Muncimir

**Muncimir**, ponegdje i **Mutimir**, bio je knez Primorske Hrvatske od oko 892. do oko 910. Pretpostavlja se da je bio Trpimirov najmlađi sin, te nastavlja dinastiju Trpimirovića.

## Dolazak na vlast i podrijetlo
U povelji datiranoj 892. godine (sačuvana je u prijepisu iz 1568.) naziva se *Muncimiro, divino munere iuvatus Croatorum dux* (Muncimir, božanskom pomoću knez Hrvata). Prema ovoj se povelji zaključuje, također, da je Muncimir bio Trpimirov sin, budući da u njoj izjavljuje kako sjedi „na očinskom prijestolju“ (*residente paterno solio*), što bi trebalo biti svojevrsna suprotnost Branimirovoj uzurpaciji prijestolja, no to nije konačno dokazano. Na natpisu predromaničke crkve iz Uzdolja kod Knina Muncimir je nazvan *princeps*, a njegova je žena u Čedadskom evanđelistaru nazvana *comitissa*, pa bi Muncimir bio i ban i knez. Ta činjenica, kao i oblik njegova imena koji završava s -mir, upućuju da bi mogao biti iz Banske Hrvatske koja je obuhvaćala župe Gacka, Lika i Krbava. Činjenica da se naziva knezom „pomoću Božjom“ upućuje na zaključak da ga nije postavio nijedan strani vladar, te je vladao samostalno, a ne kao vazal.

## Vladanje
Na samom početku Muncimirova vladanja došle su u sukob ninska biskupija i splitska nadbiskupija zbog tumačenja Trpimirove darovnice iz god. 852. Ninski biskup Adalfred tvrdio je, da je knez Trpimir nadbiskupu Petru, samo dok on živi, darovao na uživanje crkvu sv. Jurja u Putalju s posjedom, a ne splitskoj nadbiskupiji zauvijek. Međutim na ročištu pred crkvom sv. Marte pokazalo se da je tvrdnja ninskog biskupa neispravna, pa je knez Muncimir ponovo potvrdio očevu darovnicu.

O veličini i snazi Muncimirove države svjedoči i činjenica da su se pretendenti na srpsko prijestolje sklanjali u Primorskoj Hrvatskoj (*De administranido imperio*). Nada Klaić drži da se opis granica Hrvatske što je daje Konstantin VII. Porfirogenet u svome spisu „De administrando imperio“ odnosi na granice s početka 10. stoljeća, dakle iz razdoblja Muncimirove vlasti. Hrvatska je tada podijeljena u 11 županija, a njima su pridodane i tri banske župe. Muncimirova se država tako prostire od današnjeg Gorskog kotara, Like, Velebita i podvelebitskog primorja, pa sve do rijeke Cetine na jugu, gdje graniči s Paganijom ili Nertvanskom krajinom. U unutrašnjost se prostirala do južnih obronaka Čemernice i Manjače, Grmeča i današnjeg Korduna. i U to doba, uz Hrvate (Sklavine), na ovom području i dalje žive i starosjedioci Dalmati, što se vidi i iz naslova knezova i kasnijih kraljeva, a razlika između ove dvije narodnosne skupine zadržat će se sve do kraja 11. stoljeća.

Muncimiru su se pokoravali i romanski gradovi bizantske Teme Dalmacije, u koje je dolazio i u njima boravio kad god je to poželio. Okruživali su ga i zasebni dvorski časnici, koji su mu uvijek bili na usluzi, a to su: dvorski župan (*iupanus palatinus*), buzdovanar (*maccecharius iupanus*), konjušnik (*cavallarius iupanus*), komornik (*camerarius iupanus*), peharnik (*pincernarius iupanus*), župan kneginje (*iupanus comitissae*) i župan oružjenoša (*armiger iupanus*). Hrvatski knez tada prvi put ima i svoj pečat (*anulo nostro*).

## Kraj vlasti i nasljednik
Ne može se sa sigurnošću odrediti kraj Muncimirove vladavine, a jedina je naznaka opaska Tome Arhiđakona, gdje se kaže „godine Gospodnje 914. u vrijeme kneza Tomislava.“ Obično se uzima da je Tomislav počeo vladati kao knez oko 910. godine, te da je bio Muncimirov sin, premda o tome ne postoji potpuna sigurnost.

## Izvori
* Konstantin Porfirogenet, *O upravljanju carstvom*, prijevod i komentari Nikola pl. Tomašić (hrvatski), R. [Romilly] J. [James] H. [Heald] Jenkins (engleski), priređivač grčkog izvornika Gyula Moravcsik, Zagreb : Dom i svijet (Biblioteka Povjesnica), 2003. .

## Literatura
* Rudolf Horvat, *Povijest Hrvatske I. (od najstarijeg doba do g. 1657.)*, Zagreb 1924.
* Nada Klaić, *Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku*, Zagreb 1975.
* Ivan Mužić, *Hrvatska povijest devetoga stoljeća*, (Povjesnice Hrvata 3), Split 2007. ; dostupno na Internetu