Radoslav Katičić

**Radoslav Katičić** (Zagreb, 3. srpnja 1930. – Beč, 10. kolovoza 2019.), hrvatski klasični filolog i paleoslavist.

## Biografija
Radoslav Katičić rođen je 3. srpnja 1930. u Zagrebu, gdje je pohađao i osnovnu školu, a 1949. maturirao u Klasičnoj gimnaziji.

Diplomirao je 1954. klasičnu filologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu i iste godine počeo raditi kao knjižničar na Odsjeku za klasičnu filologiju na tom fakultetu. Njegovi prvi znanstveni radovi bili su s područja starogrčke filologije i bizantologije. Kao stipendist grčke vlade posjetio je Atenu 1956-1957. godine, a 1958. izabran je za asistenta na Katedri za indoeuropsku poredbenu gramatiku na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Tu je 1959. i doktorirao s disertacijom *Pitanje jedinstva indoevropske glagolske fleksije*. Akademske 1960-1961. godine kao stipendist Fondacije Alexandra von Humboldta boravi u Tübingenu. Nakon povratka na zagrebački Filozofski fakultet postao je docent za indoeuropsku i opću lingvistiku. Ubrzo potom utemeljio je Katedru za opću lingvistiku i indologiju i postao njen prvi pročelnik. Za vanrednog je profesora imenovan 1966. a za redovnog 1977. godine. Pored opće i indoeuropske lingvistike, predavao je i drevnu iransku i staroindijsku filologiju. Godine 1977. postao je redovni profesor slavenske filologije na Sveučilištu u Beču.

Za dopisnog člana Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti (današnje Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti) izabran je 1973, a za redovnog člana 1986. godine. Za dopisnog člana Austrijske akademije znanosti izabran je 1981, a za redovnog člana 1989. godine. Od 1984. član je Akademije znanosti Bosne i Hercegovine, od 1987. član Norveške akademije znanosti, a od 1991. član Europske akademije *(Academia Europaea)*. Godine 1989. dodijeljen mu je počasni doktorat Sveučilišta u Osijeku, a 1999. počasno zvanje profesora na Sveučilištu u Budimpešti.

Katičić je bio predsjednik Vijeća za normu hrvatskoga standardnog jezika sve dok ga Ministarstvo znanosti Republike Hrvatske 2012. nije ukinulo.

## Znanstveno djelo
Katičićev znanstveni korpus, koji obuhvaća više od 150 naslova (knjiga i članaka), može se podijeliti na četiri područja:
* Opća lingvistika i paleobalkanologija, uglavnom temeljena na konceptu transformacijske gramatike; u ovom području nalaze ova značajna djela objavljena na engleskom:
** *A Contribution to the General Theory of Comparative Linguistics* (, 1970),
** *The Ancient Languages of the Balkans, 1–2* (, 1976).
* Lingvističko-stilistička djela o pojedinim aspektima i povijesti različitih europskih (grčke i bizantske) te vaneuropskih književnosti:
** *Stara indijska književnost*, Zagreb 1973.
* Brojni radovi o povijesti hrvatskog jezika, počev od doseljavanja Hrvata u 7. stoljeću. Katičić je iscrtao vijugave putove kontinuiteta hrvatskog jezika i književnosti, od najstarijih zapisa na kamenu i glagoljaške srednjevjekovne književnosti pisane hrvatskom redakcijom crkvenoslavenskog jezika do renesansnih pisaca kao što su Marin Držić i Marko Marulić, koji su pisali narodnim jezikom. Proučavao je i standardizaciju jezika te objavio rad o suvremenoj hrvatskoj sintaksi (*Sintaksa hrvatskoga književnoga jezika*, Zagreb 1986) na temelju proučavanja suvremenih književnika kao što su Miroslav Krleža i Tin Ujević; to je jedno od malobrojnih sintaktičkih djela na svijetu koje je napisano konzistentnom primjenom koncepta transformacijske gramatike.
* Sinteze koje se bave počecima hrvatske kulture s pomoću multidisciplinarnog pristupa koji počiva na proučavanju filologije, arheologije, kulturologije, paleografije i analize teksta:
** *Uz početke hrvatskih početaka *, Split 1993,
** *Litterarium studia*, Beč-Zagreb, 1999 (na njemačkom i hrvatskom).

## Kritike
Bernhard Gröschel navodi da Katičić, baveći se jezičnopovijesnim temama vezanim za područje današnje Hrvatske, umjesto za znanstveno utemeljenim konstruktivističkim pristupom narodima i nacijama kao produktima novog doba, poseže za teorijom po kojoj su Hrvati kao etnička grupa oformljeni prije više od tisuću godina, čime se približiva pozicijama nacionalističke ideologije u Hrvatskoj.

Druga se kritika odnosi na Katičićevu *Sintaksu hrvatskoga književnoga jezika*, čijeg se pisanja poduhvatio, a da prethodno, prema nekim kritičarima, nije dovoljno istraživao na tom području. Koncipirao ju je na prvoj fazi transformacijsko-generativne teorije, koja je u trenutku objavljivanja Katičićeve *Sintakse* napunila četvrt stoljeća otkako su je se njeni osnivači odrekli. Stoga je Katičićeva *Sintaksa* doživjela i ozbiljnu kritiku od strane nekih hrvatskih sintaktičara. Osim zastarjele metode i brojnih pogrešaka, zamjeren mu je i stil pisanja neprimjeren znanstvenom djelu kao i korpus primjera, jer je uvrstio brojne koji su stari više stoljeća, a više se ne koriste. Ujedno su i prekobrojni primjeri rečenica najviše utjecali na opseg *Sintakse*.

Osim toga, Katičić se pojavljuje kao promotor purifikacije lingvističke terminologije u Hrvatskoj, čime, prema njegovim kritičarima, postiže još veću izoliranost domaće sredine od međunarodne akademske zajednice. Takva njegova nastojanja nailaze na otpor kod nekih kroatista, posebice Ive Pranjkovića i Snježane Kordić.

U kasnijoj fazi Katičić istupa u javnosti i kao stručnjak koji se zalaže za to da se u Hrvatskoj piše rastavljeno *ʻne ću’*, što je protivno praksi pisanja većine govornika hrvatskog jezika. Stoga mu je u nekim medijima predbačeno da je, uz podršku konzervativnih političkih krugova, doprinio destabiliziranju već ustaljene pravopisne prakse u Hrvatskoj.

Zagovornik je i teze da Hrvati i Srbi govore različitim jezicima, što mu zamjera Predrag Matvejević prisjećajući se da je nekada zastupao suprotan stav:

O toj promjeni stava izriču kritiku i neki njemački lingvisti:

Dubravko Škiljan također upućuje kritiku baveći se argumentacijom koju Katičić iznosi o jezičnom identitetu:

Katičić je privukao pozornost medija i izjavom da srpski jezik nije štokavski:

Katičićevu sklonost mitovima kritizira i Peter Kuzmič:

## Publikacije
* Osnovni pojmovi suvremene lingvističke teorije (Zagreb, 1967.)
* A Contribution to the General Theory of Comparative Linguistics (Haag-Paris, 1970.)
* Jezikoslovni ogledi (Zagreb, 1971.)
* Stara indijska književnost (Zagreb, 1973.)
* The Ancient Languages of the Balkans, 1-2 (Haag-Pariz, 1976.) 
* Sintaksa hrvatskoga književnog jezika (Zagreb, 1986., 2003.)
* Novi jezikoslovni ogledi (Zagreb, 1984.; 2. izdanje 1992.)
* Uz početke hrvatskih početaka (Split, 1993.)
* Na ishodištu (Zagreb, 1994.)
* Illyricum mithologicum (Zagreb, 1995.)
* Litterarum studia: Književnost i naobrazba ranoga hrvatskog srednjovjekovlja (Zagreb, 1998.)
* Na kroatističkim raskrižjima (Zagreb, 1999.)
* Boristenu u pohode (Zagreb, 2008.)
* Božanski boj: Tragovima svetih pjesama naše pretkršćanske starine (Zagreb, 2008.)
* Zeleni lug: Tragovima svetih pjesama naše pretkršćanske starine (Zagreb, 2010.)
* Gazdarica na vratima: Tragovima svetih pjesama naše pretkršćanske starine (Zagreb, 2011.)
* Hrvatski jezik, (Zagreb, 2013.)

## Izvori

## Vanjske veze
*HAZU: Radoslav Katičić