Paris au XXe siècle

***Pariz u dvadesetom vijeku*** (fr. ***Paris au XX<sup>e</sup> siècle***) je 64. i posljednji roman Julesa Vernea. On prikazuje Pariz u augustu 1960. godine, 97 godina u Verneovoj budućnosti, kada društvo pridaje vrijednost samo biznisu i tehnologiji.

Napisan 1863. godine, ali prvi put objavljen 1994. godine, roman prati mladića koji se bezuspješno bori da živi u tehnološki naprednom, ali kulturno zaostalom svijetu. Djelo slika sumoran, distopijski pogled na tehnološku civilizaciju.

Mnoga Vernova predviđanja su izuzetno tačna. Međutim, njegov izdavač, Pierre-Jules Hetzel, nije prihvatio knjigu jer je smatrao da je previše nevjerovatna i da će njeni prodajni izgledi biti lošiji od onih Verneovog prethodnog djela, *[[Pet sedmica u balonu]]*.

## Sažetak
Glavni lik romana je šesnaestogodišnji Michel Dufrénoy, koji diplomira književnost i klasičnu književnost, ali shvata da su zaboravljeni u futurističkom svijetu u kojem se cijene samo biznis i tehnologija. Michel, čiji je otac bio muzičar, pjesnik je koji je rođen prekasno.

Michel živi sa svojim uglednim ujakom, gospodinom Stanislasom Boutardinom, i njegovom porodicom. Dan nakon diplomiranja, Boutardin kaže Michelu da će početi raditi u bankarskoj firmi. Boutardin sumnja da Michel može išta postići u poslovnom svijetu.

Ostatak tog dana, Michel traži literaturu klasičnih pisaca 19. stoljeća, poput Hugoa i Balzaca. U knjižarama se ne može pronaći ništa osim knjiga o tehnologiji. Michelovo posljednje utočište je Carska biblioteka. Ispostavilo se da je bibliotekar njegov dugo skrivani ujak, gospodin Huguenin. Huguenin, koji još uvijek radi u umjetnosti, smatra se "sramotom" za ostatak porodice, te mu je stoga zabranjeno prisustvovati Michelovim rođendanima, diplomama i drugim porodičnim događajima, iako je pratio Michelov život - iz daljine. Ovo je prvi put da se lično susreću.

Na svom novom poslu, Michel ne uspijeva sa svakim zadatkom u Casmodage and Co. Bank sve dok ne bude raspoređen u Knjigovodstvo, gdje Michel diktira račune za gospodina Quinsonnasa. Quinsonnas, srodna duša od 30 godina, piše knjigovodstvene podatke za taj odjel. Quinsonnas kaže Michelu da je ovo posao koji može raditi kako bi jeo, imao stan i izdržavao se dok nastavlja raditi na misterioznom muzičkom projektu koji će mu donijeti slavu i bogatstvo. Michelov strah od nepripadanja je riješen; on može biti čitalac i dalje raditi na svom pisanju nakon posla.

Par posjećuje ujaka Huguenina, a pridružuju im se i drugi posjetioci, Michelov bivši učitelj, gospodin Richelot, i Richelotova unuka, gospođica Lucy. Quinsonnas upoznaje Michela sa svojim prijateljem, Jacquesom Aubanetom, koji sanja da postane vojnik – san koji je nemoguć, jer je ratovanje postalo toliko naučno zasnovano da više nema potrebe za vojnicima. Samo hemičari i mehaničari mogu upravljati mašinama za ubijanje, a ova profesija je čak i njima uskraćena, jer su "mašine rata" postale toliko efikasne da je rat nezamisliv i sve zemlje su u stalnoj pat poziciji.

Ubrzo nakon toga, Michel i Lucy se zaljube. Michel razgovara o ženama s Quinsonnasom, koji mu tužno objašnjava da ono što se nekada smatralo ženom više ne postoji: zbog besmislenog, repetitivnog rada u fabrici i pažljive pažnje prema finansijama i nauci, većina žena su postale cinične, ružne, neurotične žene od karijere. U bijesu, Quinsonnas prolijeva tintu po glavnoj knjizi, te on i Michel bivaju odmah otpušteni. Quinsonnas odlazi u Njemačku.

U društvu bez rata, muzičkog i umjetničkog napretka, nema vijesti, tako da Michel ne može ni postati novinar. Završi živeći u praznom stanu Quinsonnasa dok piše vrhunsku poeziju, ali živi u takvom siromaštvu da mora jesti sintetičku hranu dobivenu iz uglja. Na kraju piše knjigu poezije pod naslovom *Nade* koju odbijaju svi izdavači u Parizu.

Kako se bliži kraj 1961. godine, cijela Evropa ulazi u zimu neviđene žestine. Sva poljoprivreda je ugrožena, a zalihe hrane uništene, što rezultira masovnom glađu. Temperatura pada na trideset stepeni ispod nule, a sve rijeke u Evropi se smrzavaju. U očaju, Michel troši posljednji novac na ljubičice za Lucy, ali otkriva da je ona nestala iz svog stana, deložirana kada je njen djed izgubio posao posljednjeg profesora retorike na univerzitetu. Ne može je pronaći među hiljadama izgladnjelih ljudi u Parizu. Cijelu večer provodi lutajući Parizom u delirijumu. Michel postaje uvjeren da ga progoni Demon Elektriciteta, ali gdje god da ide, ne može pobjeći od njegovog prisustva.

U vrhuncu priče, slomljenog srca, Michel, lišen prijatelja i voljenih, luta kroz smrznuta, mehanizirana, električna čuda Pariza. Subjektivna naracija postaje sve nadrealnija dok umjetnik koji pati, u posljednjem napadu očaja, nesvjesno kruži oko starog groblja i konačno pada u komu u snijeg.

## Predviđanja za 1960. godinu
Opis tehnologije iz 1960-ih u knjizi je u nekim aspektima izuzetno blizak stvarnoj tehnologiji 1960-ih. Knjiga detaljno opisuje napredak poput automobila pokretanih motorima s unutrašnjim sagorijevanjem ("kočije na plin"), zajedno s potrebnom pratećom infrastrukturom poput benzinskih pumpi i asfaltiranih puteva; nadzemnih i podzemnih putničkih vozova i brzih vozova pokretanih magnetizmom i komprimiranim zrakom; nebodera; električnih svjetala koja noću osvjetljavaju cijele gradove; faksova ("slikovni telegrafi"); liftova; primitivnih računara koji mogu slati poruke jedni drugima u mreži koja donekle podsjeća na internet (opisanih kao sofisticiranih mehaničkih kalkulatora na električni pogon koji mogu slati informacije jedni drugima na ogromne udaljenosti); energije vjetra; automatiziranih sigurnosnih sistema; električne stolice; i sistema oružja na daljinsko upravljanje, kao i oružja dovoljno razorna da rat učini nezamislivim.

Knjiga također predviđa rast predgrađa i masovnog visokog obrazovanja (uvodna scena prikazuje Dufrénoya kako prisustvuje maturi 250.000 studenata), robnih kuća i ogromnih hotela. Pojavila se i verzija feminizma, sa ženama koje se zapošljavaju i porastom broja vanbračne djece. Također daje tačna predviđanja muzike 20. vijeka, predviđa uspon elektronske muzike, opisuje muzički instrument sličan sintisajzeru i ocrtava zamjenu klasičnih muzičkih izvedbi snimljenom muzikom. Predviđa da će industrijom zabave dominirati lascivne pozorišne predstave, često uključujući golotinju i seksualno eksplicitne scene.

## Odgođeno objavljivanje
Izdavač Julesa Vernea, Pierre-Jules Hetzel, smatrao je da će pesimizam te knjige naštetiti Verneovom tadašnjem procvatu karijere i predložio mu je da pričeka 20 godina s objavljivanjem. Hetzel je pisao Verneu o nacrtu romana koji je upravo bio pregledao:
:„Nisam očekivao savršenstvo - da ponovim, znao sam da pokušavate nemoguće - ali sam se nadao nečemu boljem.“

Hetzel je također kritizirao Vernea što romanom nije pokrio nove teme:
:„U ovom djelu nema ni jednog pitanja koje se tiče stvarne budućnosti koje je pravilno riješeno, nema kritike koja već nije bila iznesena i prerađena ranije. Iznenadili ste me... [ono je] bez sjaja i beživotno.“

Nakon toga, Verne je odložio rukopis. Izvorni francuski tekst objavljen je 1994. godine, a engleski prijevod Richarda Howarda objavio je Random House 1996. godine.

## Književni značaj i kritika
Pojava Vernovog izgubljenog romana izazvala je pometnju među modernim kritičarima, koji su uglavnom toplo primili knjigu, pozdravljajući je kao "proročansku i uvjerljivu". S druge strane, neki su smatrali tu knjigu jednako nepotrebno pesimističnom u pogledu budućnosti kao i Vernov izdavač.

Ta knjiga je bila bestseler u Francuskoj, gdje je bila snažno promovirana prije objavljivanja. Neke kritičare je odbila izdavačeva pompa oko nje, iako je većina lako priznala da je to "djelo od neprocjenjivog historijskog značaja".

Jedna kritičarka, Evelyn C. Leeper, sugerirala je da bi Verne mogao biti dobar kandidat za Hugo nagradu za najbolji roman 1996. godine i napisala da te godine nije pročitala mnogo romana koji su bili mnogo bolji od njegovog djela. Hugo nagrada se dodjeljuje svake godine u čast najbolje naučne fantastike prethodne godine.

Roman je također važan za poznavaoce Vernovih književnih dostignuća, od kojih su neki dugo tvrdili da ni jedno njegovo djelo nikada nije ni blizu proricanju budućnosti cijele civilizacije.

## Reference

## Vanjske poveznice
* Jules Verne: Autor prije svog vremena?
* Recenzija na ''Silver Reviews''
* Različita izdanja tog djela