Mont Perdu

**Mont Perdu**  ili **Monte Perdido** , što na oba jezika znači "Izgubljena planina", je treća po veličini planina na Pirenejima. Vapnenački vrh, Monte Perdido (3.355 m), nalazi se u Španjolskoj (provincija Huesca u Aragonu), i ne vidi se iz Francuske zbog "neprohodnih" vrhova Gavarnie i Estaubé (Hautes-Pyrénées). Na španjolskoj strani se nalaze dva najveća i najdublja europska klanca (*Ordesa i Pineta*), a na strmoj francuskoj strani tri najveća *cirquea* (zatvorene kružne litice), klasični primjeri pirenejskih glacijalnih geloških tvorevina (*Gavarnie, Estaubé i Barrosa*). Ovo područje je također i pastirski krajolik koji je primjer načina života koji je nekada dominirao svim gorskim područjima Europe, a sada je sačuvan samo na ovom dijelu Pireneja. Zbog toga je 1997. god. Mont Perdu upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao "jedinstven krajolik sela, farmi, polja, visinskih pašnjaka i planinskih putova".

## Odlike
Zaštićeno područje Mont Perdue se prostire na oko 30.639 hektara i pristupačniji je sa španjolske strane, preko doline Ordesa (*Valle de Ordesa*). Nacionalni park Ordesa y Monte Perdido na španjolskoj strani je osnovan 1918. godine i izvorno je imao samo 21&nbsp;km² oko doline Ordesa, ali je proširen 1982. god. na 156,08&nbsp;km², tako da uključuje i cijeli klanac Añisclo.

Postoji i klimatska razlika između strme francuske i stepenaste španjolske strane planine. Tako je francuska strana vlažnija, a španjolska suhija; na zapadu je pod utjecajem Atlantika, a na istoku Sredozemnog mora (obalana sredozemna klima).

Zbog klimatskih razlika, na ovom području se javila velika bioraznolikost s 3.500 vrsta i podvrsta biljaka (uključujući oko 1.500 vrsta cvijeća) od kojih je oko 5% endemskih vrsta. Od životinja na ovim prostorima obitava 171 vrsta ptica (kao što je kostoberina), 32 vrste sisavaca i 8 vrsta reptila. Od sisavaca tu se nalazi najveća populacija pirinejskih divokoza (*Rupicapra pyrenaica*) u Europi, te svisci (neautohtona uvedena vrsta) i papkari kao što su samo tri ženke iberskog kozoroga (*Capra pyrenaica*), dok se na nižim visinama može pronaći endemska pirinejska vodenkrtica (*Galemys pyrenaicus*).

Ovo područje je naseljeno još od paleolitika (40000.-10000. pr. Kr.), o čemu svjedoče dokazi u špiljama Anisclo i Escuain, te kameni krugovi u Gavarnieu i dolmen kod Tella. Najraniji zapisi o trajnim naseljima su iz srednjeg vijeka kada je ovo gorje imalo presudnu ulogu u komunikaciji između španjolskih i francuskih zajednica.

Tisuće godina ljudskog utjecaja je porazno djelovalo na prirodni okoliš Mont Perdua. Nekoliko velikih grabežljivaca i vrsta mesoždera su iskorijenjeni ili im je broj znatno smanjen, a nedavno (2000.) je izumrla i podvrsta iberijskog kozoroga, pirinejski kozorog (*Capra pyrenaica pyrenaica*). Također, izvorna šuma je posječena i oštećena te se tek u posljednje vrijeme oporavlja. Stoci, koja je stoljećima opustošila većinu pašnjaka, je danas zabranjen ulazak u nacionalni park. Ipak, unutar zaštićenog područja se nastavlja sa tisućljetnom tradicijom sezonskog napasanja stoke pri čemu velika krda ovaca prelaze španjolsko-francusku granicu. Jedan od planinskih prijevoja (Gaulis ili Ossoue) je dio izvornog hodočasničkog puta svetog Jakova za svetište Santiago de Compostela.


Image:Valle_ordesa.jpg|Dolina Ordesa
Image:Bosque_Fanlo-Sarvis%C3%A9_(Huesca,_Pirineo_Aragon%C3%A9s).JPG|Šuma *La Pardina del Señor*
Image:Macizo d'as Tres Serols.jpg|*Cilindro de Marboré*
Image:Circo de Estaubé.JPG|*Cirque d'Estaubé*
Image:La_breche_de_roland_2.jpg|*Breche de Roland* (Rolandov krš), *Cirque de Gavarnie*


## Reference

## Vanjske veze

* Planinarski put Escaleras prema planini Monte Perdido  
* UNESCO Cultural Landscape 
* Mont Perdu (L'association Mont-Perdu Patrimoine Mondial)