open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kumbi Saleh

**Koumbi Saleh** ili **Kumbi Saleh** je arheološko nalazište u jugoistočnoj Mauritaniji gdje se nalaze ostaci srednjovjekovnog grada za koga se pretpostavlja da je mogao biti prijestolnica Carstva Gana.

Carstvo Gana su počeli navoditi arapski pisci od 9. vijeka, povezujući ga sa trans-saharskom trgovinom zlatom. U 11. vijeku je Al-Bakri opisao prijestolnicu Gane kako se sastoji od dva grada međusobno udaljena 9 km; u jednom su živjeli muslimanski trgovci, a u drugom kraljevi Gane. Godine 1913. je otkriven afrički rukopis iz 17. vijeka koji je francuske arheologe potakao u potragu za Kumbi Salehom. Oni su pronašli ruševine velikog muslimanskig grada sa kamenim kućama i džamijom, ali nije bilo nikakvih natpisa koji bi dokazali da je riječ o prijestolnici drevne Gane. Radikarbonsko datiranje sugerira da je grad bio nastanjen od kraja 9. do 14. vijeka.

## Izvori

## Literatura
* .
* .
* .
* .
* . Volume 1 is the Arabic text, Volume 2 is a translation into French. Reprinted by Maisonneuve in 1964 and 1981. The French text is also available from Aluka but requires a subscription.
* .
* . Reprinted by Holmes & Meier in 1980.
* . First published in 1981.
* .
* .
* . Includes a detailed plan of the archaeological site as Figure 95 on page 480.
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .

## Vanjske veze
* .
Suđenje u Penenden Heathu

**Suđenje u Penenden Heathu** () je naziv za suđenje održano u Engleskoj u deceniji nakon normanskog osvajanja, najvjerojatnije 1076, kojim se riješio spor između tadašnjih vodećih feudalaca i velikodstojnika, među kojima su se isticali biskup Odo od Bayeuxa, polubrat kralja Williama Osvajača na jednoj, i Lanfranc, nadbiskup Canterburyja na drugoj strani. Spor je nastao oko zemalja kenterberijske crkve koje su bile oduzete Lanfrancovim prethodnicima još u vrijeme anglosaksonskog kraljeva, najvjerojatnije u doba earla Godwina od Wessexa čiji je nominalni nasljednik kao earl Kenta bio upravo Odo. Kralj William je odredio da se spor riješi na velikoj skupštini koja će se održati u Penenden Heathu, blizu Maidstonea u današnjoj grofoviji Kent. Suđenje je trajalo tri dana, i na njemu su sudjelovali kako normanski, tako i anglosaksonski plemići. Današnjim historičarima je zanimljivo zbog toga što daje uvid u to kako su se Normani, usprkos osvajanja, nastojali držati starog anglosaksonskog prava, odnosno način na koje je ono pod normanskim uticajem tek postepeno počelo primati danas poznati oblik. Na kraju je presuđeno djelomično u korist Lanfranca te je Crkva dobila dio posjeda. Odo od Bayeuxa je 1082. u potpunosti lišen svojih posjeda i zatvoren.

## Izvori
Mstislav Vladimirovič Veliki

**Mstislav I Vladimirovič Veliki** (, ; Turov, 1. jun 1076 &ndash; Kijev, 14. april 1132) bio je veliki knez Kijeva, odnosno vladar Kijevske Rusije iz dinastije Rjurikovića, koji je vladao od 1125. do 1132. Bio je najstariji sin kneza Vladimira II Monomaha i Gythe od Wessexa.

Kao očev nasljednik je od 1088. do 1093. vladao Velikim Novgorodom, te, nakon kraće pauze u Rostovu od 1097. do 1115. Godine 1095. se oženio za Christine Ingesdotter s kojom će imati mnogo djece - među kojima princeze Ingeborg, Malmfred (buduću kraljicu Švedske i Danske), kneza Vsevoloda Mstislaviča, te svoje nasljednike Izjaslava II i Rostislava. Vladavinu mu je obilježilo stalno ratovanje sa Kumanima, Estoncima, Litvancima. Godine 1096. je njegova pobjeda nad stricem Olegom od Černigova izazvala dugotrajno neprijateljstvo s tim ogrankom dinastije. U Novgrodu, a nakon dolaska na vlast i u Kijevu, je gradio brojne crkve. Nakon Christinine smrti se 1122. oženio za novgorodsku plemkinju Ljubavu Dimitrijevnu; s njom je imao sina Vladimira III, koji će također postati kijevski knez, te kćer Efrosinu, buduću mađarsku kraljicu preko koje će loza anglosaksonskih kraljeva Engleske kasnije biti spojena sa normanskim potomcima Williama Osvajača.

Za Mstislava se često navodi da je bio posljednji uistinu "veliki" knez Kijeva, odnosno da je nakon njega Kijevska Rusija de facto prestala postojati kao jedinstvena politička cjelina.

## Preci



## Vanjske veze
* His listing in "Medieval lands" by Charles Cawley.

|-
1077.

Godina **1077.** (**[[Rimski brojevi|MLXXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju po julijanskom kalendaru.

## Događaji

* 26. 1. &ndash; Borba za investituru: Rimsko-njemački car Heinrich IV, suočen s pobunama njemačkih feudalaca, posjećuje papu Grgura VII iskazujući pokoru i moleći ga da ukine njegovu ekskomunikaciju.
* 28. 1. &ndash; Put u Canossu: Papa Grgur VII ukida ekskomunikaciju rimsko-njemačkog cara Heinricha IV.
* 3. 4. 
** U Furlaniji stvoren parlament.
** Car Heinrich IV grofoviji Furlaniji daje status vojvodstva te imenuje akvilejskog patrijarha Sigaerda njenim prvim vojvodom.
* Osnovano kraljevstvo Duklja.
* Sulejman I od Ruma u današnjoj Turskoj postaje prvi vladar Seldžučkog Rumskog Sultanata.
* Anush Tigin Gharchai, postaje, kao seldžučki vazal, vladar Carstva Horezm.
* Robert Curthose u Normandiji prvi put diže ustanak protiv svog oca, vojvode i engleskog kralja Williama Osvajača.
* Vsevolod postaje knez Kijevske Rusije.
* Alfonso VI od Kastilje osvaja Coriju.
* Papa Grgur VII stavlja otok Korzika pod svjetovnu vlast nadbiskupa Pize.
* Vojvoda Hugo od Burgundije podržava aragonskog kralja Sancha u pohodu na zamak Muñones koji drži saragoski emir Ahmad al-Muqtadir.
* Sačinjena *[[Tapiserija iz Bayeuxa]]*.
* U Engleskoj prvi put zabilježen sudski dvoboj.
* U Lewesu postavljen prvi engleski klinijski benediktinski priorat.
* Paul od Caena postavljen za opata St Albansa u Engleskoj, gdje započinje izgradnju opatijske crkve.
* Papa Hristodol od Aleksandrije završava vladavinu kao koptski papa.
* Dionisije V Lazaros postaje sirijski pravoslavni patrijarh Antiohije.
* Turci Seldžuci zauzimaju Nikeju i Jeruzalem.
* Almoravidi dovršavaju osvajanje Carstva Gana.

## Rođenja
* Joseph ibn Migash, rabin (u. 1141)

## Smrti
* 25. 4. &ndash; Geza I od Mađarske
* 14. 12. &ndash; Agnes de Poitou, supruga rimsko-njemačkog cara Heinricha III i regentica (r. 1020)
* Kralj Anawrahta od Burme (r. 1044)
* Abolfazl Beyhaghi, perzijski histoirčar i književnik (r. 995)
* Shao Yong, kineski filozof, kozmolog, pjesnik i historičar (r. 1011)
* Zhang Zai, kineski neokonfucijanski etičar i kozmolog (r. 1020)

## Reference
Operacija Šumar

**Operacija Šumar** (nem. *Forstrat*) je bila nemačka akcija pretrage doline Ibra, radi hvatanja četničkog vođe Draže Mihailovića, koji se tada sa svojim štabom skrivao na planini Goliji.

## Pozadina

Oko 9. aprila 1942. godine Draža Mihailović je stigao sa svojim štabom na Goliju, gde je očekivao britansku isporuku. Naredbom generala Badera od 10. aprila 1942. godine svi legalizovani četnici, Mihailovićevi i Pećančevi, stavljeni su pod komandu nemačkih posadnih divizija, kako bi ih bliže kontrolisali. Kad su Nemci doznali iz srpskih izvora da se Mihailović krije na Goliji, 13. aprila šalju jedan delove 739. puka iz 717. divizije da ga uhvate, ali se on 14. aprila povlači na jug. Gonjenje je obustavljeno 17. aprila posle saznanja da je Draža Mihailović prešao u italijansku okupacionu zonu. Dva dana potom, on se vraća na Goliju.

30. aprila nemački general Bader upozorava da Mihailović hoće da preotme četnike verne vladi:

9. maja 1942. godine general Mihailović je preko izbegličke vlade tražio bombardovanje vojnih ciljeva u Srbiji:

## Tok operacije

Akciju je, od 15. maja do 3. juna 1942. godine, izvodila 7. četa za specijalnu namenu 800. puka »Brandenburg« pod komandom kapetana Milera, ali bez uspeha.

Uporedo sa akcijom "Forstrat", delovi nemačke 704, 714. i 717. pešadijske divizije su izveli i nekoliko manjih akcija protiv četnika u rejonu Požege, Užica, Bajine Bašte, Ivanjice, Čačka, Gornjeg Milanovca i na teritoriji istočne Srbije. Opkoljenim četnicima je redovno polazilo za rukom da se izvuku iz nemačkog obruča tako što bi sakrili oružje i onda bi produžili da idu kao obični seljaci.

## Nakon operacije

Naredbom nemačkog generala Badera od 20. maja je zabranjeno primanje novih četnika u vladine odrede. Komanda Jugoistoka krajem maja 1942. godine zaključuje da Srbiji više ne preti opasnost od Mihailovićevog pokreta:

General Mihailović je početkom juna sa svojom grupom prešao u italijansku okupacionu zonu, Sandžak i Crnu Goru. 13. jula 1942 godine Draža Mihailović je poslao uputstvo Zvonku Vučkoviću, komandantu I Ravnogorskog korpusa, da stvori njegove obrijane dvojnike u Srbiji, kako bi Nemcima zavarao trag:

Istog dana je to naredio i Siniši Ocokoljiću, komandantu Mlavskog korpusa:

## Izvori

## Povezano
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
* Spisak nemačkih operacija protiv četnika u Drugom svetskom ratu
Josef ibn Migaš

**Joseph ben Meir ibn Megas** ili **Megas** (1077 - 1141) () bio je rabin, posek i roš ješiva (načelnik sjemeništa) u španskom gradu Lucena u tadašnjem al-Andalusu (muslimanska Španija). Također je poznat kao **Ri Megas** (ר"י מיגאש), a što je hebrejski akronim za "Rabin Joseph Megas". Studirao je kod Isaaca Alfasija te postao jedan od glavnih stručnjaka za talmud, a također je napisao preko 200 responsa (odgovora na pravna pitanja) na arapskom. Među najpoznatijim učenicima je bio Maimon, otac znamenitog filozofa Majmonida, koji ga je kasnije u svojim spisima navodio kao veliki autoritet.

## Vanjske veze i izvori
Ibn Migas, Joseph (Jehosef) Ben Meïr Ha-Levi, jewishencyclopedia.com
Papa Teodor II od Aleksandrije

**Teodor II.** (također **Tavadros**, ar. البابا تواضروس الثاني, *Waǧīh Ṣubḥī Bāqī Sulaymān*) (Mansura, Egipat, 4. studenog 1952.), je od 2012. patrijarh Aleksandrije i papa Koptske pravoslavne Crkve koja vodi podrijetlo još od svetog Marka. 

## Biografija
Wajih Sobhi Baki Solayman studirao je na aleksandrijskom sveučilištu farmaciju i na kraju postao poslovođom *Državnog farmacijskog poduzeća Damanhur*.

No, 1986. ulazi u pustinjski samostan Deir Anba Bišoi, da bi 1988. položio vječnu zakletvu kao monah. Sljedeće godine zaređen je za svećenika.

1997. ga je Sinod Koptske pravoslavne Crkve izabrao za biskupa a zaredio ga je papa aleksandrijski Šenuda III. Nakon smrti Šenude III. u ožujku 2012. Teodor II. biva izabran za 118. crkvenog vođu Koptske pravoslavne Crkve 4. studenog 2012. Svečana inauguracija izvršena je 18. studenog 2012.

## Reference
Papa Hristodol od Aleksandrije

**Papa Hristodol od Aleksandrije** (također poznat kao **Abd-el-Messiah**) bio je koptski papa Aleksandrije i papa Stolice sv. Marka koji je stolovao od 1047. do 1077.

Prije nego što ej postao papa, služio je kao monah u manastiru Paroemoes u Nitriojskoj pustinji. Za vrijeme njegovog stolovanja Kairo je postovao fiksna i službena rezidencija koptskih papa, nakon što je sjedište Koptskog pravoslavnog pape Aleksandrije premjestio u Viseću crkvu (El Muallaqa) u Kairu.

Stolovanje su mu obilježili sukobi sa antiohijskim patrijarhom Jovanom IX bar Shushanom oko euharistije. Također je za vrijeme njegovog stolovanja car Etiopije poslao zahtjev za novim *[[abuna|abunom]]* Etiopske pravoslavne crkve; Hristodol mu je odgovorio da ne može poslati nijednog zbog tadašnjih progona kršćana u Egiptu. To je kasnije iskoristio izvjesni pustolov po imenu Abdun kako bi se predstavio kao novopostavljeni *abuna* na temelju falsificiranih dokumenata.

## Reference
Paul od Caena

**Paul od Caena** (; ; ) bio je normanski benediktinski redovnik, koji je od 1077. do 1093. služio četrnaesti po redu opat samostana St Albans u Engleskoj. Bio je nećak Lanfranca, nadbiskupa Canterburyja. Bio je poznat po intenzivnoj graditeljskoj djelatnosti, pri čemu je kao materijal koristio ruševine drevnog rimskog grada Verulamijuma te starije anglosaksonske građevine; time ih je, s druge strane, sačuvao za buduće arheologe.

## Izvori
Lewes

**Lewes** je grad od 17,783 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji East Sussex.

Lewes je administrativni centar Grofovije East Sussex i vlastitog Distrikta Lewes.

## Geografija

Grad se prostire u kotlini vapnenačkog grebena South Downs, duž obale Rijeke Ouse nedaleko od njena ušća, tako da se osjeća utjecaj plime.

## Historija

Lewes je izrastao oko zamka koji je podignut u 11. vijeku, njegovi ostaci i danas dominiraju nad gradom. 
Za srednjeg vijeka postao je značajna luka i za trgovište. Vremenom kako je obala postala sigurnija i brodovi veći, opao je značaj njegove  luke na račun nedalekog Newhavena.

Lewes je poznat po Bitci kod Lewesa koja se odigrala 1264. u kojoj je Simon de Munford Earl od Leicestera pobjedio vojsku kralja Henrya III.

Grad je u 16. vijeku bio poprište progona protestanata od kojih je 17 pobijeno pa su proglašeni mučenicima, uspomena na njih slavi se u svečanosti - Guy Fawkes Day. Na taj dan šest udruženja, čiji su članovi rodbinski povezani sa mučenicima, paradiraju po uskim uličicama grada noseći baklje, svečanost ima kulminaciju u velikom vatrometu.

Tokom historije bio je mjesto u kom je zasjedao regionalni sud, pa je nakon tog bilo prirodno da je postao administrativni centar.
Pored turizma koji je značajan za privredu, grad ima i nešto pogona lake industrije.

## Znamenitosti

Najveće znamenitosti grada su dvije građevine iz 16. vijeka, to su; kuća Barbican u kojoj je živjela Ana Klevska četvrta žena kralja Henrya VIII i Hotel Shelley.

Pet km Istočno od centra grada, leži dvorac Glyndebourne, poznat po Festivalu opere.

## Pobratimski gradovi

* Waldshut-Tiengen, Njemačka
* Blois, Francuska

## Reference

## Vanjske veze

* Lewes Town Council
Horezmijska Monarhija

**Horezmijska Monarhija** (perz. خوارزمشاهیان; *Khwārezmshāhīān*) je naziv za iransku državu koja se od 11. do 13. stoljeća prostirala na području Iranske visoravni i Centralne Azije, odnosno preko teritorija modernog Irana, Azerbajdžana, Afganistana, Pakistana, Turkmenistana, Uzbekistana, Tadžikistana i Kirgistana. Žarište carstva nalazilo se u regiji Horezm, a glavni grad bio je Gurgandž čije se ruševine nalaze u današnjem Turkmenistanu. Horezmijska dinastija bila je turkijskog mamelučkog podrijetla, dok su većinu stanovništva njihove države činili iranski narodi, a perzijski je bio službenim jezikom. Osnivačem monarhije smatra se Anuš Tigin Garčaj koji je proširio granice s Horezma prema opadajućoj Seldžučkoj Monarhiji na jugozapadu, a njegovi nasljednici vladali su još približno stoljeće i pol odnosno sve dok im državu nisu poharali Mongoli predvođeni Džingis-kanom.

## Literatura
*  
*  
*  

;Ostali projekti
Anuštegin Garčaj

**Anuštegin Garčaj** ( - *Nūštekīn Garča*) (? - 1097) bio je vojskovođa u službi Seldžuka te guverner Horezma od 1077. do 1097. godine. Bio je prvi član svoje porodice koji je vladao Horezmom, odnosno osnivač istoimene dinastije koja će vladati prostranstvima Iranske visroravni i Centralne Azije u 12. i početkom 13. vijeka.

Prvotno je bio rob bilo centralnoazijskog halačkog ili kipčačkog (turkijskog) porijekla, a potom ga je seldžučki sultan Malik-šah I godine 1073. zajedno sa njegovim gospodarom postavio komandantom trupa koje su trebale preoteti Veliki Horasan od Gaznavida. Poslije je imenovan sultanovim *tašt-dārom* (perzijski: *"čuvar kraljevskih posuda"*), a potom guvernerom pokrajine. Detalji njegive vladavine su nejasni; zna se da je umro 1097. prije nego što ga je njegov položaj nakratko naslijedio Ekinči prije nego što ga je preuzeo njegov sin Muhamed I.

## Povezano
* Horezmijska Monarhija

## Reference
Secastilla

**Secastilla** () ili **Secastella** (, ) je općina u provincija Huesca u španskoj autonomnoj zajednici (regiji) Aragon. Prema popisu stanovništva iz 2004. godine (INE), imala je 147 stanovnika.
Coria

**Coria** je španska općina u provinciji Cáceres u regiji Extremadura; tvori je istoimeni grad te naselja Puebla de Argeme i Rincón del Obispo. U njemu je 2004. godine živjelo 12.896 stanovnika. Predstavlja grad s izuzetno dugom i bogatom historijom; potiče od iberskog naselja Caura, koje je kasnije postala rimski grad Coria. U vizigotsko doba je postao sjedište biskupije. Tokom *[[Reconquista|Reconquiste]]* je dva puta oslobađana od muslimanske vlasti - prvi put nakon 1085. godine, ali su je 1109. pod zauzeli Almoravidi. Godine 1138. su je kršćani bez uspjeha, a potom s uspjehom 1142.
Géza I, kralj Ugarske

**Géza I** () (cca. 1044 – 25. april 1077) bio je kralj Mađarske od 1074. do smrti. Za vrijeme vladavine kralja Solomona je, kao knez, vladao trećinom Kraljevine Mađarske. Nakon toga se Géza pobunio protiv vladavine svog rođaka, a sljedbenici su ga proglasili kraljem. Međutim, nikada nije uspio ojačati svoj položaj, jer je kralj Solomon očuvao vladavinu nad zapadnim dijelom kraljevstva.

## Preci



## Reference

## Literatura
* Kristó Gyula - Makk Ferenc: *Az Árpád-ház uralkodói* (IPC Könyvek, 1996)
* *Korai Magyar Történeti Lexikon (9-14. század)*, főszerkesztő: Kristó Gyula, szerkesztők: Engel Pál és Makk Ferenc (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1994)
* *Magyarország Történeti Kronológiája I. – A kezdetektől 1526-ig*, főszerkesztő: Benda Kálmán (Akadémiai Kiadó, Budapest, 1981)
* Kosztolnyik, Z.J. *Five Eleventh Century Hungarian Kings*, 1981.

|-
Patrijarh Akvileje

**Patrijarh Akvileje** je bila titula koju je nosio nadbiskup Akvileje, a koji se nekada smatrao drugim najvažnijim čelnikom Katoličke crkve u srednjem vijeku. Akvilejska patrijarhija je bila država u Sjevernoj Italiji koja je postojala od 1077. do 1445. Akvilejska patrijaršija je, pak, bila crkvena upravna jedinica koja je postojala do službenog ukidanja 1752.

## Reference
Sulejman ibn Kutalmiš

**Süleyman Şah Kutalmışoğlu** (; , *Sulayman bin Kutalmish*; ? - 1086) bio je turski vođa iz Seldžučke dinastije koji je 1077. osnovao nezavisnu državu u Anadoliji poznatu kao Rumski (Rimski) Sultanat i njome vladao do smrti.

Otac mu je bio Kutalmiš, turski poglavica koji se bez uspjeha borio protiv Alp Arslana za prijestolje Velikog Seldžučkog Carstva. Nakon očeve smrti 1064. se zajedno sa tri brata i turkmenskim sljedbenicima sklonio preko Gorja Taurus. Sulejman je jedini preživio Alp Arslanove napade i konsolidirao područje pod svojom vlašću u državu.

Postao je dovoljno snažan da intervenira u bizantske građanske ratove; car Mihajlo VII Duka ga je 1078. prvo pozvao da mu pomogne protiv uzurpatora Nikifora III Botanijata, ali je on stao na Nikiforovu stranu i pomogao mu preuzeti prijestolje. U znak zahvalnosti je dobio zemlju za naseljavanje na istočnoj strani Bospora. Nešto kasnije mu je uzurpator Nikifor Melisen omogućio da zauzme Nikeju čime je ozbiljno uzdrmana bizantska vlast nad Malom Azijom. Suljeman se potom okrenuo jugu, ali je 1086. ubijen kraj Antiohije u sukobu sa Tutušom I, seldžučkim vladarom Sirije. Njegov sin Kilidž Arslan I je tada bio zarobljen i odveden kao taoc u Isfahan, ali se kasnije vratio i preuzeo vlast.
Holašovice

**Holašovice** (njemački: *Holaschowitz*) su malo povijesno selo u Južnoj Češkoj, u općini Jankov, 15&nbsp;km od Českih Budějovica.

Selo se prvi put spominje u darovnici kralja Vjenceslava II. iz 1292. godine kojom je darovano cistercitskom samosanu u gradu Vyšší Brod. Od 1520.-1525. poharala ga je i opustošila kuga, nakon čega je podignut kužni pil. Nakon toga naseljeno je Nijemcima iz Bavarske i Austrije, te je 1895. brojalo 157 Nijemaca i 19 Čeha.

Kako je selo nakon Drugog svjetskog rata opustjelo, a njemačko stanovništvo protjerano, sačuvan je njegov srednjovjekovni plan i narodne kuće u ruralnom baroknom stilu od 18. do kraja 19. stoljeća.

Nakon što je naseljeno i obnovljeno 1990. godine, upisano je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 1998. godine. Danas selo broji oko 140 stanovnika s 23 farme i 120 kuća od opeke koje su otvorene u zajedničku zelenu široku ulicu s ribnjakom i Kapelom sv. Ivana Nepomuka iz 1755. godine.


file:Holasovice1.jpg|Panorama sela
file:Holašovice07.jpg|Ulica u selu
file:Holašovice01.JPG|Seoska kapela
file:Holašovice10.jpg|Seoska kuća
file:Holašovický menhir.jpg|Holašovički menhir


## Vanjske veze

* Holašovice 
* Službena stranica  
* virtual show

### Ostali projekti
Palača Kroměříž

**Nadbiskupska palača Kroměříž** (češki: *Zámek Kroměříž or Arcibiskupský zámek*, njemački: *Schloss Kremsier*) je palača u češkom gradu Kroměřížu koja je bila glavnom rezidencijom biskupa i nadbiskupa Olomouca od 1777. godine.

Prvu gotičku rezidenciju s renesansnim detaljima osnovao je biskup Stanislas Thurzo 1497. godine. Tijekom Tridesetogodišnjeg rata, Šveđani su poharali dvorac 1643. godine.

Dvorac je obnovio tek biskup iz obitelji Liechtenstein 1664. godine, zaduživši arhitekta Filiberta Lucchesea da ju uredi u baroknom stilu. Njegovo najvažnije djelo je vrt ispred palače, dok je nakon njegove smrti 1666. godine, vrtove unutar kompleksa i ostatak palače dovršio Giovanni Pietro Tencalla u duhu torinske škole arhitekture.

Nakon što je palača strašno stradala u velikom požaru 1752. godine, dva vodeća carska umjetnika, Franz Anton Maulbertsch i Josef Stern, su pozvana da oslikaju zidove dvorana palače. Osim njihovih slika, palača posjeduje i druge važne umjetnine, kao što je npr. Tizianova posljednja mitološka slika, "Bičevanje Marsijasa", te se njena kolekcija smatra drugom najvažnijom u Češkoj, poslije Državnog muzeja u Pragu. Najveći dio kolekcije priskrbio je biskup Karel u Kölnu 1673. godine. U palači se nalazi i izvanredno vrijedan glazbeni arhiv i knjižnjica s preko 33.000 svezaka.

Palača je upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 1998. godine kao "izvanredan primjer europske kneževske plemićke rezidencije koja posjeduje neobično velik i nedirnut barokni vrt". Palača ima nekoliko perivoja i manje formalan engleski park iz 19. stoljeća koji je stradao u poplavama 1997. godine.

Miloš Forman je iskoristio unutrašnjost palače za scenografiju u svom proslavljenom filmu, Amadeus (1984) o životu W. A. Mozarta.

## Vanjske veze
* Fotografije palače Kroměříž
* QTVR virtualni obilazak Kromeriza
* Neslužbena stranica spomenika 
;Ostali projekti
Furlanija

**Furlanija** (, , ) je pokrajina Sjeveroistočne Italije, koja čini dio italijanske regije Furlanija-Julijska krajina. Glavni grad Furlanije je Udine ().

Furlanija je kroz historiju bila omeđena rijekama Livenza na zapadu i Timava na ostok. Danas je podijeljena između regija Furlanija-Julijska krajina i Veneto.

## Vanjske veze

* Autonomous Region of Friuli Venezia Giulia 
* http://www.turismo.fvg.it/ Official regional tourism agency of FVG
* http://www.friulidigusto.it/  Friulan gastronomy
* http;//www.aeroporto.fvg.it/ FVG international Airport
*  Italian Language School in Friuli
Pokora

**Pokora** je čin kajanja, kojim osoba pokazuje svoju iskrenu namjeru, da više ne sagriješi. Pokora također može uključivati popravak štete nastale kao posljedica grijeha. Pod time se najčešće podrazumijeva kršćanski sakrament koji postoji u Katoličkoj, pravoslavnoj (epitimija) i anglikanskoj crkvi. 

## Pokora u Katoličkoj crkvi

Pokora je treći sastavni dio sakramenta ispovijedi (prvi dio je pokajanje, a drugi dio ispovijest grijeha svećeniku). Na kraju ispovijedi, svećenik kaže vjerniku, da za za pokoru izmoli nekoliko molitvi npr. par Oče naša.

Nekada je pokora uključivala i puzanje na koljenima za jako teške grijehe, što je prikazano i u hrvatskom filmu "Đuka Begović", kada se glavni lik kaje za svoje grijehe. Nekada se za pokoru učini dobro djelo ili ode na hodočašće.

Glavni je cilj pokore pomirenje s Bogom i ljudima, napuštanje grešnog načina života i nastojati živjeti na moralniji, uzorniji način.

## Vidi i:
* Ispovijed
* Post
* Korizma
Put u Canossu

**Hod u Canossu**, **Put u Canossu** ( ili **Poniženje u Canossi** ) je naziv za diplomatsku misiju koju je početkom 1077. u Italiji poduzeo rimsko-njemački car Heinrich IV u nastojanju da okonča spor sa papom Grgurom VII, kasnije poznat kao Borba za investituru. Do njega je došlo zbog papinog inzistiranja na pravu na crkvenu investituru; nakon što se Heinrich tome usprotivio, papa ga je početkom 1076. dao ekskomunicirati i time doveo u politički težak položaj, s obzirom da su se protiv njega, koristeći ekskomunikaciju kao izgovor, počeli okretati vodeći njemački feudalci. Oni su na svojoj skupštini u Oppenheimu 16. oktobra 1076. donijeli odluku da Heinricha više neće smatrati njemačkim kraljem ukoliko ekskomunikacija ostane važiti. Grgur je dodatni pritisak učinio objavivši da će, ukoliko se Heinrich ne pokaje godinu dana nakon ekskomunikacije, ona postati permanentna. Heinrich se zbog svega odlučio pomiriti s papom bez obzira na cijenu, i svoj je stav demonstirao putujući preko Alpa usred zime prije nego što se 25. januara 1077. zajedno sa svitom, hodajući odjeven u jednostavne redovničke halje i bosonog, pojavio pred vratima zamka Canossa gdje je Grgur uživao zaštitu Matilde od Toskane. Nakon tri dana čekanja Grgur je dao otvoriti vrata i pozvao cara na misu, označivši tako simbolički kraj ekskomunikacije. Spor je time okončano, ali samo privremeno; njemački magnati su ipak odlučili pobuniti i izabrali Rudolfa od Rheinfeldena za kralja, što je dovelo do građanskog rata i još jedne Heinrichove ekskomunikacije. Sukob je Heinrich kasnije nastavio i protiv pape, protjeravši ga iz Rima i postavivši antipapu Klementa III.

Izraz "otići u Canossu" je ušao u mnoge jezike kao slikoviti opis nečijeg poniženja, odnosno prihvaćanja stavova kojima se prethodno žestoko odupirao.

## Literatura

* Hlawitschka, E. "Zwischen Tribur und Canossa" *Historisches Jahrbuch* **94** (1974:25–45).
* Kämpf, Hellmut, *Canossa als Wende. Ausgewählte Aufsätze zur neueren Forschung*. Darmstadt, 1963.
* Morrison, K.F. "Canossa: a revision", *Traditio* **18** (1962:121–58.
* Struve, Tilman, *Mathilde von Tuszien-Canossa und Heinrich IV."
* Zimmermann, Harald, *Der Canossagang von 1077. Wirkungen und Wirklichkeit''. Mainz, 1975.
Sudski dvoboj

**Sudski dvoboj** () predstavlja jedan od oblika božjeg suda, kod koga se kao i kog drugih smatralo da Bog neće dozvoliti da nevino lice strada. Dvoboj se sastojao u tome što se u nedostatku drugih dokaza ostavljalo oružju da reši ko ima pravo ili ne. On se vršio do pobede jedne strane ili do zalaska sunca. Na njega se mogao pozvati i optuženi i tužilac, a tvrđenje onog ko je u borbi podlegao se smatralo neistinitim. Dvoboj se morao lično vršiti, a samo izuzetno se dopuštala zamena, pa je ženu mogao da zameni muž a decu otac.
	
Na zapadu je dvoboj bio u naročitoj upotrebi kod vlastele, a kasnije je izgubio sudsko značenje i postao opšte sredstvo ličnog zadovoljenja u odbrani časti. U nekim zemljama su od dvoboja bili isključeni seljaci i žene, a u starom češkom pravu nije bilo razlikovanja po staležima, pa su i žene mogle da se koriste dvobojem kako bi dobile zadovoljenje za ubistvo nekog bliskog lica, muža ili srodnika. Dvoboju je prethodila zakletva koju je najpre polagao tužilac o postojanju štete ili krivice a zatim optuženi za dokaz svoje nevinosti. Potom su se tukli koristeći mačeve i štitove. Ako je pitanje spora bilo ubistvo ili telesna povreda, dvoboj je vršen mačem, a kod uvrede kao i kad je jedan od boraca stranac, dvoboj je vršen batinom. Na zapadu je sudski dvoboj pratio sveštenik.
	
Stojan Novaković je smatrao da se sudski dvoboj upotrebljavao i u srednjovekovnoj srpskoj državi, pa ga je Dušanov zakonik ukinuo kao redovni dokaz a ostavio da se primenjuje za vojnike kad su na pohodu. Do takvog zaključka Novaković je došao tumačenjem reči *uzdanije* iz člana 102., međutim takav zaključak većina teoretičara istorije prava odbacuje. Novaković takođe smatra da se po Dušanovom zakoniku, spor između dva vojnika završavao dvobojem, pod zabranom da niko ne pomaže ni jednom ni drugom borcu. Međutim ovde se nije radilo o sudskom dvoboju, već o vansudskom. Da je to bio sudski dvoboj ne bi bilo potrebno izričito stavljati ograničenje, jer se on vršio pred sudom gde je svakako zabranjena svaka vrsta mešanja u spor. Ograničenje je bilo sasvim opravdano jer je to bio vansudski dvoboj koji se najčešće završavao sa pokoljem velikog broja ljudi.
	
Rešavanje spora dvobojem se dugo zadržalo u srpskom narodu, što govori i Karađorđev predlog Petru Dobrnjcu i Milenku Stojkoviću da svoje razmirice reše dvobojem. Takođe, dvoboj se upotrebljavao i kod Albanaca. U Rusiji se takođe upotrebljavao i pre Ruske pravde i posle ali se izričito ne pominje u *Pravdi*.

## Povezano
* Dvoboj
* Božji sud
1078.

Godina **1078.** (**[[Rimski brojevi|MLXXVIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak po julijanskom kalendaru.

## Događaji
* Dovršena romanička crkva u galicijskom gradu Santiago de Compostela.
* Almoravidski emir Yusuf ibn Tashfin počinje opsjedati Ceutu, a što će potrajati sve do 1083.
* Anselm od Canterburyja postaje opat Opatije Bec.
* Prema službenim podacima dinastije Song, Kina proizvodi ukupno 125,000.000&nbsp;kg (125,000 tona) željeza godišnje.
* Osnovano Armensko Kraljevstvo Kilikija (približni datum).

## Rođenja
* Kralj Alexander I od Škotske (u. 1124)

## Smrti
* 11. 11. &ndash; Udo od Nellenburga, nadbiskup Triera (za vrijeme opsade Tübingena)
* Rhys ab Owain, kralj Deheubartha u Walesu

## Reference
Vladimir Dudincev

**Vladimir Dimitrijević Dudincev** (ruski: **Влади́мир Дми́триевич Дуди́нцев**; ukrajinski: **Володимир Дмитрович Дудинцев**; Kupijansk, 29. srpnja 1918. - Moskva, 23. srpnja 1998.) je bio sovjetski, ukrajinski i ruski pisac najpoznatiji po svom romanu *[[Ne samo s kruhom]]*, iz 1956., izdanom tokom Hruščovljeva otapanja.

Vladimir Dudincev je rođen u ukrajinskom mjestu Kupijansk 29. srpnja 1918.. Njegov otac je bio belogardejac kog su pogubili boljševici. Usprkos porijeklu, Dudincev je uspio upisati Moskovski pravni institut. Tokom Drugog svjetskog rata, Dudincev je napredovao do čina zapovjednika, ali je nakon ranjavanja kod Lenjingrada demobiliziran te je ostatak rata proveo u uredu ratnog tužitelja. Nakon rata, radio je kao novinar za časopis *[[Komsomolskaja Pravda]]*.

Godine 1953. izdao je zbirku priča *[[U semi bogatrej]]*. Nekoliko priča iz te zbirke bavilo se timom za demoliranje koji uništava planine kako bi se izgradila željeznica.

Tokom svojih putovanja, Dudincev je čuo priču o radniku koji nije uspio uvjeriti sovjetske aparatčike da je otkrio vrijedno nalazište nikla, samo zato što je sovjetska dogma tvrdila kako je to nemoguće. To je postala osnova za njegov roman *Ne samo s kruhom*. Ipak, Dudincev je imao problema s pronalaženjem izdavača tako da je rukopis stajao neobjavljen sve dok Nikita Hruščov u veljači 1956. nije otvoreno napao staljinizam. U valu liberalizacije umjetnosti, *[[Novij mir]]* je odlučio tiskati Dudincevljev roman. Ipak, Hruščov je ubrzo napao Dudinceva da je s "zlonamjernim zadovoljstvom opisivao negativne strane sovjetskog života." Ubrzo su neke strane zemlje iskoristile Dudincevljevu knjigu u svoje propagandne svrhe, što je jako naljutilo Dudinceva. Isto tako, Dudinceva je žestoko napala i Unija književnika te je autor čak pao u nesvijest tokom sjednice.

Nakon napada, Dudincev je praktički izoliran. Tokom 1959. i 1963. je uspio izdati još dvije knjige, te jednu SF priču 1960., pod naslovom *[[Novogodišnja bajka]]*. U tom je periodu preživljavao od zajmova i darova. Godine 1987., nakon što je Mihail Gorbačov oslobodio umjetnost od cenzorske birokracije, Dudincev je izdao svoj roman *[[Bijele kute]]* u kojima je iznio fiktivnu verziju devastacije koju je Trofim Lisenko donio sovjetskoj genetici. Za taj je roman, sljedeće godine, dobio Državnu nagradu SSSR-a.

Umro je u Moskvi 23. srpnja 1998. godine.

## Reference

## Vanjske veze
* Vladimir Dudintsev on Lib.ru electronic library 
* Not By Bread Alone. Detailed summary of the controversial novel. From SovLit.net
Zoran Žižić

**Zoran Žižić** (Titograd, 4. marta 1951. – Podgorica, 4. januara 2013.), premijer Savezne Republike Jugoslavije od 4. novembra 2000. do 24. jula 2001. godine.

## Biografija
Zoran Žižić je rođen 4. marta 1951. godine u Titogradu. Magistrirao je na Pravnom fakultetu u Beogradu.

Posle uspostavljanja višestranačja, bio je potpredsednik Vlade Crne Gore, poslanik u Skupštini Crne Gore i savezni poslanik na listi Demokratske partije socijalista. Kada je 1997. došlo do rascepa u DPS između frakcija Momira Bulatovića i Mila Đukanovića, Žižić se priklonio Bulatovićevoj opciji. Posle izbora 2000. bio je premijer u vladi koju su činile stranke DOS-a i SNP. Podneo je ostavku na mesto premijera 2001. nakon izručenja Slobodana Miloševića Haškom tribunalu. Nasledio ga je stranački kolega Dragiša Pešić.

Napustio je SNP 2005. zbog neslaganja sa Predragom Bulatovićem, posle čega je bio lider Demokratske stranke jedinstva. Aktivno je učestvovao u kampanji *Bloka za očuvanje zajedničke države [[Srbija|Srbije]] i [[Crna Gora|Crne Gore]]*, prilikom referenduma o osamostaljenju Crne Gore maja 2006. godine.

Umro je u Podgorici 4. januara 2013.

## Reference

## Povezano
* Spisak predsednika vlada Jugoslavije

## Vanjske veze

* Biografija Zorana Žižića na porodičnoj stranici: '''Porodica Žižić'''
Robert II od Normandije

**Robert II. Kratke hlače** (oko 1051./1054. - 10. veljače 1134.) je bio normandijski vojvoda.

Katkad ga se numerira kao **Robert I.** ili **Robert III.** (ako se Rolla računa kao Roberta I.). Bio je Vojvoda Normandije od 1087. do 1106. i neuspješni pretendent na englesko prijestolje, odnosno ličnost zbog koje je Normandija na kraju postala absorbirana u englesku državu. Njegov nadimak dolazi iz *Courtheuse*, u značenju "kratke hlače" (curt [kratak] & hose [nogavice] ). U engleskim izvorima ga se naziva Curthose i **Shortstockings**. Vilim Malmesburyjski i Orderic Vitalis su zabilježili da ga je otac, kralj Vilim, pogrdno nazivao *brevis-ocrea* (kratka čizma).

Rodio se kao sin vojvode Guillaumea (Vilim Osvajač), koji je 1066. postao engleski kralj. Otac ga je odredio za nasljednika u Normandiji; sa njim, međutim, nije imao dobar odnos, kao i sa braćom Vilimom Riđim i Henrikom koji su mu 1077. jednom na dvoru iz šale prosuli sadržaje noćne posude na glavu. Kada ih je Vilim odbio kazniti, Robert se pobunio protiv njega; mir je postignut tek 1080. posredovanjem majke Matilde.

Vojvodstvo je naslijedio nakon očeve smrti 1087. godine, dok je Vilim Riđi naslijedio Englesku; dva brata su se dogovorila da će jedan drugog naslijediti nakon smrti. Međutim, već sljedeće godine su imali kratkotrajni sukob kada je Robert podržao pobunjene engleske barune. Godine 1096. je Robert otišao u prvi križarski pohod, gdje se istakao kao hrabar borac, ali loš vojskovođa. Dok se vraćao iz Palestine, godine 1100. je u Engleskoj umro Vilim Riđi, što je iskoristio Henrik da preuzme prijestolje.

Godine 1101. je zbog toga, držeći da je prevaren, Robert poduzeo invaziju Engleske nastojeći svrgnuti Henrika. Kada se iskrcao, shvatio je da su lokalno plemstvo i narod protiv njega, pa se vratio u Normandiju. Četiri godine kasnije je, pak, Henrik nastojao trajno ukloniti Robertove prijetnje pa je napao Normandiju. U bitci kod Tinchenbraya je Robert poražen i zarobljen, a Henrik je preuzeo vlast nad Normandijom kao vojvoda. Robert je ostatak života proveo u zarobljeništvu, dočekavši duboku starost. Nije imao zakonite djece.

## Reference

## Vanjske veze
* Find A Grave Robert II.
Adjuvantni analgetik

**Adjuvantni analgetik** je lijek čija primarna indikacija nije liječenje boli, ali u nekim bolnim stanjima ima analgetsko djelovanje. Primjer su kortikosteroidi, nesteroidni antireumatici, triciklički antidepresivi, antikonvulzivi, te neki antiaritmici.

Triciklički antidepresivi su djelotvorni u olakšavanju neuropatske boli. Nema značajnih razlika u djelotvornosti različitih tricikličkih antidepresiva, iako nažalost nuspojave često ograničavaju njihovu upotrebu. Iako su dokazi za venlafaksin slabiji, njegovo korištenje može biti opravdano, osobito kod pacijenata s neuropatskom boli i sniženim raspoloženjem. O efikasnosti selektivnih inhibitora ponovne pohrane serotonina (SSRI) u liječenju neuropatske boli nedostaju pouzdani dokazi.

U liječenju neuropatske boli djelotvorni su antikonvulzivi karbamazepin, fenitoin, valproat, klonazepam, gabapentin i pregabalin. Dobrobit je neovisna o karakteristikama boli. Gabapentin i pregabalin su registrirani za liječenje neuropatske boli.

U pogledu pojave manjih ili većih nuspojava pri liječenju neuropatske boli nema mjerljive razlike ni u analgetskoj djelotvornosti između dvaju grupa lijekova (triciklički antidepresivi i antikonvulzivi), niti u brojkod pacijenata kojima je bila potrebna adjuvantna terapija. No, kod mnogih pacijenata gabapentin i pregabalin mogu imati manje nuspojave, iako sustavna istraživanja o tome kod pacijenata s tumorskom boli još uvijek nisu provedena.

Kod pacijenata s neuropatskom boli trebalo bi učiniti probu tricikličkim antidepresivom, ili venflaksinom, ili antikonvulzivom. Izbor lijeka kod svakog pacijenta treba temeljiti na relativnim kontraindikacijama, mogućim interakcijama lijekova, te rizikom od nuspojava. Antidepresivi i antikonvulzivi mogu se u nekim slučajevima propisivati istodobno, iako dobra klinička praksa nalaže uvođenje jednog po jednog lijeka.

## Povezano
* Analgetik
M/T Bol

**M/T ''Bol*** je trajekt za lokalne linije. U sastavu je flote hrvatskog brodara [[Jadrolinija|Jadrolinije]]. Trenutno plovi na relaciji [[Brestova]]-[[Porozina]].

Izgrađen je [[2005]]. u [[Grčka|grčkoj]] [[Perama|Perami]] za potrebe grčkog naručitelja. Tamo je nosio ime *Glikofilousa*. [[2008]]., zajedno sa još dva trajekta, koji danas nose imena [[M/T Ilovik]] i [[M/T Korčula]], kupuje ga Jadrolinija. Od tada pa do [[2009]]. trajekt je održavao relaciju [[Split]]-[[Supetar]]. Nakon toga premješten je na liniju Brestova-Porozina, kako bi se povećala protočnost te linije. To se i događa, jer Bol zamjenjuje rad dva [[trajekt]]a.

== Galerija ==
<gallery>
Datoteka:Bol (ship, 2006) IMO 8736344; in Split, 2011-10-04; at St. Peter's Quay (1).jpg|*Bol* uz Gat Sv. Petra u Splitu, 4. listopada, 2011.
Datoteka:Bol (ship, 2006) IMO 8736344; in Split, 2011-10-14.jpg|*Bol'' uz Gat Sv. Petra u Splitu, 14. listopada, 2011.


## Povezano
* Jadrolinija
Tübingen

**Tibingen** () je opština u njemačkoj saveznoj državi Baden-Virtemberg i nalazi se oko 40&nbsp;km južno od Štutgarta. Jedno je od 14 opštinskih središta okruga Tibingen. Gradskim životom dominira 24.557 studenata (brojka za zimski semestar 2010/2011).

Tibingen se ubraja u klasične univerzitetske gradove u Njemačkoj, poput Frajburga, Hajdelberga, Marburga, Vircburga i Getingena.

## Historija
Grad se prvi put pominje 1191, a lokalni zamak se pominje 1078. kada ga je opsedao Henrik IV. Od 1342. je u sastavu grofovije Virtemberg, a zatim je (1495–1806) u sastavu vojvodstva Virtemberg. Od 1806. do 1918. je u sastavu kraljevine Virtemberg.
Univerzitet u Tibingenu osnovan je 1477. i ubraja se među najstarije univerzitete Centralne Evrope. Za vreme Tridesetogodišnjega rata Katolička liga od 1622. do 1625. je okupirala protestantski Tibingen. U gradu su tokom toga rata smenjivale različite vojske,uključujući Šveđane i Francuze. Tokom 1960ih grad je zbog velikoga udela studenata u stanovništvu bio jedan od centara studentskoga pokreta i pobune studenata 1968. godine.

## Geografski i demografski podaci

Opština se nalazi na nadmorskoj visini od 341 metra. Površina opštine iznosi 108,1&nbsp;km². U samom mjestu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 85.344 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 789 stanovnika/km².Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 8416041.

## Univerzitet u Tibingenu
Eberhard Karls Univerzitet, poznat i kao Univerzitet u Tibingenu, osnovan je 1477. godine i jedan je od najstarijih i najistaknutijih njemačkih univerziteta.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt opštine 
* Nem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Rhys ab Owain

**Rhys ab Owain** (? – 1078) je bio vladar države Deheubarth u južnom Walesu, koji je vladao od 1072. do smrti.

Rhys je bio sin Owain ab Edwin, potomka kralja Hywel Ddaa, i kao takav pripadnik dinastije Dinefwr. Na mjestu princa je naslijedio brata Maredudda godine 1072. Zajedno s plemstvom Ystrad Tywia je bio umiješan u ubistvo Bleddyn ap Cynfyna, kralja Gwynedda i Powysa 1075. 

Godine 1078. ga je u bitci kod Gwidga porazio Trahaearn ap Caradog, Bleddynov nasljednik na prijestolju Gwynedda. Kasnije iste godine Rhys je ubijen od Caradog ap Gruffydda, vladara Gwenta. Njegov poraz i smrt su kasnije u ljetopisima slavljeni kao pravedna "osveta za krv Bleddyn ap Cynfyna".

Rhysa je na mjestu kralja Deheubartha naslijedio rođak Rhys ap Tewdwr.

## Literatura
* John Edward Lloyd (1911) *A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest* (Longmans, Green & Co.)
Trierski knez-izbornik

**Trierski izbornik** ili **trierski knez-izbornik** bio je jedan od kneževa izbornika Svetog Rimskog Carstva. To je u pravilu bio nadbiskup Triera, čija je nadbiskupija, također poznata kao Elektorat Trier ili Kneževina-nadbiskupija Trier imala status svjetovne države unutar Carstva. Prvi od njih je bio Radbod, koji je 898. od Zwentibolda dobio izuzeće od poreza. Posljednji je bio Princ Clemens Wenceslaus od Saksonije, nadbiskup za čijeg je stolovanja nestalo Carstvo, a 1803. nadbiskupija bila sekularizirana. 

## Nadbiskupi Triera

* Radbod 883–915
* Rudgar 915–930
* Rudbrecht 930–956
* Heinrich I 956–964
* Dietrich I 965–977
* Egbert 977–993
* Ludolf 994–1008
* Megingod 1008–1015
* Poppo von Babenberg 1016–1047
* Eberhard 1047–1066
* Kuno I von Wetterau (Konrad) 1066-1066
* Udo von Wetterau 1066–1078
* Egilbert 1079–1101
* Bruno 1101–1124
* Gottfrid 1124–1127
* Meginher 1127–1130
* Adalberon von Munsterol 1131–1152
* Hillin von Fallemanien 1152–1169
* Arnold I 1169–1183
* Fulmar 1183–1189

## Nadbiskupi-izbornici Triera

* Johann I 1189–1212
* Dietrich II (Dietrich von Wied) 1212–42
* Arnold II von Isenburg 1242–59
* Heinrich I von Finstingen 1260–86
* Bohemond I von Warnesberg 1286–99
* Diether von Nassau 1300–07
* Heinrich II von Virneburg 1300–06 (u opoziciji)
* Baldwin von Luxemburg 1307–54
* Bohemond II von Saarbrücken 1354–61
* Kuno II von Falkenstein 1362–88
* Werner von Falkenstein 1388–1417
* Lenihan von Weideburg 1417–1419
* Otto von Ziegenhain 1419–30
* Rhaban von Helmstadt 1430–38
* Jakob von Sierk 1439–56
* Johann II od Badena 1456–1503
* Jakob von Baden 1503–11
* Richard von Greiffenklau zu Vollrads 1511–31
* Johann von Metzenhausen 1531–40
* Johann Ludwig von Hagen 1540–47
* John of Isenburg-Grenzau 1547–56
* Johann von der Leyen 1556–67
* Jakob von Eltz-Rübenach 1567–81
* Johann von Schönenberg 1581–99
* Lothar von Metternich 1599–1623
* Philipp Christoph von Sötern 1623–52
* Karl Kaspar von der Leyen-Hohengeroldseck 1652–76
* Johann Hugo von Orsbeck 1676–1711
* Charles Joseph of Lorraine 1711–15
* Franz Ludwig of Palatinate-Neuburg 1716–29
* Franz Georg von Schönborn-Buchheim 1729–56
* Johann Philipp von Walderdorf 1756–68
* Princ Clemens Wenceslaus od Saksonije 1768–1803

## Izvori
Jusuf ibn Tašfin

**Yusuf ibn Tashfin**, također **Tashafin**, **Teshufin** ili **Yusuf**; (puno ime: Yûsuf bnu Tâšfîn Nâçereddîn bnu Tâlâkâkîn as-Sanhâjî, ; vladao cca. 1061 - 1106) bio je vladar Maroka i (kasnije) al-Andalusa (muslimanska Španija) iz Almoravidske dinastije, poznat kao osnivač grada Marakeša u Maroku, te po velikoj pobjedi nad kršćanima u bitci kod Sagrajasa, kojom je za nekoliko generacija zaustavljena Reconquista.

Jusuf se rodio u berberskoj porodici, kao rođak almoravidskog poglavice Abu Bakr ibn Umara; historijski izvori navode da nikada nije naučio pravilno govoriti arapski. Usprkos toga se istakao svojim vojničkim i administrativnim vještinama, tako da mu je Abu Bakr s vremenom povjeravao sve više i više vlasti; tako je i još prije Abu Bakrove smrti preuzeo vlast nad gotovo cijelim Marokom. Kada su ga nakon pada Toleda u kršćanske ruke tamošnje muslimanske taife zamolile za pomoć, prešao je preko Gibraltarskog tjesnaca s velikom vojskom i 1086. kod Toleda nanio težak poraz Alfonsu VI od Kastilje. Iako je Toledo ostao u kršćanskim rukama, Jusuf je uspio zaustaviti dalje kršćansko napredovanje, pri čemu je uspio nanositi poraze i velikom kršćanskom junaku El Cidu. S druge strane je kod muslimanskih vladara al-Andalusa vrlo brzo stekao nepopularnost, zbog nastojanja da njihove taife stavi pod centralnu vlast, ali i osude njihovog "dekadentnog" načina života te tolerancije prema kršćanima i Jevrejima koje je držao nespojivim sa vlastitim viđenjem islama. Naslijedio ga je sin Ali ibn Yusuf.

Jusuf ibn Tašfin se pod imenom "Ben Yussuf" pojavljuje kao lik u znamenitom historijskom filmu ''El Cid'', gdje ga tumači Herbert Lom.

## Literatura
* Richard Fletcher, *Moorish Spain*, (University of California Press, 1992)
* Ibn Idhari, *[[al-Bayan al-Mughrib|Al-bayan al-mughrib]]* Part III, annotated Spanish translation by A. Huici Miranda, Valencia, 1963.
* N. Levtzion & J.F.P. Hopkins, *Corpus of early Arabic sources for West African history*, Cambridge University Press, 1981,  (reprint: Markus Wiener, Princeton, 2000, ). Contains English translations of extracts from medieval works dealing with the Almoravids; the selections cover some (but not all) of the information above.
* E. A. Freeman, *History and Conquests of the Saracens*, (Oxford, 1856)
* Codera, *Decadencia y desaparicion de los Almoravides en España* (1889)
* H. R. Idris, *Regierung und Verwaltung des vorderen Orients in islamischer Zeit*, (Brill Academic Publishers, 1997)

He founded the city of Marrakech and led the Muslim forces in the Battle of Zallaqa/Sagrajas.
Liverpulski klinički put za skrb o umirućemu

**Liverpulski klinički put za skrb o umirućemu** je britanski klinički put koji pokriva opcije palijativne skrbi za pacijente u njihovim posljednjim danima ili satima života. Razvijen je kako bi liječnicima i sestrama omogućio da pružaju kvalitetnu skrb na kraju pacijentova života.

Ovaj klinički put pruža multidisciplinarnu dokumentaciju i jasne smjernice za postizanje ciljeva važnih karcinomskim pacijentima u fazi umiranja i njihovim obiteljima.

Iako je razvijen u hospiciju, postoje i verzije prilagođene za akutne ustanove kao i za sve druge institucije koje potiču raspravu o dijagnosticiranju umiranja i smanjivanju nepotrebnih ili uzaludnih intervencija (uključujući CPR) u ovoj fazi. Ovaj hodogram, također, osigurava metode za mjerenje kontrole simptoma u umirućeg pacijenta te, kroz analizu varijance, identificira potrebe za edukacijom i resursima.

## Posljednjih 48 sati života
Tokom posljednjih 48 sati života bolesnik postaje sve slabiji i sve teže pokretan, gubi interes za hranu i piće, teško guta i mamuran je. Znakovi mogu uključivati suhonjav i ispijen izgled, promjenu ritma disanja, hladne i ponekad edematozne okrajine, te kognitivne poremećaje. U neizlječivoj i progresivnoj bolesti ova faza obično se može predvidjeti, ali ponekad pogoršanje može nastupiti iznenada i biti jako uznemirujuće. Prioritet treba dati ublažavanju simptoma i podršci obitelji, dok priroda primarne bolesti postaje manje važna. To je vrijeme kad su razina tjeskobe, stresa i emocija povišeni i kod pacijenta, i u obitelji, i kod drugih koji brinu za bolesnika. Važno je da je postupanje zdravstvenog tima suosjećajno, ali i strukturirano.

## Kako prepoznati da će uskoro nastupiti smrt (Iz Liverpulskog kliničkog puta)

Multiprofesionalni tim usuglasio se da bolesnik umire, te su kod pacijenta prisutna najmanje dva od sljedećih znakova:
* Vezanost za krevet
* Semikomatoznost
* Može piti samo male gutljaje tekućine
* Ne može uzimati tablete

## Izvori
Fallon, M., O’Neil, W. ABC of Palliative Care BMJ publication.