open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Velika recesija

**Svetska ekonomska kriza** ili **velika [[recesija]]** je period velikog ekonomskog pada koji je počeo krajem prve decenije 21 veka. Tačan obim, vremenski okvir i da li je se završila su stvar sporenja i zavisi od zemlje do zemlje. Što se tiče obima MMF je zaključio da je upitanju najgora globalna recesija od kraja drugog svetskog rata. Prethodnica svetske ekonomske krize su američka finansijska kriza 2007/08 i američka hipotekarna kriza 2007-09.

Da bi se shvatio sam obim krize i njene posledice dovoljno je pogledati stope ekonomskog rasta Srbije, koja je u godinama pred krizu (2005, 2006 i 2007) imala stope rasta od 5%, 6% a ujednoj godini čak i 7% da bi u 2015. taj rast iznosio samo 0.7%.

## Pregled
Ova kriza je samo 2009. godine ispunila MMF-ov kriterijum za globalnu recesiju (realan pad svetskog BDP po paritetu kupovne moći). Uprkos činjenici da su kvartalni podaci za zemlje G20 (zemlje koje čine 85% svetskog BDP) prikazivali recesiju, MMF je (u odsustvu kompletnih podataka) odlučio da ne proglasi mere protiv globalne recesije na osnovu kvartalnih podataka. Međutim BDP zemalja G20 je dobar indikator od kada do kada je kriza bila na svetskom nivou, realan pad BDP zemalja G20 je bio u tri uzastopna kvartal od trećeg kvarala 2008. do prvog kvartala 2009.

Godine do krize je karakterisao prekomeran rast cena imovine (nekretnine, firme i sl.) i veliki porast ekonomske potražnje. Američko bankarstvo u senci (ne-depozitarne finansijske institucije kao što su investicione banke) je naraslo do te mere da je postalo konkurencija klasičnim bankarskim institucijam stim što nije podlegalo istoj kontroli, što je za posledicu imalo veću mogućunost propasti takvih institucija.

## Poređenje sa velikom depresijom
17. aprila 2009 Tadašnji direktor MMF Dominik Stros-Kan je izjavio da postoji šansa da neke zemlje neće sprovoditi pravu politiku što će za posledicu imati prerastanje recesije u depresiju. *Slobodan pad u svetskoj ekonomiji se možda smanjuje i postoji potencijal za oporavak već u 2010, ali ovo isključivo važi ako se usvoji i sprovede prava ekonomska politika danas.* MMF je istakao da za razliku od velike depresije a kao posledica globalne integrisanosti tržišta, ova kriza je sinhronizovana što za posledicu ima duže trajanje iste i sporiji oporavak.

Olivier Blanchard tadašnji glavni ekonomista MMF je izjavio: *Dugoročna nezaposlenost je alarmantno visoka, u SAD polovina nezaposlenih je nezaposlena duže od šest meseci, to je nešto što nismo videli još od velike depresije.* MMF je izjavio da postoji veza između rasta nejednakosti između bogatih i siromašnih u zapadnim ekonomijama i pada potražnje. Poslednji put kada je razlika između bogatih i siromašnih dostigla ove ekstreme je bila 1928-29.

## Povezano
* Velika depresija
* Evropska dužnička kriza

## Reference

## Literatura
* 

## Vanjske veze
Kolhidska nizina

**Kolhidska nizina** (gruz. კოლხეთის დაბლობი ) obuhvaća aluvijalne ravnice u zapadnom dijelu Gruzije. Proteže se između južnih obronaka Velikog Kavkaza na sjeveroistoku, Malog Kavkaza na jugu i Crnog mora na zapadu. Obuhvaća područje duž donjeg tijeka rijeke Rioni i dio crnomorske obale između Suhumija (u Abhaziji) i Kobuletija (u Adžariji). Zapadni dijelovi nizine se neznatno izdižu iznad razine mora. Prema istoku nadmorska visina postupno raste, i u podnožjima planina uzdiže se u vidu terasa visina između 100 i 150 metara. Naslage akumuliranog materijala imaju moćnost do 700 m.

Klima je suptropska, s blagim zimama i velikom količinom padalina tijekom cijele godine (u prosjeku oko 1.500 mm godišnje). Prosječne siječanjske temperature se kreću između 4,5 ° i 6 ° C, u augustu između 23-24 ° C. Teren je dosta zasićen vodom uslijed čega je učestala pojava tresetišta. Nizina je ispresijecana rijekama Rioni, Kodori, Inguri i Hobi, a u središnjem priobalskom dijelu u blizini Potija nalazi se jezero Paliastomi. U močvarnim područjima najčešće su šume johe dok na periferiji dominiraju grab, hrast, bukva i razne vrste lijane. Najveći dio nizine je kultiviran i nalazi se pod nasadima kukuruza, suptropskog voća i cvijeća. U nekim dijelovima nizine javljaju se nalazišta nafte i zemnog plina, te mineralni izvori.

## Izvori

## Literatura
* Калхідская нізіна // БелЭн у 18 т. Т. 7. - Мн., 1998.

## Vanjske veze
* Upoznajmo Gruziju  - HPD "Bilogora" Bjelovar

## Veze
* Geografija Gruzije
* Geografija Abhazije
Divlje dijete

**Divlje dijete** je izraz koji se koristi za ljudska bića koja su od najranijeg doba u potpunosti ili u velikoj mjeri bila izolirana od ostatka ljudskog društva, te su imala malena ili nikakva iskustva tuđe brige, ponašanja i, što je najvažnije, jezika. U nekim slučajevima su divlja djeca bila namjerno zatvorena od strane roditelja, a u nekim slučajevima namjerno napuštena, najčešće zbog izrazite fizičke i duhovne invalidnosti od strane djece. U pojedinim slučajevima su divlja djeca bila izložena fizičkim ili psihološkim traumama ili zlostavljanju prije nego što su pobjegla. Motiv divlje djece je čest u folkloru brojnih naroda, gdje se navodi kako su ih usvojile, odnosno odgojile razne životinje.

## Vanjske veze
* 
* Feral Children anthropology resource  resource by anthropologist Mary-Ann Ochota
Freddie Prinze

**Freddie James Prinze, Sr.** (rođen kao **Frederick Karl Pruetzel**; 22. jun 1954 – 29. januar 1977) bio je američki glumac i stand-up komičar, najpoznatiji po ulozi Chica Rodrigueza u popularnom televizijskom sitkomu *[[Chico and the Man]]*. Iako mu je serija donijela izuzetan uspjeh i bogatstvo, privatni život su mu obilježile ovisnost o drogi i depresija; pod njenim uticajem je izvršio samoubistvo ispalivši si metak iz revolvera u glavu. Iza sebe je ostavio suprugu i dvoje djece, uključujući sina Freddieja Prinzea Jr. koji će nekoliko decenija kasnije i sam postati uspješan televizijski glumac.

## Izvori

## Vanjske veze

*Freddie Prinze Sr 
* 
*
L'Enfant sauvage

***L'Enfant sauvage*** (), na prostoru bivše Jugoslavije prikazan pod naslovom ***Divlji dječak***, je francuski crno-bijeli biografski film snimljen u režiji Françoisa Truffauta. Temelji se na službenom izvještaju u kome je francuski ljekar Jean Itard (koga u filmu tumači sam Truffaut) opisao slučaj Victora iz Aveyrona (čiji lik u filmu tumači Jean-Pierre Cargol), napuštenog dječaka koje je početkom 19. vijeka pronađeno u šumi i za koga se vjerovalo da su ga odgojile divlje životinje. Radnja prikazuje kako Itard usvaja dječaka koji uopće ne zna govoriti, ali ga usprkos tome pokušava, koliko god je moguće, poučiti elementarnom bontonu, običajima i drugim vještinama pomoću kojih bi mogao nastaviti živjeti u ljudskom društvu.

Truffaut je još od svog prvijenca *[[400 udaraca]]* namjeravao snimiti film čiji bi protagonist trebao dijete ili adolescent. Ideju za film je dobio 1966. godine pročitavši članak o divljoj djeci kroz historiju, a među kojima se najviše isticao slučaj Victora iz Aveyrona. Nastojeći postići što veću autentičnost, za naslovnu ulogu je odabrao romskog dječaka Cargola koji prije toga nije imao nikakvog glumačkog iskustva. U filmu također ima vrlo malo dijaloga, a radnja se objašnjava kroz voiceover naraciju dr. Itarda. U brojnim stilskim detaljima se Truffaut oslanjao na tradiciju nijemog filma.

Film je sam Truffaut proglasio djelomično autobiografskim, objasnivši kako je njegov kolega i mentor Andre Bazin njemu bio isto što i Itard Victoru. Truffautu je također predstavljao prvi film radnjom smješten u prošlost, odnosno na temeljen na istinitim događajima. Nakon premijere je dobio izvrsne kritike. Jedini izuzetak su bili pobornici tada popularne kontrakulture i *[[djeca cvijeća]]* koja su Truffautov prikaz kako se "nedužno" dijete odraslo u prirodi "preodgaja" u civiliziranog čovjeka proglasilo konformističkom izdajom mladenačkih ideala.

## Uloge
* Jean-Pierre Cargol : Victor 
* François Truffaut : Docteur Itard
* Françoise Seigner : Mme Guérin
* Jean Dasté : Docteur Pinel
* Annie Miller : Mme Lemerie
* Claude Miller : M. Lemerie
* Jean-François Stévenin : Le campagnard
* Paul Villé : Remy
* Laura Truffaut : La fille à la ferme
* Éva Truffaut : La fille à la ferme
* Pierre Fabre : L'infirmier
* Gitt Magrini : La paysanne

## Povezano
**[[Tajna Kaspara Hausera]]*

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
*  Jean Itard, ''Mémoire et Rapport sur Victor de l’Aveyron'', 1801 et 1806
Parlament Gruzije

**Parlament Gruzije** čini 150 zastupnika, koji se biraju mješovitim izbornim sustavom na razdoblje od 4 godine. Parlament ima zakonodavnu vlast, odobrava Vladu Gruzije i usvaja proračun.

Od 26. maja 2012. godine sjedište Parlamenta je u drugom po veličini gruzijskom gradu Kutaisiju. Zgrada Parlamenta je luksuzna pa su uslijedile kritike, zbog rastrošnosti. Predsjednik parlamenta je David Usupašvili.

## Izvori
Referendum o gruzijskoj samostalnosti

**Referendum o gruzijskoj samostalnosti** održan je 31. ožujka 1991. godine. Na tom su referendumu građani Gruzije odlučivali o budućnosti Gruzije odgovarajući na ponuđeno pitanje.

Gruzija je postala četvrta sovjetska republika, nakon tri baltičke države (Litve, Latvije i Estonije), koja je organizirala referendum o pitanju neovisnosti.

## Referendumsko pitanje
Na referendumu su građani odgovarali na sljedeće pitanje:

Na pitanje su građani odgovarali zaokruživanjem  "ZA" ili "PROTIV".

## Rezultati referenduma
Prema službenim rezultatima 99,5% građana je glasovalo za neovisnost Gruzije, a odaziv birača je bio 90,6%. Zbog stalne etničke nesloge, ankete su  uglavnom bojkotirali stanovnici Abhazije i Južne Osetije.

Referendum se poklopio sa privatnom posjetom bivšeg američkog predsjednika Richarda Nixona, koji je posjetio nekoliko biračkih mjesta u Tbilisiju.

----
Pitanje o suverenitetu i neovisnosti Gruzije

## Izvori
Demografija Gruzije

**Demografija Gruzije**. Prema procjeni stanovništva Gruzije iz 2010, u njoj živi 4.600.825 stanovnika. Od toga je najviše Gruzina, a manje ima Jermena, Azera i Rusa. Najviše korišten jezik je gruzinski, a manje korišteni su: ruski, jermenski i azerski. Pravoslavlje je glavna religija, a tu su i Islam i ostale.
Podaci o popisu:
* Žene:2.405.671
* Muškarci:2.195.154
* Gustina naseljenosti:na km2 66,01
* Površina:69.700
* Stopa rasta stanovništva:-0,33%

## Demografija
### Jezici
U Gruziji, službeni jezik je gruzijski jezik (gruzinski jezik).
Najviše korišten jezik je gruzijski, a manje korišteni jezici su: ruski jezik, azerski jezik i ostali.
Podaci o maternjem jeziku:
* gruzijski jezik:3.266.585 (71%)
* ruski jezik:414.074 (9%)
* jermenski jezik:322.057 (7%)
* azerski jezik:276.050 (6%)
* ostali:322.059 (7%)

### Nacionalnost i religija

#### Nacionalnost

Nacionalnost:
* Gruzini:3.855.491 (83,8%)
* Azeri:299.054 (6,5%)
* Jermeni:262.247 (5,7%)
* Rusi:69.012 (1,5%)
* Oseti:36.807 (0,8%)
* Grci:13.802 (0,3%)
* drugi:64.412 (1,4%)

#### Religija
Religija:
* Pravoslavlje:4.039.524 (87,8%)
* Islam:455.482 (9,9%)
* ostali:105.819 (2,3%)

### Starosna struktura

### Srednja starost

### Stopa migracije, nataliteta, mortaliteta i prirodnog priraštaja

### Stopa umrle odojčadi

### Očekivani životni vjek

### Stopa fertiliteta
Stopa fertiliteta:1,44

### Pismenost
* Muškarci:99,8%
* Žene:99,7%
* Ukupno:99,7%

## Reference
Tetri

**Tetri** je gruzijska novčana jedinica, stoti dio gruzijskog larija. U optjecaju je od 1995. godine.

Naziv tetri ("bijelo") potjeće od izraza koji označuje zlatne, srebrene ili brončane kovane kovanice koje su bile poznate još u srednjovjekovnoj Gruziji.

U optjecaju su kovanice od 1, 2, 5, 10, 20 i 50 tetri.

## Galerija

Datoteka:5 Tetri front.png||10 tetra
Datoteka:20 Tetri front.png|20 tetra
Datoteka:50 Tetri front.png|50 tetra


## Izvori
The Jakarta Post

***The Jakarta Post*** je indonezijski dnevni list na engleskom jeziku koji se izdaje u Džakarti od 25. 4. 1983. godine. Osnovan je na inicijativu tadašnjeg ministra informacija Alija Murtopa i političara Jusufa Vanandija. List je među rijetkim izdanjima na stranom jeziku koji su prebrodili Istočnoazijsku ekonomsku krizu iz 1997. godine. Krajem 2000-ih godina *The Jakarta Post* imao je tiražu od oko 40.000 primjeraka dnevno i polovinu njegove publike činila je indonezijska srednja klasa. Glavni urednici lista su Endy M. Bayuni i Nezar Patria.

## Vanjske veze
*  The Jakarta Post
ZCRS-122

**ZCRS-122** je gruzijski 122&nbsp;mm višecevni raketni lanser zasnovan na sovjetskom BM-21 Grad.
Marta 2012. godine Gruzija je predstavila sopstvenu modifkovanu verziju sovjetskog lansera BM-21 Grad. Inovativna poboljšanja slična su kao kod poljskog lansera VR-40 Langusta. Kabina je oklopljena i štiti posadu (u skladu sa STANAG stepenom oklopljenosti do nivoa 2). Posada može da upravlja lanserom iz kabine bez nepotrebnog izlaska napolje.
Težina rakete iznosi66,4&nbsp;kg a njene bojeve glave 18,4&nbsp;kg. Domet rakete je 40&nbsp;km. Samo punjenje lansera traje sedam minuta dok se celi raketni teret može ispaliti za 20 sekundi.
Umjesto izvornog sovjetskog Ural-375D kamiona, za transport se koristi noviji i duži ukrajinski KrAZ-6322. Zbog toga na kamionu ima dovoljno mjesta za transport dodatnog 40 cevnog lansera.Brzina ispaljivanja raketa je 2 po sekundi, radijus kretanja vozila iznosi 500&nbsp;km.
## Povezano
* BM-21 Grad
## Vanjske veze

* Military Today.com - ZCRS-122, Multiple launch rocket system 
* New Georgian 122mm MRLS "ZCRS-122"
Vladimir Stojanov

**Vladimir Stojanov** (Vrbas, 1952) je glumac, pozorišni i TV reditelj, teatrolog, producent i novinar. Bio je član Narodnog pozorišta u Pirotu (1976) i Pokrajinskog narodnog pozorišta u Prištini (1984). Jedan je od osnivača i rukovodilaca Dopisnog pozorišta i Pozornice dramske umetnosti u Novom Sadu.

Radio je u ŽTP Novi Sad kao sekretar i animator kulture (1978-1990). Režirao je u dramskom studiju KUD-a „Sonja Marinković“ (1973-1974), KUD-u „Železničar“ (1978-1988), KUD-u „Zmaj“ iz Iriga (1990-2000), kao i u okviru Pozornice dramske umetnosti i Dopisnog pozorišta. Igrao je i u SNP i drugim pozorištima, a takođe i na filmu. Bio je prisutan i na scenskom prostoru Republike Srpske.

Stojanov je bio upravnik Dopisnog pozorišta i Pozornice dramske umetnosti u Novom Sadu, kao i direktor filmske ustanove „Ikar“ (od 1999). Radio je u Dokumentarno-obrazovnom programu Televizije Novi Sad (od 1990) i autor je više emisija o ljudima posvećenim dramskom stvaralaštvu. Član je redakcije lista Pozornica.

Glumio je u pozorišnim predstavama „Običan čovek“, „Ljubav“, „Zli dusi“, „Emigranti“, „Malograđani“, „Tri sestre“, „Nadrealisti“, „Zločin i kazna“, kao i u igranim i dokumentarnim filmovima „Valter brani Sarajevo“, „Ram za sliku braće Ramić“, „Dopisno pozorište Mladena Dražetina“, „Srebrna jakna“, „Partenon“. Dobio je više priznanja za glumačka i rediteljska ostvarenja na smotrama dramskog stvaralaštva.

## Literatura
* Vlado Mićunović, „Tragovi vremena“, Novi Sad, 1990.
* Dr Petar Ljubojev, „Dopisno pozorište“, Enciklopedija Novog Sada, sveska 7, Novi Sad, 1996.
* „Almanah pozorišta Vojvodine 94/95.“, Pozorišni muzej Vojvodine, Novi Sad, 1996.
* „Almanah pozorišta Vojvodine 95/96.“, Pozorišni muzej Vojvodine, Novi Sad, 1997.
* „Almanah pozorišta Vojvodine 98/99.“, Pozorišni muzej Vojvodine, Novi Sad, 2000.
* Roman Vehovec, „Leksikon umetnika Vojvodine“, knjiga 1, Novi Sad, 2001.
* Mladen Dražetin, „Pozornica dramske umetnosti“, Enciklopedija Novog Sada, knjiga 20, Novi Sad, 2002.
* Dr Mladen Dražetin, „Stojanov Vladimir“, Enciklopedija Novog Sada, knjiga 27, Novi Sad, 2006.
* Vlado Mićunović, „Prvi romski teatri u Srbiji i Vojvodini“, Novi Sad, 2014.

## Vanjske veze
* Pozornica dramske umetnosti i Dopisno pozorište
* Dopisno pozorište - nominacija za UNESKO
* Dopisno pozorište - Dekada Roma u AP Vojvodini
* Dopisno pozorište - Dekada Roma u AP Vojvodini
Daniel Pearl

**Daniel Pearl** (Princeton, 10. 10. 1963. – Karači, 1. 2. 2002), američko-izraelski novinar. Rođen je u Princetonu (New Jersey) kao sin informatičara Judea i Ruth Pearl, a odrastao je u Encinu, predjelu Los Angelesa u Kaliforniji. Visoko obrazovanje stekao je na Univerzitetu Stanford i novinarsku karijeru započeo je pišući za *The Indianapolis Star*, *North Adams Transcript*, *The Berkshire Eagle* i *San Francisco Business Times*. Od 1990. radi za *[[The Wall Street Journal]]* i piše o raznovrsnim temama, među ostalim i o ratovima u bivšoj Jugoslaviji i američkoj intervenciji u Sudanu. Nakon napada 11. septembra 2001. zainteresirao se za fenomen terorizma i premjestio se u indijski Mumbai odakle je izvještavao o američkom ratu u Afganistanu i šire. Pearl je redovito putovao i u pakistanski Karači gdje je 23. 1. 2002. zarobljen od strane al-Kaidinih ekstremista koji su tvrdili da je riječ o špijunu. Pogubljen je dekapitacijom devet dana kasnije, usprkos apelima njegove trudne žene i naporima američkih odnosno pakistanskih obavještajnih službi da lociraju teroriste. Otmica i likvidacija Pearla bili su široko popraćeni u svjetskim medijima i u njegovu čast kasnije su nazvane škole, institucije i novinarske nagrade.

## Literatura
* Lévy, Bernard-Henri, *[https://books.google.com/books?id=66hZAAAAMAAJ&q=%22daniel+pearl%22&dq=%22daniel+pearl%22&ei=Og9lS9PFMqq6yQSRipmUDw&client=firefox-a&cd=3 Who Killed Daniel Pearl?]*, Melville House Publishing, 2003. 
* Pearl, Daniel, *[https://books.google.com/books?id=BInS_EkHIUsC&printsec=frontcover&dq=%22daniel+pearl%22&ei=Og9lS9PFMqq6yQSRipmUDw&client=firefox-a&cd=1#v=onepage&q=&f=false At Home in the World: Collected Writings from the Wall Street Journal]*, New York: Free Press, June 2002. 
* Pearl, Mariane; Crichton, Sarah. *[https://books.google.com/books?id=pa60WVcFsWkC&pg=PP1&dq=%22daniel+pearl%22&ei=Og9lS9PFMqq6yQSRipmUDw&client=firefox-a&cd=4#v=onepage&q=%22daniel%20pearl%22&f=false A Mighty Heart: The Brave Life and Death of My Husband, Danny Pearl]*, New York: Scribner, 2003. 
* Pearl, Ruth i Judea, ur. *I Am Jewish: Personal Reflections Inspired by the Last Words of Daniel Pearl*. Jewish Lights Pub., januar 2004. 

## Vanjske veze

*  The Daniel Pearl Foundation 
*  A Selection of Daniel Pearl's Work, The Wall Street Journal
*  Daniel Pearl International Journalism Institute, IDC Herzliya
Tavisupleba

**Tavisupleba** je nacionalna himna Gruzije, a u prijevodu znači Sloboda. Postala je službenom himnom 2004. godine, pet mjeseci nakon Revolucije ruža.

## Reference
Bitka za logor Jarmuk (2015)

**Bitka za logor Jarmuk 2015.** (arapski *معركة مخيم اليرمو ك2015*) izbila je aprila 2015. u sklopu rata u Siriji kada je Islamska Država Irak i Levant (ISIL) napala logor Jarmuk koji se nalazio pod kontrolom sirijske opozicije. Izbjeglički logor Jarmuk je četvrt južnog Damaska koji je dom najvećoj zajednici palestinskih izbjeglica u Siriji.

17. 12. 2012., Slobodna sirijska armija (FSA) i antivladini Palestinci su preuzeli kontrolu nad logorom. Nakon teških borbi, FSA i sirijske snage su se dogovorili da će Jarmuk ostati neutralna, demilitarizirana zona, ali su sporadični okršaji nastavljeni. Sirijska vlada je držala Jarmuk pod opsadom dvije godine, te je 200 osoba umrlo od gladi tokom 2014. zbog toga.

1. 4. 2015., ISIL je napao Jarmuk iz četvrti Al-Aswad, ali su ih otjerali palestinski i sirijski pobunjenici. Ipak, ISIL je 4. 4. opet napao četvrt i zauzeo 90% područja. Zbog mržnje prema sirijskoj vladi koja iz je izgladnjivala, ali i sirijskoj opoziciji koja se "igrala politike sa režimom umjesto da se suočava s njim", stanovnici četvrti su se pridružili ISIL-ovcima.

5. 4. Jaysh al-Islam je tvrdio da je al-Nusra Front njegovim borcima zabranio pristup logoru a da je al-Nusra istovremeno pustila ISIL u logor. Sirijska vojska je bombardirala logor sa 13 bačva bombi. 2 000 civila je evakuirano iz logora od ISIL-ova napada. Provladine palestinske frakcije, kao što su Popularni front za oslobođenje Palestine, su pokrenule napad na ISIL. Usprkos tome, ISIL je u jednom trenutku zauzeo 95% četvrti.

12. 4. Jaysh al-Islam je pokrenuo protunapad na ISIL, te su smanjili kontrolu četvrti pod kontrolom ISIL-a na 80%. Borci al-Nusra Fronta je prebjeglu u redove ISIL-a, te su te dvije skupine zajedno surađivale u četvrti. Palestinska opozicijska frakcija Aknaf Bai al-Maqdis se rasformirala i pridružila vladi Sirije. Zbog borbi, ISIL se povukao iz četvrti al-Qaboun i Barzah

## Povezano
* Bitka za logor Jarmuk (decembar 2012)

## Izvori
Balatonfüred

**Balatonfüred** čita se *Balatonfired* (njemački: *Bad Plattensee*) je grad na jugozapadu Mađarske od 13,224 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Veszprém.

## Geografija

Balatonfüred leži na sjevernoj obali Jezera Balaton, udaljen desetak km južno od Veszpréma.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano pod imenom Füred - 1211., kao feud obližnjeg samostana Tihany.
Füred se stao razvijati od 18. vijeka, a od 70-ih Balatonfüred ima reputaciju centra Rivijere sjeverne obale.

## Pobratimski gradovi

* , Castricum
* , Kouvola
* , Germering
* , Opatija
* , Covasna

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Balatonfüreda''
Békés

**Békés** čita se *Bekéš* (rumunjski: *Bichiș*, njemački: *Bekesch*) je grad na jugoistoku Mađarske od 19,433 stanovnika.

Békés administrativno podpada pod Županiju Békés, u kojoj je četvrti grad po veličini,  nakon prijestolnice Békéscsabe, Gyule i Orosháze.

## Geografija

Békés leži na rijeci Körös, udaljen oko 10 km sjeverno od Békéscsabe.

## Historija

Békés je izrastao oko istoimenog zamka tokom 12. vijeka.

Između 1566. - 1695. Békés je bio pod osmanskom  okupacijom. Intenzivnije se počeo razvijati od 18. vijeka, sa vrhuncem početkom 19. vijeka, ali je nakon tog toliko nazadovao da mu oduzet status grada, koji mu je vraćen tek 1973.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Bekesa''
Balatonfűzfő

**Balatonfűzfő** je gradić na jugozapadu Mađarske od 4,142 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Veszprém.

## Geografija

Balatonfűzfő leži na sjevernom uglu Jezera Balaton, udaljen desetak km južno od Veszpréma.

## Historija

Sve do kraja 20. vijeka, Balatonfűzfő bio je selo, tek - 1990. dobio je status općine. a 2000. i  status grada.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Balatonfűzfőa''
Balatonalmádi

**Balatonalmádi** čita se *Balatonalmadi* je grad na jugozapadu Mađarske od 8,535 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Veszprém.

## Geografija

Balatonalmádi leži na sjevernoj obali Jezera Balaton, udaljen desetak km južno od Veszpréma.

## Historija

Balatonalmádi je novi grad, koji se rodio tek u drugoj polovici  20. vijeka, ekspanzijom turizma. Prvi korak bilo je ujedinjenje tadašnjih sela Balatonalmádi 
i Káptalanfüred - 1952., a drugi ujedinjenje Balatonalmádija i Vörösberényja 1971. Mjesto se isprva zvalo Almádi, a kasnije Almádi-puszta.

Od 1961. Balatonalmádi je službeno priznat kao kupališno mjesto i lječilište.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Balatonalmadija''
Psou

**Psou** (gruz.: ფსოუ, abhaski: Ҧсоу, rus.: Псоу) je rijeka u području Zapadnog Kavkaza. Cijelom dužinom svoga tijeka njeno korito predstavlja granicu između Ruske Federacije i Republike Abhazije.

Rijeka Psou izvire na južnim obroncima planine Agepsta u planinskom sustavu Velikog Kavkaza, na nadmorskoj visini od 3.256 metara. Ukupna dužina vodotoka je 53 km, a površina slijevnog područja 421 km². Ulijeva se u Crno more na oko 8 km južno od ušća rijeke Mzimta, u najjužnijim dijelovima grada Sočija. Zajedno sa Mzimtom svojim nanosnim materijalom formirala je prostranu aluvijalnu Imeretinsku nizinu.

## Izvori
Rioni

**Rioni** (gruz.: რიონი Rioni, grč.: Φᾶσις Phasis) je najveća rijeka u zapadnoj Gruziji. Izvire na Kavkazu, teče prema zapadu i ulijeva se u Crno more u blizini grada Poti. Na njezinim obalama leži grad Kutaisi. Ova rijeka antičkim Grcima je poznata pod nazivom Fasis ili Fazis (grč. Φάσις) i prvi put je spomenuta od strane Hesioda. Sokrat je smatrao da se tada poznati svijet pruža od Herkulovih stupova (Gibraltar) do rijeke Fasis.

Ptica fazan je dobila ime po ovoj rijeci, jer je prvi put otkrivena na ovom području.

## Izvori
Szentes

**Szentes** čita se *Senteš* je grad na jugoistoku Mađarske od 27,898 stanovnika.

On je treći po veličini grad u Županiji Csongrád, pod koju 
administrativno podpada, nakon Szegeda i Hódmezővásárhelya.

## Geografija

Szentes leži duž obala rukavca Tise - *Kurca*, udaljen 50 km sjeveroistočno od Szegeda.

## Historija

Po nekim pretpostavkama Atilin legendarni logor koji je on koristio između 433. - 453. nalazio se na terenu današnjeg  Szentesa, negdje kod ušća Körösa u Tisu.

Najraniji pisani dokument u kom se mjesto spominje pod imenom *Kurca* (Curicea) je povelja iz 1075.

Pod imenom - *Scenthus* se prvi put spominje - 1332., u dokumentu vezanom uz podjelu zemlje.

Szentes se brzo razvijao za vladavine cara Ferdinanda I., tad se - 1564. navodi kao trgovište.

Szentes je od 1878. postao administrativni centar nekadašnje Županije Csongrád, koja je egzistirala do 1918.

## Pobratimski gradovi

* , Bačka Topola
* , Buñol
* , Dumbrăviţa (Timiș)
* , Hof Ashkelon
* , Kaarina
* , Markgröningen
* , Sankt Augustin
* , Skierniewice

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Szentesa''
Florinda Bolkan

**Florinda Bolkan** (rođena kao **Florinda Soares Bulcão**; 15. februar 1941 -) je brazilska glumica, najpoznatija po nizu zapaženih nastupa u evropskim filmovima početkom 1970-ih.

Bolkan je glumačku karijeru zahvaljujući grofici Marini Cicogni, filmskoj producentici sa kojom je bila u ljubavnoj vezi.

## Filmografija

### Film

### Televizijski nastupi

## Izvori

## Vanjske veze

* Official website
* 
* Florinda Bolkan at Cult Sirens
Compañeros (razvrstavanje)

**Compañeros** može označavati: 
* ***[[Vamos a matar compañeros]]***, italijansko-špansko-zapadnonjemački vestern-film iz 1970. godine, u međunarodnoj distribuciji poznat kao *Compañeros*
* ***[[Compañeros (TV serija)|Compañeros]]***, španska TV-serija (1998-2002).
* ***[[Compañeros (film, 1936)|Compañeros]]***, argentinski igrani film iz 1936. godine, rež. Gerardo Húttula.
* ***[[¡Compañeros!]]***, španski dokumentarni film iz 2004. godine, rež. Catherine Ulmer.
Vamos a matar compañeros

***Vamos a matar compañeros*** (), poznatiji pod skraćenim naslovom ***Compañeros*** () je italijansko-špansko-zapadnonjemački vestern film snimljen u režiji Sergija Corbuccija, koji se smatra jednim od najpoznatijih ostvarenja špageti vesterna, ali i njegovog politički intoniranog podžanra poznatog kao zapata western.

Naslovni protagonisti, koje tumače Franco Nero i Tomas Milian, su švedski trgovac oružjem i siromašni meksički seljak koji se u kaosu Meksičke revolucije udružili kako bi pomogli idealističkom profesoru (čiji lik tumači Fernando Rey) koji vodi vlastiti revolucionarni pokret. Radnja prikazuje kako se pri tome suprotstavljaju kako korumpiranom pobunjeničkom vođi (koga tumači José Bódalo), tako i američkoj vladi i najamniku (koga tumači Jack Palance).

Zbog sličnosti teme i likova, ali i glumačke postave, *Vamos a matar compañeros* se često uspoređivao sa *[[Il mercenario]]*, ranijim Corbuccijev zapata wsternom. Kritičari su, međutim, u scenariju pronašli daleko veći uticaj Leoneovog znamenitog filma *[[Dobar, loš, zao]]*, odnosno prikaz nekoliko različitih likova koje kompleksan zaplet spaja u kaosu građanskog rata. Iako je Corbucci, kao i u mnogim sličnim ostvarenjima, nastojao izraziti svoj radikalno lijevi stav i kroz historijske alegorije kritizirati američku politiku prema Trećem svijetu, publici je daleko više imponirala kombinacija akcije i humora, odnosno kvalitetno sparivanje Franca Nera i Tomasa Miliana. Nero, međutim, nije bio zadovoljan sa Corbuccijevom režijom te je ubuduće nastojao izbjegavati angažman u njegovim filmovima.

## Uloge
*Franco Nero ... Yodlaf "Penguin" Peterson
*Tomas Milian ... El Vasco ("Bask")
*Jack Palance ... John
*Fernando Rey ... Prof. Xantos
*Iris Berben ... Lola
*José Bódalo (kao Francisco Bodalo) ... Gen. Mongo
*Eduardo Fajardo (kao Edoardo Fajardo) ... Pukovnik
*Karin Schubert ... Zaira
*Gino Pernice (kao Luigi Pernice) ... Tourneur
*Gerard Tichy ... Poručnik
*Álvaro de Luna ... Johnov suučesnik
*Tito García ... Pepito Tigrero
*Lorenzo Robledo ... Kapetan Jim

## Reference

## Vanjske veze
*
Aerodrom Tbilisi

**Zračna luka Tbilisi** (stari naziv **Zračna luka Novoalexeyvka**
IATA kod: **TBS**, ICAO kod: **UGTB**) je glavni međunarodni aerodrom u Gruziji, nalazi se 17&nbsp;km jugoistočno od glavnog grada Tbilisija.

Prva zgrada terminala zračne luke izgrađena je 1952. godine u  staljinističkom stilu, arhitekt je bio V. Beridze. Novi terminal je dovršen 1990. godine, osmišljen u ineracionalnom stilu. Godine 1981. Zračna luka Tbilisi bila je 12. po veličini u Sovjetskom Savezu, sa 1.478.000 putnika na središnjim linijama, odnosno na letovima unutar SSSR-a. Godine 1998. broj putnika je pao na 230.000 godišnje.
U februaru 2007. završen je projekt obnove aerodroma, do koje vodi željeznička pruga te avenija Georgea W. Busha.

Zračna luka ima suvremeni i funkcionalni dizajn. To je osmišljeno kako bi osigurao optimalan protok putnika i prtljage od parkinga do zrakoplova, s 25.000 kvadratnih metara ukupne korisne površine. Godine 2014. zabilježeno je 1.575.386 putnika godišnje, što je povećanje za  9.7% u odnosu na predhodnu godinu.

## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica
Bijelo sunce pustinje

***Bijelo sunce pustinje*** () je sovjetski pustolovni film snimljen u režiji Vladimira Motilja i premijerno prikazan 1970. godine, poznat kao jedno od najpopularnijih ostvarenja u historiji sovjetske kinematografije i najpoznatije ostvarenje specifično sovjetskog žanra poznatog kao *[[ostern]]*.

Protagonist, čiji lik tumači Anatolij Kuznjecov, je usamljeni pripadnik Crvene armije koji krajem post-revolucionarnog građanskog rata na istočnoj obali Kaspijskog mora dobija zadatak čuvati harem koga su njegovi drugovi zarobili od Crnog Abdulaha (čiji lik tumači Kahi Kasaze), vođe grupe basmača (lokalnih muslimanskih pobunjenika). Radnja prikazuje kako u jedinu pomoć u borbi protiv Abdulaha pružaju Vereščagin (čiji lik tumači Pavel Luspekajev), bivši carski oficira i Sajid (čiji lik tumači Spartak Mišulin), lokalni žitelj koji se želi osvetiti Abdulahu za smrt porodice.

*Bijelo sunce pustinje* se snimao nekoliko godina, a originalno je ponuđen tada najpoznatijim sineastima kao što su Andrej Tarkovski i Andrej Končalovski. Oni su ga, međutim, odbili, držeći da je scenario previše žanrovski sličan vesternu, odnosno da takav projekt mogu napraviti jedino američki glumci ili režiseri. Na kraju je projekt prihvatio Motilj, shvativši ga kao priliku da ponovno stekne naklonost vlasti koju je izgubio svojim prethodnim filmom *[[Ženja, Ženječka i kaćuša]]*. Motilj se za film spremao temeljito proučavajući klasične vesterne, ali ih nastojeći prilagoditi njihovu ikonografiju sovjetskoj historiji i ideologiji. Muziku za film je napisao Isak Švarc, a što je uključilo naslovnu pjesmu "Vaša ekscelencija, gospođa Sreća" kojoj je stihove napisao popularni pjesnik Bulat Okudžava. U filmu se vješto kombinirala akcija, sentimentalizam i humor.

Prije službene premijere je film u svojoj dači pregledao tadašnji sovjetski vođa Leonid Brežnjev, te je sa njime bio oduševljen. Slično je bilo i sa publikom, koja ga je učinila drugim najgledanijim filmom godine u sovjetskim kinima (iza ratnog spektakla *[[Oslobođenje (filmska serija)|Oslobođenje]]*. Uspjeh filma se ogledao i u tome da su mnogi dijalozi filma postali dio svakondevnog govora u sovjetsko i post-sovjetsko doba, te da su pojedinim likovima iz filma dizani spomenici širom bivšeg SSSR-a. Jednu od kopija filma je sovjetski kozmonaut Aleksej Leonov doveo na kozmodrom Bajkonur i ustanovio običaj da se film gleda prije svakog lansiranja sa ljudskom posadom.

## Izvori

## Vanjske veze
*
*Final script (in Russian)
*''White Sun of the Desert'' na Mosfilm site (with English subtitles)
*Karaoke version of Vereschagin's song, with lyrics (in Russian)
Oslobođenje (filmska serija)

***Oslobođenje*** (; ; ) je ciklus od pet sovjetsko-istočnonjemačko-poljsko-italijansko-jugoslavenskih ratnih filmova snimljenih u režiji Jurija Ozerova i premijerno prikazanih od 1970. do 1971. godine. U njima se prikazuju posljednje dvije godine Drugog svjetskog rata u Evropi, bilo kroz najvažnije bitke i političke događaje, bilo kroz sudbine nekoliko pripadnika Crvene armije. Film, koji je velikim dijelom nastojao sovjetskoj, ali i međunarodnoj publici, pružiti tadašnju službenu sovjetsku verziju ratnih događaja, je poznat kao jedno od najskupljih, najambicioznijih i najspektakularnijih ostvarenja u historiji sovjetske kinematografije, ali i ratnog žanra uopće.

## Filmovi
****Vatrena duga*** ili ***Vatrena izbočina*** prikazuje događaje pred i za vrijeme znamenite Kurske bitke 1943. godine, kada je nacistička Njemačka izvela posljednju veliku ofanzivu na Istočnom frontu; 
****Proboj*** prikazuje događaje od savezničkog iskrcavanja na Siciliju i pada Benita Mussolinija preko sovjetske ofenzive u Ukrajini do oslobađanja Kijeva i Teheranske konferencije krajem 1943. godine;
****Pravac glavnog udara*** prikazuje veliku sovjetsku ofenzivu u ljeto 1944. kojom je oslobođena Bjelorusija, a koja je koincidirala sa zavjerom protiv Hitlera.
****Bitka za Berlin*** prikazuje veliku sovjetsku ofenzivu kojom se u prvim mjesecima 1945. prodrlo u Njemačku, kao i ulazak sovjetskih snaga u Berlin.
****Posljednji juriš*** prikazuje posljednje dane borbi za Berlin, te samoubistvo Adolfa Hitlera i kapitulaciju njemačkih snaga.

## Vanjske veze
* , ,  and ,  and  on Mosfilm's official YouTube channel.
* A 2005 television interview with Dilara Ozerova.
* A 2011 television interview with Dilara Ozerova.
* Stills related to ''Liberation'' on RIA Novosti's photographs archive.
* 
* ''Liberation'' on Kino-Teatr.ru.
**[http://www.flimmerkiste.bplaced.net/4971.htm Liberation]* on Ostfilm.de.
Charles Brackett

**Charles William Brackett** (Saratoga Springs, New York, 26. 11. 1892. – Beverly Hills, California, 9. 3. 1969.) bio je američki filmski scenarist, producent, romanopisac. Najpoznatiji je po dugoj suradnji sa režiserom Billyem Wilderom. Dobio je Oscar za najbolji izvorni scenarij tri puta: prvi put za Wilderov film o alkoholičaru, *[[Izgubljeni vikend]]* iz 1945., i drugi put za Wilderov film o posrnuloj filmskoj zvijezdi, *[[Bulevar sumraka]]* iz 1950. Treći pozlaćeni kipić u istoj kategoriji dobio je za film *[[Titanic (1953 film)|Titanic]]* iz 1953., koji je režirao Jean Negulesco.

Ostali značajniji filmovi za koje je napisao scenarij su *[[Ninotchka]]* (1939),  *[[The Major and the Minor]]* (1942), *[[Five Graves to Cairo]]* (1943), *[[Niagara (film)|Niagara]]* (1953) i *[[The King and I (1956 film)|The King and I]]* (1956).

## Reference

## Vanjske veze
*
Journal of Ethnopharmacology

***Journal of Ethnopharmacology*** je recenzirani akademski časopis koji se izdaje 18 puta godišnje. Časopis pokriva disciplinu narodne medicine i njenu upotrebu biljaka u liječenju.

## Vanjske veze
* 
* International Society for Ethnopharmacology
Bijeg (film, 1971)

***Bijeg*** () je sovjetski igrani film snimljen u režiji Aleksandra Alova i Vladimira Naumova i premijerno prikazan početkom 1971. godine. Predstavlja adaptaciju istoimene drame Mihaila Bulgakova, djelomično inspirirane autorovim iskustvima na kraju građanskog rata. Film se sastoji od dva dijela; prvi dio prikazuje kako se godine 1920. grupa pripadnika i simpatizera kontrarevolucionarnog bijelog pokreta na Krimu suočava sa napredovanjem boljševičke Crvene armije i dilemom da li pružiti uzaludni otpor ili ne; drugi dio prikazuje njihov život u emigraciji u Istanbulu i Parizu 1920-ih.

*Bijeg* je dijelom snimljen u nastojanju da se obilježi 50. obljetnica završetka građanskog rata odnosno konsolidacije sovjetske vlasti; zbog toga su Alov i Naumov za film uspjeli osigurati ne samo ogromne svote novca i korištenje zapadnih lokacija. Alov i Naumov su također film zamislili kao film, koji bi zbog sličnosti teme i likova, trebao predstavljati svojevrsni sovjetski odgovor na *[[Doktor Živago (film)|Doktor Živago]]*. U tu svrhu su, iako je *Živago* zbog navodno antisovjetskog sadržaja bio zabranjen za prikazivanje u SSSR, uspjeli nabaviti kopije te ih privatno prikazati glavnim glumcima i članovima ekipe. Tokom produkcije je *Bijeg*, isto kao i predložak, zbog toga što građanski rat prikazuje iz perspektive poražene strane, na sebe navukao neprijateljski stav službenih partijskih ideologa. Od odlaska u bunker je navodno spašen tek zahvaljujući tome što su Alov i Naumov uspjeli izlobirati njegovo puštanje u kino-dvorane igrajući partiju dominoa zajedno sa nekoliko članova Politbiroa. Osim u SSSR je prikazan i na Kanskom festivalu gdje je dobio pohvale.

## Vanjske veze
* 
* «Бег»  на Рускино.ру
*
Tomáš Rosický

**Tomáš Rosický** (Prag, 4. listopada 1980.) je češki nogometaš i reprezentativac koji trenutno igra za Spartu Prag. Vezni igrač, Rosický je zbog svojih sposobnisti orkestriranja igre dobio nadimak "Mali Mozart". 

Svoju profesionalnu karijeru započeo je u rodnom gradu, igrajući tri sezone za Spartu Prag u češkoj ligi prije nego je 2001. godine prešao u Borussiju Dortmund. Iznos od 25,000,000DM kojeg je Borussia platila Sparti bio je, svojedobno, rekordni iznos transfera plaćen od strane jednog njemačkog kluba. Nakon pet sezona potpisao je za Arsenal, za kojeg je skupio preko 200 nastupa, među kojima je i finale FA Kupa 2014. godine. Ipak, zbog čestih ozljeda posljednjih je godina sve rjeđe igrao. 

Na međunarodnom nivou, Rosický je za reprezentaciju debitirao 2000. godine te je 2006. postao reprezentativni kapetan. Sudjelovao je na tri UEFA Eura te na Svjetskom prvenstvu 2006. godine. Dana 12. lipnja 2015. je skupio 100. nastup za reprezentaciju.
Ennio de Concini

**Ennio de Concini** (Rim; 9. 12. 1923. – 17. 11. 2008.) bio je talijanski scenarist i  filmski režiser. Dobio je Oscar za najbolji izvorni scenarij za film *[[Razvod na talijanski način]]* 1962.

Ostali filmovi za koje je napisao scenarij su *[[The Red Tent (film)|The Red Tent]]* (1969),  *[[The Twist (film)|The Twist]]* (1976), *The Four of the Apocalypse* (1975), ** (1973), *[[Battle of the Worlds]]* (1961), *[[Black Sunday (1960 film)|Black Sunday]]* (1960), *[[Long Night in 1943]]* (1960), *[[Il Grido]]* (1957), *[[War and Peace (1956 film)|War and Peace]]* (1956) i *[[Mambo (film)|Mambo]]* (1954).

## Reference

## Vanjske veze
*
Hrvatska pošta

**Hrvatska pošta**, skraćeno HP, je hrvatska državna firma čija je osnovna delatnost prijem, prenos i dostava poštanskih pošiljki na teritoriji Hrvatske. Sadašnji pravni oblik ima od 1999. posle podele Hrvatskih pošta i telekomunikacija (HPT) na Hrvatske pošte d. d. i Hrvatske telekomunikacije d. d. (Hrvatski Telekom).

## Istorijat
Prva moderna pošta u Hrvatskoj je osnovana 1848. donošenjem akta u narodnoj skupštini tadašnjeg Kraljevstva Dalmacije, Hrvatske i Slavonije. Pošta je osnovana pod nazivom Vrhovno hrvatsko-slavonsko upraviteljstvo pošta, sa sedištem u Zagrebu. 1904. godine pošta se useljava u novu zgradu u kojoj je i danas. Posle više adaptacija i rekonstrukcija zgrada pošta ima sadašnji izgled od 1958. godine. Od 1918. do 1941. funkcioniše u okviru PTT Kraljevine Jugoslavije. Od 1945. do 1991. funkcioniše u okviru Zajednice jugoslovenskih PTT. Od 1992. funkcioniše samostalno pod nazivom Hrvatske pošte i telekomunikacije skraćeno HPT. 1999. g. Dolazi do podele HPT-a na Hrvatsku poštu i Hrvatske telekomunikacije i od tada pošta ima sadašnje ime.

## Poslovanje
**Hrvatska pošta** ima širok spektar usluga od kojih je su najvažnije:
* Poštanske usluge
* HPEkspres (Brza pošta)
* Finansijske usluge

## Galerija

Datoteka:Poštanski_sandučić.jpg|Poštansko sanduče HP-a.
Datoteka:Poštanski_kombi_Zagreb.jpg|Poštanski kombi.


## Reference

## Vanjske veze
* http://www.posta.hr/
Seven Up (razvrstavanje)

**Seven Up** ili **7 Up** može označavati:

*7 Up, bezalkoholno piće
*Seven Up (bend), bosanskohercegovačka rock grupa
*Seven Up (roman), roman američke književnice Janet Evanovich iz 2001. godine
**Seven Up!*, britanski televizijski dokumentarni film iz 1964. godine, prvi iz znamenite serije *[[Up Series|Up]]*
7 Up

**7 Up** je gazirano piće s okusom limuna i limete. *Dr Pepper Snapple Group* proizvodi 7 Up unutar SAD-a, a *[[PepsiCo]]* izvan SAD-a. Osmislio ga je Charles Leiper Grigg 1929. pod nazivom *Bib-Label Lithiated Lemon-Lime Soda*.

## Inačice
Trenutno dostupne inačice:
* **7 Up Free** ne sadrži šećer, kofein, umjetna bojila ni konzervanse. Prodaje se u Argentini, Ujedinjenom Kraljevstvu, Irskoj, Ujedinjenim Arapskim Emiratima, Pakistanu, Nizozemskoj, Islandu, Finskoj, Norveškoj i Urugvaju.
* **7 Up Ten** je predstavljen u 2013. godini i sadrži 10 kalorija.
* **7 Up Retro** je predsavljen u 2011. godini  i koristio šećer kao zaslađivač.
* **7 Up Light** je dijetna verzija 7 Up-a prodavana na mnogim tržištima svijeta.
* **7 Up [[Limeta|Lime]]** se prodaje u SAD-u i Argentini. Argentinska verzija sadrži 5% limete, a američka verzija slabije je gazirana.
* **7 Up [[Trešnja|Cherry]]** se prodaje u Ujedinjenom Kraljevstvu. Recept nije isti kao za *Cherry 7 Up*.
* **Tropical 7 Up** ima okus ananasa i manga. Predstavljen je u 2014. i dostupan je na ograničeno vrijeme.
* **Diet 7 Up** je isprva predstavljen 1963. kao *Like*. U narednim godinama mijenjao je ime nekoliko puta. Današnje ime dobio je 1979. Prodaje se u SAD-u.
* **Cherry 7 Up** je predstavljen 1987. kao 7 Up s okusom trešnje. Povučen je s američkog tržišta u 2012. godini. Ponovno se prodaje od 2013. godine, ali s izmjenjenim receptom.
* **Diet Cherry 7 Up** sadrži 2% manje sastojaka. Određeno vrijeme bio je povučen s tržišta, ali je vraćen zbog popularnosti.
* **[[Naranča|Orange]] 7 Up** je 7 Up s okusom naranče koji se prodaje u Austriji i Nizozemskoj. U devedesetim godinama prošlog stoljeća bio je dostupan i u Norveškoj.
* **[[Malina|Raspberry]] 7 Up** je 7 Up s okusom maline. Danas se prodaje u nekolicini južnoazijskih država (npr. u Singapuru).

## Izvori
Lista epizoda NCIS: Los Angeles

****** je Američka televizijska serija koja je premijerno emitovana na kanalu CBS 22. septembra 2009. godine. Serija je smeštena u Los Angeles u Californiji i prati rad članova Ureda za Specijalne Projekte, odeljenja Mornaričko-zločinsko istraživačke službe za tajne zadatke. Program i likovi su predstavljeni u dvodelnoj epizodi tokom šeste sezone serije NCIS 28. aprila i 5. maja 2009. godine.

11. maja 2015. godine CBS je produžio seriju za sedmu sezonu. 25. marta 2016. godine produžena za osmu sezonu. 23. marta 2017. godine produžena za devetu sezonu. 18. aprila 2018. godine produžena za desetu sezonu.

Od 19. maja 2019. godine serija *NCIS: Los Angeles* broji 10 sezona i 240 epizoda.

## Pregled

}
|}

## Epizode
### Uvod (2009)

### Sezona 1 (2009–10)

Chris O'Donnell, Peter Cambor, Daniela Ruah, Adam Jamal Craig, Linda Hunt i James Todd Smith ulaze u glavnu postavu. Peter Cambor i Adam Jamal Craig napuštaju glavnu postavu na kraju sezone odnosno 21. epizode.

### Sezona 2 (2010–11)

Na početku druge sezone Peter Cambor je unazađen u epizodne uloge. Eric Christian Olsen, koji se epizodno pojavljivao u prošloj sezoni, je unapređen u glavnu postavu. Renée Felice Smith, koja se epizodno pojavljivala od epizode "Posebna dostava" do epizode "Dostava (2. deo)", je unapređena u glavnu postavu u epizodi "Nered".

### Sezona 3 (2011–12)

### Sezona 4 (2012–13)

### Sezona 5 (2013–14)

Miguel Ferrer se na početku sezone pridružio glavnoj postavi.

### Sezona 6 (2014–15)

### Sezona 7 (2015–16)

### Sezona 8 (2016–17)

Miguel Ferrer je umro tokom snimanja ove sezone i poslednja epizoda u kojoj se pojavio je bila "Naplata".

### Sezona 9 (2017–18)

Nia Long se pridružila glavnoj postavi na početku sezone.

### Sezona 10 (2018–19)

Nia Long je napustila glavnu postavu nakon epizode "Plaćenici (5. deo)".

### Sezona 11 (2019–20)

## Napomena

## Vanjske veze
Balatonkenese

**Balatonkenese** je turistički gradić na jugozapadu Mađarske od 2,576 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Veszprém.

## Geografija

Balatonkenese leži na sjeveroistočnoj obali Jezera Balaton, udaljen 100 km južno od Budimpešte.

## Historija

Balatonkenese je izrastao u turističko naselje krajem 19. vijeka, kad je taj dio obale uređen.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Balatonkenesea''
Mosonmagyaróvár

**Mosonmagyaróvár** čita se *Mošonmađarovar* (njemački: *Wieselburg-Ungarisch Altenburg*) je grad na zapadu Mađarske od 32,752 stanovnika

Mosonmagyaróvár administrativno podpada pod Županiju Győr-Moson-Sopron u kojoj je treći grad po veličini,  nakon Győra i Soprona.

## Geografija

Mosonmagyaróvár leži nedaleko od granice s Austrijom, na rijeci Leithi protoci Dunava.

## Historija

Mosonmagyaróvár što doslovno prevedeno znači *Stari Grad*, je zapravo novi grad, - formiran tek 1939. spajanjem Mosona, koji je bio stari grad (njemački: *Wieselburg*) i Magyaróvára (*Ungarisch-Altenburg*).

## Pobratimski gradovi

* , Beregove
* , Hattersheim am Main
* , Neusiedl am See
* , Pezinok
* , Piotrków Trybunalski
* , Šamorin
* , Senjec
* , Sfântu Gheorghe
* , Stockerau

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Mosonmagyaróvára''
Kiskunfélegyháza

**Kiskunfélegyháza** čita se *Kiškunfeleđhaza* (njemački: *Feulegaß*, kasnije *Felegyhaza*) je grad u sredini Mađarske od 29,153 stanovnika.

Kiskunfélegyháza administrativno podpada pod Županiju Bács-Kiskun, u kojoj je treći grad po veličini, nakon prijestolnice Kecskeméta i Baje.

## Geografija

Kiskunfélegyháza leži na sredini Velike mađarske nizine Körös, udaljena oko desetak km južno od Kecskeméta i oko 130 km od Budimpešte.

## Historija

Nakon Mongolske invazije u 13. vijeku, taj kraj je potpuno opustio pa je kralj Bela IV. pozvao Kumane da se tu nasele. Njihovo naselje zvalo se - Feledház, ali je ono uništeno za osmanske invazije 1526., pa je kraj ponovno opustio. Ponovno je koloniziran nakon oslobođenja krajem 17. vijeka.

Kraljica Marija Terezija smjestila je 1753. sud i zatvor u Kiskunfélegyházu, pa mu je 1774 dodjelila i status grada.

Kao uspomena na Kumane, ostalo je ime grada, je je ono sintagma od riječi - *kiskun* (kiskunság) = mala Kumanija i riječi *félegyháza* = polu crkva.

## Privreda
Kiskunfélegyháza je centar bogatog poljoprivrednog kraja, poznatog po uzgoju kukuruza, duhana, voća i grožđa.

## Pobratimski gradovi

* , Braunfels
* , Sighişoara
* , Kjellerup
* , Die
* , Eeklo
* , Feltre
* , Corund

## Značajne osobe

* Sándor Petőfi, mađarski pjesnik

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Kiskunfelegyhaze''