open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rory Storm & the Hurricanes

**Rory Storm & the Hurricanes** bili su jedan od najpopularnijih liverpoolskih, beat sastava iz ranih 1960-ih. Unatoč velikoj lokalnoj popularnosti, nisu postigli nikakav međunarodni uspjeh, vjerojatno i zbog toga što uopće nisu polagali pažnju na snimanje ploča, - već su isključivo bili koncentrirani na nastupe uživo.
## Historija sastava
Osnivač sastava bio je pjevač *Rory Storm*, koji je još 1958. osnovao svoj prvi skiffle sastav - *Al Caldwell’s Texans*.  Ubrzo je promijenio ime sastava u *The Raving Texans*, pa zatim u *Al Storm & the Hurricanes*, pa opet u *Jett Storm & the Hurricanes* te se konačno od 1959 ustalilo ime *Rory Storm & the Hurricanes*. Tada su u Hurricanesima nastupali *Rory Storm* (pravim imenom *Alan Caldwell*, pjevač), *Johnny Guitar* (pravim imenom *John Byrne*, ritam gitara), *Ty Brian* (pravim imenom *Charles O’Brien*, solo gitara), *Lou Walters* (pravim imenom *Wally Eymond*, bas gitara) i Ringo Starr (pravim imenom *Richard Starkey*, bubnjevi).

Početkom 1960. počeli su mijenjati repertoar prema Rock-’n’-Rollu, manje više sa obradama hitova Chuck Berrya i Jerry Lee Lewisa. U maju iste godine nastupali su sa tada popularnim rock pjevačem Gene Vincentom u Liverpoolu.
Nakon tog nastupa, dobili su priliku nastupati u Hamburgu, zajedno sa Beatlesima u klubu - *Kaiserkeller*. Zanimljivo je da su oni dobili veće honorare od Beatlesa, i bili bolje prihvaćeni od publike. 

U oktobru 1960., *Hurricanesi* snimaju u Hamburgu tri tada popularne pjesme: *Fever* (John Davenport/Eddie Cooley), *September Song* (muzika: Kurt Weill; tekst: Maxwell Anderson) i *Summertime* (muzika: Gershwin). Kuriozitet tih snimaka je da prateće vokale pjevaju Beatlesi; John Lennon, Paul McCartney i George Harrison.  
Od 1961. do 1962. *Hurricanesi* nastupaju po Engleskoj, Francuskoj i Španjolskoj (Marbella) . U augustu 1962. sastav napušta Ringo Starr i odlazi u Beatlese. Od tada su Hurricanesi dugo bili u potrazi za pravim bubnjarom, jer nitko nije ostao na dulje vrijeme. Nakon toga se na bubnjevima ustalio *Keef Hartley*, koji se sastavu pridružio u augustu 1963.

U decembru 1964. snimili su u Londonu pod pokroviteljstvom menadžera Beatlesa Briana Epsteina, singl ploču *America*, ali ta ploča nije dobro prošla kod publike.

*Ty Brian* je 1967. napustio sastav, i to naprasno za vrijeme nastupa (nedugo nakon toga je umro, sa samo 26 godina). Sastav se nakon toga raspao, Rory Storm pokušao je bezuspješno ponovo okupiti Hurricanese, ali mu to nije pošlo za rukom.

*Rory Storm* je 28. septembar 1972, nađen mrtav zajedno sa svojom majkom, uzrok njihove smrti bio je predoziranje tabletama za spavanje, ali je zauvjek ostalo upitno jesu li se željeli ubiti ili je to bila posljedica neznanja i nepažnje. 

## Diskografija (singl ploče)
* 1963. - Dr. Feelgood / I Can Tell
* 1964. - America / Since You Broke My Heart
## Izvori

## Vanjske veze
* The Tragic Story of Rory Storm & the Hurricanes (detaljna historija sastava) 
* Rory Storm and the Hurricanes
Atenej (muzičar)

**Atenej** (grčki: Ἀθήναιος), sin Atenejev, bio je starogrčki kompozitor.

Atenej je bio atinski muzičar, čiji vrhunac stvaralaštva pada u period između 138. i 128. pne., kada je komponovao prvu delfijsku himnu. Premda se dugo mislilo da se u rukopisu za sastavljača prve himne kaže da je "Atinjanin" (Ἀθηναῖος), pažljivim čitanjem zapisa došlo se do zaključka da se zapravo radi o "Ateneju, sinu Atenejevom" (Ἀθήναιος Ἀθηναίου).

## Reference

## Izvori
* Bélis, Annie (ed.). 1992. *Corpus des inscriptions de Delphes*, vol. 3: "Les Hymnes à Apollon". Paris: De Boccard. 
* Pöhlmann, Egert, and Martin L. West (eds.). 2001. *Documents of Ancient Greek Music: The Extant Melodies and Fragments*. Oxford: Clarendon Press.
Segmentacija

**Segmentacija** može značiti sledeće:

**Ekonomija**:
* Tržišna segmenacija, u ekonomiji i marketingu

**Biologija:**
* Segmentacija (biologija), u morfologiji, niz polu-repetitivnih segmenata; u razvojnoj biologiji, proces morfogeneze koja metazoansko telo deli na niz polu-repetitivnih segmenata

**Računarstvo:**
* Paketna segmentacija, proces u kojem se paket podataka deli na manje jedinice radi prenosa podataka putem neke komunikacione mreže
* Memorijska segmentacija, podela računarske memorije na segmente
* Mrežna segmentacija, podela računarske mreže na podmreže, od kojih je svaka mrežni segment ili mrežni sloj
* Segmentacija slike, raščlanjivanje digitalne slike na jednu ili više regija

**Lingvistika:**
* Govorna segmentacija, definisanje granica reči u govoru
* Tekstualna segmentacija, definisanje leksičkih jedinica u pisanju

**Fiziologija**
* Segmentacione kontrakcije (ili pokreti), vrsta gastričke pokretljivosti

## Povezano
* Segment
Atenej iz Atalije

**Atenej** (grčki: Ἀθήναιος. 1. vek) bio je antički grčki lekar i osnivač pneumatske škole medicine. Prema Galenu, Atenej je rođen u maloazijskoj pokrajini Kilikiji, i to, prema Galenu, u gradu Ataliji, ili, prema Celiju Aurelijanu, u Tarsu. Tačni datumi njegovog rođenja i smrti nisu poznati, ali kako se među njegovim učenicima nalazio Agatin, morao je živeti u u 1. veku nove ere. Bio je učitelj Teodora iz Atalije, i čini se da se s velikim uspehu bavio medicinom u Rimu.

Ništa se drugo ne zna o Atenejevom životu. Kako se čini, bio je plodan autor medicinskih dela, s obzirom na to da se kod Galena spominje 24. tom jednog njegovog dela, a kod Oribazija se navodi i 29. tom. Međutim, ostali su sačuvani samo naslovi i nekoliko fragmenata kod Oribazija. Glavno Atenejevo delo zvalo se *O lekovima* (Περὶ βοηθημάτων).

Jedan srednjovekovni rukopis u Parizu sadrži traktat ''O urinu (Περὶ Οὔρων Σύνοψις Ἀκριβής), sačuvan pod imenom nekog Ateneja, ali nije sigurno da li se radi o osobi identičnoj s osnivačem pneumatske škole.

## Reference
Bitka kod Cambraia

**Bitka kod Kambreja** (20. novembar - 7. decembar 1917) je bila britanska ofanziva u Prvom svetskom ratu. Kambre u deparmatanu Nor, je bio ključna tačka snabdevanja za nemačku Zifgridovu liniju (deo Hindenburgove linije), a obližnji greben Burlon bi bio izuzetak dobitak sa koga bi se mogla ugroziti pozadina nemačke linije. Operacija je obuhvatala eksperimentalnu artiljerijsku akciju. General major Henri Hju Tjudor, komandant kraljevske artiljerije 9. škotske divizije, je predložio da se proba nova artiljerijsko-pešadijska taktika na njegovom sektoru fronta. Tokom primprema za bitku, Dž. F. S. Fuler, štabni oficir u Kraljevskom tenskovskom korpusu, je tražio mesto gde može da iskoristi tenkove. General Džulijen Bing, komandant britanske Treće armije, je odlučio da ih uvrsti u napad.

Bitka se često pogrešno navodi kao prva masovna upotreba tenkova u operaciji kombinovanih snaga. Međutim, Francuzi su razmestili veliki broj tenkova u aprilu (više od 130), maju (48) i oktobru (92) 1917., a Britanci više od 200. u Flandriji tokom juna i jula. Uprkos početnom uspehu tenkova Mark IV kod Kambrea, nemačka artiljerija i pešadija su otkrili slabosti u njihovom oklopu i tenkovi su uglavnom bili neutralisani posle prvog dana. Bitka koja je usledila je uglavnom bila artiljersko-pešadijski poduhvat koji je postigao iznenađenje i tehničku nadmoć nad dobro utvrđenom, ali malobrojnom pešadijskom i artiljerijskom odbranom, koja je ubrzo pojačana. Britanski napad je demonstrirao da se Hindenburgova linija može probiti i pokazao vrednost novih artiljerijskih i pešadijskih metoda, kao što su zvukometrija i taktike infiltracije koje će igrati važnu ulogu u Ofanzivi od sto dana.

Ukorenjeno mišljenje da je bitka bila tenkovska bitka je nastalo zahvaljujući delima Bazila Lajdela Harta i Dž. F. C. Fulera, koji su kasnije pogrešno pripisival sebi zasluge za plan. Lajdel Hart, kome je položaj vojnog dopisnika novina Dejli telegraf i Tajms dao veliki javnu uticaj, je bio kritičar Daglasa Hejga i pokušao je da iskoristi bitku da nagovisti novi oblik doktrine. Nekoliko modernih studija je odbacilo njihov pogled na događaje.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Conquest (film, 1937)

***Conquest*** (), poznat i pod naslovom ***Marie Walewska*** je američki crno-bijeli historijski film snimljen 1937. u režiji Clarencea Browna. Temelji se na romanu Pani Walewska Waclawa Gasiorowska, a naslovna protagonistica, čiji lik tumači Greta Garbo, je Maria Walewska, poljska plemkinja koja je početkom 19. vijeka, za vrijeme Rata Četvrte koalicije upoznala i zavela francuskog vojskovođu i cara Napoleona (čiji lik tumači Charles Boyer). Radnja prikazuje kako Walewska, kao poljska patriotkinja, nastoji ljubavnu vezu iskoristiti kako bi pomogla svojoj domovini da pod Napoleonovim okriljem obnovi svoju slobodu i državnost, ali kako je u tome na kraju zaustave Napoleonovi politički interesi, a na kraju i vojni porazi.

## Uloge
* Greta Garbo ... Grofica Marie Walewska
* Charles Boyer ... Car Napoleon Bonaparte
* Reginald Owen ... Tallyrand
* Alan Marshal ... Kapetan d'Ornano
* Henry Stephenson ... Grof Anastas Walewski
* Leif Erickson ... Paul Lachinski (kao Leif Erikson)
* Dame May Whitty ... Maria Letizia Buonaparte
* Maria Ouspenskaya ... Grofica Pelagia Walewska
* C. Henry Gordon ... Princ Poniatowski
* Claude Gillingwater ... Stephan (Marijin sluga)
* Vladimir Sokoloff ... Umirući vojnik
* George F. Houston ... Veliki maršal George Duroc
* Scotty Beckett ... Alexandre Walewska
* Oscar Apfel ... Grof Potocka
* Betty Blythe ... Princeza Mirska
* Stanley Andrews ... Princ Mirska
* Henry Kolker ... Sen. Wybitcki
* Mitchell Lewis ... Beppo
* Lois Meredith ... Grofica Potocka
* Charles B. Middleton ... Narednik na Elbi
* Dennis O'Keefe ... Jan Walewska
* Robert Warwick ... Kapt. Laroux
* Ian Wolfe ... Princ Metternich

## Povezano
*''Désirée'' (film)

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Antonio López de Santa Anna

**Antonio de Padua Marija Severino Lopez de Santa Ana i Peres de Lebron** (; 21. februar 1794, Čalapa — 21. jun 1876, Meksiko), poznat samo kao **Santa Anta** ili **Lopez de Santa Ana** ili pod nadimku „Napoleon Zapada“, je bio meksički političar i vojnik koji je značajno uticao na ranu meksičku politiku i vladu. Bio je predsednik Meksika u više navrata (1833-36, 1844-45, 1847. i 1853-55). Santa Ana se prvo borio protiv meksičke nezavisnosti od Španije, a kasnije ju je podržavao. Iako nije bio prvi kaudiljo (vojni vođa) Meksika, bio je među prvima.

Bio je general i predsednik više puta u toku svoje turbulentne 40-godišnje karijere. Bio je predsednik u jedanaest neuzastopnih prilika u periodu od 22 godine. Kao bogati zemljoposednik, izgradio je čvrstu političku bazu u važnom lučkom gradu Verakruzu. Bio je vojni heroj; žudeo je za svojom slavom i slavom svoje vojske i stalno ju je obnavljao posle velikih gubitaka. Kao hrabar vojnik i lukav političar, dominirao je periodom koji istoričari često nazivaju „doba Santa Ane“. Istoričari takođe za njega tvrde da je možda „najvažniji stanovnik današnjeg crnog meksičkog panteona onih koji su izneverili državu“. Njegova centralistička politika i vojni neuspesi su doveli do toga da Meksiko izgubi više od polovine svoje teritorije, počevši sa Teksaškom revolucijom, a končavši se Meksičkom predajom 1848. nakon Američko-meksičkog rata. Poznat je po velikim pobedama, uključujući uspešan otpor nastojanju Španaca da ponovo uspostave vlast u Meksiku (1829), ali i po sramnim neuspesima, poput onoga kada ga je u San Hasintu zarobio Sem Hjuston za vreme teksaške pobune (1836). Kada je izbio Meksički rat, pregovarao je s predsednikom SAD Džejmsom K. Polkom u nastojanju da iznudi mir, ali je po povratku u Meksiko poveo meksičke trupe protiv američkih snaga (1846-47), posle čega je prognan.

Kada je Maksimilijan proglašen za meksičkog cara, Santa Ana je svoje profesionalne usluge ponudio i novom caru i njegovim protivnicima, ali su ga obe strane odbile. Živeo je u inostranstvu od 1855. do 1874, a onda se vratio u Meksiko i umro u siromaštvu.
Ducháček to zařídí

***Ducháček to zařídí*** () je čehoslovačka crno-bijela filmska komedija snimljena 1938. u režiji Karela Lamača. Temelji se na kazališnom komadu Konto X Rudolfa Bernauera i Rudolfa Österreichera. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Vlasta Burian, je knjigovođa koji nastoji pomoći svom klijentu, advokatu koji je zbog rodbine zapao u financijske probleme. *Duchaček* se smatra jednim od najpopularnijih i najuspješnijih filmova u Burianovoj karijeri.

## Uloge
* Vlasta Burian - Jan Damián Duchácek
* Ladislav Hemmer - Dr. Jirí Faukner - advokát
* Adina Mandlová - Julie z Rispaldic
* Milada Gampeová - Alzbeta z Rispaldic
* Cenek Slégl - Quido Krystofovic - korvetní kapitán
* Karel Máj - Ervín z Rispaldic
* Václav Trégl - Jan Rabas
* Marie Blazková - Brigita Rabasová
* Theodor Pištěk - Ignác Zámoský - bankér
* Jirina Sedlácková - Helena Bertrandová
* Jaroslav Marvan - Baron Kurt Bertrand, advokát
* Karel Postranecký - Vilém - komorník
* Karel Nemec - Dudek - kastelán
* Ferdinand Jarkovský - Kolomazník - koncipient
* Milka Balek-Brodská - Faukner's Secretary

## Vanjske veze
* 
* film na CSFD 
* film na anglické IMBd
Diao Chan (film)

***Diao Chan*** je kineski crno-bijeli historijski film snimljen 1938. u režiji Bu Wancanga, koji se smatra jednim od navažnijih ostvarenja u periodu "Usamljenog otoka" kineske kinematografije.

Radnja se temelji na klasičnom romanu *[[Romansa Tri Kraljevstva]]* Luo Guanzhonga, odnosno legendama o Diao Chan, jednoj od legendarne Četiri ljepotice kineske historije. Radnja je smještena u Kinu krajem 2. vijeka u doba kraja dinastije Han i prikazuje kako Diaochan, čiji lik tumači Violet Koo, zavodi mladog vojskovođu Lü Bua, čiji lik tumači Jin Shan, te kako njih dvoje kuju zavjeru protiv Luovog pretpostavljenog, carskog premijera Dong Zhuoa (čiji lik tumači Gu Eryi).

*Diao Chan* je predstavljao jedan od najambicioznijih projekata studija Xinhua Film Company, koji je nastojao od Šangaja stvoriti "Hollywood istoka". Snimanje je započelo početkom 1937. godine, ali je, kada je bilo dovršeno oko 90 % materijala, izbio drugi kinesko-japanski rat, a Šangaj je bombardiran, pri čemu su dva puta stradali filmski studiji. Producenti, međutim, nisu odustali od snimanja, pa se Diao Chan dovršio u Hong Kongu. Kasnije je postigao veliki uspjeh ne samo u Kini, nego i u kineskoj dijaspori.

## Uloge
* Violet Koo ... Diaochan
* Jin Shan ... Lü Bu
* Gu Eryi ... Dong Zhuo
* Wei Heling ... Wang Yun
* Tang Jie ... Li Jue

## Vanjske veze
* 
* ''Diao Chan''  at the Chinese Movie Database (under the title *The Sable Cicada*)
Atenej Mehanik

**Atenej** (grčki: Ἀθήναιος), poznat kao **Mehanik** *(Mechanicus)*, autor je jedne knjige o veštini opsade gradova, čiji je naslov *O spravama* (Περὶ μηχανημάτων). Moderni filolozi identifikuju ga sa **Atenejem iz [[Seleukija|Seleukije]]**, članom peripatičke škole koji je delovao u drugoj polovini 1. veka pne. u Rimu i drugum gradovima.

## Život
Strabon spominje jednog svog savremenika, Ateneja iz Seleukije, peripatetičkog filozofa. Neko vreme bio je glavni demagog u svom rodnom gradu, ali se zatim preselio u Rim i upoznao se s 
Lucijem Licinijem Varon Murenom. Atenej je pratio Murenu kad je ovaj bežao iz Rima jer je otkriveno da je s Fanijem Cepionom kovao zaveru protiv Avgusta. Atenej je uhvaćen, ali ga je Avgust pomilovao, jer nije bilo dokaza da je aktivno učestvovao u zaveri. Atenej je možda identičan s piscem koga spominje Diodor Sicilijski.

## ''O spravama''

Ovaj spis upućen je Marku Klaudiju Marcelu, pa je stoga morao biti sastavljen pre Marcelove smrti 23. pne., a možda je pisan upravo u vreme kada se Marcel spremao na pohod. U delu se opisuje nekoliko opsadnih sprava. Autor kao izvore navodi Agesistrata, Dijada iz Pele i Filona iz Bizanta. Whitehead i Blyth dele spis na predgovor, deo o "dobroj praksi", deo o "lošoj praksi", deo o Atenejevim vlastitim inovacijama i zaključak u kome se "naglašava da je priprema za rat sredstvo odvraćanja i brani se Atenej pred neimenovanim kritičarima" Delo je tehničkog karaktera, ali ne bez znakova Atenejevog filozofskog obrazovanja: "On se pokazuje kao filozof i izlaže i vremenu i mogućnosti, ali takođe tvrdi za sebe da je dovoljno veliki tehnički stručnjak da konstruiše nove sprave i da tačno opiše one stare". Veliki deo Atenejevog spisa (9.4-27.6) poklapa se s odgovarajućim odlomkom Vitruvijevog dela *[[De architectura]]* (X, 13‒16), što se verovatno može objasniti time da su se oba autora oslanjala na isti izvor.

### Uticaj

Heron iz Bizanta se u svom *[[poliorketikon]]u* *Parangelmata Poliorcetica* oslanja na Ateneja kao svoj izvor.

## Izdanja
* Carl(e) Wescher, *Poliorcétique des Grecs*. Paris, 1867. (online: Google Books, archive.org)
* Rudolf Schneider, *Griechische Poliorketiker*. *Abhandlungen der königlichen Gesellschaft der Wissenschaften zu Göttingen: philologisch-historische Klasse*, neue Folge, 12:5. Berlin, 1912.
* David Whitehead, P.H. Blyth, *Athenaeus Mechanicus, On Machines*. *Historia-Einzelschrift*, 182. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 2004. 
* Maurizio Gatto (ed.), *Il Peri mechanematon di Ateneo meccanico. Edizione critica, traduzione, commento e note*. *Aio* 567. Roma: Aracne editrice, 2010. 

## Reference
Nacionalni park Uluru Kata Tjuta

**Nacionalni park Uluṟu-Kata Tjuṯa** je nacionalni park u Sjevernom teritoriju Australije, 1431&nbsp;km južno od Darwina, koji je 1987. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji. 

Park je osnovan 1987. godine na površini od 1326&nbsp;km2, a čine ga najveći megalit na svijetu, Uluru) (ranije poznat kao *Ayers Rock*) i veća skupina manjih (36), Kata Tjuta (ranije *Planina Olga*), po kojima je park i dobio ime. Ove stijene tvore sustava vjerovanja jednih od najstarijih ljudskih društava. Tako velika skupina plemena koja žive u okolici vjeruju u Tjukurpa, vjersko tumačenje ovog krajolika, njegove flore i faune i prirodnih fenomena kao djelo božanskih predaka i njihovih putovanja, te predstavlja njihovu neotuđivu baštinu.

U oskudnoj vegetaciji parka obitava 22 vrste autohtonih sisavaca, kao što su: dingo, crveni klokan, skočimiš, nekoliko vrsta šišmiša i dr., ali i nekoliko uvedenih vrsta kao što su: deva, lisica, domaći miš i poljski zec. Zabilježeno je također više od 150 vrsta ptica, te svih 5 vrsta australskih reptila.

Upravljanje parkom je povjereno narodu Anangu (skupni naziv više grupa Aboridžina koji nastanjuju šire područje tog dijela Australije), pa je tako zabranjen pristup i fotografiranje njihovih svetih mjesta na i oko Urulua. Time se kretanje turista ograničava na područje jednog puta oko Urulua, neke odabrane spilje i uspon na vrh. Na velikom dijelu ceste parkiranje je zabranjeno, tako da se promatranje ograničava samo na mjesta koja su označena za parkiranje. Pravila ponašanja za turiste su vrlo restriktivna, a nepridržavanje se kažnjava visokim novčanim kaznama. Tako se zabranjuje znanstveno istraživanje, uzimanje materijala s tla, okupljanje u grupe veće od 15 osoba, ulazak na zabranjena ili ograničena područja i čitav niz drugih aktivnosti. Najvažnije turističko naselje je Yulara.


Datoteka:Uluru1_2003-11-21.jpg|Uluru iz zraka
Datoteka:TreesUpUluru.JPG|Stijene Ulurua izbliza
Datoteka:Uluru_2.JPG|Crteži Aboriđina na Uluruu
Datoteka:Schema_Kata_Tjuta_Uluru.png|Shematski prikaz geološki povezanih stijena Uluru i Kata Tjuta
Datoteka:Kata Tjuta at sunset (October 2009).jpg|Kata Tjuta 


## Vanjske veze

* Službena stranica Nacionalnog parka Ulu<u>r</u>u–Kata-Tju<u>t</u>a 
* AUSTRALIEN-INFO.DE: Opis parka i njegovih znamenitosti
Macquarie

**Otok Macquarie** ili **Macca** je otok veličine 128&nbsp;km² (promjera 34 x 5&nbsp;km) smješten u južnom dijelu Tihog oceana, na pola puta između Novog Zelanda i Antarktike. 

Upravno pripada australskoj pokrajini Tasmaniji, još od 1900. godine. God. 1978. proglašen je državnim rezervatom Tasmanije, a 1997. godine upisan je na Unescov popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji zbog svoje iznimne geološke vrijednosti i bioraznolikosti.

## Odlike
Geološki, on je jedini dio Macquarijskog grebena koji je iznad razine mora, a koji je istitnut kada se Australijska tektonska ploča sudarila s Pacifičkom pločom. Tako je ovo jedino mjesto na svijetu gdje su se stijene zemljine kore (6&nbsp;km ispod razine mora) uzdigle iznad morske površine, i to 250-300 metara iznad mora. Tako većinu njegove površine čine jedinstveni jastuci bazalta i druge rijetke stijene.

Ekološki pripada Podarktičkom otočkom eko-području tundri, zajedno s južnim otocima Novog Zelanda. Otok Macquarie je najveličanstveniji tijekom sezone parenja kada ga doslovno prekrije velika populacija pingvina. Otok je također rasplodno mjesto i za morske slonove, te četiri vrste albatrosa

## Historija
Otok Macquarie je slučajno otkrio Frederick Hasselborough u srpnju 1810. godine, tijekom potrage za nova lovna područja tuljana, koji ga je prisvojio za Ujedinjeno Kralevstvo. Otok je dobio ime po tadašnjem upravitelju New South Walesa, Lachlanu Macquarieu. Nijemac Fabian Gottlieb von Bellingshausen je prvi sustavno istražio otok 1820. godine, tijekom svoje misije za ruskog cara Aleksandra I. Od 1810. do 1919. godine sustavnim izlovom, populacija tuljana i pingvina na otoku je gotovo iskorijenjena, advije endemske vrste ptica neletjelica su nestale.

Od 1890. godine otok Macquarie upravno pripada Tasmaniji, a od 1902. do 1920. koncesiju na otok je imao Joseph Hatch koji je koristio otočku populaciju pingvina za proizvodnju ulja. God. 1911. australci su osnovali meteorološku postaju, koja je napuštena 1915., da bi 1948. Austrasko antarktičko povjerenstvo osnovalo Istraživačku postaju koja je i danas aktivna, te njegovih 20 do 40 radnika predstavlja jedino stanovništvo na otoku.

Od 1933. godine otok Macquarie je proglašen za Rezervat prirode za zaštitu ptica, a 1972. godine je postao Državnim rezervatom Tasmanije, da bi 1997. godine postao svjetskom baštinom.

Dana 23. prosinca 2004. godine, potres jačine 8.1 Richterove ljestvice (jedan od najjačih od kada postoje mjerenja potresa) je pogodio otok Macquarie, ali nije prouzročio ozbiljniju štetu.


Datoteka:MacquarieIsland11.JPG|Pogled na stijene otoka Macquarie
Datoteka:MacquarieIslandElephantSeal.JPG|Morski slonovi na plaži
Datoteka:MacquarieIslandLusiBAY.JPG|Kraljevski pingvini u zaljevu Lusitania
Datoteka:MacquarieIslandIsthmus.JPG|Australska arktička postaja
Datoteka:MacquarieIslandGreenGORGE.JPG|Zeleni klanac


## Reference

## Vanjske veze

* Macquarie Island oceanic crust  
* Macquarie Island Station (Australska arktička postaja)
Kraljevski pingvin

**Kraljevski pingvin** (lat. *Aptenodytes patagonicus*) predstavlja drugu najveću vrstu pingvina poslije carskih pingvina. Ova vrsta sadrži dvije podvrste: *Aptenodytes patagonicus patagonicus* i *Aptenodytes patagonicus halli*.

## Opis

Kraljevski pingvini narastu do visine od oko 90 cm i težine od 11 do 16 kg. Izgledom nalikuju carskim pingvinima, ali se lako raspoznaju po jasno izraženoj narančastoj šari u gornjem dijelu grudi. Također, imaju duži kljun i vitkiji stas od carskih pingvina.

Kraljevski pingvini se hrane sitnom ribom i lignjama, ponajmanje krilom i rakovima.

U lovu, ovi pingvini rone u dubine od preko 100 metara, često i preko 200 metara.

Kraljevski pingvini hrane svoje mladunce tako što pojedu ribu, djelomično je probave, a zatim je povrate.

Kao i većina pingvina, kraljevski pingvini imaju takozvanu slanu žlijezdu, preko koje izbacuju višak soli iz organizma. Ta žlijezda nalazi im se iznad očiju. U vodi, prirodni neprijatelji kraljevskih pingvina su kitovi ubojice (orke). Na kopnu, najveća opasnost dolazi od ptica grabljivica, čiji glavni plijen predstavljaju jaja i mladunci ovih pingvina.

## Razmnožavanje

Mladunci moraju biti stari 14-16 mjeseci prije nego što se nauče plivanju. Kraljevski pingvini pažljivo odabiraju vrijeme parenja, u studenom ili prosincu, tako da se mladunci razviju tijekom najvećeg nedostatka hrane. Na taj način, u vrijeme kad su već spremni da samostalno krenu u lov, bit će ljeto i more će obilovati hranom, a temperatura će biti mnogo blaža.

Nakon parenja, pingvini griju jaja ponekad i preko 35 dana. Do travnja, mladunci su već skoro potpuno odrasli, ali tijekom ovog perioda izgube težinu zbog nedostatka hrane. Povećaju težinu tijekom proljeća, a zatim se potpuno osamostaljuju na granici između proljeća i ljeta. Kad napune 4 godine ili više, kraljevski pingvini spremni su na parenje.

## Izvori
Kraljevska izložbena galerija

**Kraljevska izložbena galerija** (eng. *Royal Exhibition Building*) je jedna od najpoznatijih građevina u Melbourneu (Australija), izgrađena 1880. godine za Internacionalni sajam (1880.-81.), a kasnije je bila mjesto osnutka Australskog parlamenta (1901.). Nalazi se u Carltonovim vrtovima u ulici Nicholson br. 9., u središnjoj poslovnoj četvrti Melbournea. Tijekom 20. stoljeća izgubila je nekoliko svojih krila, ali je monumentalna Velika dvorana sačuvana i obnovljena 1990-ih. Kako je ona posljednja velika izložbena galerija iz 19. stoljeća, i jedna od rijetkih koja je sačuvana, 2004. godine uvrštena je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji.

## Povijest i odlike
Prema riječima samog arhitekta, Josepha Reeda, historicistički oblik građevine je inspiriralo više građevina: kupola po uzoru na Firentinsku katedralu, dok su krila oblikovana u stilu *Rundbogenstila* (njemačka neo-romanika) i po uzoru na nekoliko građevina u Normandiji, Caenu i Parizu. Po završetku, Kraljevska izložbena galerija je imala 12,000 m² izložbenog prostora, ali i mnoge privremene dodatne prostorije.

Dana 9. svibnja 1901. godine u ovoj zgradi je otvoren Australski parlament koji je tu zasjedao slijedećih 26 godina. Tu se prvi put podigla i Zastava Australije, 3. rujna iste godine.

Tijekom Olimpijskih igara u Melbourneu 1956. godine u ovoj građevini su održana natjecanja u košarci, dizanju utega, hrvanju i mačevanju. Nakon što je dugo godina propadala, 1979. godine srušena je njezina velika Dvorana za bal, nakon čega su se pobunili stanovnici Melbournea i odlučeno je kako će se obnoviti glavna zgrada, što je i učinjeno 1990-ih.

Danas je Kraljevska izložbena galerija spojena s Muzejom Melbournea (najveći muzej južne polutke) i najveći je izložak Muzeja Victoria (upravno tijelo više muzeja). Još uvijek je u funkciji kao izložbena galerija Internacionalnog sajma cvijeća, ali i mjesto održavanja školskih ispita za više škola.


Datoteka:Melbourne international exhibition 1880.jpg|Kraljevska izložbena galerija 1880. god.
Datoteka:Tom roberts big picture.jpg|Osnivanje Australskog parlamenta 1901. god.
Datoteka:Royal Exhibition Building inside1.JPG|Glavna dvorana iznutra
Datoteka:Royal Exhibition Building 2003-05-17.jpg|Pogled iz Carltonovih vrtova
Datoteka:Royal exhibition building tulips straight.jpg|Južno pročelje Kraljevske izložbene galerije


## Reference

## Vanjske veze

* Kraljevska izložbena galerija u muzeju Victoria
Edo ni arawareta Kingu Kongu

je japanski crno-bijeli fantastični film snimljen 1938. godine u režiji Soya Kumagaija, poznat kao prvo ostvarenje *[[kaiju]]* žanra, odnosno prvi japanski film o čudovištima. Nastao je u produkciji japanskih sineasta koji su namjeravali stvoriti vlastitu verziju, odnosno svojevrsni remake američkog filma *[[King Kong (film, 1933)|King Kong]]*, a pri čemu nisu ishodili autorska prava od studija RKO Pictures. Radnja je bila smještena u srednjovjekovni Japan i prikazivala kako orijaški gorila ("King Kong") napada i razara Edo (današnji Tokio). Za scene filma su prvi put u Japanu primijenjeni specijalni efekti, a King Konga je "glumio" glumac u specijalnom odijelu koje je dizajnirao Fuminari Ohashi, koji će 1954. godine stvoriti maketu čudovišta *[[Godzila (film, 1954)|Godzila]]*. Film nikada nije bio prikazan izvan Japana, a tokom drugog svjetskog rata je nestao, te se danas smatra jednim od najpoznatijih izgubljenih filmova u historiji kinematografije.

## Reference

## Vanjske veze

* 
* ''King Kong'', Japanese Movie Database entry (in Japanese). Babelfish translation
* [Edo ni arawareta Kingu Kongu: Ôgon no maki at the [Internet Movie Database] ]
Carltonovi vrtovi

**Carltonovi vrtovi** (eng. *Carlton Gardens*) su vrtovi na sjeveroistočnoj ivici središnje poslovne četvrti Carlton u Melbourneu (Australija), koje su od 1856. do 1880. godine izgradili arhitekti Edward La Trobe Bateman (1856.-1870-ih) i Joseph Reed (1870-ih - 1880.).

God. 2004. Carltonovi vrtovi, zajedno s Kraljevskom izložbenom galerijom koja se nalazi u središtu vrtova, uvršteni su na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji zbog veike "povijesne, arhitektonske, estetske, društvene i znanstvene (botaničke) vrijednosti za državu Victoriju".

Ovi vrtovi, površine 26 hekatra, su izvanredan primjer hortikulture viktorijanskog doba s prostranim travnjacima na kojima su posađena različito europsko i australijsko drveće (Hrast lužnjak, Bijela topola, Platan, Brijest (koji su jedni od rijetkih u svijetu koje nije uništila "Nizozemska bolest brijesta"), razne četinjače kao što su Močvarni čempres (najviši primjerak na svijetu) ili Kineski žalosni čempres, Cedar, Hrast cer, Araukarija i zimzeleni Velikolisni fikus) između grmova (poput rijetkog tropskog grma *[[Acmena ingens]]*) i cvijetnjaka s raznim sezonskim cvijećem. Mreža drvoreda čini slikovit okvir avenija kako bi se naglasile građevine na njihovim krajevima, izgrađene za Internacionalnu svjetsku izložbu 1880. godine. Neke od tih građevina su Kraljevska izložbena galerija, Muzej Melbournea (najveći muzej južne polutke), Imax kino, Teniski tereni i dječje igralište (koje je osvojilo urbanističke nagrade). Od Izložbene galerije teren se blago spušta na obje strane, prema jugozapadu i sjeveroistoku, gdje su smještene tri fontana, Izložbena fontana, francuska fontana i Westgarthova fontana.

## Vanjske veze
* Kraljevska izložbena galerija u Carltonovim vrtovima  
* Carltonovi vrtovi  na stranicama gradskog vijeća Melbournea 
* Svjetski sajam cvijeća u Melbourneu
;Ostali projekti
Kordak

**Kordak** ili **kordaks** (grčki: κόρδαξ) bio je provokativan, raskalašan i često opscen ples pod maskama koji je karakterističan za staru atičku komediju u antičkoj Grčkoj. Aristofan se u *[[Oblaci (Aristofan)|Oblacima]]* žali da drugi komediografi, kao npr. Eupolid, nastoje prikriti loš kvalitet svojih komada time što izvode na pozornicu lik starice koja pleše kordak. Istovremeno s ponosom primećuje kako se u njegovim vlastitim komedijama ne mogu naći takve ludorije. Toj izjavi protivreči scena kordaka na kraju Aristofanovih *[[Ose (Aristofan)|Osa]]*.

U romanu *[[Satirikon]]* rimskog pisca Petronija Trimalhion se hvali pred zvanicama na gozbi da niko ne pleše kordak bolje nego njegova žena, Fortunata. Prirodu plesa opisao je Juvenal u svojim *[[Satire (Juvenal)|Satirama]]*, gde se kaže da "devojke, ohrabrene aplauzom, njišu stražnjicama i spuštaju se ka zemlji". Pesnik Horacije i komediograf Plaut možda misle na ovu vrstu plesa kad spominju "slikovite kretnje" *(iconici motus)*.

## Reference
Dema

**Dema** (grčki: δῆμος) bila je manja teritorijalna i upravna jedinica u okviru jednog polisa u staroj Grčkoj, nalik današnjim opštinama. U ovom značenju reč δῆμος nalazi se već u zapisima na linearu B, a kod Homera se nalazi i u ovom značenju i u značenju pripadnika deme (koje je pak povezano i s trećim značenjem, naime ukupni narod – *[[demos]]*, no taj semantički razvoj ipak predstavlja odvojenu temu).

Najbolje dokumentovani sistem dema odnosi se na Atinu, gde je Klisten u okviru svojih ustavnih reformi 508. pne. ukinuo staru rodovsko-plemensku podelu na četiri file s njihovom podelom na fratrije i rodove i umesto nje rasporedio stanovništvo u deset teritorijalnih fila. Svaka od ovih fila delila se na tri tritije, a tritija na više dema. U svakoj fili jedna tritija je obuhvatala deme iz samoga grada, druga deme iz atičke unutrašnjosti, a treća deme iz priobalja. Dema je sada predstavljala čisto teritorijalnu jedinicu. Svi građani bili su popisani prema mestu rođenja i označavani su ne po rodu kome su pripadali ranije, već po tome kojoj teritorijalnoj demi pripadaju. Tako su se kidale veze između članova pojedinih rodova. S druge strane, građani koji su se nalazili van rodova prvi put su u demama dobili pristup u samoupravu, pošto je svaka dema bila ne samo teritorijalna već i samoupravna jedinica. Dema je sebi birala demarha, posedovala je zemlju zajednice, raspolagala lokalnim prihodima, imala je svoje finansije i donosila je vlastite odluke (skupština deme zvala se agora). Deme su bile obavezne da vode popise svojih građana, a upisivanje osamnaestogodišnjaka u popis članova deme predstavljalo je glavni demarhov zadatak (druge su mu funkcije bile u oblasti finansija, vojske i religije). Prema Herodotu, broj dema ukupno je iznosio 100 (po 10 na jednu filu). Kasnije je taj broj postepeno rastao do 174: mala naselja udruživala su se u jednu demu. Deme su se međusobno značajno razlikovale po veličini: neke su bile mali zaseoci, a neke gotovo gradovi, npr. Aharna i Eleusina, ali se njihov uticaj izjednačavao na nivou tritija i fila, uključujući i proporcionalnu zastupljenost u Veću pet stotina. Nakon Klistena pripadnost demi (koja se označavala tako što se uz lično ime dodavalo ime deme, *demotikon*) postala je nasledna u muškoj liniji i nije se menjala s promenom mesta stanovanja.

Sistem dema postojao je i u drugim grčkim polisima, npr. u Kalimnu, Halkidi, Kosu, Elidi, Eretriji, Histijeji, Rodosu, Stratonikeji itd. (ukupno se može nabrojati 24 polisa), no bar polovina njih stoje bilo pod direktnim uticajem Atine (putem kleruhija) ili pod njenim indirektnim uticajem (kakav je npr. slučaj Mileta).

## Kasnija upotreba

Termin "dema" (δῆμος / *dēmos*) upotrebljavao se i u helenističko i rimsko doba. Do vremena Vizantijskog carstva tim su se terminom počele označavati četiri suparničke navijačke grupe u utrkama dvokolica: "crveni", "plavi", "zeleni" i "beli".

U današnjoj Grčkoj izrazom *dēmos* označavaju se opštine.

## Reference
Pickup

**Pickup** (dalo bi se prevesti kao *podizač* ili **elektro-magnet**, ili samo **magnet**) je jednostavni elektronički transduktor (uređaj koji konvertira jedan tip energije u drugi) i bilježi mehaničke vibracije, žičanih instrumenata kao što je električna gitara, bas gitara, električna violina, chapmanov stik i pretvara ih u električni signal, koji se onda da pojačati, snimati, odnosno direktno emitirati.

## Način rada
Trzanje žica, uzrokuje promjenu magnetskog toka u induktoru, na taj način se inducira elektromotorna sila koja generira izmjeničnu struju preko žica na koje je pickup spojen. 

## Vrste pickupa

### Pickupi sa jednim [[induktor]]om
To je jednostavni uređaj sastavljen od magneta i bakrene žice ovite okolo njega pa na taj način postaje induktor. Vibriranje žica u magnetnem polju inducira napetost u induktoru pickupa pa na taj način magnetni pickup pretvara mehaničko gibanje u električno, koje zatim putuje po žicama kao signal, kog se kasnije da lako pojačavati i obrađivati. Karakteristike magnetneg pickupa uglavnom ovise o broju navoja u induktoru i snazi magneta. Jezgre magneta mogu biti iz raznih materijala, ali se današnji pickupi najčešće izrađuju od legura aluminija, nikla i kobalta ili kao |keramički magneti.

## Pickupi sa dva [[induktor]]a
Pickup sa dva induktora poznatiji je pod imenom humbucker, sastavljen iz magnetne ploče, dviju serija čeličnih polova i dva suprotno namotana induktora. Sjeverni pol magneta spojen je sa jednom serijom čeličnih polova, a južni sa drugim. Šum kog pickup primi u jednom induktoru, poništi šum drugog induktora jer su suprotno nabijeni. Na taj način takav pickup do velike mjere otklanja poteškoće, koje imaju pickupi sa jednim induktorom, a istovremeno se sa otklanjem šuma i otklanjaju i neke visoke frekvence žica, pa i to doprinosi konačnom zvuku.

## Pickupi s djeljenim [[induktor]]om
Takav pickup ima dva odvojena induktora svaki namjenjen polovini žica instrumenta, tako da ta dva induktora obavljaju istu funkciju koju kod ostalih pickupa ima jedan. Induktori su lagano odvojeni svak u svom fizičkom prostoru, ali u zajedničkom kućištu. Primjer takvog pickupa nalazi se na bas gitari - Fender Precision Bass. Induktori takvog pickupa su slično povezani kao oni kod humbucker pickupa sa sličnom namjerom da eliminiraju šum.

## Aktivni pickupi
Aktivni pickupi imaju snažniji izlazni signal od pasivnih, ali im je za rad potrebno napajanje, a za to im je dovoljno ono iz jedne 9 V baterije.

## Piezoelektrični pickupi
Takvi pickupi se rade od piezoelektričnih materijala kao što su kristal i nekih vrsta keramike. Taj material pod naprezanjem proizvodi električni tok. Piezoelektrični pickupi se najčešće koriste kod akustičnih instrumenta kao što su gitare, violine, kontrabasi, često se koriste i u kombinaciji sa magnetnim pickupima. Oni se najčešće namještaju pod most instrumenta gdje je prenos vibracija žica najveći. Piezoelektrični pickup registrira vibracije žica i na osnovu tog proizvodi izmenični tok struje.

## Izvori

## Vanjske veze
 
* Guitar Pickup
Teorija koherencije

**Teorija koherencije** je filozofsko učenje o istini prema kojem se neki iskaz smatra istinitim ako se može izvesti na valjan način i ako sledi iz neprotivrečnog sistema iskaza.
Koherentnost jeste unutrašnji logički sklad mišljenja, nešto potpuno objektivno a ne subjektivno kao očiglednost. Po ovoj teoriji jedno tvrđenje je istinito kad se slaže sa svim ranije prihvaćenim tvrđenjima, dakle, kad pripada skladnom sistemu u kome nigde nema unutrašnje protivrečnosti.
Ovakva koherentnost celine kojoj pripada dati iskaz zaista je neophodni uslov istinitosti ali to nije dovoljan uslov istine. Moguće je da jedan celovit sistem iskaza bude koherentan, da odsustvo bilo kakvih protivrečnosti u njemu bude dokazano, ali da on u celini bude potpuno pogrešan. Najbolji primer je mišljenje paranoidnih osoba ( onih koji pate od manije gonjenja ). U njemu sve može biti dosledno i logički povezano. Ali ako je bar početna premisa pogrešna ( na primer da datoj osobi neka grupa ljudi ili organizacija radi o glavi ) sve će u toj naizgled impresivnoj logičkoj zgradi, biti pogrešno.
Znači, bar neki uslovi sistema moraju biti istiniti po nekom drugom osnovu a ne po osnovu sklada i logičke doslednosti ( konsistentnosti ). Kriterijum koherentnosti pretpostavlja važenje još nekog drugog kriterijuma.
John Lee Hooker

**John Lee Hooker** (Coahoma, 22. august 1917. - Los Altos, 21. jun 2001.), bio je neobično utjecajni i cjenjeni američki blues pjevač, gitarist i kompozitor.

Njegovi najveći hitovi ostali su; *Boogie Chillen*, kog je snimio 1948. i *Boom Boom* iz 1962.
## Biografija
*Hooker* je rođen kao jedanajesto dijete u porodici siromašnog napoličara duboko na jugu Mississippija, pa za njega kažu da je posljednji veliki američki muzičar, koji je imao izravnu vezu sa krajem gdje se taj muzički žanr rodio. Kao teška sirotinja i on se vrlo rano otisnuo iz roditeljskog doma (sa 15 godina) i otisnuo na sjever, koji je onda nudio bolje uvjete američkim slabo školovanim crncima.

Od 1940-ih se skrasio u Detroitu, koji je tad postao jedan od centara u kom se rađao blues i počeo se intenzivno baviti muzikom. Svoj prvi #1 - *Boogie Chillun*, prodan u preko milijun primjeraka snimio je 1948. Nakon tog je redao nove hitove *I'm In The Mood*, *Crawling Kingsnake* i *Boom Boom*, koji mu je ostao najveći. Između 1950-ih i 1960-ih samo je diskografska kuća - Vee Jay Records, snimila preko 100 njegovih pjesama.

Od 1970. *John Lee* živi u Kaliforniji, tu je počeo surađivati sa brojnim rock muzičarima, između ostalog i sa Van Morrisonom i sastavom Canned Heat, sa kojima je snimio nekoliko albuma i svirao na turnejama po Sjedinjenim Američkim Državama i Evropi.*Hooker* se osobito intezivno bavio koncertima tokom 1970-ih i 1980-ih, interes publike za svoju muziku vratio je albumom - *The Healer* iz 1989. koji se ponovno prodavao u milionskim nakladama.

Nakon Healera snimio je albume *Mr. Lucky*, *Boom Boom*, *Chill Out*, *Don't Look Back* i *Best of Friends*.

Za svoj rad, primljen je 1991. u kuću slavnih - Rock and Roll Hall of Fame, a 11. septembra 1997. dobio je svoju zvijezdu na hollywoodskom bulevaru slavnih. A od 1997. vodi blues klub - Boom Boom Room, u San Franciscu. Za album *Don't Look Back* kog je snimio u proljeće 1997. u suradnji sa Van Morrisonom, koji mu je bio producent i sastavom Los Lobos, sa kojima je i prije surađivao i koji su bili njegovi fanovi, dobio je - 1998. dva Grammya.

Krajem oktobra 1999. snimio je svoj posljednji album *Best Of Friends*, sa pjesmama koje je izveo sa brojnim slavnim muzičarima, posljednjih dekada, i novom verzijom svog prvog hita - *Boogie Chillun*.
 
## Reference

## Vanjske veze

* John Lee Hooker
Pickup (razvrstavanje)

**Pickup**, **Pick up** ili **Pick-up** se može odnositi na:

* Pickup (muzička tehnologija), elektromagnetski uređaj koji detekatira vibracije muzičkog instrumenta
* PICK-UP (bend), ukrajinski alternativni rock bend iz Kijeva

## Filmovi
* ''Pick-Up'' (1933 film), američki kriminalistički film, ul. Sylvia Sidney i George Raft
* ''Pickup'' (film), američki film noir iz 1951. godine, rež. Hugo Haas
* ''Pick-Up'' (1975 film), američki eksploatacijski film iz 1975. godine, rež. Bernard Hirschenson
* ''Pick Up'' (dokumentarni film), dokumentarni film iz 2005. godine, rež. Lucia Sanchez

## Ličnosti
* Ronald Pickup (1940 -), britanski glumac
* Thomas Pickup, ragbijaš
* Tim Pickup (1948 -), auatralijski ragbijaš

## Ostalo
* kamionet, ponekad navođen pod engleskim nazivom "pick-up"
* *Pick-Up*, roman čiji je autor Charles Willeford
* predmet u RPG ili video-igrama, također poznat kao *pick-up*

## Povezano
* Pick-up line, kolokvijalno "ulet" ili "upad", fraza s kojom se započinje razgovor u svrhu zavođenja nepoznate osobe
* Pickup artist, muškarac koji se ističe vještinom u pronalaženju, privlačenju i zavođenju nepoznatih žena 
* ''The Pick-up Artist'' (film), američki igrani film iz 1987. godine, ul, Robert Downey Jr.
* ''The Pick-up Artist'' (TV-serija), američka reality TV-serija
Prvi uspon na Matterhorn

**Prvi uspon na vrh [[Matterhorn]]a** su postigli britanski planinari Edward Whymper, Lord Francis Douglas, Charles Hudson, Douglas Hadow, Michel Croz, te dva vodiča iz Zermatta - otac Peter Taugwalder i sin - na dan 14. jula 1865. Douglas, Hudson, Hadow i Croz su poginuli pri spuštanju kada se Hadow poskliznuo i povukao trojicu u provaliju niz sjevernu stranu planine. Whymper i Taugwalderi, koji su preživjeli, su kasnije bili optuživani kako su presjekli konopac kako bi bili sigurni da i oni sami neće biti povučeni, ali je kasnija istraga nije pronašla dokaze za te tvrdnje te su na kraju bili oslobođeni.

Uspon je slijedio nakon niza pokušaja Edwarda Whympera i Jean-Antoine Carrela da dosegnu vrh. Prvu uspješnu ekspediciju je slijedila italijanska ekspedicija koja se popela na italijanski greben na drugoj strani planine. Matterhorn je bio posljednji veliki alpski vrh koji je osvojen i uspon je označio kraj zlatnog doba alpinizma.

Događaj je evociran u tri igrana filma - njemačko-švicarskom nijemom filmu *[[Struggle for the Matterhorn|Borba za Matterhorn]]* iz 1928. godine, njemačkom zvučnom filmu *[[The Mountain Calls|Planina zove]]* iz 1938. godine i britanskom filmu *[[The Challenge (1938 film)|The Challenge]]* iz 1938. godine. U sva tri filma je nastupio Luis Trenker.

## Izvor
Drugi uspon na Matterhorn

Drugi uspon na vrh Matterhorna se zbio u julu 1865. godine, samo tri godine nakon britanske ekspedicije koju je vodio Edward Whymper sa strane Zermatt. Drugi uspon su saitalijanske strane napravili Jean-Antoine Carrel i Jean-Baptiste Bich, dok su ih abbé Amé Gorret i Jean-Augustin Meynet pratili do neposredno ispod vrha. Ekspedicija je krenula iz started Breuila 16. jula i na vrh stigla sljedeći dan.

Uspješan uspon je slijedio dugi niz pokušaja sa jugozapadnog grebena Matterhorna. Italijanska strana se tradicionalno smatrala lakšom od švicarske, ali su, usprkos "ugodnijeg" izgleda, južne rute bile teže i ekspedicije su često bile prisiljavane na povratak.

## Reference
Jean-Antoine Carrel

**Jean-Antoine Carrel** (Valtournenche, dolina Aoste, 1829 – Matterhorn, august 1890) bio je italijanski planinar, najpoznatiji po suparništvu sa britanskim planinarom Edward Whymperom oko toga koji će od njih prvi osvojiti Matterhorn. Godine 1865. ga je Whymper u tome prestigao za samo tri dana, iako je Carrellova ekspedicija bila prva koja se spustila bez ljudskih žrtava. Carrell je također sudjelovao u trećem ratu za ujedinjenje Italije kao pripadnik italijanskih bersaljera. Godine 1880. je bio u grupi prvih Evropljana koji su se popeli na vrh Chimborazoa. Umro je od iscrpljenosti vodeći grupu planinara na južnoj strani Matterhorna. 

## Izvorii
Edward Whymper

**Edvard Vimper** () (27. april 1840. London, Ujedinjeno Kraljevstvo – 16. septembar 1911. Šamoni Mon Blan, Francuska) je bio engleski ilustrator, istraživač i alpinista, najpoznatiji po prvom usponu na Materhorna 1865. godine. Pored toga, bio je jedan od pionira alpinizma u Alpima, gde je se prvi popeo na veliki broj vrhova i doprineo ubrzanom istraživanju Alpa.

Edvard Vimper je rođen u Londonu 27. aprila 1840. od oca Josiah Wood Whymper i majke Elizabeth Claridge, bio je drugo od jednaestero dece.

## Materhorn
Pri osvajanju Materhorna nakon nekoliko neuspešnih pokušaja, Vimper je izabrao maršrutu koju su stanovnici Alpa smatrali nemogućom - istočni greben, koji počinje od jezera Švarcze i koji se smatrao najmanje mogućim među potencijalnim smerovima. Pošto ranije nije uspevao da izabere dobar smer, Vimper je smatrao da je normalno da pokuša da osvoji vrh i sa istočne strane. On je 14. jula 1865. postao prvi čovek koji je osvojio Materhorn - vrh koji se do tada smatrao neosvojivim. U povratku su četvorica od sedmorice članova ekipe pala sa stene u provaliju. Vimper i dvojica njegovih kolega ostali su nepovređeni.

## Istraživanje Grenlanda i Anda

Vimper je 1865. je počeo da traži test njegovih sposobnosti u pronalaženju puta u ekspediciji na Grenland 1871.
Ekspedicija na Grenlandu je doprinela pronalazku kolekcija fosila koje se sada nalaze u Britanskom muzeju.

Njegova sledeća avantura bilo je uspinjanje na Čimboraso - jedan od najvećih vrhova u Andima, koji se nalazi u Ekvadoru. On je 1880. postao prvi alpinista koji je uspeo da osvoji ovaj vrh viši od 6000 m. Vimper je svojim doživljajima napisao mnošto knjiga u kojima se bavio problemom održavanja ljudskog organizma na velikim visinama i vrlo niskim temperaturama. Njegove knjige bile su vrlo korisne za organizovanje arktičkih i visinskih ekspedicija. Vimper je doprineo i stvaranju aneroidnog barometra - sprave koja se koristi za merenje atmosferskog pritiska na velikim visinama.

## Vanjske veze
Ningaloo obala

**Ningaloo obala** (engleski: *Ningaloo Coast*) je svjetska baština u Indijskom oceanu, u australskoj pokrajini Gascoyne (Zapadna Australija), oko 1600&nbsp;km sjeverno od Pertha. U njenih 604,500 hektara zaštićenog područja nalazi se više rezervata prirode i drugih zaštićenih područja (njih 21) od kojih je najznamenitiji Ningaloo koraljni greben koji je dug 260&nbsp;km, a kako se pruža uz samu morsku obalu (na oko 0,5–1&nbsp;km) predstavlja najdulji koraljni greben takve vrste na svijetu. Greben je poznat po velikoj sezonskoj koncentraciji kitopsina koje se tu hrane, ali i ostalim morskim životinjama kao što su 500 vrsta riba, 300 vrsta koralja, 600 vrsta mekušaca i brojnih drugih morskih beskralježnjaka.

God. 1987. Ningaloo obala je proglašena Pomorskim parkom, a 2011. godine upisana je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji kao dom mnogih morskih životinja kao što su kitopsine i morske kornjače poput Glavate želve.

Kopneni dio zaštićenog područja čini raskošan sustav krša, podzemnih špilja, vodenih potoka i prirodnih cjevovoda. U njima obitava veliki broj rijetkih vrsta, što svjedoči o važnosti njegove pomorske i kopnene bioraznolikosti.

U zaštićenom području od 705,015 hektara nalazi se više zaštićenih područja: 
* Prirodna skloništa: Bundegi, Murat, Lighthouse Bay, Jurabi, Tantabiddi, Mangrove, Lakeside, Mandu, Osprey, Winderabandi, Cloates, Bateman, Maud, Pelican, Cape Farquhar, Gnarraloo Bay, 3 Mile i Turtles;
* Rezervati prirode: South Muiron, North Muiron i Sunday Island.


file:Ningaloo.jpg|Kopno Ningalooa
file:Exmouth caperange termitehill.jpg|Gnaraloo termitnjaci "nadgrobni spomenici" 
file:Whale shark Australia.jpg|Kitopsina na Ningaloo grebenu
file:Taeniura meyeni ningaloo.jpg|Manta na Ningaloo grebenu
file:Cape Range National Park DSC04170.JPG|Nacionalni park Cape Range
file:Exmouth caperange landscapee.jpg|Exmouth


## Izvori

## Vanjske veze

* Kampanja "Spasite Ningalo"  Posjećeno 25. srpnja 2011.
* Podvodne snimke s Ningaloo grebena   Posjećeno 25. srpnja 2011.