zbog njegove hrabrosti.

## Historija

Bitka se vodila kod mosta na rijeci Addi kod Lodija, 31 km jugoistočno od Milana.
Nakon što je u aprilu izbacio iz borbi vojsku Kraljevine Sardinije, Napoleon se okrenuo prema sjeveroistoku protiv austrijske voske generala Beaulieu koji je izbjegavao bitku i stalno se povlačio, bojeći se da ne izgubi vojsku.

Francuska prethodnica sustigla je austrijsku zaštitnu gardu Josipa Vukasovića oko 9 sati ujutro 10. maja i nakon okršaja je u stopu slijedila do Lodija, gdje su ih odbile snage generala Gerharda Rosselminija i pomogle Vukasoviću da se povuče u grad. Obrana grada nije bila jaka, jer je branitelja bilo malo, a 
Francuzi su uspjeli ući unutra i probiti se prema mostu na rijeci Addi prema bedemima Lodija.

Pristup mostu branilo je devet pješadijskih bataljona raspoređenih u dvije linije sa četrnaest topova. Austrijski general komandant obrane Lodija Sebottendorf, imao je na raspolaganju i četiri eskadrona napuljske konjice, ukupno 6,577 ljudi, koji su bili potpuno iscrpljeni nakon brzog marša. Zbog tog je odgodio povlačenje i odlučio braniti most do noći. 

Sudionik bitke francuski grenadir Vigo-Roussillon, rekao je da su Austrijanci poslali vojnike koji su pokušavali srušiti most, ali da su ih oni spriječili pucajući na njih. Čudno je da ga nisu pokušali zapaliti, jer je taj 183 metra dugi most bio od drva. 

Francuska prethodnica nije bila dovoljno jaka da pokuša prijeći most, pa je prošlo nekoliko sati dok su došle nove snage. Poslijepodne kad su stigli sa topovima, počela je silovita kanonada. 

Negdje oko 18 sati Francuzi su pripremili napad, u kom je konjica generala Marca de Beaumonta poslana da prijeđe rijeku uzvodno, a kolona od 2 bataljona elitne pješadije jurnula je preko mosta. Njihov juriš zaustavili su austrijski topovi, uz brojne žrtve.
Tad su se na čelo postavili francuski viši oficiri, među njima generali Louis-Alexandre Berthier i André Masséna pa i sam Napoleon
Kaos među braniteljima povećao se kad se pojavila Beaumontova konjica, tako je razbijena austrijska obrana, koja se pod okriljem mraka nastojala povući prema Cremi. 

Ta bitka koja ni po čemu nije bila presudna, pomogla je rastu mita o Napoleonu.

Austrijanci su izgubili 21 oficira, 2,015 vojnika, 235 konja, 12 topova, 2 haubice i 30 kola municije. 
Francuski gubici nisu točno poznati, smatra se da su izgubili oko 500-900, pa čak i do 2,000 vojnika.

## Izvori

## Vanjske veze

*''Battle of Lodi''
André Masséna

**André Masséna** (Nice, 6. maj 1758.  - Pariz, 4. april 1817.), bio je jedan od vodećih generala za Francuskih revolucionarnih i Napoleonskih ratova.

## Biografija

Ostavši siroče kao mladić, Masséna se 1775. prijavio u francuski kraljevski talijanski puk. Kad je izbila Francuska revolucija 1789. bio je narednik u Antibesu. Ubrzo je postao kapetan u vojsci Revolucionarne vlade Italije u Nici, a u decembru 1793. general-major.

Sljedeće dvije godine ratovao je u talijanskim vojnim kampanjama protiv Austrijske Monarhije, u kojima je pokazao zavidnu vještinu manevriranja svojim snagama na teškom terenu. 
Postavši najpouzdaniji Napoleonov general u talijanskoj kampanji 1796-97, pobijedio je u Bitci kod Rivolija (14. januar 1797.), ključnoj pobjedi protiv Mantove.

Nakon što je Rim pao u francuske ruke u februaru 1798., Masséna je poslan kao zamjenik francuskog komandanta. 
Desetak dana nakon njegova dolaska, njegove trupe su se pobunile i prisilile ga da ga povuče. I pored tog je u martu 1799. postavljen je za komandanta francuske vojske u Švicarskoj. 
Pobijedio je veliku rusku armiju u Drugoj bitci kod Züricha 25. septembra i tako spriječio još jednu rusku armiju da krene na Italiju. Te pobjede spasile su Francusku od invazije.

Ubrzo nakon što je Napoleon došao na vlast pučem 9. novembra 1799., Masséna je poslan da 
komandira jako demoraliziranom talijanskom armijom.
Obnovio je borbeni duh svojih trupa, te je uspio izdržati austrijsku opsadu Ženeve (21. april-4. jun) a to je omogućilo Napoleonu da rasporedi svoje snage i pobijedi u Bitci kod Marenga (14. jun), i tako prisili Austrijance na povlačenje iz većeg dijela Sjeverne Italije. 
Zbog tog mu je Napoleon dao nadimak *l’Enfant chéri de la Victoire* (Drago dijete pobjede).

I pored toga što je dobio čin maršala 1804., Masséna nije previše držao do napoleonovog carstva. 
Uspio je preoteti Kalabriju od Britanaca 1806., za što je dobio 1808. titulu Vojvode od Rivolia. 
Nakon tog je 1809. pokazao je zapanjujuće junaštvo u dvije važne bitke protiv Austrijanaca, kod Asperna (pored Beča) 21-22. maj i kod Wagrama 5-6. jul. za što ga je Napoleon u januaru 1810. nagradio titulom Princa od Esslinga.

Tri mjeseca kasnije Masséna je slabog zdravlja, dobio komandu nad francuskim snagama koje su se borile protiv Britanaca u Portugalu. 
Tamo je imao manje sreće jer ga je Arthur Wellesley, 27. septembra 1810. porazio kod Bussaca i nakon tog 5. maja 1811. i kod Fuentes de Oñora u Španjolskoj.

Zbog tih poraza razrješen je komande i poslan kući.
Bio je u Parizu 1815., ali nije sudjelovao u epizodi Napoleonovih sto dana, umjesto toga podržao je 
burbonsku restauracija i Louisa XVIII kao kralja.

## Reference

## Vanjske veze

* ''André Masséna''
Službeni pasoš

**Službeni pasoš** ili **putovnica** () posebna je putna isprava, koja se saglasno zakonima o putnim ispravama svake države izdaje službenicima konzularnih ili diplomatskih predstavništava države koji deluju na službenim poslovima u inostranstvu ili međunarodnim organizacijama. Ovakva isprava se dodeljuje osobama koje nisu obuhvaćena punim obimom diplomatskih imuniteta i privilegija, pre svega višim državnim službenicima, funkcionerima na položajima i, u skladu sa zakonom države pošiljaoca, drugim rukovodećim radnicima sa posebnim ovlašćenjima u drugim državnim organima, kada putuju u inostranstvo službenim poslom, koji zahteva posedovanje službenog pasoša i ovog vida zaštite, u skladu sa zakonima ili propisima. 

Nosioci službenog pasoša, po pravilu, poseduju sve imunitete i privilegije definisane Bečkom konvencijom o konzulranim odnosima iz 1963. godine. Ovo uključuje imunitet od građanske i upravne jurisdikcije te sve poreske i druge finansijske, carinske i imigracione olakšice u svrhu nezavisnog i samostalnog vršenja svojih obaveza van jurisdikcije države primaoca, a u interesu države pošiljaoca. Za razliku od diplomatskog imuniteta koji je apsolutan (u krivično-pravnom pogledu), kao i neprekidan i kontinuiran, odnosno važi i kada lice nije na dužnosti, službeni imunitet važi samo i isključivo u vezi sa vršenjem službenog posla za interes svoje države.

Službeni pasoš, po pravilu, izdaje Ministarstvo inostranih poslova (u većini država sveta), saglasno propisima Vlade i uskladu sa međunarodnim pravom. Službeni pasoš važi samo kada je na njega utisnuta službena viza. U pravilu, službeni se pasoš može izdati i članu uže porodice službenog lica kome je izdat takav pasoš, koji s njim živi u zajedničkom domaćinstvu i s njim putuje u inostranstvo ili boravi u inostranstvu.

## Reference
Euganejska brda

**Euganejska brda** (talijanski: Colli Euganei) je niz vulkanskih brda, mali izolirani planinski masiv u Venetu u Provinciji Padova.

## Karakteristike

Euganejska brda se uzdižu jugozapadno od Padove, između rijeke Bacchiglione na sjeveru do kanala Battaglia na istoku i rijeke Frassine na jugu.

Prostiru se na površini od 350 km², nastala su krajem eocena, sastoje se niza nepravilanih, zaobljenih konusnih brda, formiranih uglavnom od trahitnih i doleritnih stijena.
Prosječno su visoka 200 - 400 metara, a najviša planina je Venda 603 metara.

Euganska brda imaju brojne termalne i mineralne izvore.
Plodno vulkansko tlo pogoduje rastu bujne vegetacije (šume kestena, hrasta i brijesta) i poljoprivredi (žitarice, vinova loza, maslina, voće). 
Vrlo je razvijen turizam zbog brojnih i poznatih spa centara; Abano Terme, Montegrotto Terme, Battaglia Terme.

Ostali veći urbani centri su Este, Monselice i Arquà Petrarca.

Dio brda površine 18.694 hektara proglašen je 1989. Parkom prirode (*Parco regionale dei Colli Euganei*)
## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Eugànei, Còlli-''
Frassine (rijeka)

**Frassine** je vodotok (zapravo kanal) u Venetu u Provinciji Padova dug 13,4 km.

## Hidrologija

Frassine dobija vode iz Rijeke Guà kod Montagnane u Provinciji Padova. Od tamo teče prema istoku do obronaka Euganejskih brda i grada Este gdje ima ušće u kanal Brancaglia , nakon tog uvire u kanal Santa Caterina, pa u kanal Gorzone i na kraju u rijeku Bacchiglione.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Corsi d'Acqua Veneto''
Park-šuma Golubinjak

**Park-šuma Golubinjak** se nalazi u Gorskom kotaru, Hrvatska. Udaljena je 1 km od opštinskog središta Lokve, blizu autoputa Rijeka-Zagreb. Prostire se na 51 hektaru zaštićenog područja na nadmorskoj visini od 730-800 metara. 

U šumi preovlađuju: bukva, jela i smreka na pretežno kraškom zemljištu. Najimpozantnije drvo „Kraljica šume“ je divovska jela starosti od preko 250 godina, visinom od preko 35m i širine u promjeru od 140 cm. Šuma je uređena većim brojem pješačkih staza u dužini 10,82 km.  Na monolitnoj stijeni je uređeno i alpinističko penjalište.

U parku se nalaze i dvije pećine: Ledena i Golubinja pećina. Pored parka, sa druge strane auto-puta je pećina Lokvarka, jedna od najljepših hrvatskih pećina. Otkrivena je posve slučajno početkom 20. stoljeća prilikom iskopavanja kamena. Kroz četiri od šest dosad otkrivenih galerija može se spustiti do dubine od 75 metara, a do sada je ukupna poznata dubina veća od 270 metara. Gotovo kilometar uređenih staza i više od 300 stepenica vodi kroz galerije pune stalaktita i stalagmita. Najviše pažnje plijeni galerija nazvana Katedrala. To je ime dobila zbog svoga visokog stropa, te ogromnog sigastog stupa, koji je visok 16 metara, a izgleda kao da drži svod dvorane. Tokom kišnih perioda obiluje potocima i vodopadima.

Posebno zanimljiv je i jedan otvor u stijeni koji nosi ime „Paklena vrata“. Prolaz je širok 4 metra, a kameni zidovi debljine do 5 m. dosežu visinu do osam metara.

Kao izletište, Golubinjak se spominje još krajem 19. stoljeća. Na samom ulazu u park nalazi se ugostiteljski objekat i dječije igralište.  

Godine 1954. proglašena je zaštićenim područjem, kategorija park šuma.
## Reference
Doba šutnje

**Doba šutnje** ili **Doba tišine** (estonski: *vaikiv ajastu*) naziv je za period u historiji Estonije koji je trajao od 12. ožujka 1934. godine pa sve do 1938. ili 1940. godine, ovisno o izvorima. U tom je periodu dominantna politička figura u zemlji bio konzervativni političar Konstantin Päts, koji je, kako bi spriječio profašistički pokret Vaps da preuzme vlast u Estoniji, ukinuo ustavni poredak u samoorganiziranom puču 1934. godine te je u narednom periodu vladao autokratski, iako ne i diktatorski. Termin "doba šutnje" skovao je Kaarel Eenpalu, Pätsov saveznik i kasniji estonski premijer.

Doba šutnje u Estoniji stiglo je u periodu kada je njemački kancelar Adolf Hitler postao izrazito popularna figura među europskim desničarskim populistima. Estonske političke elite bojale su se da bi Vaps, koji je simpatizirao velik dio Hitlerovih stavova, mogao preuzeti vlast u zemlji na demokratski način tako da je Päts odlučio iskoristiti svoje ustavne ovlasti te uz podršku vojske i parlamenta izveo državni udar kojim je preuzeo apsolutnu vlast u državi i ukinuo ustavni poredak. Nedugo nakon puča, za vrhovnog komandanta imenovao je pouzdanog suradnika Johana Laidonera, omiljenog zapovjednika iz rata za nezavisnost i protivnika Vapsa.

Iako je Doba šutnje bio autokratski period u estonskoj historiji, nije se radilo o klasičnoj diktaturi. Istina, političke su stranke zabranjene, a zajedno s njima i veteranske udruge poput Vapsa; ukupno 400 članova opozicijskih udruga i stranaka je uhapšeno. Članovi Vapsa također su protjerani iz svih javnih i državnih službi, ali i iz vojske. Ovi potezi nisu izazivali veće kritike, međutim kada je Päts odlučio odgoditi izbore, parlamentarna se opozicija usprotivila. Päts je reagirao tako da je suspendirao parlament te suspendirao tada aktualni ustav do donošenja novoga. Iako se činilo da je Päts uveo diktaturu, provedene su brojne reforme i došlo je do ekonomskog rasta. Uz to, gotovo svi oni koji su bili uhapšeni 1934. godine pušteni su na slobodu 1938. godine bez posljedica, a nije bilo ni sustavnog zlostavljanja građana od strane države.

Godine 1936., u finskim je novinama objavljen Memorandum četvorice Državnih starješina, koji su sastavili bivši državni poglavari Ants Piip, Juhan Kukk, Jaan Teemant i Jaan Tõnisson. U njemu su pozivali Pätsa da vrati demokraciju i građanska prava, na što se Päts tada bio oglušio. Ipak, unatoč javnom protivljenju Pätsu, nijedan od četvorice bivših čelnika Estonije nije trpio nikakvo maltetiranje od strane države, što govori u prilog činjenici da Doba šutnje nije bilo poput klasičnih diktatura. Kraj Doba šutnje, prema većini historičara, uslijedio je donošenjem novog Ustava 1938. godine, mada drugi smatraju da je ono trajalo sve do sovjetske okupacije 1940. godine.

## Reference

## Literatura
* Miljan, Toivo. *Historical Dictionary of Estonia*, pp.&nbsp;196–97. Scarecrow Press, 2004, 
* Estonica: 1918–1940. Republic of Estonia
* 
* Frucht, R. C. (2005). Eastern Europe: An introduction to the people, lands, and culture / edited by Richard Frucht. Santa Barbara, Calif: ABC-CLIO. Page 78+
Guà

**Guà** je rijeka u Venetu duga 37,9 km.
## Hidrologija
Guà se formira sutokom potoka *Agno* i *Restena* kod Arzignana u Provinciji Vicenza. Od tamo teče prema zapadu, oplakujući; Montecchio Maggiore, Montorso Vicentino, Zermeghedo, Montebello Vicentino, Sarego i Lonigo. Nakon tog utiče u Provinciju Verona i protiče kroz Zimellu, Colognu Venetu, Pressano i Roveredo di Guà. Zatim utiče u Provinciju Padova gdje od Montagnane nadalje teče kanalizirana pod imenom Frassine prema ušću u rijeku Bacchiglione.

Najveća pritoka je potok Pòscola dug 19,3 km koji uvire kod Montecchia Maggiore.

Guà je danas kompliciran hidrografski sistem, sastavljen od same rijeke Guà u gornjem dijelu, i njenih kanaliziranih dijelova kao što su Frassine, Battaglia, Gorzone u donjem ravničarskom dijelu.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Fiume Guà'' (na portalu Mapcarta)
Louis-Alexandre Berthier

**Louis-Alexandre Berthier** (Versailles, 20. novembar 1753.  - Bamberg, 1. jun 1815.) bio je jedan od najvažnijih napoleonovih maršala. Iako nije bio vojnik sa fronta, Napoleon ga je visoko cijenio kao načelnika štaba svoje Grande Armée od 1805., pa je za njega rekao *Da je čovjek koji ga najduže služio i nikad iznevjerio*.

## Biografija

Rođen kao plemićki sin dvorskog geodeta, Berthier je vojno iskustvo stekao je u američkoj revoluciji, borivši se u puku Markiza La Fayetta, a nakon tog u Francuskoj revoluciji kao injžinjerac geodet i štabni 
oficir i na kraju kao načelnik štaba (1791.-92). U martu 1793. je poslan da se bori protiv rojalista u zapadnoj Francuskoj, ali je nakon četiri mjeseca smjenjen od jakobinaca kao nepuzdan i sumnjivi pripadnik starog plemstva.

Ponovno se aktivirao kao general divizije i načelnik štaba alpske i talijanske armije. Kao komandant u Italiji zauzeo je Rim u februara 1798., koji je uskoro napustio da se pridruži Napoleonu u Egipatskoj kampanji.

Kao načelnik štaba Grande Armée, u kom je radilo šest generala i osam pukovnika Berthier je bio zadužen za slanje direktnih Napoleonovih naredbi njegovim maršalima. I pored tog što je taj posao bio naizgled bezličan i birokratski, Berthier se znao žestoko posvađati sa pojedinim maršalima, koji bi se oglušili (ili krivo interpretirali) Napoleonove naredbe. Upravo zbog te lojalnosti ga je Napoleon neobično cijenio pa ga je i nagradio titulama *Princa od Neuchâtela* 1806. i 
*Princa de Wagrama* 1809.

Berthier je ostao sa Napoleonom u Rusiji sve do povlačenja 1812., nakon careva odlaska, trudio se da očuva red u vojsci. Nakon Napoleonove abdikacije Berthier se pomirio sa burbonskom restauracijom i novim kraljem Louisom XVIII i postao kapetan njegove garde. 
Ali ga je uskoro ispratio kad se Napoleon vratio sa Elbe i preuzeo vlast na Sto dana.

Nakon Napoleonovog sloma povukao se u Kraljevinu Bavarsku, gdje je ubrzo umro od posljedica pada. 
Nakon tog su se pojavile brojne teze da je ubijen, ili da se sam ubio, ali je vjerojatno pao jer je bio bolestan.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Louis-Alexandre Berthier, prince de Wagram''
Josip Filip Vukasović

**Josip Filip Vukasović** (Ličko Petrovo Selo (ili Senjili Bruvno), 1755. - Beč, 9. august 1809.) bio je porijeklom Hrvat, koji se kao oficir u vojsci Habsburške Monarhije borio protiv Osmanskog Carstva i Prve Francuske republike. 

Za vrijeme Francuskih revolucionarnih ratova bio je komandant regimente u Italiji (1796-1797.) a za Napoleonskih ratova vodio je diviziju.
Umro je u Beču nakon što je teško ranjen u Bitci kod Wagrama. 

## Biografija
Vukasović je rođen u vojničkoj familiji, otac Petar bio je major graničarske čete, a i majka Ana (rođena Bašić) bila je iz oficirske familije, jedino se nezna sa sigurnošću gdje je rođen. Po nekim izvorima u Senju, po drugima u Ličkom Petrovom Selu a po trećima u selu Bruvno kod Gračaca.

Od 1771. je pitomac na Terezijanskoj vojnoj akademiji u Bečkom Novom Mjestu, a od 1775. je poručnik u graničarskoj regimenti u Gospiću. Kao nadporučnik je 1780. poslan u Crnu Goru da organizira ustanak.

Kao kapetan (od 1787.) Prve pješadijske regimente iz Gospića, istakao se za 
Austro-turskog rata (1787–1791) za što je 1788. odlikovan medaljom Marije Terezije i proglašen baronom, a kasnije unapređen u čin potpukovnika.

Kao iskusni graničar iz Vojne krajine, i prekaljeni borac protiv Osmanlija, kao pukovnik (od 1796.) vodio je regimentu svojih graničara i borio se protiv napoleonovih trupa po Italiji.
Od 1799. je general i sudjeluje u gotovo svim bitkama u po Italiji i uspješnoj opsadi Mantove.

Vukasović od 1805. komandira divizijom u Italiji, ali je ubrzo smijenjen jer nije zaustavio francuski napad. 
Od 1809. kao komandant divizije sudjeluje u invaziji na Bavarsku kraljevinu. U aprilu se istakao u nekoliko akcija kod Regensburga, ali je u julu smrtno ranjen u Bitci kod Wagrama.

Vukasović je bio oženjen sa 24 godine mlađom Johannom Pulcheria Malfatti von Kriegsfeld, sa kojom je imao četvoro djece, dva sina Josipa i Filipa i dvije kćeri Mariju i Anu.

### Vukasović kao graditelj
Kako se na tadašnjim akademijama puno pažnje posvećivalo Inženjeriji Vukasović je postao pionir prometne infrastrukture u tadašnjoj Hrvatskoj. Između 1784. i 1786. izgradio je cestu preko Velebita od Gospića do Karlobaga (Terezijanska cesta).
Druga velika cesta koju je Vukasović projektirao i djelomično izgradio između 1803. - 1811. bila je Lujzijana od Karlovca preko Rijeke do Bakra.
Između 1790.-92. radio je na uređenju luke u Senju, a 1803. izgradio je obalnu cestu Senj - Sveti Juraj. 
Nakon tog je između 1783.-84. izgradio cestu Senj-Novi Vinodolski.

Radio je i na rekonstrukciji Jozefine na dionici od Senja do Karlovca.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Vukasović, Filip'' (na portalu Hrvatska enciklopedija LZMK)
Bardo (Vojvodstvo donjošlesko)

**Bardo** () je grad i središte istoimene opštine u Poljskoj. Nalazi se u donjošleskom vojvodstvu.

## Opšti podaci
* Površina: 4,6&nbsp;km² ;
* Broj stanovnika: 2.900 (31.12. 2003.)
* Poštanski kod: 57-256 
* Telefonski kod: 0-74

U gradu je razvijena industrija papira i nameštaja.

## Historija

Grad je nastao u X veku kao odbrambeno utvrđenje. Oko 1290. godine Bardo gubi svoj strategijski značaj.
Status grada dobija početkom XIV veka. Godine 1874. sagrađena je železnička pruga Vroclav - Klodsko. Usled razaranja u Drugom svetskom ratu Bardo gubi status grada koji mu je vraćen 1969. godine.

## Znamenitosti
* Barokna crkva iz XVII veka 
* kameni most iz XV veka.

## Demografija

## Saobraćaj

Kroz grad prolazi regionalni put broj 8.

## Vanjske veze

*
Donjošlesko vojvodstvo

**Vojvodstvo Donje Šlesko** () je jedno od 16 Poljskih Vojvodstva. Središte vojvodstva je Wrocław.

Osnovano je 1. januara 1999. godine od Vroclavskog, Legnjickog, Jelenjogorskog, Valbžiskog i dela Leščinjskog vojvodstva. Nalazi se u jugozapadnom delu Poljske. 

## Geografija
Donjošlesko vojvodstvo se prostire na  jugozapadu zemlje, od granica sa Njemačkom i Češkom prema unutrašnjosti na površini od 19.948 km², što čini 6,4% površine Poljske, na kojoj živi 2.900.163 stanovnika. Prema podacima od 31. decembra 2012. u vojvodstvu šume pokrivaju površinu od 591.300 ha, što je činilo 29,6% njegove površine.

Područje vojvodstva obuhvaća veći dio Donje Šleske, područje Kłodzka i dio Saske tj. istočnu Gornju Lužicu.

## Klima
Prosječna godišnja temperatura u vojvodstvu je 7,7 °C. Uzimajući u obzir samo nizinski dio - do 300 m nadmorske visine, ta temperatura raste do 8,2 °C. U najhladnijem mjesecu (januaru) prosječna temperatura iznosi -3,2 °C, u nizinama -2,9 °C, a u najtoplijem mjesecu (julu) doseže temperature između 17,3 °C i 17,9 °C. Prosječna godišnja količina padalina iznosi 595,2 mm, u nizinskom dijelu 568,9 mm. U najsušnijem mjesecu (januaru) ukupna količina padalina iznosi 30,0 mm (28,9 mm), a u najkišovitijem mjesecu (julu) 82,0 mm (79,0 mm). Prosječni godišnji koeficijent suhoće je 0,8 za cijelo vojvodstvo, a 0,7 za nizinski dio.

### Glavni gradovi
Stanovništvo (prema 2019.):

* Wrocław – 674.132 (1.250.000 m. p.)
* Wałbrzych – 111.356
* Legnica – 99.350
* Jelenia Góra – 79.061
* Lubin – 70.815
* Głogów – 65.400
* Świdnica – 55.413
* Bolesławiec – 38.280
* Oleśnica – 37.169
* Dzierżoniów – 33.239
* Oława – 33.029
* Zgorzelec – 30.374
* Bielawa – 29.971
* Kłodzko – 26.845
* Jawor – 22.890
* Świebodzice – 22.793
* Polkowice – 22.480
* Nowa Ruda – 22.067
* Lubań – 21.087

## Administrativna podjela
Teritorij vojvodsva je podjeljen na 26 povjata i četiri grada sa prvom povjata, a administrativni centar vojvodstva je grad Wrocław u kom je 2019. živjelo 674.132 stanovnika.

### Vojvode

## Turizam i odmor
:**Najpoznatija turistička naselja**:
* Wrocław
* Duszniki-Zdrój
* Karpacz
* Kłodzko
* Świdnica
* Kudova-Zdrój
* Ladek-Zdrój
* Polanica-Zdrój
* Szczawno-Zdrój
* Szklarska Poręba
* Wałbrzych
* Nova Ruda 
* Cieplice

## Galerija slika

Oława river in Wrocław 2023-08-11 04.jpg|Rijeka Oława
Wrocław, Rynek widziany z wieży bazyliki Św. Elżbiety.jpg|Wrocław
Wałbrzych kościół Aniołów Stróżów 27.07.2011 2pl.jpg|Crkva anđela čuvara u Wałbrzychu
4428viki Legnica. Foto Barbara Maliszewska.jpg|Tvrđava Pjastovića u Legnici
Saint Cross Church Jelenia Gora.jpg|Crkva sv. Krsta u Jelenjoj Góri
Glogow, Poland - panoramio.jpg|Głogów
2020 Świdnica, Rynek 32 (2).jpg|Zgrada u Świdnici
Bolesławiec -panorama z biurowca 03.JPG|Bolesławiec
2019 Dzierżoniów, Rynek 11 1.jpg|Dzierżoniów
Kamienna Góra, kościół pw. śś. Piotra i Pawła-Aw58-.jpg|Zima u Kamiennoj Góri
Railway Station in Piława Górna (Poland, January 2013).jpg|Piława Górna
MOs810 WG 35 2015 Dolnoslaskie Zakamarki II (Twardocice) (2).JPG|Twardocice


## Reference

## Vanjske veze
*  Zvanična stranica
* Kancelarija vojvodstva 
* Turistički servis Donje Šlezije
Brabant

**Brabant** može značiti;
* Brabantsko vojvodstvo, historijsko vojvodstvo koje je egzistiralo od 1183. do 1794.
* Brabant (provincija), Belgijska pokrajina od 1830. do 1995.
* Sjeverni Brabant, Nizozemska provincija
* Flamanski Brabant, Belgijska pokrajina
* Valonski Brabant, Belgijska pokrajina
Flamanski Brabant

**Flamanski Brabant** (nizozemski: *Provincie Vlaams-Brabant*) je jedna od 10 provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Flamanski Brabant se prostire po unutrašnjosti, u sredini zemlje, na površini od 2,106 km² na kojoj živi 1,162,084 stanovnika.

Graniči sa provincijama Antwerpen, Limburg, Liège, Valonski Brabant, Hainaut i Istočna Flandrija, i potpuno okružuje Regiju glavnoga grada Bruxellesa. 

Provincija Flamanski Brabant stvorena je 1995., podjelom dotadašnje Provincije Brabant na tri dijela: Flamanski Brabant, Valonski Brabant i Regiju glavnoga grada Bruxellesa koja ne pripada nijednoj provinciji.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podjeljen na 2 arondismana (okruga) Halle-Vilvoorde i Leuven, i 65 općina, a administrativni centar provincije je grad Leuven u kom je 2021. živjelo 101,032 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Vlaams-Brabant''
Valonski Brabant

**Valonski Brabant** (francuski: *Brabant wallon*, nizozemski: *Waals-Brabant*) je jedna od 10 provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Valonski Brabant se prostire po unutrašnjosti, u sredini zemlje, na površini od 1,091 km² na kojoj živi 407,397 stanovnika.

Graniči sa provincijama; Flamanski Brabant, Liège, Namur i Hainaut.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podjeljen na 1 arondisman (okrug) Nivelles, i 27 općina, a administrativni centar provincije je grad Wavre u kom je 2021. živjelo 34,826 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Le Brabant wallon''
Wavre

**Wavre** (nizozemski: *Waver*) je grad od 34,826 stanovnika u sredini Belgije u Valoniji u Provinciji Valonski Brabant u kojoj je od 1995. 
administrativni centar.

## Geografija
Wavre leži na rijeci Dyle, udaljen 25 km jugoistočno od Bruxellesa.

## Historija
Wavre je novi grad i općina nastao 1977. spajanjem tadašnjih općina Wavre, Limal i Bierge.

Wavre je nikao u srednjem vijeku na raskršću puteva od Bruxellesa do Namura i onog od Nivellesa do Leuvena.
Kao centar poljoprivrednog kraja vrlo brzo je postao važno trgovište sa sajmovima koji su se održavali [srijedom i [subota|subotom.

## Reference

## Vanjske veze

*''La Ville à Vivre'' (službene stranice)
Hainaut (provincija)

**Hainaut** (nizozemski: *Henegouwen*) je jedna od 10 provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Hainaut se prostire na jugozapadu zemlje, uz francusku granicu na površini od 3,786 km² na kojoj živi 1,345,947 stanovnika.
Graniči sa provincijama; Zapadna Flandrija, Istočna Flandrija, Flamanski Brabant, Valonski Brabant i Namur.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podjeljen na 7 arondismana (okruga); Ath, Charleroi, Mons, Mouscron, Thuin, Tournai i Soignies i 69 općina, a administrativni centar provincije je grad Mons u kom je 2021. živjelo 95,705 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Province de Hainaut''
Teodora Kantakuzin

**Teodora Kantakouzene** (Θεοδώρα Καντακουζηνή) (Bizantsko carstvo, oko 1330. – Konstantinopolj, 1381./1396.) bila je grčka plemkinja i žena turskog sultana Orhana, a kći bizantskog cara Jovana VI. i carice Irene Asanine te sestra Marije, Mateja, Manojla i Jelene.

U Turskoj je znana kao *Theodora Hatun* i po nekim izvorima (Nikifor Grigora) kao *Mara Hatun* .
U januaru 1346. godine Teodora je zaručena za Orhana, za kojeg se udala u ljetu iste godine kako bi učvrstila očev savez s nadolazećom Osmanskom kneževinom i spriječila Osmanlije da pošalju pomoć carici-regentici Ani Savojskoj u Bizantskom građanskom ratu. Ceremonija se održala u Selymbriju i potom u osmanskoj Bitiniji. Nakon što je spavala s Orhanom, rodila mu je sina, princa Halila. U to vrijeme je Teodora imala oko petnaest godina. Teodora je boravila stalno na osmanskom dvoru do 1362., to jeste do smrti Orhana, osim jednog trodnevnog boravka u Carigradu u januaru 1347., nakon pobjede njezinog oca u građanskom ratu. Ostala je kršćanka, dok je Orhan–beg bio musliman. Aktivno je podupirala kršćane u Osmanskom carstvu. Şehzade Halil će kasnije oženiti svoju sestričnu Irinu.
Očito je da se nakon Orhanove smrti vratila u Carigrad, gdje će živjeti sa svojom sestrom, caricom Jelenom, u bizantskoj palači. Posljednji poznati zapis o caru Androniku IV. je da je Teodora bila zatvorena u Galati tijekom njegove kratke vladavine između 1379–1381.

## Reference

## Bibliografija
Namur (provincija)

**Namur** (nizozemski: *Namen*) je jedna od 10 provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Namur se prostire na jugu zemlje, uz francusku granicu na površini od 3,666 km² na kojoj živi 497,073 stanovnika.

Graniči sa provincijama; Hainaut, Valonski Brabant, Liège i Luxembourg.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podjeljen na 3 arondismana (okruga); Dinant, Namur i Philippeville i 38 općina, a administrativni centar provincije je grad Namur u kom je 2021. živjelo 111,603 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''La Province de Namur''
Televizija u Bosni i Hercegovini

Na području Bosne i Hercegovine, televizija se počela razvijati 1961. godine. Tada je osnovana prva televizijska stanica – Televizija Sarajevo – koja je započela rad 15. 3. 1969. godine. Njenom osnivanju doprinijeli su političari Hamdija Pozderac i Branko Mikulić. Televizija danas funkcionira pod imenom Bosanskohercegovačka radio-televizija (BHRT).

Od 94 TV-stanice, 71 je komercijalna, 20 javnih (u regionalnom, lokalnom ili opštinskom vlasništvu), dok se 3 javne usluge finansiraju putem pretplate.

## Reference
Lov na vještice u Srbiji

U Srbiji se progon veštica događao u 19. veku. O tome se može suditi na osnovu sačuvanih dokumenata kojih nije mnogo. Ono što se zna jeste da su navodne veštice bile izuzetno ozloglašene u narodu i s njima se neretko veoma okrutno postupalo. Prema sačuvanim zapisima publiciste Tihomira R. Đorđevića, u selu Žabarima u Pomoravlju su Paunu, prema Karađorđevoj zapovesti, privezali uz ražanj i pekli je „među dve vatre”. U vreme Karađorđevog ustanka, Antonije Pljakić, rudnički vojvoda, ispekao je nasred Karanovca „neku babu” za koju je čuo da je veštica. Osim spaljivanja, događalo se da veštica bude ubijena iz pištolja ili noževima, kao što je u to vreme bio slučaj sa maćehom Petra Joksića iz Topole. Postoji priča da je u decembru 1846. godine došao turski buljubaša u selo Brdo i da su mu se tamo sujeverni seljaci požalili da im jedna baba „mori” decu. Buljubaša je batinao babu, ali i njene drugarice koje je ova u očajanju optužila da su takođe veštice. Batinama su bile izlečene od veštičarenja, a za trud buljubaša je dobio novčanu nagradu. Bilo je još primera gonjenja veštica. Knez Sredoje iz Solutuše obavestio je kneza Miloša da je 1824. jedan čovek ubio neku babu zato što je veštica. Knez je dobijao izveštaje da su žene zbog optužbi da su veštice prebijane i zabranio je Srbima da tuku žene. Tako je 1822. zaštitio izvesnu baba Hristu iz Božurnje, u Kragujevačkoj nahiji, za koju su seljani govorili da je veštica i nameravali da je ubiju. Njegova naredba bila je da se niko ne sme usuditi „da je i najmanje dodirne, a kamoli da je i dalje naziva vešticom, jer ona to nije”.

## Reference
Belgijske regije

**Belgijske regije** (nizozemski: *Gewest*, francuski; *Régions*) su prvi nivo administrativne podjele na koji je Belgija podjeljena.

## Historija i karakteristike
Sve do 1970. Belgija je bila unitarna država, iako je postojalo nepisano pravilo da pored premijera, u vladi mora biti približno toliko flamanskih ministara, koliko ima i valonskih.

Napetosti koje su kulminirale krajem 20. vijeka između dviju etno-jezičnih grupa dovele su do velikog administrativnog restrukturiranja tokom 1970-ih, 80-ih i 90-ih. Čitav niz ustavnih reformi demontirao je unitarnu državu, a kulminacija je bio sporazum sklopljen u septembru 1992), koji je omogućio formiranje federalne države.  Parlament ga je odobrio u julu 1993., pa je 1994. uvršten u novi ustav.

Od tad federalna vlada dijeli vlast sa izvršnim i zakonodavnim tijelima triju regija; Flandrijom, Valonijom i Regijom glavnoga grada Bruxellesa.

Na politički život u zemlji veliki utjecaj imaju i tri najveće Jezične zajednice; Flamanska, Francuska i Njemačka.

Regionalne vlade su prvenstveno odgovorne za ekologiju, energetiku, poljoprivredu, transport i javne radove. 
Sa federalnom vladom u čijoj su nadležnosti odbrana, vanjska politika i pravosuđe, dijele odgovornost za ekonomska pitanja, rad i vanjsku trgovinu.

Pitanja jezika i obrazovanja u nadležnosti su pojedinih općinskih vijeća po regijama.

## Lista regija
Belgija je podijeljena na tri regije (nizozemski: *gewesten*, francuski: *régions*). Kada su kreirane 1970., nekadašnja Provincija Brabant je od 1995. podijeljena na tri dijela, tako da svaka regija ima dio nekadašnjeg Brabanta.

## Povezano
* Belgijske zajednice
* Belgijske provincije

## Reference

## Vanjske veze
* ''Local government''
Luxembourg (provincija)

**Luxembourg** (nizozemski: *Luxemburg *) je jedna od 10 provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Luxembourg se prostire na krajnjem jugoistoku zemlje, uz granicu sa Francuskom i Luksemburgom na površini od 4,440 km² na kojoj živi 288,722 stanovnika.

Graniči sa provincijama; Namur i Liège.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podjeljen na 5 arondismana (okruga); Arlon, Bastogne, Marche-en-Famenne, Neufchâteau i Virton i 44 općina, a administrativni centar provincije je grad Arlon u kom je 2021. živjelo 30,393 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Province de Luxembourg''
Liège (provincija)

**Liège** (nizozemski: *Luik*) je jedna od 10 provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Liège se prostire na istoku zemlje, uz granicu sa Nizozemskom, Njemačkom i malim dijelom sa Luksemburgom, na površini od 3,862 km² na kojoj živi 1,109,067 stanovnika.

Graniči sa provincijama; Namur, Valonski Brabant, Flamanski Brabant i Limburg.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podjeljen na 4 arondismana (okruga); Huy, Liège, Verviers, Waremme i 84 općina, a administrativni centar provincije je grad Liège u kom je 2021. živjelo 196,296 stanovnika.

Većina općina pripada Francuskoj zajednici, a devet Njemačkoj zajednici u Belgiji.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Province de Liège''
Antwerpen (provincija)

**Antwerpen** (nizozemski: *Provincie Antwerpen*, francuski: *Province d'Anvers*) je jedna od 10 provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podjeljena.

## Karakteristike

Antwerpen se prostire na krajnjem sjeveru zemlje, uz granicu sa Nizozemskom, na 
površini od 2,867 km² na kojoj živi 1,875,524 stanovnika.

Graniči sa provincijama; Limburg, Flamanski Brabant i Istočna Flandrija.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podjeljen na 3 arondismana (okruga); Antwerpen, Mechelen, Turnhout i 69 općina, a administrativni centar provincije je grad Antwerpen u kom je 2021. živjelo 529,417 stanovnika.

Većina općina pripada Flamanskoj zajednici.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Provincie Antwerpen''
Televizija u Hrvatskoj

Televizija je u Hrvatskoj prvi put uvedena 1956. godine. Zaključno s 2012. postoji 10 nacionalnih DVB-T televizijskih kanala i 21 regionalni te više od 30 drugih kanala koji su proizvedeni u toj zemlji ili proizvedeni za hrvatsko tržište i emitovani pomoću IPTV-a, kablovske ili satelitske televizije. Tržište elektroničkih komunikacija u Hrvatskoj regulira Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti (HAKOM), koja izdaje dozvole za emitiranje i nadgleda tržište. Infrastrukturu za DVB-T i satelitski prijenos razvija i održava državna kompanija Odašiljači i veze (OiV).

## Reference
Televizija u Srbiji

Prva radiodifuzna stanica na području Srbije oglasila se iz Beograda 1. oktobra 1924. godine. Zahvaljujući tome što je imala ovu stanicu, Kraljevina Srba Hrvata i Slovenaca postala je članica Međunarodne unije za radiofoniju (UIR) prilikom njenog osnivanja 1925. u Ženevi. Godina 1929, kada je osnovan Radio Beograd, smatra se godinom nastanka današnje Radio-televizije Srbija. Prvi susret Beograđana s televizijom odigrao se u septembru 1938. godine na Beogradskom sajmu, kada je holandska firma Filips montirala prvu televizijsku stanicu sa studijom, odakle su za sve vreme trajanja jesenjeg sajma, prvi put na Balkanu, emitovane televizijske emisije za širu publiku, uz učešće beogradskih glumaca.

Nakon završetka Drugog svetskog rata, Savezno izvršno veće donelo je 8. 6. 1956. odluku o dodeljivanju sredstava za izgradnju TV-mreže u Jugoslaviji. U subotu, 23. avgusta 1958. započeo je „eksperimentalni program” Studija Beograd. Studio je izgrađen na Beogradskom sajmu, Bulevar Vojvode Mišića 14, a raspolagao je sa svom osnovnom tehnikom. Prvi emitovani program bio je Dnevnik, a vesti su čitali Miloje Orlović, Branislav Surutka, Olga Nađ, Olivera Živković i Vera Milovanović. Domaća industrija (RR Niš, „Čajavec” Banja Luka i zagrebački RIZ) proizvodila je prve ograničene serije TV-prijemnika.

## Izvori
Arlon

**Arlon** (nizozemski: *Aarlen*) je grad od 30,393 stanovnika na istoku Belgije u Regiji Valonija - Provincija Luxembourg u kojoj je administrativni centar.

## Geografija
Arlon se nalazi u Ardenima na rijeci Semois, pored granice sa Velikim Vojvodstvom Luksemburg, udaljen 185 km istočno od Bruxellesa.

## Historija

Arlon je jedan od najstarijih gradova u Belgiji, nastao kao rimski **Orolaunum vicus** na raskršću dva važna Rimska puta; Metz-Tongeren i Reims-Trier.

Pod svojim sadašnjim imenom - Arlon, prvi put je dokumentiran 870. u Meersenskom sporazumu, za vladavine franačkog kralja i svetorimskog cara Karla Ćelavog.

Krajem 10. vijeka Arlon je podpao pod Vojvodstvo Gornje Lorene. Sredinom 11. vijek grof Waléran I od Limburga podigao je zamak na brdašcu (danas od njega nema ni traga). Jedno vrijeme Arlonom su vladali grofovi od Limburga, sve dok brakom nije podpao pod vlast luksemburških grofova.
U to vrijeme u Arlon je izrastao u trgovište u koje su stigli Cisterciti, a 1291. i Karmelićani.

Za vladavine svetorimskog cara i luksemburškog grofa Karla IV, Luksemburg je 1354. uzdignut u rang Velikog Vojvodstva Luksemburg, koje je 1441. predano burgundskom vojvodi Philippe le Bonu. 
Luksemburžani su se pobunili, ali je Arlon odtad bio domena Burgundskog Vojvodstva.

Za vladavine Karla V. - Arlon je doživio teški period, jer se našao na frontu između francusko španjolskih trupa koje su se borile za Luksemburg, pa je 1558. spaljen i opljačkan.

Kapucini su 1621. podigli samostan pored Karmelićana.

Vojska francuskog kralja Louis XIV zauzela je Arlon 1681., ali je on 1697. zajedno sa Luksemburgom vraćen Carlosu II od Španije. Nakon Rata za španjolsko nasljeđe Arlon je zajedno sa Velikim Vojvodstvom Luksemburg podpao pod vlast Austrijske monarhije. To je bio period kad se grad oporavio i ponovno počeo rasti, potrajao je do 
Francuskih revolucionarnih ratova kad je 1796. dokinuta vlast Habsburške monarhije.

Prva židovska porodica doselila se u Arlon 1808.,  njihov broj se toliko povećao da su 1863. podigli prvu sinagogu u Belgiji.

Odlukom Bečkog kongresa iz 1815. Veliko Vojvodstvo Luksemburg i grad  Arlon dani su nizozemskom kralju. U septembru 1830. Arlon je postao privremeni administrativni centar Provincije Luxembourg.

Od 1839. Arlon i Provincija Luxembourg više nisu bili dio Velikog Vojvodstva Luksemburg već dio novoosnovane Kraljevine Belgije. To je bilo vrijeme kad je Arlon doživio urbanistički preporod, srušeni su bedemi iz 1682. izgrađeni novi kvartovi, a broj stanovnika se radikalno povećao kad je 1858. izgrađena željeznička pruga do Bruxellesa.

Na početku Drugog svjetskog rata 1940. porušeni su svi mostovi da se spriječi invazija Wehrmachta, što ipak nije spriječilo okupaciju.
Grad je stradao za Ardenske ofenzive 1944.

## Pobratimski gradovi
Arlon ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;
* Saint-Dié-des-Vosges, Francuska
* Diekirch, Luksemburg
* Bitburg, Njemačka
* Alba, Italija
* Market Drayton, Ujedinjeno Kraljevstvo

## Reference

## Vanjske veze

*''Ville d'Arlon'' (službene stranice)
Hasselt

**Hasselt** (nizozemski: *Aarlen*) je grad od 79,089 stanovnika na istoku Belgije u Regiji Flandrija - Provincija Limburg u kojoj je administrativni centar.

## Geografija
Hasselt leži duž obala rijeke Demer i Albertovog kanala, sjeverozapadno od Liègea.
## Historija

Hasselt je vijekovima bio malo trgovište i centar lokalne administracije, poznat po destileriji džina. 
Naglo se razvio u industrijski grad od kad se 1917. počeo iskapati ugljen nešto sjevernije od grada u Kempenlandu.

Danas je grad pivovara, mlinova, kožara i velike tvornice umjetnih gnojiva.

## Znamenitosti

Najveće znamenitosti Hasselta su katedrala sv. Kvintina iz 14. vijeka, gradska vijećnica iz 1675. i beginaž (samostan za redovnice laikinje) iz 18. vijeka, danas muzej. On je 1998. uz nekoliko drugih iz Belgije uvršten na UNESCO-vu listu svjetske baštine kao lokalitet Flandrijski Béguinage.

## Pobratimski gradovi
Hasselt ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;
* Detmold, Njemačka
* Mountain View, California, Sjedinjene Američke Države
* Itami, Japan
* Sittard, Nizozemska

## Reference

## Vanjske veze

*''Stad Hasselt'' (službene stranice)
Demer

**Demer** (francuski: *Démer*) je rijeka u Belgiji duga 85 km, desna pritoka rijeke Dijle.

## Hidrologija
Demer izvire kod Tongerena u Provinciji Limburg Od tamo teče prema zapadu, oplakujući gradove Bilzen, Hasselt, Diest i Aarschot prema ušću u rijeku Dijle kod Rotselaara u Provinciji Flamanski Brabant.

Na svom toku do ušća prima pritoke; Gete, Velpe, Winge, Hulpe i Zwarte Beek.

Demer ima relativno nizak pad, prosječno samo  0,8 m/km pa je nekad često plavio, ali je danas potpuno uređen i kanaliziran.

Još od kraja srednjeg vijeka intezivno se koristio kao plovni put za unutrašnjost. Transport šlepovima bio je naročito intenzivan u 17. i 18. vijeku, kad su izvođeni i veliki radovi na produbljivanju riječnog korita i uklanjanju meandara. Velika brodarska aktivnost zamrla je uoči Prvog svjetskog rata zbog konkurentije željeznice.

Porječje rijeke prostire se po Belgijskim provincijama Flamanski Brabant i Limburg na površini od 2,334 km², pa je po tom najveća u Flandriji.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Meesters van de rivier'' (na portalu KU Leuven)
Zapadna Flandrija

**Zapadna Flandrija** (nizozemski: *West-Vlaanderen*, francuski: *Flandre-Occidentale*, njemački: *Westflandern*), jedna je od 10 
provincija na koje je Belgija od 1995. administrativno podijeljena.

## Karakteristike

Zapadna Flandrija se prostire na krajnjem zapadu zemlje duž obala Sjevernog mora, i jednim malim dijelom uz granicu sa Nizozemskom, na 
površini od 3 144 km² na kojoj živi 1 203 312 stanovnika.

Graniči sa provincijama: Istočna Flandrija, Flamanski Brabant i Hainaut.

## Administrativna podjela

Teritorij Provincije je administrativno podijeljen na 8 arondismana (okruga): Bruges, Diksmuide, Kortrijk, Ostende, Roeselare, Tielt, Veurne, Ypres; i 64 općina. Administrativni centar provincije je grad Brugge u kom je 2021. živjelo 118 467 stanovnika.

Većina općina pripada Flamanskoj zajednici, u kojoj se govori nizozemski sa zapadnoflandrijskim dijalektom.

## Reference

## Eksternalni linkovi
* ''Provincie West-Vlaanderen''
Nekropola Grčko groblje u Hrti

** Nekropola Grčko groblje u Hrti** nalazi se u općini Prijepolje, Srbija. Nekropola je na listi 28 srednjovjekovnih nekropola stećaka koje su 2016. godine proglašene Svjetskom baštinom UNESCO-a. Na listi su 20 nekropole u Bosni i Hercegovini, po 3 u Srbiji i Crnoj Gori, a 2 u Hrvatskoj.

Ovi monolitni kameni nadgrobni spomenici (stećci) nastali su u periodu od druge polovine 12. do 16. vijeka, iako su se najintenzivnije izrađivali tokom 14. i 15. stoljeća. Stećci su izuzetno svjedočanstvo o duhovnim, umjetničkim i historijskim aspektima srednjovjekovnih kultura jugoistočne Evrope, područja u kojem su se tradicije i uticaji evropskog zapada, istoka i juga ispreplitali sa ranijim tradicijama. Ističu se po svojoj međukonfesionalnosti, a ispod njih su sahranjivani pripadnici sve tri srednjovjekovne kršćanske zajednice, uključujući pravoslavnu, katoličku i bosansku crkvu. 
## Grčka groblja
U 15. stoljeću prestao je običaj podizanja nadgrobnih spomenika tipa stećaka i tradicija je zaboravljena. To je dovelo do toga da se ovi spomenici kod kasnijih generacija poimaju kao obilježja nekih drugačijih i tuđih pokojnika (dalekih i starih), a najčešće su se pripisivali "grčkom" stanovništvu. Sinonim za "daleko i staro" bila je *Stara Grčka*, te je tako nastalo "grčko groblje". 

## Opis
Nekropola se nalazi u selu Hrta, 16 km jugozapadno od Prijepolja, u planinskom kraju. Nekropolu čine Donje i Gornje groblje, međusobno udaljena 100 metara, sa nadgrobnim spomenicima raspoređenim na dvije humke okružene seoskim putem i potokom. Orijentirani su istok-zapad.

Gornje groblje se sastoji od 33 nadgrobna spomenika: 12 ploča, 18 sanduka i 3 amorfna spomenika. Sedamnaest nadgrobnih spomenika je sa  različitim motivima ukrašavanja: konop i valovita linija oivičena kružićima, cik-cak ornamenti, mali krug sa upisanim krstom ili veliki krug u kome je upisan krst čiji se krakovi završavaju koncentričnim krugovima, mač, štit i jelen sa naglašenim rogovima i konturom tijela, u položaju skoka ili kretanja. Na bočnim stranama većih sanduka arkade imaju oblik plitke niše i pri vrhu su oblikovane polukružno ili kao prelomljen luk sa međuprostorima između stubova. Na tri sanduka su uklesane šest ili četiri niše na širim bočnim stranama ili samo dvije niše na bočnim užim stranama koje formiraju arkade.

Na donjem groblju ima ukupno 44 spomenika od kojih je ukrašena samo jedna ploča. 

## Reference
Dijle

**Dijle** (francuski: *Dyle*) je rijeka u sredini Belgije duga 86 km, lijeva pritoka rijeke Rupel.

## Hidrologija

Dijle izvire kod sela Houtain-le-Val nedaleko od granice provincija Hainaut i Valonski Brabant na nadmorskoj visini od 145 metra. Od tamo teče prema sjeveru, protičući kroz gradove, Ottignies-Louvain-la-Neuve, Wavre, Leuven i Mechelen. 
Na svom toku prema ušću prima brojne pritoke, najveće su; Thyle, Train, Laan, Nethen, IJse, Demer. 
Ispod Mechelena prima pritoku Zenne, a nešto niže spaja se sa rijekom Nete i formira (ili uvire) u rijeku Rupel, koja nakon kratkog toka od 12 km uvire u Scheldtu nešto ispred Antwerpena.

Porječje rijeke prostire se po Belgijskim provincijama Valonski Brabant, Flamanski Brabant i Antwerpen na površini od 758 km².

## Reference

## Vanjske veze

* ''Walking and cycling along the River Dijle'' (na portalu Discovering Belgium)
Kaarel Eenpalu

**Kaarel August Eenpalu**, rođen kao **Karl-August Einbund** (Tartu, 28. svibnja 1888. – Kirov, 27./28. siječnja 1942.), estonski pravnik, novinar i političar koji je bio Državni starješina (1932.) i premijer Estonije (1938. – 1939.). Eenpalu je bio bliski suradnik i saveznik Konstantina Pätsa te se spominje kao tvorac termina "Doba šutnje", kojim se označava period autokratske vladaivine Konstantina Pätsa od 1934. godine pa do parlamentarnih izbora 1938. godine.

Rođen je 1888. godine kao Karl August Einbund, ali je 1935. godine estonizirao svoje ime i postao Kaarel Eenpalu. Srednju školu završio je u Tartuu, gdje je također upisao i studij prava, ali je diplomirao u Moskvi. Od 1910. godine bavi se novinarskim radom, prvo u dnevnim novinama *[[Postimees]]*, a kasnije i u drugim novinama. Tokom Prvog svjetskog rata aktvno je sudjelovao u vojsci, služeći kao niži komandant tokom 1917. i 1918. godine. Tokom Estonskog rata za nezavisnost, prvo je bio zapovjednik učeničkog bataljuna srednje škole u Tartuu, a kasnije i komandant manje borbene jedinice.

Od 1919. godine aktivno se bavi politikom. Bio je član Ustavotvorne skupštine (1919. – 1920.) i Narodne skupštine (1920. – 1937.), a držao je i niz važnih izvršnih funkcija u vlasti nezavisne Estonije. U četiri je navrata, prvi put 1920. godine, bio ministar unutrašnjh poslova, zbog čega ga neki smatraju osnivačem estonske policije. Također je bio i predsjednik Narodne skupštine. Od 19. srpnja do 1. studenog 1932. godine bio je Državni starješina, a od 24. travnja 1938. do 12. listopada 1939. godine i premijer Estonije (od 24. travnja do 9. svibnja 1938. godine bio je v.d. premijera).

Nakon što je Sovjetski Savez u lipnju 1940. godine okupirao Estoniju, Eenpalu je nedugo zatim uhapšen, kao i dobar dio vodećih estonskih političara iz međuratnog razdoblja. Eenpalu je kasnije deportiran u Rusiju, odakle je smješten u gulagu Vjatlag u blizini Kirova, gdje je i umro 27. siječnja 1942. godine.

Eenpalu je sa suprugom Lindom imao četiri kćeri - Helmi-Aino (r. 1917.), Virve (r. 1919.), Tiiu-Hilju (r. 1921.) i Mai-Lindu (r. 1923.). Političarka Anne Eenpalu njegova je unuka.

## Reference