open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Legija Kondor

**Legija Kondor** (; ) je naziv za zrakoplovne i, u manjoj mjeri, kopnene jedinice nacionalističkih pobunjenika u španskom građanskom ratu sastavljene od dobrovoljaca iz nacističke Njemačke. Počele su u ljeto 1936. tokom operacije *Feuerzauber* kada je na samom početku rata njemački kancelar Adolf Hitler pobunjenicima poslao nekoliko desetaka civilnih Lufthansinih transportnih aviona Ju-52 te tako u kritičnom trenutku stvorio zračni most kojim su pobunjeničke afričke trupe prebačene iz Maroka u Španiju. Pomoć pobunjenicima se sa vremenom intenzivirala dostavljanjem aviona i pilota Luftwaffe, odnosno njihovim aktivnim učešćem u borbama protiv republikanskih snaga. Motiv za učešće Nijemaca je djelomično bio ideološke i političke prirode - pomoć fašistima u borbi protiv ljevičara i nastojanje da Španija postane budući njemački saveznik - a djelomično i nastojanje da se testiraju moderni avioni i taktika. Legija Kondor se ispočetka nije mogla ravnopravno nosi sa republikanskim zrakoplovstvom koje je sa tada modernim lovačkim aparatima I-15 i I-16 opksrbio SSSR, a stanje se poboljšalo tek naknadno, sa uvođenjem njima superiornih Messerschmit Bf109. Usprkos toga Legija Kondor je igrala značajnu ulogu i pridonijela pobjedi nacionalista, a brojni njeni članovi su stekli vrijedna iskustva koja će koristiti u drugom svjetskom ratu. Široj javnosti je, međutim, postala najpoznatija po kontroverznom bombardiranju Guernice koje je poslužilo kao model za terorističko bombardiranje gradova kao dio strategije Blitzkriega. U Legiji Kondor je u nepune tri godine rata sudjelovalo 16.000 pripadnika njemačkih oružanih snaga te oko 600 aviona različitih vrsta.

## Povezano
*Plava divizija

## Izvori

### Reference

### Literatura
* 
* 

## Vanjske veze

### Vojne stranice
* ''Spanienkreuz in its different classes'' via wehrmacht-awards.com
* ''Cuff titles of Legion Condor and wound badge'' via wehrmacht-awards.com
* ''Francoist issued Campaign Medal''  via Rene Chavez's *Axis101* website.

### Eseji
* ''Aerial Warfare and the Spanish Civil War''  by Pamela Feltus at *CentennialOfFlight.gov*
* ''Spanish Civil War: German Condor Legion's Tactical Air Power''  by Walter A. Musciano at *TheHistoryNet.com*
* ''Portugal, Spain and Nazi Gold'' Some details on German reliance on Iberian mineral wealth.

### Srodne stranice
* David Nash's Exhaustively accurate listing of aircraft which served in the conflict.
* Axis History - Legion Condor
& Eagles of the Third Reich - Men of the Luftwaffe
Invazija Italije na Albaniju

**Invazija Italije na Albaniju** je bio kratkotrajni oružani sukob koji se u aprilu 1939. odigrao između Kraljevine Italije na jednoj, i Kraljevine Albanije na drugoj strani i završio okupacijom Albanije, koja je nakon toga personalnom unijom spojena sa fašističkom Italijom kao dio Italijanskog Carstva.

Uzrok invazije je bilo nastojanje Italije da mladu albansku državu iskoristi kao izvor sirovina, odnosno kao svojevrsni mostobran za dalju ekspanziju na Balkan, odnosno neuspjeh Italije da okupira Albaniju u Valonskom ratu 1920. godine. Napori da se Albanija okupira ili barem politički čvršće veže uz Italiju su se intenzivirali pod vladavinom Benita Mussolinija, ali se tome opirao kralj Zog I od Albanije, nastojeći očuvati nezavisnost svoje države. Kada je u Evropi u proljeće 1939. godine eskalirala diplomatska kriza, odnosno nacistička Njemačka okupirala Čehoslovačku, Mussolini je dobio dodatni motiv za akciju u nastojanju da očuva prestiž, odnosno pokaže se jednakim svom osovinskom partneru Hitleru. Povod za akciju je bilo rođenje Zogovog sina, odnosno mogućnost stvaranja dinastije koja bi dala dodatni legitimitet nezavisnoj Albaniji.

Italijanska vlada je 25. marta 1939. uputila službeni ultimatum u Tiranu zahtijevajući da Albaniju okupiraju italijanske trupe. Albanska vlada na njega nije odgovorila, ali se nije ni pripremila za rat, niti o ultimatumu obavijestila javnost, koja je toga postala svjesna tek kada su 6. aprila Tiranu nadletile stotine italijanskih aviona bacajući letke s obavijestima o predstojećoj okupaciji. Zog je, svjestan da se slabo opremljena i obučena albanska vojska ne može ravnopravno oduprijeti italijanskim snagama podržanim mornaricom i zrakoplovstvom, planirao namjerno ostaviti luke i gradove nebranjenima, odnosno sa vojskom se povući u planinsku unutrašnjost i odatle organizirati otpor. Taj se plan, međutim, već prvi dan izrodio u sveopću paniku i bijeg vodećih članova vlade. Iako su u nekim mjestima lokalni dobrovoljci Italijanima pružali žestok otpor, italijanske snage su već prvi dan uspjele zauzeti sve albanske luke, a već sljedeći dan i glavni grad Tiranu, kao i Skadar.

Pet dana kasnije su Italijani sazvali nacionalni parlament koji je italijanskog kralja Viktora Emanuela III proglasio novim kraljem Albanije, a Šefketa Verlaćija za premijera. Italijani su vlast nad Albanijom (s izuzetkom južnog dijela nakratko izgubljenog tokom grčko-italijanskog rata) zadržali sve do kapitulacije u drugom svjetskom ratu 1943. godine, kada su ih zamijenili Nijemci.

## Izvori

## Literatura
* 
* *[http://lcweb2.loc.gov/frd/cs/altoc.html Library of Congress Country Study] of Albania*

## Vanjske veze
* Comando Supremo: Invasion of Albania (1939) - Italian Order of battle
* WW2DB: Invasion of Albania
La casa del peccato (razvrstavanje)

La casa del peccato (na italijanskom: Kuća grijeha) može označavati:

* ''La casa del peccato'', italijanski film, rež. Max Neufeld
* ''Les Menteurs'' (film, 1961), francuski film, rež. Edmond T. Greville
Heimkehr (film, 1941)

***Heimkehr*** () je njemački crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Gustava Ucickog koji se zbog eksplicitne nacističke propagande i okolnosti u kojima je snimana smatra jednim od najkontroverznijih i najzloglasnijih filmova svog doba.

Radnja se događa na istoku Poljskej, u Volinjskom vojvodstvu neposredno pred početak drugog svjetskog rata i prikazuje kako je tamošnja njemačka zajednica (folksdojčeri) izloženja brutalnom zlostavljanju od strane poljskih vlasti i stanovništva. Protagonistica, koju tumači Paula Wessely, je kćer njemačkog ljekara kojoj Poljaci ubijaju zaručnika i osljepljuju oca prije nego što ih, nakon brojnih nedaća, oslobodi Wehrmacht prilikom invazije.

Film je snimljen kao dio propagandne kampanje kojom je nacistička Njemačka nastojala opravdati invaziju i okupaciju Poljske stvarnim ili navodnim zlostavljanjem njemačke manjine, ali također potaći i opravdati program razmjene stanovništva sa SSSR-om, odnosno doseljevanje svih Nijemaca sa sovjetskih područja na područje Trećeg rajha, koje je poticano tokom trajanja pakta Ribbentrop-Molotov. Zbog toga se radnja filma odigrava u istočnom dijelu Poljske, koji je nakon 1939. pripao Sovjetima, i odakle je njemačka vlada nastojala dovesti što više Nijemaca na područje Reicha. Film je dijelom sniman u bečkim studijima, a dijelom na lokacijama u Istočnoj Pruskoj i Generalnom guvernmanu, odnosno dijelu Poljske pod njemačkom okupacijom. U tu svrhu su angažirani lokalni poljski glumci, koji su poslije rata bili suđeni za kolaboraciju sa okupatorom. Prije same premijere filma, pak, započela operacija Barbarossa, te tako prestalo njemačko-sovjetsko savezništvo, a što se odrazilo i na sam sadržaj filma, odnosno scenu u kojoj protagonistica tvrdi da će se njeni sunarodnjaci vratiti svojim domovima u Volinjskoj oblasti (koji su tokom njemačke okupacije formalno pripojeni Reichu) ali da više "nikada neće morati slušati jidiš ili poljski".

U film je uložen visoki budžet, te je premijerno prikazan na venecijanskoj Mostri gdje mu je italijansko Ministarstvo kulture dalo posebnu nagradu. Iako je imao relativno dobru gledanost, komercijalni rezultati su bili iza očekivanja.

Nakon završetka rata su film zabranile savezničke vlasti, a režiser Ucickom je tokom procesa denacifikacije zabranjena javna djelatnost na nekoliko godina.

## Povezano
* *[[Menschen in Sturm]]*

## Izvori

* Kanzog, Klaus, 1994. *Staatspolitisch besonders wertvoll: ein Handbuch zu 30 deutschen Spielfilmen der Jahre 1934 bis 1945*. Munich: Schaudig & Ledig. 
* Trimmel, Gerald, 1998. *Heimkehr: Strategien eines nationalsozialistischen Films*. Vienna: W. Eichbauer Verlag. 

## Vanjske veze
* www.filmportal.de
* www.film.at
*
Heimkehr

*
*'Heimkehr**' je izraz koji na njemačkom znači "Povratak kući". Pod time se može podrazumijevati:

## Filmovi
* Heimkehr (1911), njemački nijemi film, prod. Deutschen Bioscop GmbH
* Heimkehr (1928), njemački nijemi film, rež. Joe May
* Heimkehr (1941), njemački film, rež. Gustav Ucicky
* Heimkehr (1968), njemački film, rež. Klaus Wyborny
* Heimkehr (2003), njemački film, rež. Damir Lukačević
* Die Heimkehr (2012), njemačko-austrijski TV-film, rež. Jo Baier

## Književna djela
* Heimkehr (1822), pjesma, autor: Wilhelm Müller
* Heimkehr (Kafka) (1920), priča, autor: Franz Kafka
* Heimkehr (1949), pjesma, autor: Hans Bender
* Die Heimkehr (2006), roman, autor: Bernhard Schlink

## Povezano
* Heimkehrer
La casa del peccato (film, 1938)

***La casa del peccato*** () je italijanska crno-bijela filmska komedija snimljena 1938. u režiji Maxa Neufelda. Protagonistica, koju tumači Asia Norris, je zapostavljena supruga koja se želi našaliti s mužem (koga tumači Amedeo Nazzari), tako što fingira preljubničku vezu. Radnja prikazuje kako muž otkrije prevaru te odluči fingirati vlastiti preljub. Film je značajan po tome što su u njemu prvi put zajedno nastupili Nazzari i Alida Valli, koji će postati jedne od najvećih italijanskih zvijezda 1940-ih.

## Literatura
* Filippo Sacchi, recensione nel Il Corriere della Sera del 12 febbraio 1939.
* Francesco Savio, Ma l'amore no, Sonzogno Milano 1975.

## Vanjske veze
*
Corpus inscriptionum et monumentorum religionis Mithriacae

***Corpus inscriptionum et monumentorum religionis Mithriacae*** (), skraćeno ***CIMRM***, naslov je dvotomne zbirke natpisa i spomenika koji se pre svega odnose na mitraističke misterije. Sastavio ga je Maarten Jozef Vermaseren, a u Hagu ga je objavio Martinus Nijhoff 1956. i 1960. u dva toma. Objavljivanje zbornika pomogle su Kraljevska flamanska akademija i Nizozemska organizacija za čista istraživanja. Zbornik se temelji na jednom ranijem delu istog naslova iz 1947. godine, koje je bilo podneto na jednom takmičenju koje je raspisalo Odeljenje za lepe umetnosti i književnost Flamanske akademije.

Zbornik sadrži ne samo grčke i latinske natpise, nego se opisuju i slike i skulpture, kao i lokalitet i izgled hramova značajnih za mitraizam.

Ovaj zbornik smatra se "neuobličenim delom" *(an undiscriminating work)* s "nepredvidivim topogafskim cik-cak lutanjima", koje je ipak i dalje neophodno jer omogućuje pristup ogromnoj količini arheoloških podataka. Ovo je delo nastalo pre dosta godina, no kako od Vermaserenovog nisu štampani novi zbornici, *CIMRM* ostaje standardni referentni katalog natpisa i spomenika vezanih za kult Mitre.

## Povezano
* Epigrafija
* Corpus inscriptionum Graecarum
* Inscriptiones Graecae
* Corpus inscriptionum Latinarum
* Inscriptiones Latinae selectae
* Corpus inscriptionum Etruscarum

## Reference

## Bibliografija

* .
* .
* .
* .
* .

## Vanjske veze
* Predloženi dodatak za ''Electronic Journal of Mithraic Studies'' (EJMS) 
* Odabrani spomenici
47 ronina (film, 1941)

je japanski crno-bijeli film snimljen 1941. i 1942. u režiji Kenjija Mizoguchija. Po žanru pripada samurajskom jidaigeki filmu, odnosno predstavlja jednu od ekranizacija znamenite priče o 47 ronina. Radnja započinje na šogunovom dvoru početkom 18. vijeka kada je feudalni velmoža Asano Naganori (čiji lik tumači Yoshizaburo Arashi) na prevaru natjeran na ritualno samoubistvo od strane suparničkog velmože Kire, a što odlučuju osvetiti njegovi samuraji na čelu sa Oishijem (čiji lik tumači Chojuro Kawarasaki).

47 ronina su snimljeni u vrijeme drugog svjetskog rata, odnosno kada je japanska filmska industrija bila pod čvrstom kontrolom militarističke vlade. Mizoguchi je angažiran kako bi evociranjem na znameniti historijski događaj propagirao drevne vrijednosti samoprijegora, discipline i bezuvjetne odanosti. Film je snimljen u dva dijela, pri čemu je prvi premijeru imao neposredno pred napad na Pearl Harbor.

## Uloge
* Chojuro Kawarasaki ... Ōishi Kuranosuke (Ōishi Yoshio)
* Kanemon Nakamura ... Sukeimon Tomimori
* Kunitaro Kawarazaki ... Isogai Jurozaemon
* Yoshizaburo Arashi ... daimyo Asano Naganori
* Daisuke Katō ... Fuwa Kazuemon
* Tokusaburo Arashi(?) 嵐徳三郎 ... Okuno Shōgen
* Ryū Ōkōchi 大河内龍 ... 奥田孫兵衛
* Isamu Kosugi ... Okado Shigetomo
* Masao Shimizu ... 加藤越中守
* Utaemon Ichikawa ... Tokugawa Tsunatoyo
* Seizaburō Kawazu ... Gospoadar Etchumori Hosokawa
* Mantoyo Mimasu ... Kira Kozukenosuke
* Mitsuko Miura ... Yosenin, Gospa Asano, Asanova supruga
* Mieko Takamine ... Omino, Isogaijeva zaručnica

## Povezano
* *[[The Loyal 47 Ronin]]* (忠臣蔵 Chushingura) (1958), rež. Kunio Watanabe
* *[[Chushingura: Hana no Maki, Yuki no Maki]]* (1962), rež. Hiroshi Inagaki
* *[[Daichūshingura]]* (大忠臣蔵, Daichūshingura) (1971), TV-serija
* *[[The Fall of Ako Castle]]* (赤穂城断絶, Akō-jō danzetsu) (aka Swords Of Vengeance) (1978), rež. Kinji Fukasaku
* Matsu no Ōrōka

## Izvori

## Vanjske veze
*
Churchill's Island

***Churchill's Island*** (; francuski naslov: ***La Forteresse de Churchill***) je kanadski crno-bijeli kratki dokumentarni film snimljen 1941. u režiji Stuarta Legga, poznat po tome što je 1942. dobio prvog Oscara za kratki dokumenatrni film. Nastao je za vrijeme drugog svjetskog rata u produkciji Nacionalne filmske uprave Kanade (NFB) kao dio serije propagandnih filmova *[[Canada Carries On]]* kojima se poticao otpor protiv sila Osovine, a u svijetu je prikazivan kao dio žurnala *[[The World in Action]]* . U njemu je prikazivano kako se Velika Britanija uspješno suprotstavlja pokušajima nacističke Njemačke da je pokori, prvo u zračnoj bitci za Britaniju, a potom podmorničkom kampanjom u Atlantiku.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Watch ''Churchill's Island'' at NFB Web site 
* Canadian Film Encyclopedia
Branka Katnić

**Branka Katnić**, rođena u Podgorici 1963. godine, novinarka i urednica u Radio-televiziji Crne Gore. Završila Filozofski fakultet, na grupi za jezik i književnost, u Nikšiću, diplomirala 1990. godine.

## Profesionalni rad
Novinar Radija Crne Gore od 1989. godine. U redakciji Radija Crne Gore pokrivala najznačajnije poslove i teme. Radila izvještaje, intervjue, analize, razgovore, organizovala redakciju za pokrivanje dnevnih događaja. Bila urednik u unutrašnjopolitickoj, spoljnopolitičkoj redakciji kao i urednik informativnih emisija. Pokrenula i uređivala emisiju *“Evropa”* – emisiju o evropskim integracijama od 2005. do 2007. godine. Prva uređivala i vodila emisije naučnoobrazovnog programa, kao posebne programske jedinice u Radiju CG. Od 2007. urednik Naučnoobrazovnog programa Radija Crne Gore.

Uporedo s radom u redakciji Radija Crne Gore, od 1989. dо 2005. godine bila dopisnik iz Crne Gore više redakcija: BBC-jeve hrvatske i bosanske redakcije; slovenačkog multimedija *“24 ure”*; beogradskog *“Danasa”*; Hrvatskog Radija Hercegbosne. Bila jedan od novinara u redakciji koja je pokrenula prvi internet portal on-line novinarstva na Balkanu *„NetNovinar-a"* te saradnik Medija centra – Sarajevo, odnosno njegove Irex promedia grupe za Balkan. Za vrijeme 90-tih, Član Nezavisnog Udruženja Profesionalnih Novinara Crne Gore i Međunarodne Novinarske Federacije (IFJ). Autorka više dokumentarnih serijala i emisija koje istražuju recentnu crnogorsku istoriju, nauku, obrazovanje i politiku.

## Usavršavanja u inostranstvu
* seminar o upravljanju rtv mrežom i rtv u javnom servisu (“Seminar devoted to broadcast management rtv pablic servise”)- Cardiff,Wales,UK. 1999.
* obuku o radijskom novinarstvu BBC-a (“Radio journalism production”)-BBC, London,UK.
* Obuku za medijsko praćenje izbora i izvještavanje za vrijeme političke izborne kampanje (“Medija election coverage program and election reporting workshop”)-Voice of America International media centar, Californija State Universiti Chico, San Francisko, USA. 2002. godine
* Seminar za novinare koji prate EU integracije, Ljubljana, 2003. Mastriht 2002.
* Seminar Evropske komisije za novinare Zapadnog Balkana 2003. Brisel.
Završila i nekoliko stručnih usavršavanja za uredničke i menadžerske timove organizovanih u RTCG, uz pomoć trenera iz inostranstva (BBC i DW):
* vještina radio i tv novinarstva -1997.
* kompjuterske tehnologije u radijskom novinarstvu -1997 i 1999 kao i 2003.
* Menadžment u javnom RTV servisu, ( “rukovođenje timom” ) - 2003
* EU integracije, Miločer, 2004 i Budva 2004.

## Vanjske veze
* Naučni program Radio Crne Gore
* naučni spektar/Urednik Branka Katnić
* RTCG/Nauka i tehnologija
Mehmed-beg Karađoz

**Hadži Mehmed-beg Karađoz** (? - o. 1564) bio je muslimanski velmoža iz Mostara poznat kao brat osmanskog vezira Rustem-paše Opukovića, poznat kao jedan od najvećih dobrotvora i mecena u historiji Mostara i Hercegovina, odnosno po tome što je dao sagraditi znamenitu Karađozbegovu džamiju.

Rođen je u Potocima u Bijelom polju, 12 km sjeverno od Mostara. U narodu je poznat pod imenom Karađoz-beg, a taj nadimak je dobio zbog svoje naočitosti (karađoz-crnook). Ima o je tri sina: Muhameda, ]usufa i Sulejmana. Karađoz-beg je 1557.g. u Mostaru sagradio džamiju pod kupolom i uz nju mekteb, medresu, biblioteku, imaret i musafirhanu. Pored ovih zadužbina on je podigao i mesdžid u Potocima, dva mekteba u Konjicu i Potocima, četiri mosta: u Konjicu, na Buni i dva u Lištici i po jedan han u Mostaru, Konjicu, Čičevu i Potocima. Iz sredstava ovog vakufa sagrađen je kasnije i jedan hamam u Blagaju, mali kameni mostić kod džamije u Potocima i česma i šadrvan pored džamije u Mostaru.

Za izdržavanje navedenih ustanova uvakufio je 42 trgovačka dućana u mostarskoj čaršiji, 16 tabhana blizu imareta u kojima posluju kožari (tabaci), 6 mlinica i 2 stupe za valjanje sukna u selu Knešpolje u nahiji Blato, osam mlinica i dvije stupe na izvoru Bune, nešto zemlje u Mostaru i Knešpolju i 300 000 osmanlijskih dirhema u gotovom. Godine 1889.g. ovaj vakuf je imao u svome posjedu 271 dućan, 10 magaza, 1 pekaru i pet grobalja.
Branko Gašparević

**Branko Gašparević** je bio srpski kvisling za vreme Drugog svetskog rata.

Školovao se u Zagrebu za učitelja. Kao učitelj radio je u Slavoniji pre rata. U Aprilskom ratu je imao čin kapetana. Posle rata je pobegao u Beograd, gde je kasnije stupio u Ljotićeve dobrovoljačke odrede. Prvo je bio islednik u 12. dobroboljačkom odredu, a kasnije je bio zamenik komandanta 4. odreda (do aprila 1942). Napustio je SDK početkom 1943. Posle se bavio političkim radom u okviru Zbora. Kada su se ostaci SDK i Specijalne policije povukli u Sloveniju, Gestapo je počeo da priprema Lovačke grupe Jugoistok, obaveštajno-terorističke grupe sastavljene od srpskih kvislinga iz redova ljotićevaca i četnika i Nemaca sa ciljem ubacivanja u Srbiju radi vršenja diverzija, terorističkih napada i sabotaža. Radi uspešnog izvođenja operacija, povezali su se s generalom Mihailovićem, koji je tada bio u Bosni.

Gašparevića je uhvatila jedinica KNOJ-a kada je njegova grupa pokušala da pređe Drinu krajem marta 1945. Gašpareviću je suđeno na procesu zajedno sa četničkim komandantima Dragutinom Keserovićem i Vojislavom Lukačevićem. Avgusta 1945. je osuđen na smrt i streljan.

Lik Branka Gašparevića je bio inspiracija za lik majora Gašpara u seriji Povratak otpisanih.

## Reference

## Literatura
* 
* 

## Povezano
* Lovačke grupe Jugoistok
Alteja

**Alteja** (grčki: Ἀλθαία, *Althaía*) bila je, u grčkoj mitologiji, kći kralja Testija i Euritemide te sestra Lede, Hipermnestre, Ifikla i Evipa. Udala se za Eneja, kalidonskog kralja, kome je rodila četiri sina: Meleagra, Tokseja, Tireja, Klimena, kao i tri ćerke: Melanipu (jednu od Meleagrida), Dejaniru i Gorgu. Prema nekim antičkim autorima, Meleagra je Alteja začela s bogom Aresom, a Dejaniru s bogom Dionisom Alteja igra posebno značajnu ulogu u mitu o sudbini njenog sina Meleagra, s obzirom da je ona skrivila njegovu smrt, a on njenu. Kad se Meleagar rodio, Mojre (Suđenice) predvidele su da će on živeti samo dotle dok sasvim ne sagori cepanica koja je gorela na porodičnom ognjištu.

:Jedne noći i Enej i Mars spavali su s Altejom, ćerkom Testijevom. Kad se od njih rodio Meleagar, odjednom su se na dvoru pojavile Suđenice Klota, Laheza i Atropa. Ovako su opisale njegov usud: Klota je rekla da će biti plemenit, Laheza da će biti hrabar, no Atropa, posmatrajući jednu cepanicu koji je gorela na ognjištu, reče: "Živeće samo dotle dok ova cepanica ne bude sagorela". Kad je majka mu Alteja to čula, skoči iz kreveta, ugasi kobnu cepanicu i zakopa je u sred dvora, tako da je vatra ne ožari. 

U Eshilovim *[[Hoefore (Eshil)|Hoeforama]]* Alteju spominje hor zarobljenica, Klitemnestrinih ropkinja, koji se priseća "mržnje koja nije prezala ni od čega":

:Neka se svi mirnoga uma prisete ovoga, kad čuju priču o Testijevoj ćerki, okrutnoj Alteji, koja je vlastitog sina ubila. Skovala je zaveru da spali cepanicu koju je sudbina učinila merom njegova života, a koja se održavala od dana kad je on plačući došao na svet iz majčinih bedara. Namerno, podlo, ona je zapalila ono što je trebalo da traje s njim od rođenja do smrti. Zasjalo je žarko crveno pre no što ga je vatra zacrnila.

Meleagar je izrastao u uglednog princa. Jednog proleća Enej je za žrtvu podneo prve plodove svim bogovima, ali je slučajno izostavio Artemidu. Ljuta zbog te uvrede Artemida je poslala vepra ogromne snage i veličine da pohara kalidonsku zemlju. Meleagar je bio jedan od ratnika koji je učestvovao u lovu na vepra, u kojem su još bili čuvena lovkinja Atalanata i Altejina braća. Meleagar je ubio vepra, ali je njegovu kožu dao Atalanati zato što se zaljubio u nju, ali i zato što je ona zadala životinji prvi udarac. Kad su Altejina braća, "smatrajući uvredom da neka žena dobije nagradu pored muškaraca, uzeli od nje kožu, tvrdeći da im pripada po pravu rođenja, ako je već Meleagar ne želi uzeti", Meleagar je pobesneo i ubio obojicu svojih ujaka (Ifikla i Evipa).

Kad je Alteja to saznala, izvukla je cepanicu odande gde ju je bila sakrila i bacila je natrag u vatru, i tako je ubila Meleagra. Prema nekim vestima, Alteja i Meleagrova žena Kleopatra kasnije su se obesile, a prema drugim, Alteja se probola bodežom.

## Reference

### Dopunski izvori
* Thomas Bulfinch. *Bulfinch's Mythology: The Age of Fable or Stories of Gods and Heroes.* 1855 (Chapter XVIII).
Savić Marković Štedimlija

**Savić Marković Štedimlija** (12. januar 1906 - 25. januar 1971) bio je crnogorski novinar, publicist i historičar, najpoznatiji po populariziranju koncepta Crvene Hrvatske u međuratnom razdoblju kao i suradnjom sa režimom NDH i Silama Osovine za vrijeme drugog svjetskog rata, tokom koga je sudjelovao u osnivanju i popularizaciji Hrvatske pravoslavne crkve. Na kraju rata ga je zarobila Crvena armija te je godine proveo u gulazima prije nego što je protjeran u tadašnju Jugoslaviju, gdje je posljednje godine života proveo anonimno radeći u JLZ kao suradnik svog predratnog prijatelja Miroslava Krleže.

## Djela
* *Gorštačka krv - Crna Gora, 1918-1928*, Beograd, 1928. 
* *Rub jave*, (stihovi), Paraćin, 1929.
* *Bezbrižnost do kulture (Od nacionalne epike k socijalni liriki), Ljubljana, 1931.
* *Simulanti u socijalnoj litreaturi*, (brošura), Zagreb, 1932.
* *Skidanje maske*, Zagreb, 1932.
* *Mistifikatori likvidiraju umjetnost*, Kočevje, 1932.
* *Antikrležijanci ili kako se kod nas pišu "marksističke" kritike*, Kragujevac, 1933.
* *Školovanje crnogorske omladine*, Zagreb, 1936.
* *Crna Gora u Jugoslaviji*, Zagreb, 1936. 
* *Rusija i Balkan*, Zagreb, 1937.
* *Crvena Hrvatska*, Zagreb, 1937., Split, 1991. 
* *Osnovi crnogorskog nacionalizma*, Zagreb, 1937.
* *Crnogorske štamparije u petnaestom vijeku: fragment iz kulturne povijesti Crne Gore*, Zagreb, 1938.
* *Božidar Vuković i mletački štampari u XVI vijeku*, Zagreb, 1939.
* *Albanija*, Zagreb, 1939.
* *Kulturno-politička razmatranja*, Zagreb, 1939.
* *Auf dem Balkan*, Zagreb, 1943. 
* *Verschwörungen gegen den Frieden*, Zagreb, 1944., (hrv. izd. *Zavjere protiv svjetskoga mira*, prijevod, Goran Jurišić, Alfa, Zagreb, 2005.)
* *Istorija školstva i prosvjete u Crnoj Gori*, Beograd, 1969. (Pod pseudonimom *Tomaš Marković*)

=== Posmrtno ===
* *Deset godina u gulagu I-II*, Matica crnogorska, Podgorica, 2004.
* *Tri zabranjene knjige Savića Markovića Štedimlije*, [[DANU]], Podgorica, 2008. Priredio Dr. [[Danilo Radojević]]. (tri zabranjena Štedimlijina rada: *Gorštačka krv - Crna Gora 1918-1928*, Beograd, 1928., *Crna Gora u Jugoslaviji*, Zagreb, 1936. i *Osnovi crnogorskog nacionalizma'' Zagreb, 1937.)

## Izvori

## Vanjske veze
* Savić Marković Štedimlija
ISO 15924

**ISO 15924** je međunarodni standard koji služi za označavanje pisama.

Oznaka latinice je *Latn 215*, ćirilice– *Cyrl 220*, staroslavenske ćirilice – *Cyrs 221*, arapskog pisma – *Arab 160*, a grčkog pisma – *Grek 200*.

## Vanjske veze
* ISO 15924:2004
* ISO 15924 Unikodovo tijelo za registraciju
* Unikodov popis kodova ISO 15924
* Promjene kodova kroz vrijeme
Braća i sestre porodice Toda

je japanski crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Yasujiroa Ozua. Radnja prikazuje djecu uglednika iz više klase koji iznenada umire od srčanog udara, a nakon čega se ispostavi da je bio jamac za bankrotirano poduzeće, te se njegovi nasljednici počnu sporiti. Ozuu je to bio prvi film nakon što je nekoliko godina služio sa japanskom vojskom u ratujući u Kini. Odraz tih iskustava se može vidjeti i u tome što je jedan od likova u filmu našao posao u Tjencinu, koji je u vrijeme snimanja filma bio pod japanskom okupacijom.

## Reference

## Vanjske veze
*
Cuando los hijos se van

**Cuando los hijos se van** (na španskom: "Kada djeca odu") se može odnositi na:
* ''Cuando los hijos se van'' (film, 1941), meksički igrani film, rež. Juan Bustillo Oro
* ''Cuando los hijos se van'' (film, 1969), njegov remake, rež. Julian Soler
* ''Cuando los hijos se van'' (telenovela), meksička telenovela iz 1983. godine
Cuando los hijos se van (film, 1941)

***Cuando los hijos se van*** () je meksički crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Juana Bustilla Oroa. Radnja prikazuje jednu porodicu, koju sin (koga glumi Emilio Tuero) napušta nakon što je lažno optužen za krađu, i nakon što su ga se odrekli brat, otac i djevojka. Fernando Soler, koji je tumačio ulogu oca, nastupio je i u istoimenom remakeu iz 1969. godine.

## Vanjske veze
* 
* Página sobre el cine mexicano  del ITESM.
Der Fuchs von Glenarvon

***Der Fuchs von Glenarvon*** () je njemački crno-bijeli film snimljen 1940. u režiji Maxa W. Kimmicha. Temelji se na istoimenom romanu Nicole Rohna, a radnja mu je smještena u fiktivnu irsku grofoviju 1884. godine, za vrijeme britanske vlasti. Protagonistica filma, koju tumači Olga Tschechowa, je Irkinja udata za engleskog magistrata koja ga, razljućena time što joj muž ugnjetava sunarodnjake, ostavlja i započinje ljubavnu vezu sa vođom irskih patriota koga glumi Karl Ludwig Diehl. Snimanje je započelo nekoliko mjeseci nakon izbijanja drugog svjetskog rata, te je film imao snažan propagandni naboj, s obzirom da se njime Britance nastojalo opisati kao ugnjetavače, ali i asociranjem na irsku borbu za nezavisnost pokazati kako nisu nepobjedivi. Film je imao veliki komercijalni uspjeh i gledanost u nizu evorpskih država, uključujući i SSSR gdje je prikazan prije početka operacije Barbarossa. Nedugo potom je snimljen još jedan film slične tematike pod naslovom *[[Mein Leben für Irland]]*. Nakon završetka rata su ga zabranile savezničke vlasti.

## Uloge
* Olga Tschechowa ... Gloria Grandison 
* Karl Ludwig Diehl ... Baron John Ennis of Loweland 
* Ferdinand Marian ... Friedensrichter Grandison 
* Elisabeth Flickenschildt ... Brigit Erskynne 
* Traudl Stark ... Kit Ennis of Loweland 
* Albert Florath ... Baron O'Connor 
* Lucie Höflich ... Baroness Margit O'Connor 
* Else von Möllendorff ... Mary-Ann O'Connor 
* Richard Häussler ... Major McKenney 
* Ellen Bang ... Lady McKenney 
* Curt Lucas ... Bankier Beverly 
* Werner Hinz ... Sir Tetbury 
* Hermann Braun ... Desmond O'Morrow 
* Hans Mierendorff ... Vater O'Morrow 
* Paul Otto ... Oberst Stewart 
* Hans Richter ... Robin Cavendish 
* Horst Birr ... Rory 
* Peter Elsholtz ... Tim Malory 
* Aribert Mog ... Thomas Dealy 
* Hilde Körber ... Gouvernante Maureen 
* Friedrich Kayßler ... O'Riordon 
* Bruno Hübner ... Mildon 
* Joachim Pfaff ... Patrick Granison 
* Karl Dannemann ... Pat Moore 
* Bernhard Goetzke ... Duff O'Mally 
* Karl Hannemann ... Strandvogt Thripp 
* Franz Weber ... Hausmeister Donnelly 
* Albert Venohr ... Polizist Beardsley 
* Ferdinand Terpe ... Polizist Koph 
* Hanns Waschatko ... Diener Morrison

## Izvori

## Literatura
* filmportal.de http://www.filmportal.de
* Klaus, Ulrich J.: German sound films. Encyclopedia of full-length German movies (1929–1945), sorted by their German debut dates. - Berlin [et al.], 1940.

## Vanjske veze
*
Mein Leben für Irland

***Mein Leben für Irland*** () je njemački crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Maxa W. Kimmicha. Radnja je smještena u Irsku na početku 20. vijeka, odnosno prikazuje dvije generacije boraca za nezavisnost od britanske vlasti, a čije će aktivnosti eskalirati u ustanku 1921. godine. Protagonist, koga glumi Will Quadfleg, je sin obješenog patriota poslan u britansku školu kako bi se od njega napravilo "pravog britanskog podanika", ali koji odatle sabotira britanske napore da se uguši ustanak.

Film je nastao za vrijeme drugog svjetskog rata, odnosno kao dio propagandnih nastojanja nacističke Njemačke da se Britanci što više ocrne kao ugnjetači, ali i njemačka i međunarodna javnost asociranjem na uspješnu irsku borbu za nezavisnost podsjeti kako nisu nepobjedivi. Dodatni poticaj za snimanje je dao i veliki uspjeh ranijeg filma *[[Der Fuchse von Glenarvon]]*, koji je imao istu tematiku. Prema kasnijim navodima Quadflega, prilikom snimanja je došlo do incidenta u kome je, zbog mobilizacije pirotehničkog stručnjaka u vojsku, filmska ekipa dobila nedovoljno precizne instrukcije te u sceni borbe koristila pravi eksploziv; to je dovelo do nesreće u kojoj je veliki broj statista poginuo ili ozlijeđen; scena je svejedno iskorištena u filmu.

Film je imao veliki uspjeh i gledanost u Njemačkoj i okupiranim zemljama. . U okupiranoj Poljskoj se, međutim, dio njemačkih gledatelja izrazio bojazan da bi veličanje irske borbe za nezavisnost mogao od strane poljskog stanovništva shvaćen kao alegorija na vlastitu situaciju, odnosno poticaj podršci pokretu otpora.

## Uloge
* Anna Dammann, Maeve Fleming 
* René Deltgen, Robert Devoy 
* Paul Wegener, Sir George Beverley 
* Werner Hinz, Michael O'Brien senior 
* Will Quadflieg, Michael O'Brien junior 
* Heinz Ohlsen, Patrick O'Connor 
* Eugen Klöpfer, Duffy 
* Hans Bergmann, Kapitän der 'Black and Tans' 
* Claus Clausen, Patrick Pollock 
* Will Dohm, Barrington (teacher) 
* Karl John, Raymond Davitt
* Hans Quest, Henry Beverley
* Wilhelm Borchert, Thomas O'Neill 
* Charles John, Raymond Davitt

## Izvori

## Vanjske veze

* 
*
Ohm Krüger

***Ohm Krüger*** () je njemački crno-bijeli historijski film snimljen 1941. u režiji Hansa Steinhoffa. Temelji se romanu *Mann ohne Volk* Arnolda Kriegera, a naslovni protagonist, čiji lik tumači Emil Jannings, je južnoafrički afrikanerski (burski) političar i državnik Paul Kruger. Radnja, prikazana kroz flashbackove, je smještena na kraj 19. i početak 20. vijeka te prikazuje kako se Kruger kao predsjednik afrikanerske Transvaalske Republike nastoji oduprijeti pokušajima Britanaca da njegovu zemlju i resurse pripoje svom imperiju, a što će na kraju eskalirati u Drugi burski rat.

Film je snimljen u jeku drugog svjetskog rata, odnosno kao dio propagandnih nastojanja nacističke Njemačke da se Britanci prikažu kao ugnjetavači i zlikovci. U filmu su uložena velika sredstva, te sadrži masovne scene sa hiljadama statista. Scenario je povući što više paralela između borbe Bura protiv Britanaca, koja je početkom 20. vijeka uživala velike međunarodne simpatije, sa tadašnjim sukobom. U tu je svrhu posebno korišten detalj što je Burski rat, doduše kao novinar, pratio Winston Churchill, koji će u vrijeme snimanja filma voditi Britaniju kao premijer. U filmu je glumac nalik njemu tumači lik komandanta britanskog koncentracionog logora gdje se masakriraju burske žene. **Ohm Krüger** je u mnogo čemu eskalaciju anti-britanske propagande u nacističkim filmovima, pa su Britanci prikazani kao dvolični "barbari" i uništavači prirode, za razliku od skromnih, radišnih i "arijevskih" Bura.

*Ohm Krüger* je postigao veliki uspjeh i gledanost u Njemačkoj i osovinskim zemljama, a iste godine je na venecijanskoj Mostri dobio Mussolinijev kup za najbolji strani film. Ministar propagande Josef Goebbels mu je, pak, dao nagradu "Film nacije", a što je počast koju će osvojiti još samo tri filma u Trećem rajhu. U jesen 1944. je ponovno pušten u kino-dvorane, jer se smatralo kako će civile potaknuti da se priključe Volkssturmu, ali je početkom 1945. povučen, jer se zaključilo da prikaz Britanaca kako uništavaju burska naselja i imanja može imati demoralizirajući efekt.

Janningsu je uloga u ovom filmu nakon rata zapečatila karijeru, odnosno donijela stigmu nacista koje se više nije mogao riješiti. Savezničke vlasti su ga zabranile, ali je 1950-ih prikazivan u Grčkoj gdje se nastojalo iskoristiti anglofobno raspoloženje izazvano sporom oko Cipra.

## Izvori

## Literatura
* Fox, Jo, *Film Propaganda in Britain and Nazi Germany*
* Hake, Sabine, *German National Cinema*
* Hallstein, C.W., 'Ohm Kruger: The Genesis of a Nazi Propaganda Film', *Literature Film Quarterly* (2002)
* Klotz, M, 'Epistemological ambiguity and the fascist text: Jew Süss, Carl Peters, and Ohm Krüger', *New German Critique*, 74 (1998)
* Taylor, Richard, *Film Propaganda: Soviet Russia and Nazi Germany*
* Vande Winkel, R, 'Ohm Krüger's Travels: a Case Study in the Export of Third-Reich Film Propaganda', *Historical Reflections / Réflexions Historiques*, 35:2 (2009), pp.&nbsp;108–124.
* Welch, David, *Propaganda and the German Cinema, 1939-1945*

## Vanjske veze
* 
* Ohm Krüger at the Internet Archive
Warclouds in the Pacific

***Warclouds in the Pacific*** () je kanadski kratki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1941. u režiji Stuarta Legga. Napravljen je za vrijeme drugog svjetskog rata kao dio propagandne serije *[[Canada Carries On]]*. Prikazivao je eskalirajući diplomatsku krizu u odnosima između Saveznika (među koje je spadala Kanada) i militarističkog Japana, njihov odraz na [Kanađane japanskog porijekla), ali i spremnost Kanade da u slučaju sukoba obrani svoje zapadne obale. Prikazan je neposredno pred [napad na Pearl Harbor, te je zbog toga nakon nekoliko tjedana prikazan u susjednim SAD, gdje je izazvao pažnju i zanimanje gledatelja, jer filmska industrija u dotada neutralnim SAD nije imala dokumentarnog materijala posvećenog Japanu. Bio je nominiran za Oscar za najbolji kratki dokumentarni film, ali je izgubio od strane *[[Churchill's Island]]*. dokumentarca koji je također snimio Stuart Legg.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Watch ''Warclouds in the Pacific'' at NFB.ca
The Devil and Miss Jones

***The Devil and Miss Jones*** () je američka crno-bijela filmska komedija snimljena 1941. u režiji Sama Wooda, poznat kao jedno od rijetkih klasičnih hollywoodskih ostvarenja eksplicitno ljevičarske orijentacije. Protagonist, koga tumači Charles Coburn je vlasnik trgovine i najbogatiji čovjek na svijetu, koji, čuvši da netko u njegovim trgovinama potajno pokušava osnovati sindikat, odlučuje pronaći moguće krivce tako da se pod lažnim identitetom infiltrira među zaposlenike. Radnja pokazuje kako kao običan radnik postaje izložen maltretiranju i zlostavljanju u toj mjeri da i sam odluči pokrenuti sindikat. Film je snimljen u produkciji samog Wooda, koji je zajedno sa Normanom Krasnom podigao kredit kod banke. Kasnije je doživio komercijalni uspjeh. Coburn i Jean Arthur, koja u filmu tumači prodavačicu, su nominirani za glumačke Oscare, a poslije su zajedno nastupili u još dva filma.

## Cast
* Jean Arthur ... Mary Jones, službenica
* Robert Cummings ... Joe O'Brien
* Charles Coburn ... John P. Merrick, najbogatiji čovjek na svijetu
* Edmund Gwenn ... Hooper, menadžer odjela
* Spring Byington ... Elizabeth Ellis, sekretarica
* S.Z. Sakall ... George (Merrick's Butler)
* William Demarest ... Prvi detektiv
* Walter Kingsford ... Mr. Allison, menadžer trgovine
* Montagu Love ... Harrison
* Richard Carle ... Oliver
* Charles Waldron ... Needles
* Edwin Maxwell ... Withers
* Edward McNamara ... Policijski narednik za pultom
* Robert Emmett Keane ... Tom Higgins
* Florence Bates ... mušterija
* Pat Flaherty ... Mark - policajac sa džeparom
* Irving Cummings
* Minta Durfee ... mušterija
* William Elmer ... pomoćnik u Jim's Bath House
* Frank Mills ... pomoćnik u trećoj kupelji 
* Victor Potel ... pomoćnik u prvoj kupelji
* Walter Tetley ... Stock Boy

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
**Streaming audio**
* [''The Devil and Miss Jones''](http://www.doctormacro.com/Radio%20Shows/Lux%20Radio%20Theater/LUX%20-%201942-01-19%20(Devil%20and%20Miss%20Jones,%20The).mp3) on Lux Radio Theater: January 19, 1942
* ''The Devil and Miss Jones'' on Screen Guild Theater: June 7, 1943
* [Devil and Miss Jones''](http://www.doctormacro.com/Radio%20Shows/Lux%20Radio%20Theater/LUX%20-%201945-03-12%20(Devil%20and%20Miss%20Jones,%20The).mp3''The) on Lux Radio Theater: March 12, 1945
* ''The Devil and Miss Jones'' on Academy Award Theater: October 23, 1946
Menschen im Sturm

***Menschen im Sturm*** () je njemački crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Fritza Petera Bucha, poznat kao jedan od rijetkih igranih filmova iz doba Trećeg rajha radnjom smješten na područje bivše Jugoslavije.

Protagonisti filma su pripadnici njemačke manjine (folksdojčeri), koji nakon izbijanja drugog svjetskog rata trpe zlostavljanja od vlasti Kraljevine Jugoslavije i tamošnjeg srpskog stanovništva. Film je nastao u propagandne svrhe, odnosno trebao je opravdati invaziju i okupaciju Jugoslavije u proljeće iste godine. Kao model za zaplet i likove je, pak, poslužio *[[Heimkehr (film, 1941)|Heimkehr]]*, koji je prikazivao stradanja folksdojčera u predratnoj Poljskoj. Dio filma je tokom juna 1941. sniman u Zagrebu, koji je tada bio prijestolnica novouspostavljene Nezavisne Države Hrvatske. Članove ekipe je primio poglavnik Ante Pavelić i zamolio da u film ubace lik Hrvata koji pomaže Nijemcima; ta molba mu je ispunjena, te film sadrži lik hrvatskog apotekara koga Srbi ubiju zbog njegovih pro-njemačkih simpatija. *Menschen im Sturm* je premijerno prikazan u Berlinu krajem 1941. godine, a u Zagrebu u ožujku 1942. godine. Nakon drugog svjetskog rata je u Njemačkoj došao na popis zabranjenih filmova.

Početkom 2014. je u Zagrebu ponovno prikazan u okviru promocije knjige *Kinematografija u NDH* Daniela Rafaelića.

## Povezano
* Srbofobija
* *[[Heimkehr (film, 1941)|Heimkehr]]*

## Vanjske veze
* 
* "Ljudi u oluji": Zabranjeni nacistički film prvi put u Zagrebu nakon 70 godina, Jutarnji list, 23. I 2014
Una Voce

*Foederatio Internationalis* **Una Voce** (lat. "jednim glasom"; iz Predslovlja Rimskog kanona) je međunarodni savez katoličkih laičkih organizacija privrženih Tradicionalnoj latinskoj misi. Obuhvaća organizacije iz skoro 40 država diljem svijeta, uključujući i Hrvatsku.

## Historija
Ugledna norveška psihologinja dr. Borghild Krane uputila je 1964. apel zabrinutim katolicima u kojem je predložila udruženje koje bi se posvetilo očuvanju i obrani liturgijskog nasljeđa Crkve. Kao rezultat njezinih napora između 1964. i 1965. nastalo je nekoliko nacionalnih udruženja. Početkom 1965., u Rimu su se sastali izaslanici šest europskih asocijacija, a Međunarodni savez je i formalno započeo s djelovanjem 8. siječnja 1967. u Zürichu, kada su izaslanici iz 20 udruženja odobrili nacrt statuta i izabrali prvo vijeće. Među poznatijim članovima saveza bili su skladatelji Maurice Duruflé i Olivier Messiaen. Još od svojih početaka, savez je u stalnom kontaktu sa Svetom Stolicom. Prvi predsjednik saveza Una Voce, dr. Eric de Saventhem, uvjerio je 1986. papu Ivana Pavla II. u nužnost sazivanja kardinalskog vijeća koje je istraživalo situaciju vezanu uz slavljenje tradicionalne Mise. Trenutni predsjednik FIUV-a je g. Leo Darroch iz Društva za latinsku misu Engleske i Walesa.

## Ciljevi
*Foederatio Internationalis* Una Voce (skraćeno FIUV) je laički pokret, a njegov primarni cilj je omogućavanje slavljenja Tradicionalne latinske mise (prema Misalu bl. Ivana XXIII. iz 1962). Ostali ciljevi uključuju očuvanje i promoviranje uporabe latinskog jezika, gregorijanskog napjeva i sakralne polifonije. Savez ističe kako Drugi vatikanski sabor, premda je dozvolio narodne jezike u liturgiji, nije zabranio latinsku Misu, te da bi se Mise na latinskom i dalje trebale služiti.

## Djelovanje
Članovi FIUV-a smatraju da je Tradicionalna misa izravna poveznica s ranom Crkvom, te prepoznaju njezinu vrijednost u prenošenju Božjih otajstava. Neki su kritizirali FIUV zbog navodnog elitizma i stavljanja prevelikog naglaska na osobne pobožnosti. Predstavnik američkih episkopalaca James E. Frazier opisao je savez kao "ultra-konzervativan". Tradicionalistički katolici strogo se pridržavaju pravovjernog katoličkog moralnog nauka o pobačaju, kontracepciji i braku. No, pripadnici FIUV-a odbacuju usporedbe s fundamentalizmom.

FIUV je izrazio veliki optimizam pri izboru kardinala Josepha Ratzingera za papu 2005. Ratzinger je na jednoj konferenciji pohvalio ulogu FIUV-a u podržavanju uporabe Rimskog misala u skladu sa smjernicama koje je odredio Vatikan. Utjecaj ove organizacije u Vatikanu doveo je do autorizacije Tradicionalne latinske mise bez posebnog dopuštenja ili indulta lokalnih biskupa, kao i šire implementacije motuproprija Summorum Pontificum.

## FIUV u Hrvatskoj
Predstavnik saveza Una Voce za Hrvatsku je Društvo za promicanje tradicionalne Mise "Benedictus". Ova udruga građana osnovana je 15. siječnja 2011., a upisana je u registar udruga u veljači iste godine. Društvo Benedictus je član međunarodne udruge FIUV od 11. listopada 2013.

## Izvori

## Vanjske veze
* Međunarodni savez Una Voce
* Društvo za promicanje tradicionalne Mise Benedictus
U-Boote westwärts!

***U-Boote westwärts !*** () je njemački crno-bijeli ratni film snimljen 1941. u režiji Günthera Rittaua. Napravljen je za vrijeme drugog svjetskog rata u propagadne svrhe kako bi promovirao aktivnosti Kriegsmarine, koja je upravo u to vrijeme, zahvaljujući svojim podmornicama, uživala velike uspjehe u bitci za Atlantik. Film je relativno kratak, a radnja prikazuje kako se posada jedne podmornice oprašta od porodice i prijatelja te odlazi na patrolu u Atlantik gdje će se suprotstaviti britanskom razaraču. Film se odlikuje velikom autentičnošću za tadašnje prilike, s obzirom da je sniman na pravoj podmornici - *[[Njemačka podmornica U-123 (1940)|U-123]]*, koja će kasnije igrati važnu ulogu u operaciji Paukenschlag - te da su kao statisti korišteni pravi podmorničari.

## Uloge
* Herbert Wilk: Kapitänleutnant Hoffmeister
* Heinz Engelmann: Olt. zur See Wiegand
* Joachim Brennecke: Lt. zur See v. Benedict
* Ernst Wilhelm Borchert: Olt. Griesbach
* Karl John: Matr. Ob. Gefr. Drewitz
* Clemens Hasse: Masch.-Maat Sonntag
* Ilse Werner: Irene Winterfeld
* Admiral Karl Dönitz: sam sebe

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Complete film at YouTube (German. No subtitles.)
Stukas (film)

***Stukas*** () je njemački crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Karla Rittera. Napravljen je u vrijeme drugog svjetskog rata u propagandne svrhe, odnosno kako bi promovirao Luftwaffe, kojoj su u velikoj mjeri pripisivani spektakularni njemački uspjesi u početnim godinama sukoba. Radnja prikazuje sudbinu trojica pilota obrušavajućih bombardera Junkers Ju 87, poznatijih kao "Štuke". Za potrebe filma je režiser Ritter koristio detaljne storyboardove, kao i makete, odnosno u njega je uložen ogroman novac. Na kraju se pokazao izuzetno popularnim, ali i posljednjim takvim filmom posvećenom Luftwaffe.

## Izvori

## Vanjske veze
*  (češki titlovi)
*
Prolegomena de comoedia

***Prolegomena de comoedia*** () moderni je skupni naziv za nekoliko kratkih antičkih i vizantijskih spisa na grčkom jeziku koji su uglavnom pronađeni u rukopisima Aristofanovih komedija ili su izvađeni kao odlomci iz drugih tekstova. Ti su spisi važni za produbljivanje znanja o razvoju grčke komedije. U Dindorfovom izdanju tekstovi su dati uobičajenim redom:

# Platonije, *O karakteristici komedija* (Περὶ διαφορᾶς κωμῳδιῶν)
# Platonije, *O karakteristici stilova* (Περὶ διαφορᾶς χαρακτήρων)
# Anonim, *O komediji* (Περὶ κωμῳδίας). Ovaj kratki spis često se citira, jer daje istorijski pogled na nastanak grčke komedije, čime dopunjuje šture informacije koje o tome daje Aristotel u *[[Poetika (Aristotel)|Poetici]]*, kao i sažeti pregled istorijskog razvoja komedije od Epiharma i Magneta do Difila. Ovo je najčešće citirani spis iz zbirke *Prolegomena de comoedia* i, ukoliko nije drugačije navedeno, na njega se misli kad se u literaturi citira spis ***O komediji*** (). 
# Anonim, *O komediji* (Περὶ κωμῳδίας) ― autor ovog spisa je različit od prethodnoga.
# Anonim, *O komediji* (Περὶ κωμῳδίας) ― autor ovog spisa je različit od prethodnih.
# Anonim, *O komediji* (Περὶ κωμῳδίας) ― autor ovog spisa od nekoliko rečenica različit je od prethodnih.
# Kratak spis od nekoliko rečenica, nepoznatog autora, o horu u komediji.
# Popis imena sedam pesnika stare atičke komedije i broj komada koji su napisali.
# Anonim, *O komediji* (Περὶ κωμῳδίας) ― iz sholije uz *Gramatiku* Dionisija Tračanina.
# Andronik, *O poretku pesnika* (Περὶ τάξεως ποιητῶν).
# Anonim, *Aristofanov život* (Ἀριστοφάνου βίος) ― antički životopis Aristofanov.
# Aristofanov životopis drugoga autora.
# Aristofanov životopis trećega autora.
# Odrednica o Aristofanu iz *[[Suda|Sude]]*.
# Toma Magistar, kratak spis o Aristofanu.
# Antipater Solunski, stihovi o Aristofanu i Diodorov epitaf na Aristofanovom grobu (iz *[[Palatinska antologija|Palatinske antologije]]*).
# Dimitrije Triklinije, spis o metrici.

Kao temelj i polazna tačka za bar neke od ovih spisa možda je poslužilo jedno delo Dionisijada iz Malosa pod naslovom *Stilovi ili Ljubitelji komedije* (Χαρακτῆρες ἢ Φιλοκωμῳδοί), "u kojem opisuje (ἀπαγγέλλει) stilove [komičkih] pesnika". To se delo čini prvim pokušajem da se razluči stil atičkih komediografa.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Prolegomena de comoedia'' u: Wilhelm Dindorf (ed.), ''Aristophanis Comoediae'', str. 19–44.
* ''A Short History of Comedy'', engleski prevod spisa o istoriji komedije navedenog pod brojem 3.
Carl Peters (film)

***Carl Peters*** je njemački crno-bijeli historijski film snimljen 1941. u režiji Herberta Selpina. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Hans Albers, je Carl Peters, njemački pustolov i poduzetnik koji je 1880-ih osnovao kolonije koje će postati Njemačka Istočna Afrika. Radnja prikazuje kako njegove napore pokušavaju sabotirati britanski obavještajci, ali i kako se u domovini suočava sa nesposobnošću i nerazumijevanjem carske vlade, odnosno optužbama za okrutnost prema urođenicima od strane liberalnih, socijaldemokratskih i jevrejskih zastupnika u Reichstagu. Carl Peters je napravljen u jeku drugog svjetskog rata, te je imao snažni propagandni naboj, odnosno podsjetiti njemačku javnost nad izgubljene afričke kolonije čiji se povratak u tom trenutku, kada su Sile Osovine bile na vrhuncu moći, činio izglednim. Film je, međutim, bio, više nego mnogi drugi i prožet nacionalsocijalističkom ideologijom - Peters u filmu otvoreno brani strog tretman afričkih domorodaca, ali i propovijeda *[[Führerprinzip]]* nasuprot iskvarene i nesposobne demokracije. Zbog svega toga je nakon drugog svjetskog rata zabranjen od savezničkih okupacijskih vlasti.

## Vanjske veze
* 
* 
* ''Carl Peters'' bei Murnau Stiftung