open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liberalna stranka Kanade

**Liberalna stranka Kanade** (engleski *The Liberal Party of Canada*, francuski *Parti libéral du Canada*) je kanadska politička stranka osnovana zajedno s osnutkom kanadske Konfederacije godine 1867.

Dok je prvih trideset godina bila u opoziciji prema vladajućoj Progresivnoj konzervativnoj stranci, veći dio 20. vijeka je bila na vlasti u Kanadi, a svaki od njenih vođa je barem jednom obavljao mandat kanadskog premijera. Zbog toga je često nazivaju "prirodnom vladajućom strankom".

Po svojoj ideologiji i političkom programu kanadska Liberalna stranka okvirno pripada političkom centru, ali je primjetno lijevije orijentirana u odnosu na američku Demokratsku stranku, s kojom se ponekad uspoređuje. S druge strane od nje je danas u Kanadi lijevije orijentirana Nova demokratska stranka.

Liberalna stranka je na vlasti bila od godine 1993. do parlamentarnih izbora 2006. godine prilikom kojih je poražena od strane Konzervativne stranke. Nakon izbora 2011. godine završila je na trećem mjestu, iza NDP koja joj je oduzela status službene opozicije.
Nova demokratska stranka (Kanada)

**Nova demokratska stranka** (engleski *The New Democratic Party*, francuski *Nouveau Parti démocratique*) je lijeva politička stranka koja djeluje u Kanadi i zalaže se različite forme socijaldemokracije i demokratskog socijalizma.

Osnovana je godine 1961. te sudjeluje na federalnim i provincijskim izborima. U kanadskom Domu zastupnika njeni zastupnici predstavljaju lijevo krilo kanadskih birača, dok Liberalna i Konzervativna stranka zastupaju centar i desnicu.

NDP je članica Socijalističke internacionale.

NDP je sve donedavno podržavala manjinsku vladu Paula Martina, ali je krajem 2005., u svjetlu korupcijskih skandala, tu podršku povukla te ishodila parlamentarne izbore na kojima je u januaru 2006. pobijedila Konzervativna stranka. Poslije je podržavala manjinske vlade konzervativnog premijera Stephena Harpera, ali dva puta ishodila njen pad - 2008. i 2011. godine.

Na izborima 2011. je doživjela veliki uspjeh i izbila na drugo mjesto ispred liberala, a iza pobjedničkih konzervativaca, dobivši status službene opozicije u federalnom Parlamentu.
Jack Layton

The Honourable **John Gilbert "Jack" Layton**, PC, MP, Ph.D (Hudson, Québec 18.7. 1950. - Toronto, 22.8. 2011.) je socijaldemokratski političar iz Kanade, te bivši gradski vijećnik i zamjenik gradonačelnika Toronta. Bio je vođa Nove demokratske stranke (NDP). Na izborima 28.6. 2004. Bio je član kanadskog Parlamenta i zastupao izborni okrug Toronto-Danforth.

Godine 2011. je NDP pod njegovim vodstvom ostvarila veliki uspjeh, izbivši na drugo mjesto ispred dotada dominatnih liberala i prvi put dobivši status službene opozicije.

## Izvori
Paul Martin

The Right Honourable **Paul Edgar Philippe Martin**, PC, MP, BA, LLB (rođen 28.8. 1938. u Windsoru, Ontario) je trenutni, 21. po redu, premijer Kanade. 

Na tu je dužnost izabran 12.12. 2003, naslijedivši Jean Chretiena na čelu Liberalne stranke Kanade. 28.6. 2004. je stranku vodio na izborima na kojima je osvojila 135 od 308 mjesta u kanadskom Domu zastupnika. Nakon toga je Martin formirao manjinsku vladu uz podršku ljevičarske Nove demokratske stranke. No, za vrijeme njegovog mandata su polako počeli izbijati detalji o velikom korupcijskom skandalu u koji su upetljani mnogi funkcioneri njegove stranke. Zbog toga je NDP objavila kako će tražiti glasanje o povjerenju, što se i dogodilo 28.11. 2005. te je Martinova vlada izgubila povjerenje. Nakon što je na izborima 23.1. 2006. njegova stranka poražena, najavio je povlaćenje s mjesta šefa stranke.
Kanuri

**Kanuri** su afrička etnička skupina koja živi u sjeveroistočnoj Nigeriji u državi Bornu te u susjednom Nigeru. Često ih zovu Beri Beri (naziv koji dolazi iz hausa jezika). Nigerski popis stanovništva iz godine 1988. procjenjuje da ih živi 320.000 u Nigeru.

Govore kanuri jezikom, koji pripada nilo-saharskoj jezičnoj familiji. Taj se jezik također govori u dijelovima Nigera, Kameruna i Sudana. Njime se dosta govori i u Čadu.
UN-ov program hrane za naftu

**UN-ov program hrane za naftu** je od godine 1996. do 2003. provođen od strane Ujedinjenih naroda s ciljem da se ublaže patnje iračkog civilnog stanovništva izazvane naftnim embargom i drugim ekonomskim sankcijama koje su UN ustanovile nakon iračke invazije na Kuvajt godine 1990.

Irak je teško stradao u zaljevskom ratu, a posljedice su bile pogotovo teške po civilnu infrastrukturu. Režim Sadama Huseina je koristio nestašice hrane i lijekova u propagandne svrhe, tvrdeći da ih Irak može u dovoljnim količinama nabaviti jedino ako mu se prikupljanje sredstava prodajom nafte. Godine 1995. je američka vlada Billa Clintona među posljednjima pristala na te prijedloge, iako se protivila daljoj liberalizaciji za koju se zalagala Francuska. Godine 1996. je donešena UN-ova Rezolucija 986 na temelju koje je otpočeo program. 

Program je uključivao prodaju nafte čiji je prihod išao u posebne humanitarne fondove, odnosno u fond za plaćanje ratnih reparacija. Ukupno je prikupljeno oko 65 milijardi US$.

Program je okončan nakon američke invazije na Irak, odnosno krajem 2003. kada su sankcije Iraku, sada pod američkom okupacijom, i formalno ukinute.

Zahvaljujući okupaciji, američka vlada je došla u posjed velikog brojka dokumenata i svjedoka koji su ukazali na to da je samo dio sredstava prikupljenih programom završio na predviđenom mjestu. Ostatak je bio zloupotrijebljen kroz klupko pronevjera i korupcije u koje je bio uključen veliki broj tvrtki, država, pa i najviših funkcionara UN, uključujuće osobe bliske generalnom sekretaru Kofiju Annanu. Isto je tako izašlo na vidjelo kako su tokom Programa stvorene bliske poslovne i druge veze između svih tih subjekata s jedne, te Sadama Huseina i njegovog režima s druge strane. 

Američka vlada Georgea W. Busha je sva ta otkrića poslije iskoristila u propagandne svrhe, nastojeći plasirati tezu kako su se mnoge vlade i pojedinci invaziji na Irak protivile isključivo u svrhu zaštite vlastitih ekonomskih i političkih interesa, a ne iz humanitarnih ili principijelnih razloga.
Osman II

**Osman II** (3.11. 1604. – 20.5. 1622.) bio je sultan Otomanskog imperija od godine 1618. do svoje smrti.
   
Osman je bio sin Ahmeda I. Stuio je na prijestolje s 14 godina kao rezultat državnog udara protiv svog ujaka Mustafe I. Usprkos svoje mladosti, Osman se odmah želio nametnuti kao vladar te je osobno vodio invaziju Poljske tokom Moldavskih magnatskih ratova. Teško je poražen u bitci kod Chotina (Chocima) (u stvari opsade Chotina od strane poljskog hetmana Jana Chodkiewicza) u jesen 1621. godine. Nakon toga se posramljen vratio u Konstantinopol, kriveći kukavičluk janjičara za svoje poniženje.

Osman II. bio je vjerojatno prvi vladar koji je shvatio da janjičari kao pretorijanska institucija čine više štete nego koristi modernom imperiju. Zbog toga je zapovijedio zatvaranje njihovih kavana (mjesta gdje su se kovale zavjere protiv prijestolja) i dovukao odane trupe u prijestolnicu. Rezultat je bila dvorska pobuna na čelu s majkom Mustafe I. Osman je zarobljen i zadavljen tetivom od luka.

Prema zapisima suvremenika Osman je bio svojeglav, osvetoljubiv i ponekad sadistički raspložen. No, kao vladar znao je prepoznati probleme i energično ih rješavati. U tome je predstavljao suprotnost većini svojih nasljednika. Njegov najveći problem bio je nedostatak političkog iskustva i nastojanje da se previše problema riješi istovremeno.

Osman i njegova kratka vladavina su dubrovačkom pjesniku Ivanu Gunduliću poslužile kao inspiracija za istoimeni nedovršeni spjev *Osman*.
Policijski sat

**Policijski sat** je popularni naziv za administrativnu mjeru kojom se cijelom ili dijelu stanovništva na nekom ograničenu području ili cijeloj državi ograničava kretanje u određenom periodu u svrhu održavanja javne sigurnosti.

Policijski sat se u pravilu proglašava kao dio mjera vezanih uz izvanredno stanje u nekoj državi, i obično se odnosi na noćne sate. Svrha mu je spriječiti ili otežati demonstracije, štrajkove, sabotaže, terorističku ili gerilsku aktivnost. Svaka osoba koja se za vrijeme policijskog sata nađe na ulici može biti pritvorena te naknadno kažnjena od strane vlasti.

Policijski sat je mjera koje u posljednje vrijeme mogu donositi i lokalne jedinice vlasti, najčešće u svrhu suzbijanja kriminala. Jedan od najpoznatijih takvih slučajeva bio je grad Washington D.C. koji je, nastojeći zaustaviti rast stope ubojstava, početkom 1990-ih ustanovio policijski sat za osobe mlađe od 18 godina.
Kunama

**Kunama** je naziv za jednu od najmanjih etničkih skupina u Eritreji. Njeni pripadnici žive u regiji Gash-Barka.
Rana faza bombardiranja

**Rana faza bombardiranja** bio je rani period u historiji Sunčevog sistema kada se stijenje nastalo nakon formiranja Sunca još nije razišlo iz orbite.

Ta je faza trajala od prije četiri do prije tri milijarde godina. Karakterizirali su je česti i teški udari po svim planetama i nebeskim tijelima koje mogu sadržavati njihove tragove (kao Mars, Merkur i naš Mjesec). Život na Zemlji je nastao kada je ovo teško bombardiranje prestalo.

Neke teorije tvrde da je upravo u ovoj fazi Zemlja iz svemira dobila većinu današnjih zaliha vode.
Međunarodna komisija za stratigrafiju

**Međunarodna komisija za stratigrafiju** je naučna organizacija koja se bavi stratigrafijom na globalnoj razini. Predstavlja najveće naučno tijelo unutar Međunarodne unije geoloških nauka. Jedan od njenih zadataka je ustanoviti standardnu i globalnu geološku kronologiju, odnosno ohrabriti međunarodni dijalog među paleontolozima po tom pitanju.
Nektarij

**Nektarijski period** lunarne geološke kronologije se odnosi na period od prije 3920 miliona do prije 3850 miliona godina. To je period tokom koga se veliki Nectaris bazen formirao uslijed velikog kozmičkog udara. Ostaci udara iz Nectarisa formiraju gornji dio gustog kraterskog reljefa pronađenog na lunarnim visoravnima.

S obzirom da su svi geološki nalazi iz tog perioda na Zemlji nestali, često se koristi kao neslužbeni period Hadskog eona. Bez svake sumnje slučni događaji su se zbivali na Zemlji jer je ona daleko veća i masivnija od Mjeseca.
Donji imbrij

U lunarnoj geološkoj kronologiji, epoha **Donjeg Imbrija** se odnosi na vremenski raspon od prije 3850 do otprilike 3800 miliona godina. Meteorski krateri koji su stvorili bazen Imbrijskog mora su se pojavili početkom epohe i predstavljaju period tokom kojeg su se pojavili noviji veliki bazeni. Oni ispunjeni bazaltom su se pojavili uglavnom nakon Gornjeg imbrija. Period prije Donjeg Imbrija se naziva Nektarij.

S obzirom da su svi geološki nalazi iz istog perioda na Zemlji iščezli, koristi se kao neslužbeni period Hadskog eona. Bez svake sumnje slični događaji su se zbivali na Zemlji jer je bitno veća i masivnija od Mjeseca.
Ugarska

**Ugarska** se može odnositi na:

* Kneževina Ugarska (895–1000)
* Kraljevina Ugarska (1000–1918)
** Kraljevina Ugarska (1000–1526), ugarska država od uspostavljanja kraljevine do Mohačke bitke
** Kraljevina Ugarska (1526–1867), habsburška ugarska država u ranom novom veku, od Mohačke bitke do austro-ugarske nagodbe
** Kraljevina Ugarska (1867–1918), habsburška ugarska država od austro-ugarske nagodbe do propasti dvojne monarhije
Dominikanska Republika

**Dominikanska Republika** je država u Karipskom moru. Zauzima dvije trećine istočnog dijela otoka Hispaniole i graniči s Haitijem. Dominikansku Republiku često miješaju sa Dominikom, također državom u Karipskom moru.

## Historija

Otok Hispaniolu otkrio je Kristofor Kolumbo 1492. godine Narod Arawak, koji je naseljavao otok, ubrzo je istrijebljen. Od 1503. Španjolci dovoze na otok crne robove. Francuzi i Španjolci su 1697. podijelili otok, a 1795. Španjolska se odrekla svog dijela otoka. Od 1822. do 1844. cijeli je otok Hispaniolu ujedinio pod svojom vlašću Jean Pierre Boyer. Godine 1844. Dominikanska Republika, gdje su u većini bili mulati, ponovno se odvojila. Od 1930. do 1961. diktatorski je vladao Rafael Leonidas Trujillo, sve dok nije ubijen u atentatu. Godine 1965. SAD su vojnom intervencijom spriječili da izabrani predsjednik Juan Bosch Gavino zavlada, a rezultat američkog upletanja bila je diktatura Joaquina Vidella Balaguere od 1966. do 1978. godine.

## Politika

Dominikanska Republika se dijeli na 29 provincija i jedan distrikt. Predsjednik republike je i šef države i predsjednik vlade. Predsjednik i potpredsjednik se biraju svake 4 godine.

## Geografija

Glavni i najveći grad je Santo Domingo. Dominikanska Republika ima kopnenu granicu samo s Haitijem.

## Pokrajine

## Ekonomija

Ekonomija se uglavnom oslanja na turizam. Nezaposlenost je 1999. bila 13,8%.

## Demografija

Od ranih 1960ih velik broj stanovnika emigrirao je u Sjedinjene Američke Države. Dominikanci su danas u SAD-u, od svih nacionalnih manjina, najveća latino skupina.

Dobna struktura: 
* 0-14 godina: 34% (muški 1,486,902; žene 1,422,977) 
* 15-64 godina: 61% (muški 2,609,934; žene 2,518,330) 
* 65 godina i više: 5% (muški 192,254; žene 212,136) (2000, približno.) 
* Prirodni prirast:1.64% (2000, približno)

Veći gradovi: Popis gradova u Dominikanskoj Republici

## Kultura

U Dominikanskoj Republici glavna vjera je katolicizam. Vjerska tolerancija je velika.

## Turizam
Dominikanska Republika posebno je atraktivna za aktivno ronjenje. Za ronioce postoji nekoliko mjesta na području otoka Catalina i Saona. Iskusni ronioci trebaju obratiti pažnju na Padre Nuestro-produženi sustav podvodnih špilja sa slikovitim stalaktitima.

Kompleks slapova u blizini grada Jarabacoa također je popularan među turistima. U blizini se nalazi rezervat Armando-Bermudez.

U 2011, zemlja je posjetila 4,3 milijuna turista-uglavnom iz Latinske Amerike i SAD-a. Broj ruskih turista u 2011 iznosio je 44 693.

## Razno
* Komunikacije u Dominikanskoj Republici
* Prijevoz u Dominikanskoj Republici
* Oružane snage Dominikanske Republike
* Vanjski poslovi Dominikanske Republike

## Reference
Kamerun

**Kamerun** je država u središnjoj Africi. Na jugozapadu izlazi na Gvinejski zaljev, dio Atlantskog oceana, a graniči na sjeverozapadu s Nigerijom, na istoku s Čadom i Srednjoafričkom Republikom te na jugu s Republikom Kongo, Gabonom i Ekvatorskom Gvinejom.

### Geografija
Kamerun se dijeli na četiri zemljopisne cjeline: na zapadu uz nigerijsku granicu pruža se gorje Kamerun s istoimenim najvišim vrhom (4095 m), ujedno i najvišom planinom ovog dijela Afrike; na jugu se nalazi obalna nizina koja prema unutrašnjosti prelazi u pošumljenu visoravan čija visina ne prelazi 1000 m; u središnjem dijelu zemlje reljef se postupno uzdiže do visoravni Adamaoua (1400 m), a na sjeveru, gdje dominira savana i suha stepa, nadmorska visina ponovno pada prema jezeru Čad.

### Historija
Prvi stanovnici zemlje bila su pigmejska plemena Baka. Na visoravnima Kameruna nastali su jezici skupine Bantu koji su se kasnije proširili po cijeloj južnoj Africi.

Prvi Europljani na ovom području bili su Portugalci koji su stigli oko godine 1500., ali nisu osnovali stalne kolonije. Kamerun je potpuno koloniziran tek u kasnim 1870-ima kada je u utrci za osvajanje Afrike ovo područje pripalo Njemačkoj. Nakon prvog svjetskog rata koloniju su podijelile Francuska i Ujedinjeno Kraljevstvo.

Francuski Kamerun stekao je neovisnost 1960., a godinu dana kasnije oba su dijela ujedinjena. Prvu predsjednik neovisnog Kameruna bio je Ahmadou Ahidjo koji je vladao do 1982. Njegova se vladavina smatra autoritarnom, čak i diktatorskom, ali je zemlji donio stabilnost i onemogućio pokušaje državnog udara. Naslijedio ga je današnji predsjednik Paul Biya koji je uglavnom preuzeo metode svog prethodnika.

### Stanovništvo
Etnički i vjerski Kamerun je izrazito heterogena zemlja. Mnogobrojni narodi mogu se podijeliti u pet skupina čija teritorijalna raspodjela odgovara zemljopisnoj podjeli: narodi zapadnog gorja (31%, najznačajniji Bamileke i Bamun), narodi obalnih tropskih šuma (12%, najbrojniji Bassa i Duala), narodi tropskih šuma u unutrašnjosti (18%, najbrojniji Beti-Pahuin, narod predsjednika Biya), narodi sjevernih sušnih područja (14%, najbrojniji Fulani) i Kirdi, stanovnici sjeverne pustinje i središnje visoravni.

Kršćanstvo je prisutno na jugu oko 53% uglavnom katolici 28% i protestanti 25%, a Islam na sjeveru zemlje oko 22%. Oko petine stanovništva pripada animističkim religijama.

Douala, na obali Gvinejskog zaljeva, je najveći kamerunski grad i glavna luka s više od 2 milijuna stanovnika. Glavni grad Yaoundé s oko 1,5 mil. je u unutrašnjosti zemlje.

### Gospodarstvo
Kamerun je vrlo bogat prirodnim resursima. Dvije trećine izvoza čini nafta, a izvozi se još i kakao, kava i drvo. BDP je u 2004. iznosio 1.900 USD po glavi stanovnika, mjereno po PPP-u. Gospodarstvo opterećuju velika i korumpirana birokracija te spore i nedovoljne reforme. Kroz Kamerun prolazi naftovod kojim se izvozi nafta iz susjednog Čada.
## Gradovi
Veći gradovi: Popis gradova u Kamerunu

## Vanjske veze
Ibrahim I

**Ibrahim I.** (5. studenog 1615. - 12. kolovoza 1648.) je otomanski sultan.

Ibrahim I. postaje Otomanski sultan 9. veljače 1640. godine, poslije smrti brata Murada IV..

Njegov stil vladavine bi se najbolje mogao opisat nadimkom koji on dobiva - ludi.

Tokom rata s Venecijom Turska je na moru poražena dok istovremeno na unutrašnjopolitičkom planu sve reforme Murada IV propadaju šaljući carstvo u anarhiju.

Nezadovoljstvo takvom situacijom dovodi do krvavog puča tijekom kojega Ibrahim I. biva ubijen 12. 8. 1648., a njegovim nasljednikom se proglašava dijete od 6 godine to jest Mehmed IV..
Mehmed IV

**Mehmed IV.** (2. siječnja 1642. - 1693.) je otomanski sultan.

Mehmed IV. postaje sultan 12 kolovoza 1648. godine nakon što je njegov otac Ibrahim I. ubijen u krvavom puču.

Većinu svoga slobodnog vremena on provodi u lovu zbog čega dobiva nadimak lovac. Ako gledamo njegovu vladavinu ne obazirujući se na posljednjih 5 godine on bi bio jedan od najuspješnijih sultana svih vremena. Poslije turskog osvajanja Krete, Venecija je prisiljena u potpunosti napustiti Egejsko more prepuštajući ga Turcima. Sličnu sudbinu samo na drugim područjima doživljavaju Transilvanija i Poljska u ratovim koji slijede. Tada previše uvjeren u svoju nepobjedivost i superiornost Turske države on objavljuje rat Austriji.

Sama ideja o ratu niti nije bila njegova nego do njega dolazi u znak potpore mađarskim pobunjenicima protiv austrijske vlasti.

Poraz kod Beča 1683. godine zajedno s još nekoliko drugih koji uskoro slijede dovodi do puča koji ga smjenjuje 1687. godine.

Nasljeđen je od brata Sulejmana II.

[starost: 51]
Jordan

**Jordan**, službeno **Hašemitska Kraljevina Jordan** je država na Bliskom istoku u jugozapadnoj Aziji. Na krajnjem jugozapadu kratkom obalom (26 km) izlazi na Crveno more, graniči na zapadu s Izraelom i područjem Zapadne obale, na sjeveru sa Sirijom, na sjeveroistoku s Irakom i na jugu i istoku sa Saudijskom Arabijom.

Povijest Jordana nakon osamostaljenja obilježena je pokušajima balansiranja između strana u izraelsko-palestinskom sukobu. Iako je podržavao težnju Palestinaca za neovisnom državom, Jordan je pod vodstvom kralja Huseina (na vlasti 1953. - 1999.) održavao dobre odnose i s državama Zapada, a 1994. potpisan je mirovni ugovor s Izraelom.

Istočni i južni dio zemlje je dio Sirijske pustinje. Na zapadu se nalazi Jordanska rasjedna dolina kroz koju protječe rijeka Jordan i ulijeva se u Mrtvo more čija je obala (−417 m) najniža točka na površini Zemlje. Planinska područja odvajaju ovu dolinu od pustinje na istoku.

Islam je najzastupljenija religija. Arapski odnosno njegov lokalni dijalekt je jezik većine stanovništva. U Jordanu živi oko 1,7 mil. palestinskih izbjeglica koji uglavnom imaju jordansko državljanstvo.

Nakon dugogodišnje gospodarske ovisnosti o inozemnoj pomoći, izvozu fosfata i potaše te doznakama iseljenika, Jordan je u posljednjih desetak godina krenuo putem reformi i slobodne trgovine. Dugoročni gospodarski rast ovisit će o održanju regionalne stabilnosti.

## Gradovi
* Popis gradova u Jordanu
Mustafa II

**Mustafa II.** (6.2. 1664. - 28.11. 1703.) je otomanski sultan.

Mustafa II postaje turski sultan 1695. nakon smrti rođaka Ahmeda II..
Njegovo razdoblje na vlasti bi se moglo smatrat najgorim u otomanskoj povjesti. Vodio je tursku vojsku u dugotrajnom ratu protiv Austrije gdje je u bitci potpuno potučen 1697. godine. U potpunoj melankoliji nakon tog katastrofalnog poraza on počinje s svim neprijateljima zaključivat mir bez obzira na cijenu i posljedice.

Mirovnim sporazumom Austrija dobiva Ugarsku, Slavoniju i Vojvodinu, Venecija Moreju i dio Dalmacije, Poljska dio teritorija izgubljen od Turaka u 17. vijeku, a Rusija izlazak na Crno more. 

Razočaran od svega, Mustafa II. abdicira 1703. godine u korist brata Ahmeda III..

[starost: 39]
Ahmed III

**Ahmed III.** (30. prosinca 1673. - 1736) je bio otomanski sultan.

Ahmed III. postaje sultan nakon abdikacije svoga brata Mustafe II. 1703. godine.
U evropskim poslovima ovaj turski vladar se snašao bolje nego ijedan njegov prethodnik u posljednjih pedeset godina. Uspio je zarobiti kralja Švedske Karla XII. koji na neko vrijeme postaje "uvaženi gost" Ahmeda III 1709. godine. Sličnu sudbinu doživljava i Petar Veliki, car Rusije 1711. godine kada se tokom rusko-turskog rata našao pod opsadom bez nade za spas te je prisiljen potpisat prigodni mirovni sporazum. 

U ratu protiv Austrije i Venecije također dolazi do velikih vojnih uspjeha tijekom drugog desetljeća osamnaestog stoljeća koji rezultiraju mirovnim sporazumom tijekog kojeg je turskoj državi vraćena Moreja izgubljena bivšim mirovnim sporazumom Mustafe II. . Ti fantastični uspjesi su na kraju imali posljedicu da se državna administracija uspavala tako da rat s Perzijom krajem vladavine ovog sultana dočekuje nespremno.

Porazi u tom ratu rezultiraju pobunom koja svrgava Ahmeda III. u rujnu 1730. godine.
Na njegovo mjesto je postavljen Mahmud I., sin prijašnjeg vladara Mustafe II.

[starost: 62]
Mahmud I

**Mahmud I.** (2.8. 1696. - 13.12. 1754) je bio otomanski sultan.

Mahmud I. postaje sultan u rujnu 1730. nakon svrgavanja Ahmeda III. izazvanog neuspješnim ratom protiv Perzije.

Sve ono što je bilo ostvareno u prvom desetljeću vladavine Ahmeda III sada se gubi tijekom duge nesposobne vladavine Mahmuda I.

Tursko carstvo svoje ratove protiv Rusije i Perzije gubi uz velike teritorijalne gubitke. Jedini kakav takav plus su uspjesi protiv Austrije koja je zauzeta ratom nasljeđivanja Marije Terezije.

Ovaj sultan koji je bio prije pjesnik nego političar ostaje na vlasti do svoje smrti 1754 godine nakon čega je nasljeđen od brata Osmana III.

[starost:58]
Osman III

**Osman III.** (2.1. 1699. - 30.10. 1757.) je otomanski sultan.

Osman III. postaje sultan nakon smrti svoga brata Mahmuda I. 13. prosinca 1754. godine. Došavši na vlast u poodmakloj dobi za vladare turskog carstva nitko nije očekivao da će dugo vladati. Takvo opravdano mišljenje se ispunjava nakon manje od 3 godine.

Pošto je bio ženomrzac on umire bez djece prepuštajući vlast Mustafi III. sinu Ahmeda III.

[starost: 58]
Mustafa III

**Mustafa III.** (28.1. 1717. - 21.1. 1774.) je otomanski sultan.

Mustafa III. postaje sultan 30. listopada 1757. poslije smrti rođaka Osmana III..
Cijelu svoju vladavinu on provodi u pokušaju modernizacije države kako bi se spriječilo daljnje propadanje. U svrhu takvih politike on u Tursku dovodi strane savjetnike kako bi pripomogli s reformama. Praktički cijela njegova vladavina je provedena u miru koji biva prekinut tek pred smrt početkom rata s Rusijom.

Naslijeđen je od brata Abdul Hamida I. kome svojom smrću u nasljedstvo prepušta taj neželjeni rat.

## Vanjske veze

* A more detailed profile of Mustafa III 

[starost: 57]
Abdul Hamid I

**Abdul Hamid I** (20. 3. 1725 - 7. 4. 1789.) turski sultan

Abdul Hamid I naslijeđuje svog brata Mustafu III. 21. 1. 1774. poslije njegove prirodne smrti. Prvi potez njegove vladavine postaje zaključivanje mirovnog sporazuma s Rusijom iste godine koje stupa na prijestolje. Poslije toga se trudio izbjegavati nove sukobe u kojima bi moglo završit upleteno Tursko carstvo.

To novo vrijeme mira se iskorištava za nastavak daljnjih unutrašnjopolitičkih reformi. Pred kraj njegovog života kao i prije onog bratovog dolazi do rata s Rusijom 1787. godine.

Zahvalni narod je Abdul Hamidu I. dao nadimak sveti. Poslije njegove smrti on biva naslijeđen od Selima III., sina Mustafe III..

Njegova dva sina Mustafa IV. i Mahmud II. će ipak kasnije postat sultani.

## Vanjske veze

[starost: 64]
Sulejman II

**Sulejman II.** (15. travnja 1642. - 1691.) je otomanski sultan.

Sulejman II. postaje sultan 1687. godine nakon svrgavanja brata Mehmeda IV..

Razlog bratovog svrgavanja je bio katastrofalni rat s Austrijom koji se nastavio tokom cijele kratke vladavine Sulejmana II.

Ratna sreća se nakratko okrenula u Tursku korist pobjedama protiv bugarskih pobunjenika i austrijske vojske u Srbiji, ali završna činjenica njegove vladavine je katastrofalni poraz u Mađarskoj 1690. godine tokom koga gine veliki vezir.

Smrt 1691. godine ga ipak spašava od negativnih posljedica toga posljednjeg vojnog poraza.

Naslijeđen je od svog brata Ahmeda II.
 

[starost: 49]
Ahmed II

**Ahmed II.** (25. veljače 1643. - 1695.) je otomanski sultan.

Ahmed II. postaje sultan sultan nakon smrti brata Sulejmana II. 1691. godine.

Tokom njegove vladavine rat s Austrijom postaje turska katastrofa tako da njegovu preranu smrt 1695. godine nitko ne oplakuje.

Naslijeđen je od Mustafe II., sina sultana Murada IV..
Selim III

**Selim III.** (24. prosinca 1761. - 28. srpnja 1808.) je bio otomanski sultan.

Selim III. postaje sultan 7. travnja 1789. godine nakon smrti strica Abdul Hamida I.

Želja za reformama kod ovog vladara je isto kao kod prethodnika bila izražena, ali bez prijašnje želje za mirom. U ratove on uvlači Tursku i kad ne treba i kad treba. Na kraju njegova objava rata Rusiji u prosincu 1807. godine dovodi do zavjere u Istanbulu koja ga ruši. Tokom njegove vladavine dolazi do uspješnog prvog Srpskog ustanka koji će biti ugušen tek od njegovih nasljednika.

U puču koji slijedi Selim III. je 1807. srušen, a na njegovo mjesto se postavlja nesposobni Mustafa IV.

Ostatak svog kratkog života Selim III. provodi u zatvoru gdje ga dočekuje smrtna presuda Mustafu IV koji naređuje njegovo pogubljenje u strahu od tada aktivne pobune.
Mustafa IV

**Mustafa IV.** (8. rujna 1779. - 5. studenog 1808.) je otomanski sultan.

Mustafa IV. postaje sultan u prosincu 1807. godine nakon pobune koja svrgava Selima III. zbog njegove objave rata Rusiji.

Popularnost svrgnutog Selima III u cijelom carstvu je ipak bila prevelika da bi se novi vladar prihvatio što dovodi do vojne pobune protiv Mustafe IV. U pokušaju gušenja te pobune ovaj sultan se odlučuje na likvidaciju svih svojih muških rođaka kako bi postao jedini živi potomak osnivača Otomanskog carstva što bi ga učinilo nedodirljivim.

Dok je naređenje za ubojstvo Selima III uspješno izvršeno ono koje je namijenilo istu sudbinu bratu Mahmudu nije.

Kada je vijest o tom dokađaju stigla na ulice opća pobuna je svrgnula Mustafu IV i na njegovo mjesto postavila 29. srpnja 1808. godine Mahmuda II.

Mustafa IV je pogubljen koji mjesec kasnije kako bi sada Mahmud II postao jedini krvni muški nasljednik Osmana.
Mahmud II

**Mahmud II.** ( 20. srpanj 1785. - 1. srpanj 1839.) je bio otomanski sultan.

Mahmud II. postaje sultan 1808. godine poslije puča koji ruši njegovog brata Mustafu IV.

U zapadnoj Europi ovog sultana se već stotinjak godina smatra pozitivnom političkom ličnošću koja pokreće nužne reforme u Otomanskom carstvu. Realno govoreći kao što svaka legenda ima neke svoje istinite dijelove takva je situacija i u ovoj priči. Jednostavno govoreći Mahmud II. je bio reformator u klasi Mihaila Gorbačova. Njegova jedina stvarno uspješna je uništenje janjičara 1827. godine, ali cijena koju država plaća za to je bila prevelika.

Mahmud II. u raznim neuspješnim ratovima stvara od Otomanske države živog mrtvaca koji postoji samo zahvaljujući velikim silama. Koliko god prvi rat s Rusijom završava 1812. godine samo s gubitkom Besarabije situacija se uskoro pogoršava. Pobuna u Rumunjskoj 1821. godine je ugušena, ali poslije novog katastrofalnog rata s Rusijom ova zemlja 1829. godine postaje ruski protektorat.

Slična sudbina dočekuje tursku vojsku u Grčkoj gdje je prisiljena potpisat kapitulaciju 1. listopada 1828. godine. Normalna posljedica toga je nastanak nezavisne grčke države. Njihova pravoslavna braća u Srbiji također poslije gušenja prvog ustanka nisu sjedili u miru nego se dignulu u novoj uspješnoj buni poslije čega ova zemlja postaje formalno zavisna monarhija 1830. godine, samo da bi poslije par godina uspješno proširila svoj teritorij na uštrb bivšeg gospodara. Takav raspad Turske države te prelomne 1830. godine Crna Gora iskorištava da bi udvostručila svoj teritorij.

Vidjevši te događaje Muhamed Ali turski guverner Egipta se digao na vojnu bunu s ciljem zamjene propalog Turskog Carstva svojom novom reformiranom državom. Tokom rata koji slijedi 1831. godine njegova vojska osvaja kontrolu u muslimanskim svetim mjestima, Palestini, Siriji i pobjeđuje Turke u Maloj Aziji. U trenutku kada se egipatska vojska našla samo nekoliko dana hoda od Istanbula Rusija prijašnji neprijatelj koji je još 1829 godine bio u ratu s Turskom vojno intervenira da spasi Mahmuda II. Mirovnim sporazumom iz 1833. godine on gubi sve do tada osvojeno od Egipta.

Osjetivši se dovoljno jakim za ponovni obračun s Muhamedom Alijem Mahmud II. 1839. godine počinje novi rat koji što se njega tiče završava katastrofalnim turskim porazom u Bitci kod Neziba tokom juna 1839 godine. Nekoliko dana potom stari sultan je umro. Mišljenje samih tadašnjih Turaka o ovom sultanu se najbolje iskazalo prelaskom kompletne otomanske mornarice na stranu Egipta.

Mahmud II. je naslijeđen od sina Abdul Medžida I.
Abdul Medžid I

**Abdul Medžid I.** (23. travanj 1823. - 25. lipanj 1861.) je otomanski sultan.

Abdul Medžid I. naslijeđuje svog oca Mahmuda II. 1. srpnja 1839. godine nekoliko dana nakon katastrofalnog turskog poraza od strane Egipta tijekom bitke kod Neziba. Istovremeno s tim događajem tijekom zadnjih dana života Mahmuda II. mornarica se pobunila i doplovila u Aleksandriju kako bi se pridružila snagama Egipta.

U takvoj situaciji 1839. godine sve evropske velesile ponovno zahvaćene strahom od mogućeg nestanka Osmanskog carstva odlučuju vojno intervenirati. Po novozaključenom mirovnom sporazumu 1841. godine Egipat je prihvatio vratiti Turskoj sve zemlje izvan Egipta (Siriju, Palestinu i muslimanska sveta mjesta ). Taj povoljni sporazum predstavlja posljednje teritorijalno širenje Turskog carstva. 

Uspješna diplomacija ovog sultana rezultira situacijom da kada 23. ožujka 1854. godine Rusija njemu objavi rat na njegovoj strani se uključe Velika Britanija, Francuska i Sardinija. Ovaj rat koji dobiva ime Krimski po glavnom području borbi završava 1856. godine ruskim porazom i genocidom Krimskih Tatara koji tada postaju manjina u vlastitoj zemlji.

Na unutrašnjopolitičkom planu nastavljaju se reforme koje se provode uz pomoć zaduživanja u inozemstvu što će rezultirat velikim problemima u budućnosti.

Abdul Medžid I. umire u 38 godini života 25 lipnja 1861. godine. Naslijeđen je od najstarijeg brata Abdul Aziza . Njegova djeca Murat V. , Abdul Hamid II. Mehmed V. i Mehmed VI. će u budućnosti uništiti Osmansko carstvo.
Abdul Aziz

**Abdul Aziz** (9. veljača 1830. - lipanj 1876.) je otomanski sultan.

Abdul Aziz postaje sultan 25. lipnja 1861. godine poslije prerane smrti brata Abdul Medžida I.

Jednostavno govoreći on je sultan laganog propadanja. Tokom njegove vladavine Osmansko castvo se svake godine sve više zadužuje do trenutka kada dolazi do proglašenja državnog bankrot 1875. godine. Nemiri koji tada zahvaćaju državnu tvorevinu rezultiraju pobunom u Bosni i Hercegovini.

Opće narodno nezadovoljstvo inflacijom koja nastupa poslije bankrota dovodi do zavjere koja svrgava sultana 30. svibnja 1876. godine. Nekoliko dana poslje Abdul Aziz navodno izvršava samoubistvo. Vijest o smrti Istanbul dočekuje s oduševljenjem.

Pučisti su na čelo države doveli Murata V. sina sultana Abdul Medžida I.
Mehmed V

**Mehmed V.** (2. studeni 1844. - 3. srpanj 1918.) je bio otomanski sultan.

Mehmed V. postaje sultan 27. travnja 1909. godine poslije svrgavanja brata Abdul Hamida II. .

Kako bi umirio Albance, koji su bili u pobuni protiv sultanskih vlasti, posetio je Kosovo 1911. U Prištinu je stigao 15. juna, vozom iz Skoplja. Sutradan je posetio Muratovo turbe, mesto pogibije svog pretka na Kosovom polju.

Tijekom prvog balkanskog rata koji je započeo 1912. godine turska vojska je potučena od ujedinjenih trupa Srbije, Crne Gore, Grčke i Bugarske. Za carstvo sav teritorij na Balkanu s izuzetkom Istanbula postaje nepovratno izgubljen. U isto vrijeme Turska se nalazi u ratu s Italijom koja osvaja Libiju i otok Rodos.

Tokom drugog balkanskog rata 1913. godine Turska sudjeluje u pobjedničkoj protubugarskoj koaliciji što joj dopušta minimalno proširenje teritorija oko Istanbula. S druge strane, za odluka Mehmeda V. da uđe u prvi svjetski rat na strani Njemačke se s vremenom ispotavilo da predstavlja grešku fatalnu po dalji opstanak Imperija
. 
Ovaj sultan ipak posljedice svoje greške nije ispaštao pošto je umro 3. srpnja 1918. godine nekoliko mjeseci prije kapitulacije. Naslijeđen je od Mehmeda VI.

Današnja ostavština ovog sultana je genocid Armenaca izvršen tokom prvog svjetskog rata po njegovom naređenju.

## Vanjske veze

*  Sultan Mehmet V's visit to Kosovo in June 1911 , Erik-Jan Zürcher, naqshbandi.org.
Murat V

**Murat V.** (21. rujan 1840. - 29. kolovoz 1904.) je bio otomanski sultan.

Murat V. postaje sultan 30. svibnja 1876. godine poslije pobune koja svrgava njegovog rođaka Abdul Aziza .

Pod pritiskom upravljanja državom ovaj sultan jednostavno nije izdržao i psihički se slomio. Smjenjen je zbog mentalne nesposobnosti samo tri mjeseca kasnije.

Nasljeđen je od brata Abdul Hamida II. 31. kolovoza 1876. godine. Ostatak života s zdravljem koje mu se sada bez odgovornosti poboljšalo on provodi mirno i umire prirodnom smrću.
Abdul Hamid II

**Abdul Hamid II.** (21. rujan 1842. - 10. veljače 1918.) je otomanski sultan.

Abdul Hamid II. postaje sultan 31. kolovoza 1876. godine poslije smjene mentalno nesposobnog brata Murata V. On naslijeđuje financijski bankrotiranu državu kojoj prijeti pobuna u Bosni i Hercegovini potpomognuta od Srbije, Crne Gore i Rusije. Rat koji počinje sljedeću godinu završava katastrofalnim porazom. Mirovnim sporazumom koje je dogovoren na Berlinskom kongresu Rumunjska postaje u stvarnosti nezavisna. Srbija dobiva Niš i potvrdu nezavisnosti, a slično prolazi i Crna Gora. Bosna i Hercegovina postaje nominalno osmanski teritorij pod okupacijom Austro-Ugarske. Za poslove posredovanja pri sklapanju ovog sporazuma Velika Britanija zahtjeva i dobiva Cipar. Sudbinu sličnu Bosni uskoro uskoro dobiva i Egipat koji je također još uvijek formalno teritorij Turske, ali od 1882. godine pod britanskom okupacijom.

Zanimljiv događaj na Balkanu se dešava 1885. godine kada Bugarska i formalno proglašava nezavisnost. Turska u nemogućnosti da reagira ništa ne poduzima dok Srbija objavljuje rat novonastaloj državnoj tvorevini. Posljedica tog rata je srpski poraz. Samo strah od nastanka slavenskog carstva spašava Srbiju kada Austro-Ugarska uputi ultimatum Bugarskoj. Nemogućnost proširenja na zapad rezultira bugarskim širenjem na jug 1899. godine kada joj se priključuje istočna Rumelija. Dvije godine ranije Grčka uz podršku zapadnih sila vrši aneksiju turske Krete.

Ti stalni gubici teritorija koju su podržavale Rusija, Velika Britanija i Francuska rezultira odlukom Abdul Hamida II. da veže sudbinu svoje države s Njemačkom. Takva politika se do kraja Osmanskog carstva neće napuštati.

Nezadovoljstvo općom državnom situacijom dovodi do pojave mladoturskog pokreta te svrgavanja Abdula Hamida II. 27. travnja 1909. godine. Naslijeđen je od brata Mehmeda V. koji će državu uvest u prvi svjetski rat.

Nakon svrgavanja do balkanskih ratova on živi u Solunu nakon čega ga se zbog straha od neprijateljskog zarobljavanja preseljava u Istanbul.
Mehmed VI

**Mehmed VI** (14. siječanj 1861. - 16. svibanj 1926.) je bio otomanski sultan.

Mehmed VI posljednji Osmanski sultan dolazi na svoj položaj 3. srpnja 1918. godine poslije smrti svog brata Mehmeda V.

Od prethodnika on nasljeđuje samo potrebu za potpisivanje ponižavajućeg mira krajem prvog svjetskog rata. Mirovnim sporazumom iz 1919. godine Turska nepovratno gubi Siriju, Palestinu, Irak i muslimanska sveta mjesta. Ostatak državnog teritorija u Aziji se podijelio u interesne sfere velikih sila s izuzetkom područja provincije oko Smirne koja je darovana Grčkoj.

Tim mirovnim sporazumom apetiti Grčke ipak nisu bili zadovoljeni tako da ona 1919. godine objavljuje rat poniženoj Osmanskoj državi s ciljem osvajanja Male Azije. Prodor Grčke vojske je zaustavljen tek 80 kilometara pred Ankarom kada vojska Ataturka uz logističku potporu Sovjetskog Saveza ostvaruje totalnu pobjedu. Tijekom daljnjeg rata Smirna i svi drugi maloazijski gradovi su vraćeni Turskoj uz etničko čišćenje Grka i preostalih Armenaca. Mirovnim sporazumom iz 1923. godine Grčka priznaje te gubitke i s ciljem odbijanja plaćanja ratne odštete ustupa grad Adrianopol ( Edirne) Turskoj.

Te pobjede su od generala Kemala Ataturka stvorili nacionalnog junaka u potpunoj opoziciji s "izdajničkim" sultanom Mehmedom VI. koji je potpisao mirovni sporazum krajem prvog svjetskog rata. Travnja 1922. trenutku kada taj junak proglašava u Ankari novi ustav i ukidanje sultanata Mehmed VI se odupire iz Istanbula, ali nekoliko mjeseci kasnije hrabrost ga napušta.

Mehmed VI se 1. studenog 1922. godine popeo na britanski brod i napustio Tursku zauvjek.
S titulom kalifa ga nasljeđuje rođak Abdul Medžid II.
Abdul Medžid II

**Abdul Medžid II.** (21. svibanj 1868. - 23. kolovoz 1944.) je otomanski kalif.

U travnju 1922. godine general Kemal Ataturk u Ankari donosi novi turski ustav kojim se proglašava ukidanje sultanata. Prethodnik Abdul Medžida II Mehmed VI. se tome odupirao do 1. studenog 1922 kada se odlučuju na izbjeglištvo prepuštajući sve svoje pozicije nasljedniku. Od trenutka osvajanja svetih mjesta potomci Osmana su se ponosili osim titule sultana i onom vjerskom kalifa.

U neočekivanom obratu onaj isti Ataturkov parlament iz Ankare koji je tijekom travnja donio odluku o ukidanju sultanata 1. studenog 1922. donosi odluku kojom Abdula Medžida II 19. studenog 1922. proglašava kalifom. Kada je bio obavješten za tu odluku on donosi kasnije dokazano fatalnu odluku da svojim sjedištem proglasi Istanbul prestolnicu Osmanskih sultana, a ne Ankaru prestolnicu Turske republika.

Ta odluka je definitivno postala dokaz njegovog nepriznavanja nove institucije što dovodi do odluke o njegovom svrgavanju 3. ožujka 1924. godine niti 18 mjeseci poslije postavljanja.

Umro je 23. kolovoza 1944. godine u svom pariškom izbjeglištvu. Njegovom smrću dinastija koja je vladala Turskom od 1281. godine doživljava svoj kraj.
Naslage vezanog željeza

**Naslage vezanog željeza** predstavljaju poseban tip stijena koji se često pronalazi u starim sedimentnim stijenama. Struktura im se često sastoji od učestalog niza tankih slojeva željeznog oksida, magnetita ili hematita, s manjim dijelovima škriljevca i rožnjaka. Neke od najstarijih slojeva stijenja, datiranih oko 3 milijarde godina prije našeg vremena (3000 Ma) uključuju naslage vezanog željeza, vezane naslage su uobičajene u slojevima iz rane historije Zemlje. Naslage vezanog željeza su nešto rjeđe poslije 1800 Ma iako se zna za neke koje su nešto kasnijeg porijekla.
Sveti Kristofor i Nevis

**Federacija Sveti Kristofor i Nevis** (ili Saint Kitts i Nevis) je otočna država u arhipelagu Mali Antili u Karipskom moru. Nalazi se zapadno od Antigve i Barbude i jugoistočno od Nizozemskih Antila. Svojom površinom od 269 km² i brojem stanovnika od svega 46.398 predstavlja najmanju suverenu državu u Amerikama.

## Historija
Prije dolaska Europljana ovo područje bilo je naseljeno indijanskim plemenima Kariba. Kristofor Kolumbo se na svom drugom putovanju 1493. iskrcao na veći otok i nazvao ga Sveti Kristofor, prema svom svecu zaštitniku. Manji otok nazvao je Nevis (španj. *nieves* = snijeg). Kolonizacija je počela oko 1623. kada na Sv. Kristofor dolaze Francuzi i Englezi. Kao prva engleska kolonija u ovom području, otok postaje polazište za daljnju kolonizaciju Karipskog područja. Tokom 17. i 18. vijeka otoci nekoliko puta prelaze iz francuske uprave pod britansku i obratno. Konačno, ostaju u britanskom posjedu nakon 1783. godine. Vlastitu upravu dobivaju 1967. godine, a punu samostalnost 19. septembar 1983. godine.

## Geografija

Država se sastoji od dva otoka, Saint Kitts i Nevis. Najviši vrh je Mount Liamuiga, visok 1156 m. Otoci su vulkanskog porijekla, s najvišim vrhovima koje pokrivaju tropske kišne šume. Strme padine koje vode do tih vrhova su uglavnom nenastanjene. Većina stanovništva na oba otoka živi bliže moru gdje je teren ravniji. Postoje brojne rijeke s planinskih vrhova na oba otoka, što daje svježu vodu stanovništvu. Sv. Kristofer također ima manje jezero.

## Ekonomija
Sve donedavno je uzgoj šećerne trske bio glavna privredna aktivnost, ali je to prestalo nakon pada cijena i potražnje 2005. godine. Danas je turizam glavni pokretač ekonomije, uz nešto malo poljoprivrede poput uzgoja voća (kokosi) i povrća.

## Stanovništvo
Većina stanovnika su negroidi, dok se manjina sastoji od mulata, azijata i bijalaca. Religijski su uglavnom anglikanci i metodisti, a katolici predstavljaju manjinu. 

## Reference

## Vanjske veze

* ''Saint Kitts and Nevis''
Maldivi

**Maldivi** (službeno **Republika Maldivi**) su otočna država u Indijskom oceanu, jugozapadno od Indijskog poluotoka. Sastoje se od oko 1200 otoka grupiranih u 26 atola, među kojima je oko 200 naseljenih, a daljnjih 80 se koristi samo za turizam.

Službena religija je Islam, a jezik većine stanovništva je divehi, indoeuropski jezik srodan singaleškom, glavnom jeziku Šri Lanke.

Gospodarstvo se temelji na turizmu i ribarstvu.

Maldivi su pretrpjeli značajnu štetu u tsunamiju u Indijskom oceanu u prosincu 2004.

## Reference
Grenada

**Grenada** je otočna država na jugoistoku Karipskog mora: sjeverno od Trinidada i Tobaga i južno od Svetog Vincenta i Grenadina.

## Historija

Prvi stanovnici Grenade su bili pripadnici karipskih naroda. Nakon Kolumbova otkrića počinje naseljavanje Britanaca te nešto kasnije Francuza koji od domorodaca kupuju otok 1650. Ponovo je prepušten Britancima 1783. i ostaje njihovom kolonijom do 1974. Period nakon nezavisnosti bio je obilježen oštrim sukobima između različitih ljevičarskih grupacija. Godine 1979. su vlast preuzeli radikalni marksisti na čelu s Mauriceom Bishopom i pokretom New Jewel, te uspostavili pro-sovjetski jednopartijski režim. Unutrašnji sukobi u pokretu, tokom kojih je stradao Bishop, su godine 1983. poslužili kao izlika američkom predsjedniku Ronaldu Reaganu da lansira vojnu invaziju, koja je, usprkos žestokih kontroverzi, bila prvi američki vojni uspjeh nakon vijetnamskog rata. Grenada i danas pripada zajednici Commonwealth.

## Geografija

## Privreda
Raširena je proizvodnja začina: cimeta, klinčića, đumbira i muškatnog oraščića. U novije vrijeme zamah dobivaju turizam i trgovina.

## Stanovništvo
Oko 80% stanovništva su potomci afričkih robova koje su doveli Evropljani. Ostatak čini autohtono karipsko stanovništvo. Gotovo cijelo stanovništvo govori engleskim jezikom. Najraširenija vjera je hrišćanstvo: polovicu čine katolici, a od protestanata najbrojnici su anglikanci.

## Reference
Sveti Vincent i Grenadini

**Sveti Vincent i Grenadini** su otočna država u Karipskom moru. Pripada skupini Malih Antila. Nalaze se južno od Svete Lucije, zapadno od Barbadosa i sjeverno od Grenade.

## Historija
Domorodački Indijanci, Karibi, agresivno su sprečavali naseljavanje Europljana na Svetom Vincentu do 18. stoljeća. Od 1719. francuski naseljenici sade plantaže kave, duhana, indiga, pamuka i šećerne trske na kojima rade afrički robovi. Područje nekoliko puta potpada pod vlast Ujedinjenog Kraljevstva i vraća se u francuski posjed. Konačno od 1783. ostaje pod britanskom vlašću.

Ukidanjem ropstva 1834. nastaje manjak radne snage na plantažama, što privlači nove naseljenike: Portugalce 1840ih i Indijce 1860ih.

Sveti Vincent i Grenadini prolaze kroz razne oblike kolonijalnog statusa. Nakon raspada Federacije Zapadnih Indija 1962. dobiva vlastitu upravu, a 1979. i potpunu samostalnost.

## Ekonomija
Najvažniji ekonomski sektor je poljoprivreda. Dominira proizvodnja banana. U novije vrijeme u porastu su uslužne djelatnosti, naročito turizam. Zbog neuspjeha u uvođenju novih industrija nastavlja se razdoblje visokog stupnja nezaposlenosti. Najveći problem razvoju otoka je ovisnost privrede o urodu dominantne privredne kulture i vremenskim uvjetima (tropske oluje nanose veliku štetu).

## Stanovništvo
Najveći dio stanovništva čine potomci afričkih robova dovođenih za rad na plantažama. Slijede miješani potomci Indijanaca i crnaca, te nešto bijelaca (potomaka engleskih kolonista), Indijaca i Kariba. Zbog loše ekonomske situacije i nezaposlenosti stanovništvo emigrira u druge države.

## Reference
Barbados

**Barbados** je ostrvska država u Karipskom moru i Atlantskom okeanu. Ostrvo je površine 430&nbsp;km² , uglavnom je ravno, sa nekolicinom brda u unutrašnjosti ostrva. Nalazi se na 13ºN,59ºW.

Ostrvo je tropsko i na njemu se nalazi veći broj močvara. U unutrašnjosti ostrva se nalaze plantaže šećerne trske. Barbados pripada Malim Antilima, a najbliže zemlje su mu Sveta Lucija i Sveti Vinsent i Grenadini.

Barbados je jedna od država sa najvišim standardom na svetu. Ostrvo je jedna od velikih turističkih destinacija.

## Historija
Arheološka istraživanja sugeriraju da je Barbados mogao biti nastanjen još oko 1600. pne. Prvi pouzdani dokazi o trajnom ljudskom naseljavanju datiraju iz prve polovice 4. vijeka pne. kada su Barbados naselili pripadnici naroda Arawak. Kasnije su se na Barbadosu naselili Karibi, a čiji se broj iz nikad objašnjenih razloga naglo smanjio oko 1200. Sredinom 16. vijeka su otok nakratko zauzeli Portugalci, ali su ga ubrzo napustili. Engleski pomorac Henry Powell je pak 1625. otok pronašao nenastanjenim te ga proglasio engleskom teritorijom. Godine 1627. je osnovano prvo stalno naselje, a pod engleskom, a kasnije britanskom vlašću će ostati nekoliko sljedećih vijekova, postavši jedinim karipskim otokom koji nikada nije mijenjao vlasnika tokom kolonijalnih ratova. Od sredine 17. vijeka se na otoku uzgaja šećerna trska, što je dovelo do masovnog uvoza robova iz Afrike, zbog čega su crnci tada postali većinsko stanovništvo. Godine 1816. se na otoku zbio veliki ustanak robova, a nekoliko decenija kasnije je ropstvo na otoku ukinuto. U 20. vijeku na Barbadosu nastaje pokret za lokalnu samoupravu, odnosno pravo glasa siromašnih građana. Opće pravo glasa je uvedeno 1951. i Barbados je dobio lokalnu vladu. Od 1958. do 1962. je bio član Zapadnoindijske federacije. Godine 1966. je u sporazumu s britanskom vladom proglašena nezavisnost. Barbados je ostao član Commonwealtha vezan s bivšom maticom preko personalne unije kao komonveltsko kraljevstvo.

## Stanovništvo

### Gradovi

## Jezici
na Barbadosu se govore dva jezika, nacionalni engleski 13.000 govornika (1995) i bajan ili barbadoški kreolski engleski

## Reference

## Vanjske veze

* Barbados Government Information Network - The official website of the government of Barbados.
* Official Website of the Parliament of Barbados 
* The official website of the Barbados Tourism Encyclopedia
* Website of the Central Bank of Barbados
* Min. of Foreign Affairs - All About Barbados 
* Points and places of Intrest when in Barbados