open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kongregacija za nauk vjere

**Kongregacija za nauk vjere** bavi se proučavanjem izričaja vjere u suvremenom svijetu te o tome daje svoje *izjave*, koje se donose na potvrdu papi. Glavni zadatak ove Kongregacije jest uobličavanje katoličkog vjerovanja današnjim jezikom. Tako je pod njezinim vodstvom izašao posljednji *Katekizam Katoličke Crkve* iz 1994., te kompendij toga Katekizma deset godina kasnije.

21. srpnja 1542. papa Pavao III. utemeljio je *Sacra congregatio Romanae et universalis inquisitionis seu Sancti officii*, koja nije imala nikakve veze sa srednjovjekovnom papinskom inkvizicijom. Ova je ustanova bila sastavljena od šest kardinala inkvizitora imenovanih izravno od pape, a imali su ovlasti nad čitavom Crkvom. Jedan od povoda osnivanja ove ostanove bili su sukobi s reformatorima, no njezina glavna svrha bilo je suprotstavljanje zloglasnoj Španjolskoj inkviziciji, koja se sasvim otela iz crkvenoga nadleštva i postala sredstvom političke borbe španjolske krune.

1908. papa Pio X. promijenio je naziv u "Kongregaciju svete službe" (*Sacra congregatio Sancti officii*). Pismom Pavla VI. *Integrae servandae* iz 1965. promjenjeno je ime ovog tijela Katoličke Crkve u "Kongregacija za nauk vjere" (*Congregatio pro doctrina fidei*).

## Literatura

* *Enciclopedia italiana di scienze, lettere ed arti*, sub voce „Inquisizione“, str. 338.
* *The Encyclopedia of Religion* (ed) Mircea Eliade, sub voce „The Inquisition“, New York 1987., str. 254.
Vanja Radovanović

**Vanja Radovanović**, je crnogorski kantautor, rođen u Beogradu 28. oktobra 1982. godine.

## Početak karijere
Karijeru je započeo 2004. godine, kada je imao prvi javni nastup na *"Music Festivalu Budva"* kada je sa numerom *"Dripac"*, sa autorskom muzikom i tekstom, dobio nagradu za najboljeg debitanta festivala. Na istom festivalu učestvuje 2005. godine sa autorskom pjesmom "Krila olovna" koja je postala veliki hit u Crnoj Gori i Srbiji. Iste godine nastupio je i na Radijskom festivlu Srbije, takođe kao kompletan autor, sa pjesmom *"Izvini ne menja ljude"*, za koju je snimio prvi spot u karijeri. Karijeru je nastavio na takmičenju "Beovizija" 2006. godine kada se predstavio numerom *"Kad me jednom za te ne bude"*.

## Prvi singl i spotovi
Nakon učešća na festivalima, krajem 2007. godine je promovisao singl "Pričaj dodirom" za koji je urađen spot u saradnji sa Zavodom za školovanje i rehabilitaciju osoba sa oštećenim sluhom iz Kotora. Krajem 2007. godine oformio bend sa kojim je imao „vatreno krštenje“ 31. decembra 2007. godine kao predgrupa „Bijelog Dugmeta“ na dočeku Nove godine u Baru. 
Sredinom maja 2008. godine Muzička asocijacija Crne Gore objavila je Radovanovićev album prvijenac *"Pričaj dodirom"*. Pošto je ovaj projekat postao jedan od najprodavanijih u Crnoj Gori, Radovanović je od kompanija T -Mobile Crna Gora i NOKIA izabran da bude promoter novog muzičkog telefona. 
Odmah nakon toga uslijedila je serija koncerata sa bendom na trgovima i po klubovima po Crnoj Gori na kojoj je i nastao spot za pjesmu "Takav sam i sad". 2008. godine. Godine 2009. objavljuje singl i spot za pjesmu *"Ne pitaj za mene"* . 
Krajem 2010. objavljuje promo materijal pod imenom *"Bez koncepta"* na kojem se nalaze tri pjesme *"Milo moje"*, *"Novi Sad"* 
i *"Rakija"*. U međuvremenu priprema novi materijal i ujedno piše pjesme za mnoge druge izvođače iz regiona.

U proljece 2012. godine, u Zagrebu, u saradnji sa poznatim hrvatskim producentom Denisom Mujadžićem Denikenom, pod etiketom *“GORATONA”* započinje snimanje novog albuma, koji karakteriše moderni gitarski zvuk i drugačiji pristup u produkciji i 
snimanju. U junu iste godine, sa albuma je izdvojen singl pod nazivom *"Padobran"*, za koji je snimljen spot. Drugi singl "Svi životi moji", ujedno i naslovna pjesma sa albuma, kao i spot za istu, promovisan je u decembru 2013. godine. Kraj godine je obilježio i veliki koncert održan 30. decembra ispred zidina starog grada u Budvi u okviru Novogodišnjeg programa. Izlazak novog albuma se očekuje početkom 2014. godine.

## Reference

## Vanjske veze
* Vijesti/Intervju 
* Pobjeda/Intervju
* Žena blic/ Vanja Radovanović
Sikandar (film, 1941)

***Sikandar*** ili ***Sikander*** (hindi: सिकन्दर, urdu: سِکندر) je indijski crno-bijeli historijski film snimljen 1941. u režiji Sohraba Modija. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Prithviraj Kapoor, je drevni makedonski kralj Aleksandar Veliki koji godine 326. pne. nakon osvajanja Perzije prodire u tadašnju Indiju. Radnja prikazuje kako uspije pobijediti i zarobiti lokalnog kralja Pora (čiji lik tumači sam Modi), ali se s njime sprijatelji te se na kraju odluči vratiti na zapad. *Sikandar* je postigao veliki uspjeh, što se dijelom tumači time što je njegov sadržaj, u kome se Indija uspijeva osloboditi zapadnog osvajača, korespondirao i s tadašnjim pokretom za nezavisnost od Britanije. Usprkos političkih konotacija, nije imao problema sa cenzurom. Godine 1961. je ponovno prikazan u Indiji, kada se nastojala iskoristiti patriotska euforija vezana uz invaziju i aneksiju portugalske Goe.

Zapadnoj je publici poznat zahvaljujući tome što su 1998. godine njegovi inserti korišteni u BBC-jevoj dokumentarnoj seriji *[[In the Footsteps of Alexander the Great]]* posvećenoj pohodima Aleksandra Velikog.

## Uloge
* Prithviraj Kapoor 
* Sohrab Modi
* Zahur Raja
* Shakir
* Vanmala
* Meena Shorey
* Sheela
* Sadiq Ali
* Shakir
* K N Singh
* Lala Yakub
* Gagendra Singh
* Jilla Bai
* Zahur Raja
* Abu Bakar
* Ghulam Hussain
* Noor Jehan
* Prakash
* G. S. Shorry
* Athavale

## Izvori


## Vanjske veze
* 
* Upperstall Review
Platonije

**Platonije** (grčki: Πλατώνιος, *Platonios*) autor je dva spisa o grčkoj komediji, koja su se sačuvala u izvodima: *O karakteristici komedija* (Περὶ διαφορᾶς κωμῳδιῶν) i *O karakteristici stilova* (Περὶ διαφορᾶς χαρακτήρων), koji danas čine deo spisa o "uvodu u komediju" *([[Prolegomena de comoedia]])*. Vreme njegovog života nije poznato; Georg Kaibel je spekulisao da je živeo u 9. ili 10 veku. U svojim spisima Platonije govori o razlikama između stare, srednje i nove atičke komedije. Između ostalog tvrdi da je stara atička komedija ustupila mesto srednjoj zbog gušenja političkih sloboda u Atini 4. veka pne., ali nijednog pesnika srednje komedije ne navodi po imenu. 

## Reference
Alkinoj

U grčkoj mitologiji, **Alkinoj** (grčki: Ἀλκίνους ili Ἀλκίνοος, *Alkínoös*) bio je kralj Feačana, sin Nausitoja ili Fajaka (sina Posejdona i Korkire), te suprug Arete, koja mu je rodila Nausikaju, Halija, Klitoneja i Laodamanta. Njegovo ime doslovno znači "moćni um".

## Argonauti
U mitu o Jasonu i Argonautima, Alkinoj živi sa svojom suprugom Aretom u sicilijskom gradu Drepanu. Na povratku iz Kolhide Argonauti dolaze Alkinoju i budu prijateljski dočekani. Kad idući za Argonautima Alkinoju stignu i Kolhiđani te zatraže da im se preda Jasonova ljubavnica Medeja, Alkinoj saopšti da im se ona treba vratiti ako je još devica, ali da će, ako je već postala Jasonova supruga, on zaštititi njih oboje. Zahvaljujući Aretinoj domišljatosti Kolhiđani su morali otići bez Medeje, a Argonauti su nastavili svoj put kući nakon što su od Alkinoja dobili skupocene darove.

## Feačani
Prema Homeru, Alkinoj je vladar Feačana, koji u sreći žive na ostrvu Sheriji. Alkinoj sa suprugom Aretom ima pet sinova i jednu ćerku, Nausikaju. Opis njegovog kraljestva, način na koji je Odisej dočekan i primeljen, zabave koje se priređuju za Odiseja te priče o svojim lutanjima koje on pripoveda kralju zauzimaju značajan deo Homerove *[[Odiseja|Odiseje]]* (od VI do XIII knjige).

Sherija se često identifikuje s Korkirom (današnjim Krfom), zahvaljujući velikim delom grčkom istoričaru Tukididu, koji je Feačane takođe locirao na tom ostrvu. Prema drugim hipotezama, Sherija bi bila identična s današnjim ostrvom Ishijom ili, pak, s poluostrvom Istrom.

## Reference

## Vanjske veze

* JC Loudon (1835) o Alkinojevom vrtu
Alkinoj (razvrstavanje)

**Alkinoj** je ime nekoliko ličnosti iz antičke mitologije i istorije:

* Alkinoj, mitski vladar Feačana u Homerovoj *Odiseji*
* Alkinoj, sin Hipokoonta, koji je sa svojim ocem i braćom proterao Ikarija i Tindareja iz Lakonije, ali ga je kasnije ubio Herakle
* Alkinoj (filozof), pripadnik srednjeg platonizma
Antipater Solunski

**Antipater iz Soluna** (grčki: Ἀντίπατρος) autor je nekoliko desetina epigrama u *[[Grčka antologija|Grčkoj antologiji]]*. On je najplodniji i možda najinteresantniji od svih grčkih epigramatičara koji su delovali u doba cara Avgusta. Živeo je i stvarao pod pokroviteljstvom Lucija Kolpurnija Pizona, konzula 15. pne., a zatim tokom nekoliko godina prokonzula i namesnika Makedonije, koji ga je postavio za upravnika Soluna.

U njegovim pesmama nalazi se dosta aluzija na savremene istorijske događaje:
* slavi se Oktavijanovo osnivanje Nikopolja nakon bitke kod Akcija
* podstiče se Oktavijan na pobedu nad Partima u pohodu 20. pne.
* jedna pesma je upućena Gaju Cezaru, koji je umro 4. god. n.e.

U svojoj pesmi *Pesnikinje* (Αἵ μελοποιοί) daje popis devet grčkih pesnikinja, koje kao devet zemaljskih Muza poredi s devet nebeskih Muza.

## Reference

## Izvori
* Ancient History 
* *Select Epigrams from The Greek Anthology, Edited with a Revised Text, Translation, and Notes*, by J. W. Mackail (London: Longmans, Green, and Co., 1890)
Arhip

**Arhip** (grčki: Ἄρχιππος = doslovno "gospodar konja") bio je ranohrišćanski vernik koji se usput spominje u novozavetnoj *[[Poslanica Filemonu|Poslanici Filemonu]]* i *[[Poslanica Kološanima|Poslanici Kološanima]]*.

## Novi zavet
U Pavlovoj *Poslanici Filemonu* Arhip se spominje jednom, zajedno s Filemonom i Apfijom, kao domaćin crkve i "saborac". U *Poslanici Kološanima*, koja se takođe pripisuje Pavlu, crkvi se nalaže da poruči Arhipu "da pazi na dužnost koju je primio od Gospoda i da je izvršava".

## Tradicija
Prema Apostolskim konstitucijama (7.46), Arhip je bio prvi episkop Laodikeje u Frigiji (u današnjoj Turskoj). Prema drugoj tradiciji, u *[[Evanđelje po Luki|Evanđelju po Luki]]*, Arhip je bio jedan od 72 učenika koje je odabrao Isus Hrist. Katolička crkva slavi ga 20. marta, a pravoslavna 19. februara.
Srpski dijalektološki zbornik

***Srpski dijalektološki zbornik***, skraćeno ***SDZb***, jeste publikacija o narodnim govorima koju izdaje SANU od 1905. godine. U njegovom prvom broju objavljena je studija Aleksandra Belića *Dijalekti istočne i južne Srbije*, kojom je postavljen temelj u proučavanju prizrensko-timočkih govora srpskog jezika. *SDZb* je do danas izašao u 57 svezaka. Objavljene su brojne studije o srpskim govorima, kao i rečnici pojedinih govora. Izdaje ga Institut za srpski jezik Srpske akademija nauka i umetnosti. Do sada je najobimnija sveska br. LVII (2010), u kojoj je na 1062 strane objavljen *Crnotravski rečnik*.

Od 1905. do 1960. godine uređivao ga je Aleksandar Belić (I–XIII knjiga), od 1960. do 1974. Mihailo Stevanović (knjiga XIV–XX), od 1976. do 1999. Pavle Ivić (knjiga XXI– XLVIII), a od 2002. Aleksandar Mladenović (od knjige knjiga XLIX-LV). Sekretar redakcije je Slobodan Remetić. Nakon smrti Aleksandra Mladenovića (2010), urednik Srpskog dijalektološkog zbornika postao je Slobodan Remetić.

SDZb je stekao status reprezentativnog glasila toga tipa u slovenskom svetu. Na njegovim stranicama objavljene su važbe monografije iz srpske dijalektologije, među kojima i dve Belićeve i četiri Ivićeve. Iako profilisan da objavljuje priloge iz nacionalne naučne discipline, SDZb ima status časopisa međunarodnog ranga.
Dionisijad

**Dionisijad** (grčki: Διονυσιάδης) iz Tarsa bio je starogrčki tragički pesnik, koji je živeo u vreme Aleksandra Velikog. Prema Strabonu, bio je najbolji od tragičkih pesnika uvrštenih u Aleksandrijsku Plejadu.

Ne zna se je li on identičan s **Dionisijadom iz [[Malos]]a** u Kilikiji, takođe tragičkim pesnikom, koji je napisao jedno delo pod naslovom *Stilovi ili Ljubitelji komedije* (Χαρακτῆρες ἢ Φιλοκωμῳδοί), "u kojem opisuje (ἀπαγγέλλει) stilove [komičkih] pesnika". To je delo bilo možda prvi pokušaj da se razluče i definišu stilovi atičkih komediografa.

## Reference
Vrelo Bosne

**Vrelo Bosne** je izvor rijeke Bosne pored Ilidže, na periferiji Sarajeva u Bosni i Hercegovini.

## Karakteristike
Vrelo Bosne je splet nekoliko jakih kraških izvora na nadmorskoj visini od 492 m u podnožju planine Igman. Kako je to tradicionalno izletište Sarajlija, odavno je uređeno brojnim šetnicama sa mostićima preko brojnih potoka i otoka između njih. Pored tog tu su i brojni restorani i par hotela. Pošto se radi o vodi visoke kvalitete, uz izvorište je napravljena pumpna stanica sarajevskog gradskog vodovoda.
## Zaštićeno područje
Područje Vrela Bosne je zaštićeno područje sa dvije zaštićene zone
* Prvu zone (nukleus) čine: više izvora rijeke Bosne, rijeka Bosna od izvora d, o infiltracionog kanala, parkovski prostori Vrela Bosne i raznolika flora i fauna
* Drugu zonu čine: Vrelo Stojčevac, vrela Barin I i II, rijeka Bosna od infiltracionog kanala do Plandišta, podzemne termalne i termo-mineralne vode Ilidže, podzemne hladne vode Sarajevskog polja, Velika aleja, parkovski prostor oko Banje Ilidža, parkovski prostor Stojčevac, arheološko nalazište i nekropola u selu Vrutci, Rimski most na Plandištu, austro-ugarske Vile u Velikoj aleji, hoteli u Ilidži, zgrada Šumarske škole.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Vrela Bosne'' na portalu Grad Sarajevo
Petronas Twin Towers

**Petronas Twin Towers** (ili jednostavno **Petronas Towers** ili **Twin Towers**) su dva blizanska nebodera povezana hodnikom. Smještena su u Kuala Lumpuru u glavnom gradu Malezije.

Građeni su od 1992. do 1998. godine i bili su najviši na svijetu dok ih nije nadmašio Tajvanski Taipei 101, ali najviši su blizanski neboderi na svijetu odkada su srušeni blizanci "Svjetskog trgovačkog centra" u New York Cityu u SAD-u.

Sadrže 88. katova koji služe za uredske svrhe. Na hodniku koji spaja dva tornja nalazi se prvi opservatorij, dok je drugi smješten na zadnjem katu tornja broj 2.

## Izgradnja
*Vidi još: [[Popis najviših nebodera svijeta]]*

Izgradnja je počela 1992. godine, a konstruktori su bili japanska tvrtka "*Hazama Corporation*" i južnokorejske tvrtke "*Samsung Engineering & Construction*" i "*Kukdong Engineering & Construction"*.

Za glavnog arhitekta gradnje postavljen je poznati argentinski arhitekt *César Pelli* a glavni inžinjer bila je američka inžinjerska tvrtka "*Thornton Tomasetti*" kojom su upravljali *Charlie Thornton* i *Richard Tomasetti*.

1992. godine postavljen je prvi temelj, da bi se 1998. godine postavila antena. Tornjevi su službeno otvoreni 31. kolovoza 1998. točno na 41. godišnjicu Malezijske neovisnosti.
## Nedavne aktivnosti
Dan nakon napada na blizance u SAD-u, javljeno je da je postavljena bomba. Nastala je pobuna u neboderu te je brzo evakuiran. Kasnije se doznalo da je poziv bio lažan i da nema opasnosti od eksplozije bombe.

4. studenog, 2005. buknuo je požar u kompleksu kina u neboderu, nastala je velika panika, ali je u policijskom izvještaju javljeno da nema ozljeđenih.

1. rujna, 2009. poznati penjač po neboderima, Francuz Alain Robert zvan "*Spiderman*" uspio je nakon trećeg pokušaja popeti se bez zaštitnog užeta na zgradu te su ga na vrhu dočekali policajci koji su ga priveli, tisuće ljudi je sa ulice promatralo kako se Robert penje na vrh.

## U kulturi
Tornjevi su odigrali vrlo važnu ulogu u filmu "*Entrapment*" u kojem su glavnu ulogu imali Sean Connery i Catherine Zeta-Jones koji su u filmu pljačkali veliku korporaciju sa sjedištem u tornjevima.

U filmu su snimljene nevjerojatne scene u kojima likovi izvode nevjerojatne akrobacije na vrhu i na glavnom hodniku koji povezuje dva tornja.

Također se pojavljuje scena u računalnoj igri *[[Hitman 2: Silent Assassin]]* u kojoj je igrač dužan proći hodnikom koji povezuje tornjeve.

U animiranoj seriji *Cowboy Bebop* u jednoj epizodi tornjevi bivaju razrušeni u terorističkom napadu.

## Vanjske veze

* Službene stranice 
* 3D Panorama Tornjeva 
* KLCC
Moljci

**Moljci** (*Tineidae*) porodica su malih leptira uskih krila. Poznato je gotovo 3 000 vrsta. 
Gusjenice žive u tuljcima što ih slijepe od izgrizenih dijelova lišća, odnosno dlaka, sukna i dr.
 
Gusjenica krznenoga moljca *(Tinea pellionella)* oštećuje krzno, suknenog moljca *(Tinea biselliella)* tekstil, žitnog moljca *(Tinea granella)* žito, druge vrste žive i hrane se u brašnu, na jabuci, breskvi, maslini, grožđu, kukuruzu, naranči, smokvi i sl.

Odrasle jedinke se ne hrane i žive samo dok ne polože jaja.

U Hrvatskoj poznati i po tome da ih privlači domaći proizvod "Medolino".

## Reference
Lavande

**Lavande** su rod biljaka iz porodice Lamiaceae. Rasprostranjene su diljem Mediterana, pa sve do Afrike i jugoistočnih predjela Indije.

Rod lavandi uključuje jednogodišnje i višegodišnje vrste, travolike vrste i grmove. Kako se radi o vrlo široko rasprostranjenoj kulturi, koja se diljem svijeta uzgaja mahom u dekorativne svrhe, ali i za komercijalnu upotrebu, lavandu nerijetko srećemo kako samoniklo raste u prirodi.

Postoje brojni kultivari lavande, koji su nastali međusobnim oprašivanjem zbog sadnje više vrsta unutar istog vrta ili nasada.

## Historija
Lavanda se koristi više od 2000 godina. Pretpostavlja se da riječ lavanda dolazi od rimske riječi **lavare**, što znači **prati**.

Stari su se Rimljani kupali u mirisnim kupkama u koje su dodavali lavandino ulje. Koristili su i sušenu lavandu kod crkvenih obreda i kod poroda.

Grci su isto koristili lavandu, ali više u medicinske svrhe. Poznati je grčki liječnik i botaničar Dioscorides koristio njezine ljekovite sposobnosti u ublažavanju smetnji pri disanju i kao prirodni laksativ.
Mnogi su svećenici u samostanima uzgajali razne ljekovite biljke, a među njima posebno je mjesto imala lavanda.
Lavanda je za vrijeme londonske kuge u 18. stoljeću korištena kao zaštita od infekcije na taj način da su je ljudi stavljali ispod nosa i tako disali. Lavanda je također bila korisna za vrijeme prvog i drugog svjetskog rata, gdje se je koristila kao sredstvo protiv boli i kod previjanja rana kao zaštita od infekcija.

## Vrste
Postoji 25-30 različitih vrsta lavande, a neke od njih su:

*[[Lavandula abrotanoides]]*
*[[Lavandula angustifolia]]*
*[[Lavandula canariensis]]*
*[[Lavandula dentata]]*
*[[Lavandula lanata]]*
*[[Lavandula latifolia]]*
*[[Lavandula multifida]]*
*[[Lavandula pinnata]]*
*[[Lavandula stoechas]]*
*[[Lavandula viridis]]*
*[[Lavandula x intermedia]]*

Najčešće vrste lavandi čija se eterična ulja mogu naći na tržištu su:
* prava lavanda (Lavandula officinalis, sinonimi: L. vera, L. angustifolia) 
* širokolisna lavanda (Lavandula spica, sinonim: L. latifolia) 
* španjolska lavanda (Lavandula stoechas, čita se “stehas”) 
* lavandini (Lavandula x hybrida), npr hvarski lavandin

## Poveznice
* Hvarski lavandin, križanac prave i širokolisne lavande

## Reference

## Vanjske veze
*  Lavanda ili lavande
O Pai Tirano

***O Pai Tirano*** () je portugalska crno-bijela filmska komedija snimljena 1941. u režiji Antonija Lopesa Ribeira. Protagonist, koga glumi Ribeirinho, je skromni trgovac u lisabonskoj robnoj kući "Grandes Armazéns do Grandella" koji je zaljubljen u prodavačiću u obližnjoj trgovini parfema. Radnja prikazuje nesporazume koji nastaju kada se priključi amaterskoj kazališnoj trupi i počne uvježbavati komad u kome tumači lik sina čiji je otac bogataš. *O Pai Tirano*, koji je kao glumce tada popularne vodviljske zabavljače, isticao se scenarijem u kojima su se ismijale društvene norme i snobovština među buržoazijom. Zahvaljujući tome je stekao veliku popularnost ne samo u Portugalu nego i u Brazilu. Danas ga se smatra jednim od najboljih djela zlatnog doba portugalske kinematografije. Mnoge od fraza koje govore likovi su kasnije postale dio svakodnevnog govora u Portugalu.

## Uloge
* Francisco Ribeiro : Francisco 'Chico' Mega
* Leonor Maia : Tatão
* Arthur Duarte : Artur de Castro
* Vasco Santana : Mestre José Santana
* Barro Lopes : Lopes
* Graça Maria : Gracinha

## Literatura
* ''O Pai Tirano''  at Amor de Perdição

## Vanjske veze
*
Ivan Kovalčik Mileševac

**Ivan Kovalčik Mileševac** (3. mart 1968-2017, Prijepolje, SFRJ) je srpski slikar, ikonopisac i freskopisac - Protomajstor Srpske Pravoslavne Eparhije mileševske. Na inicijativu Narodnih muzeja iz Prijepolja i Beograda na čelu sa direktorima Slavoljubom Pušicom i Jeftom Jeftovićem, u okviru projekata obnove Nemanjićkih zadužbina, u saradnji sa SANU i pod nadzorom Zavoda za zaštitu spomenika kulture iz Kraljeva, sa blagoslovom Njegove Svetosti Patrijarha srpskog Gospodina Pavla i po blagoslovu Episkopa mileševskih Gospodina Vasilija i Gospodina Filareta, naslikao veći broj ikonostasa za crkve i manastire Srpske pravoslavne crkve u Eparhiji mileševskoj. 
Od 2006. godine živi u Novom Sadu,  gde u okviru kanonskog crkvenog slikarstva  radi na izradi ikona i fresaka u Vizantijskom stilu.

Kompletnu biografiju mozete procitati ovde:

'''''http://www.slikari.rs/slikar/ivankovalcik'''''

## Značajni Projekti
u Eparhiji mileševskoj:
* '''1998'''. - Ikonostas za Manastir Davidovica, posvećen Krštenju Gospodnjem - XIII vek 
* '''2002'''. - Ikonostas za Manastir Kumanica, posvećen Sv. Arhangelu Gavrilu - XIV vek 
* '''2005'''. - Ikonostas za Manastir Dubnica, posvećen Svetoj Trojici - XIV vek 
* '''2011'''. - Beli Andjeo za Ruskog premijera Vladimira Putina  
* '''2011'''. - Prvo mesto u Rusiji za Ikonu Sveta Trojica 
* '''2012'''. - Ikonostas za Manastir Janja, posvećen Pravednim Joakimu i Ani - XV vek
* '''2013'''. - Beli Andjeo za Monicu Belluci 

## Galerija slika

Datoteka:Sv.Jovan Krstitelj 103,5x83 cm, 2001..jpg|Sv.Jovan Krstitelj - Rođenje, autorski rad-unikat, jajčana tempera, 103,5 x83 cm, 2001.
Datoteka:Beli Andjeo-Vaskrsenje.jpg|Bijeli Anđeo - Vaskrsenje, autorski rad-unikat, ulje na platnu, 40x60 cm (53x74) 2013.
Datoteka:Небеска Царица - Queen of Heaven, 1998..JPG|Nebeska Carica, autorski rad-unikat, jajčana tempera na drvenoj ploči, 80x59cm, ručno rezbaren ram od javora 102x82cm, 1998.


## Reference
5. Beli Andjeo Za Moniku Beluci
Teresa Venerdì

***Teresa Venerdì*** je italijanska crno-bijela filmska komedija snimljena 1941. u režiji Vittoria De Sice, koji tumači i glavnu ulogu. Protagonist je dr. Pietro Vignali, šeprtljavi ljekar koga je djevojka Loleta Prima (čiji lik tumači Anna Magnani) bacila u dugove, i koji zbog toga preuzima dodatni posao zdravstevenog inspektora u sirotištu, gdje će se u njega zaljubiti djevojka po imenu Teresa Venerdi (čiji lik tumači Adriana Benetti).

## Uloge
* Vittorio De Sica ... Il dottore Pietro Vignali 
* Adriana Benetti ... Teresa Venerdì 
* Irasema Dilián ... Lilli Passalacqua 
* Guglielmo Barnabò ... Agostino Passalacqua 
* Olga Vittoria Gentilli ... Rosa Passalacqua 
* Anna Magnani ... Maddalena Tentini/Loretta Prima 
* Elvira Betrone ... La direttrice dell'orfanotrofio 
* Giuditta Rissone ... L'istitutrice Anna 
* Virgilio Riento ... Antonio 
* Annibale Betrone ... Umberto Vignali 
* Nico Pepe ... Il dottore Pasquale Grosso 
* Clara Auteri Pepe ... Giuseppina 
* Zaira La Fratta ... Alice 
* Alessandra Adari ... L'istitutrice Caterina 
* Lina Marengo ... La maestra Ricci

## Vanjske veze
*
Dila Hanim (TV serija)

**Dila Hanim** () je turska dramska TV-serija koja se od 2012. do 2014. emitirala na programu Star TV. Pod naslovom Dila prikazivala se u Srbiji (na programu Pink TV) i u Hrvatskoj (na programu Nova TV).

## Vanjske veze
* 
* Fotografija iz serije na tvprofil.net
* Dila Serija  - sve o seriji: sadržaj, opis, glumci, dešavanja, fotografije, video itd.
Dila Hanim

***Dila Hanim*** (na turskom: Žena po imenu Dila) može označavati:

* ''Dila Hanim'' (film), turski igrani film iz 1977. godine, rež. Orhan Aksoy
* ''Dila Hanim'' (TV serija), turska TV-serija koja se prikazuje od 2012. godine
Staroperzijski klinopis

**Staroperzijski klinopis** (ili **arijsko pismo**) je semisilabičko (poluslogovno) pismo korišteno u ahemenidskom Iranu od 6. do 4. vijek pne. i glavno pismo staroperzijskog jezika. Natpisi na ovom pismu pronađeni su u Perzepolisu, Suzi, Ekbatani, Armeniji i uz Sueski kanal. Najviše natpisa datira iz vremena vladavine Darija I. Velikog (vl. 522. – 486. pne.), te njegovog sina i nasljednika Kserksa I. (vl. 486. – 465. pne.).

## Dešifriranje
Staroperzijski klinopis dešifriran je od 1778. do 1851. godine, a najzaslužniji za to su:
* Carsten Niebuhr
* Oluf Gerhard Tychsen
* Friedrich Münter
* Georg Friedrich Grotefend
* Rasmus Rask
* Eugène Burnouf
* Christian Lassen
* Henry Creswicke Rawlinson
* Jules Oppert

## Znakovi
Pismo sadrži 36 fonetskih znakova:

Logogrami:
* *Auramazdā* (Ahura Mazda):  ili 
* *Auramazdāha* (Ahure Mazde; *[[genitiv]]*): 
* *xšāyaθiya* (kralj): 
* *dahyāu* (država):  ili 
* *baga* (Bog): 
* *būmi* (zemlja): 

Brojevi:
* 1: 
* 2: 
* 10: 
* 20: 
* 100: 

Razmak (bjelina): 

## Unikod
Staroperzijski klinopis dodan je na Unikod standard u martu 2005. godine.

## Galerija

Datoteka:Bisotun Iran Relief Achamenid Period.JPG|Behistunski natpisi Darija I. Velikog
Datoteka:Persépolis. Inscription.jpg|Natpisi u Perzepolisu
Datoteka:Ganj.jpg|Gandžname, natpisi Kserksa I. kod Ekbatane
Datoteka:Trilingual inscription of Xerxes, Van, 1973.JPG|Kserksovi natpisi kod Vana
Datoteka:Phiale (shallow drinking vessel) inscribed in Old Persian cuneiform with phrase regarding king Artaxerxes I, Achaemenid period, 5th century BC, silver - Arthur M. Sackler Gallery - DSC05818.JPG|Posuda s obrubnim klinopisom iz vremena Artakserksa I.
Datoteka:Foundation plaque B inscribed in Old Persian, Iran, Achaemenid period, early 4th century BC, hammered gold - - Cincinnati Art Museum - DSC03975.JPG|Zlatne pločice iz ranog 4. vijeka pne.


## Veze
* Staroperzijski jezik
* Avestičko pismo
* Pahlavijska pisma

## Vanjske veze

* Schmitt, Rüdiger (15. 12. 1993.): ''Cuneiform script'', Encyclopædia Iranica
* Skjærvø, Prods Oktor (15. 12. 2006.): ''Iran vi. Iranian languages and scripts (3) Writing Systems'', Encyclopædia Iranica
* Unicode: ''Old Persian''
* Livius: ''The ancient Persian alphabet''
Bula

**Bula** (latinski *bulla* = mjehurić) je izvorno bio etrurski ukrasni privjesak, najčešće kružnog ili ovalnog oblika, ukrašen glavom lava ili satira.

One su bile šuplje, često s filigranski ukrašenim rubovima, sa pomičnom alkom na vrhu, koja je služila za vješanje bule. Smatra se da je ona služila i kao čep, jer se pretpostavlja da se u njima čuvala tekućina, vjerojatno parfem.

## Historija
Kod Etruščani se taj običaj izgleda razvio još iz brončanog doba, kad su se nosile male školjke. Vremenom su se počele izrađivati od metala, od dviju udubljenih pločica, promjera od 4 – 6&nbsp;cm, ili kao kožne vrećice.

Rimljani su preuzeli običaj nošenja bula od Etruščana, i zadržali ga do kraja 4. vijeka. Ispočetka su bulama ukrašavali djecu patricija, kasnije se taj običaj proširio i na djecu senatora, i istaknutih legionara, a nakon Drugog punskog rata, taj običaj proširio se na svu djecu, s tom razlikom da su djeca patricija, senatora i viših slojeva društva, nosila bule od zlata, a običnih građana od kože.

U njima se nosila amajlija (praebia) i zavjet kućnim bogovima larima. Bule su dječaci nosili obješene oko vrata do sedamnaeste godine života, njih su izgleda nosile i djevojčice (pored ostalog nakita) sve do udaje. A i odrasli prilikom trijumfalnih povorka, kao amajliju protiv zavisti. Bule su se izrađivale od zlata, srebra, bronce, kože i jantara. Velik broj jantarnih i brončanih bula pronađen je po antičkim grobnicama, ali se počevši od 7. vijeka pne. one uglavnom izrađuju od plemenitih metala, najčešće od zlata. Što se tiče formi, najčešće su izrađivane u obliku kruga ili ovala, ali bilo je i onih u obliku srca i polumjeseca. Neke su bile potpuno glatke - bez ikakvog ukrasa, ali je dobar dio bio ukrašen gravurama ili reljefima.

Za vrijeme ranog srednjeg vijeka bulama se počinju nazivati pečati - plombe kojima su bizantski carevi počeli ovjeravati svoje značajne dokumente, a od 13. vijeka na taj način su ovjeravali svoje dokumente i pape, monarsi, brojni krupni feudalci i visoki crkveni prelati, pa se vremenom počeo tako zvati i sam dokument.
Te bule bile su dvostrani olovni (ili keramički) pečati koji su se stavljali na dokument od većeg značaja, kao što je bila Zlatna bula Bele IV. iz 1242.

## Povezano
* Papinska bula

## Reference

## Vanjske veze

* ''bulla'' na portalu Enciclopedia Treccani
Bjelašnica

**Bjelašnica** je planina u centralnom dijelu Bosne i Hercegovine, smještena 25 km jugozapadno od grada Sarajeva.
## Geografske i geološke karakteristike
Bjelašnica pripada kao i susjedna Jahorina dinarskom planinskom sistemu. Najviši vrh planine je istoimeni vrh Bjelašnica od 2067 m nadmorske visine, na kojem se nalazi i meteorološka stanica, a to je i najviša stalno nastanjena točka u Bosni i Hercegovini. Ostali značajni vrhovi su Krvavac (2061 m), Mala Vlahinja (2055 m) i Hranisava (1964 m).

Ona je kraška planina, oblikovana glacijacijom. Srednja godišnja temperatura iznosi samo 0,7 °C, zbog izrazito niskih zimskih temperatura. Najviša temperatura dostiže 24&nbsp;°C, a najniža -41&nbsp;°C. Ljeti je prekrivena gustom zelenom travom, a zimi i do 3 m visokim snijegom. Po vrhovima planine često pušu snažni vjetrovi, a za ljetnih oluja udaraju gromovi.

Bjelašnica je postala poznata za 14. Zimskih olimpijskih igara održanih u Sarajevu - 1984., kad su na planini izgrađeni brojni sportski i turistički objekti, koji se i danas koriste, jer je Bjelašnica postala poznato skijalište.
## Naseljena mjesta
Čuhovići, Kabalevo, Kolijevka, Kotlovi, Lukavac i Umoljani.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Bjelasnica'' na portalu SummitPost
Lista NBA igrača

Ovdje se nalaze liste igrača američke NBA lige (NBA), poredani po abecednom redu njihovih prezimena.

Popisi sadrže i igrače iz američke Nacionalne košarkaške lige (NBL), Košarkaške asocijacije Amerike (BAA) i izvornog Američkog košarkaškog saveza (ABA). Sve su ove lige doprinijele stvaranju današnje NBA.

## Povezano
* Lista aktualnih sastava momčadi NBA lige
* Lista stranih igrača u NBA ligi
* Lista igrača koji nisu izabrani na NBA draftu
* Lista NBA igrača koji su cijelu karijeru proveli u jednoj momčadi

## Vanjske veze
*  NBA & ABA Player Directory @ basketball-reference.com
* NBL Player Directory @ basketball-reference.com
Dila

**Dila** može označavati:
* Dila (Etiopija), grad u Etiopiji;
* Dila (distrikt), distrikt u provinciji Paktika u Afganistanu;
* Zavija Dila, sufističko vjersko bratstvo koje je vladalo sjevernim Marokom u 16. vijeku
* skraćenica za Direction de l'information légale et administrative, pravnu službu francuske vlade
* *[[Dila Hanim (TV serija)|Dila Hanim]]*, turska TV-serija
Feud

**Feud** (od latinskog *feudum* = naknada) ili **leno**, bio je zemljišni posjed koji je vazal dobijao od svog feudalnog gospodara, kao nagradu za usluge i vjernost.

## Karakteristike
Feud je bio centralna institucija evropskog feudalnog društva, on se uobičajeno sastojao od zemljišta uz koje je išao i određen broj kmetova (neslobodnih seljaka). On je trebalo biti dovoljno velik da osigura egzistenciju vazalnom feudalcu, koji je kao protuuslugu za to morao svom gospodaru služiti kao vitez. Veličina feuda se jako razlikovala, a to je uveliko ovisilo o prihodima koje je donosio. U to vrijeme se računalo, da je za uzdržavanje jedne prosječne feudalne porodice, potrebno oko 15 do 30 porodica kmetova. Veličina feuda jako je varirala, od velikih imanja i cijelih pokrajina, sve do malih parcela od nekoliko hektara.

Ali je feud osim zemlje, ponekad bio i novac, ili neki objekt (rudnik, luka, most, ribolovna zona) koji je donosio prihod.

## Reference

## Vanjske veze
* ''fief'' na portalu Encyclopædia Britannica
Ich klage an

***Ich klage an*** () je njemački crno-bijeli film snimljen 1941. godine u režiji Wolfganga Leibeneinera, poznat kao jedno od prvih ostvarenja koje je za temu imala eutanaziju, ali, i zbog okolnosti i svrhe u kojoj je snimljen, jedno od najzloglasnijih ostvarenja kinematografije Trećeg rajha.

Protagonist, čiji lik tumači Paul Hartmann, je ljekar čija lijepa mlada i supruga (koju tumači Heidemarie Hatheyer) oboli od multiple skleroze, i koju, zato što više ne može trpiti njene patnje, muž otruje. Radnja prikazuje kako mu zbog toga sude za ubistvo, odnosno kako pred porotom nastoji opravdati svoj čin.

*Ich klage an* je nastao pod paskom Goebbelsovog Ministarstva propagande kao dio kampanje kojom se nastojala popularizirati Akcija T4, odnosno program prisilne eutanazije fizički i mentalno hendikepiranih osoba u Trećem rajhu. Prije premijere su iz filma, kako bi se unaprijed ublažile kritike iz redova Katoličke crkve, čiji su se predstavnici javno protivili programu (i koji je nakon toga morao biti nastavljen u tajnosti), izbačene određene scene koje su se smatrale previše "sirovima" i sugestivnima. Film je, prema navodima njemačkih sigurnosnih službi, imao različit prijem među njemačkom publikom - otvoreno su ga osuđivali svećenici, dok je bio hvaljen među njemačkim ljekarima.

Savezničke vlasti nakon drugog svjetskog rata su ga zabranile. Među suvremenim kritičarima uživa reputaciju kao jedan od umjetnički, odnosno tehnički kvalitetnijih filmova iz doba Trećeg rajha, a što se često pripisuje time da je nacionalsocijalistička ideologija u njemu predstavljena implicitno, odnosno kroz intimnu dramu jednog čovjeka. S druge strane, upravo se zbog te implicitnosti *Ich klage an* smatra jednim od najopasnijih, odnosno kao film koji je mnoge tadašnje gledatelje relativno lako "zaveo" da prihvate "normalnost" ne samo eutanazije, nego i Holokausta i Konačnog rješenja.

## Literatura
* Christian Kuchler: *Bischöflicher Protest gegen nationalsozialistische „Euthanasie“-Propaganda im Kino: „Ich klage an“.* In: *Historisches Jahrbuch der Görresgesellschaft.* Nr. 126, 2006, , S. 269–294.
* Karl Heinz Roth: *„Ich klage an“ – Aus der Entstehungsgeschichte eines Propaganda-Films.* In: Götz Aly (Hrsg.): *Aktion T4. 1939–1945. Die „Euthanasie“-Zentrale in der Tiergartenstrasse 4* (= *Stätten der Geschichte Berlins* 26). 2. erweiterte Auflage. Hentrich, Berlin 1989, , S. 93–116.

## Vanjske veze
* 
* Ich klage an bei filmportal
* Blick in den Abgrund. Telepolis-Artikel vom 1.&nbsp;Januar 2012.
Khazanchi (film, 1941)

***Khazanchi*** () je indijski crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Motija B. Gidwanija. Po žanru predstavlja mješavinu melodrame i kriminalističkog filma. Protagonist je Shadi Lal, službenik banke u Lahoreu čiji se sin Kanwal želi oženiti za Madhuri, kćer bogataša po imenu Durga Das. Radnja prikazuje kako Shadi Lal prilikom poslovnog puta u Bombayu bude opljačkan, ali i optužen za ubistvo glumice, te ga njegov sin, koji je u međuvremenu postao advokat, nastoji osloboditi na sudu. Film se odlikuje muzičkim soundtrackom koju je napisao Ghulam Haider, odnosno u njemu kombinirao indijsku *[[raga (muzika)|raga]]* tradiciju sa pendžapskim folklornim motivima. Godine 1941. je predstavljao komercijalno najuspješniji od svih indijskih, odnosno bollywoodskih filmova.

## Uloge

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Buy Khazanchi DVD online at webmallindia.com
Den forsvundne pølsemaker

***Den forsvundne pølsemaker*** () je norveška crno-bijela filmska komedija snimljena 1941. u režiji Toralfa Sandøa. Radnja prikazuje kako dva šeptrljava detektiva - koje glume komičari Leif Juster i Ernst Diesen - istražuju nestanak i moguće ubistvo kobasičara. Film sadrži nekoliko muzičkih brojeva, uključujući pjesmu *[[Pølsemaker, pølsemaker]]*, koji izvodi Leif Juster. *Den forsvundne pølsemaker*, napravljen za vrijeme njemačke okupacije, se danas smatra klasičnim djelom norveške kinematografije.

## Vanjske veze
* 
*
Princeza Željezna Lepeza (film, 1941)

***Princeza Željezna Lepeza*** () je kineski crno-bijeli animirani film snimljen u režiji braće Wan Guchana i Wan Laiminga i premijerno prikazan 1941. godine, poznat kao prvo cjelovečernje animirano ostvarenje u historiji kineske, odnosno azijske kinematografije uopće.

Radnja se temelji na *[[Putovanje na Zapad|Putovanju na Zapad]]*, klasičnom romanu kineske književnosti, odnosno jednom od njegovih poglavlja u kojoj protagonist Sun Wukong (Kralj majmuna) krade čarobnu lepezu od Princeze Željezne Lepeze kako bi mogao nastaviti svoje putovanje. Braću Wan, pionire kineske filmske animacije, je na snimanje potakao uspjeh Disneyeve *[[Snjeguljica i sedam patuljaka (film, 1937)|Snjeguljice i sedam patuljaka]]*, odnosno nastojanje da napravi ostvarenje koje bi se moglo natjecati s tim dostignućem. Prilikom realizacije projekta su se suočili s nizom financijskih i tehničkih poteškoća, ali im je najveće probleme izazvalo izbijanje rata sa Japanom i to što se Šangaj sa svojim filmskim studijima našao pod japanskom okupacijom. Snimanje se odužilo preko tri godine, ali je konačni rezultat bio impresivan. Već sljedeće godine je prikazan u Japanu, gdje je među publikom bio i 16-godišnji Osamu Tezuka, koga će Wanovo djelo inspirirati da započne karijeru filmskog animatora. Zahvaljujući njemu je Japanska carska mornarica bila potaknuta da pokrene snimanje *[[Momotarō no Umiwashi]]*, odnosno *[[Momotarō: Umi no Shinpei]]*, prvog japanskog cjelovečernjog animiranog filma.

## Literatura
* Jonathan Clements. (2002). "Chinese Animation" . *[[Nickelodeon Magazine]]*.
* Travel Channel China. (2004). "Extensive Info on Wan Brothers" . *Tieshangongzhu first-length cartoon*.

## Vanjske veze
* 
* 
*  (another version)
* Completed English subtitles for the film
* A few stills from the movie
Shadow of the Thin Man

***Shadow of the Thin Man*** () je američka crno-bijela kriminalistička filmska komedija snimljena 1941. u režiji W. S. Van Dykea, poznat kao četvrti film iz serije o detektivskom bračnom paru Nicku i Nori Charles. U njemu naslovne uloge ponavljaju William Powell i Myrna Loy, a radnja prikazuje kako Nick na zamolbu policije pokušava riješiti ubistvo džokeja optuženog da je namjestio konjsku utrku, dok se istovremeno nastoji suočiti s porodičnim problemima koje mu donosi njegov sin Nick Jr. (koga glumi Dickie Hall). *Shadow* je, s obzirom na popularnost prethodnih nastavaka, predstavljao jedan od najiščekivanijih hollywoodskih filmova godine, a u kino-dvoranama se pojavio tek pred napad na Pearl Harbor i ulazak drugi svjetski rat. Ubrzo nakon toga je Myrna Loy napustila Hollywood i otišla u New York gdje se sljedećih nekoliko godina posvetila humanitarnom radu za Crveni križ, te je novi nastavak *[[The Thin Man Goes Home]]* snimljen tek dvije godine kasnije. Danas je poznat kao jedan od prvih filmova u kojima se radnja odvija na nedavno sagrađenom mostu Golden Gate u San Franciscu, kao i jedan od tri filma u kojima je nastupila znamenita dramska umjetnica i nastavnica glume Stella Adler.

## Uloge
* William Powell ... Nick Charles 
* Myrna Loy ... Nora Charles
* Barry Nelson ... Paul Clarke
* Donna Reed ... Molly
* Sam Levene ... Poručnik Abrams	
* Alan Baxter ... "Whitey" Barrow
* Henry O'Neill ... Major Jason I. Sculley
* Dickie Hall ... Nick, Jr.
* Stella Adler ... Claire Porter aka Clara Peters
* Loring Smith ... "Link" Stephens
* Joseph Anthony ... Fred Macy
* Lou Lubin ... "Rainbow" Benny
* Louise Beavers ... Stella

## Izvori

## Vanjske veze

*
Sedmougao

U geometriji, **sedmougao** je mnogougao sa sedam temena i sedam stranica.

### Pravilni sedmougao
Pravilni sedmougao je sedmougao kod koga su sve stranice jednake dužine i svi unutrašnji uglovi jednaki.
Svaki unutrašnji ugao pravilnog sedmougla ima približno 128,57° (stepeni), a zbir svih unutrašnjih uglova bilo kog sedmougla iznosi 900°.

Ako mu je osnovna stranica dužine t\,\!, površina pravilnog sedmougla se određuje formulom
P = \frac{7t^2}{4} \mathop{\mathrm{ctg}}\, \frac{\pi}{7} \approx 3.63391 t^2.
Površina se može izračunati i sa
P = \frac{7}{2} R^2 \sin \frac{2 \pi}{7} = 7 r^2 \mathop{\mathrm{tg}}\, \frac{\pi}{7}
gde je R - poluprečnik opisanog kruga, a r - poluprečnik upisanog kruga.
Obim pravilnog sedmougla kome je stranica dužine t\,\! biće jednak 7t\,\! odnosno  14 R \sin \frac{\pi}{7} ili 7 r^2 \mathop{\mathrm{tg}} \frac{\pi}{7}.

### Konstrukcija
Pravilni sedmougao se ne može konstruisati uz pomoć lenjira i šestara.
Gaus je 1796. dokazao da je pravilan n-tougao moguće konstruisati uz pomoć lenjira i šestara samo kada je n prost broj oblika 2^p+1, gde je p=2^k, za k=0,1,2,.... Kako je broj 7 prost broj koji nije takvog oblika, konstrukcija pravilnog sedmougla nije moguća.

Konstrukciju je moguće izvesti uz pomoć označenog lenjira i šestara, ali se ona ne prihvata kao matematički korektna, a takođe postoji i nekoliko približnih konstrukcija uz pomoć lenjira i šestara.

## Gde se može videti sedmougao
Neke kovanice koje se danas koriste u Ujedinjenom Kraljevstvu, kao i neke kovanice Evropske unije imaju modifikovani oblik pravilnog sedmougla zato što takvi novčići karakterističnog oblika lako mogu da se prepoznaju samo čulom dodira, a sa druge strane, imaju neočekivanu osobinu da, iako nemaju oblik kruga, imaju sve prečnike jednakih dužina, pa se mogu koristiti u aparatima koji rade na novac.

## Povezano
* Heptagram

## Vanjske veze

* Sedmougao na Mathworld
* Definicija i osobine sedmougla, sa interaktivnom animacijom
* Nekoliko približnih konstrukcija pravilnog sedmougla
La corona di ferro

***La corona di ferro*** () je italijanski crno-bijeli fantastični film snimljen 1941. u režiji Alessandra Blassetija. Radnja se događa u srednjem vijeku u fiktivnoj zemlji Kindaor, gdje zli vladar (koji tumači Gino Cervi) nastoji spriječiti ostvarenje proročanstva o tome da će ga naslijediti sin (koga glumi Massimo Girotti) koga je rodila majka njegovog brata i prethodnika. Film je doživio veliki uspjeh, a na venecijanskoj Mostri je dobio Mussolinijev kup za najbolji italijanski film. Blasetti je kasnije film tumačio kao svojevrsnu alegoriju kojom se osuđivao tadašnji autokratski fašistički režim i njegova agresivna politika koja je Italiju uvukla u drugi svjetski rat. Kasnijim je generacijama, međutim, poznat i po sceni u kojoj se glumica Vittoria Carpi nakratko pojavljuje u toplesu, a što se često navodi kao prvi takav slučaj u zvučnom ostvarenju italijanske kinematografije.

## Uloge
Nekoliko glumaca je tumačilo više od jedne uloge u filmu.
* Elisa Cegani: Elsina majka & Elsa
* Luisa Ferida: Kavaora, majka Tundre & Tundra
* Rina Morelli: mudra starica
* Gino Cervi: Sedemondo, kralj Kindaora
* Massimo Girotti: Licinio & Arminio, njegov sin
* Osvaldo Valenti: Eriberto
* Paolo Stoppa: Trifilli
* Primo Carnera: Klasa, Tundrin sluga

;Glasovi
* Gualtiero De Angelis	 .... 	sinkronizira lik koji tumači: Massimo Girotti ("Arminio") (van špice)
* Lauro Gazzolo	.... 	sinkronizira lik koji tumači: Osvaldo Valenti (van špice)
* Augusto Marcacci	.... 	sinkronizira lik koji tumači: Massimo Girotti ("Licinio") (van špice)
* Cesare Polacco	.... 	sinkronizira lik koji tumači: Primo Carnera (van špice)
* Giovanna Scotto	.... 	sinkronizira lik koji tumači: Dina Perbellini (van špice)

## Vanjske veze
*
Remorques

***Remorques*** () je francuski crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Jeana Grémillona. Po žanru je drama, a radnja se temelji na istoimenom romanu Rogera Vercela. Protagonist, koga tumači Jean Gabin, je kapetan remorkera koji tokom jedne oluje spašava brod, ali njegov nezahvalni kapetan, ne želeći platiti naknadu za spašavanje, bježi, ostavljajući čak i vlastitu bolesnu suprugu (koju tumači Michèle Morgan). Radnja prikazuje kako se protagonist u nju zaljubi i započinje preljubničku vezu, bez obzira što je i njegova supruga (koju glumi Madeleine Renaud), smrtno bolesna. Snimanje filma je započelo dvije godine ranije, ali ga je u nekoliko navrata prekinule okolnosti vezane uz drugi svjetski rat - mobilizacija Gabina i Gremillona u francusku vojsku, potom njemačka invazija i okupacija Francuske 1940. godine, odlazak Gabina i Morgan u SAD, prije nego što je Gremillon uspio konačno dovršiti film u vichyskoj "Slobodnoj zoni".

## Uloge
* Jean Gabin ... Kapetan André Laurent 
* Madeleine Renaud ... Yvonne Laurent 
* Michèle Morgan ... Catherine 
* Charles Blavette ... Gabriel Tanguy 
* Jean Marchat ... Marc, kapetan 'Mirve' 
* Fernand Ledoux ... Kerlo

## Vanjske veze
* ''Remorques'' at Films de France
* 
* ''Remorques'' at FilmCan
Suvorov (film)

***Suvorov*** () je sovjetski crno-bijeli historijski film snimljen 1941. u režiji Vsevoloda Pudovkina i Mihaila Dolera. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Nikolaj Čerkasov-Sergejev, je Aleksandar Vasiljevič Suvorov, general ruske carske vojske iz 18. vijeka, poznat po tome što nije izgubio nijednu bitku. Radnja prikazuje njegovu karijeru i uspjehe u ratovima s Turcima i Poljacima, a koji će kulminirati kampanjom u Italiji za vrijeme rata Druge koalicije. Za film je karakteristično to što u pravilu bitke nisu prikazane nego prepričane. Usprkos toga, sovjetske vlasti su ga vješto koristile u propagadne svrhe nakon početka sukoba s nacističkom Njemačkom, kako u domaćem stanovništvu gdje se implicitno apeliralo na ruski nacionalizam i "svijetlu prošlost", kako i u međunarodnu javnost, koju je, tada skeptičnu prema izgledima SSSR za preživljavanje, trebao uvjeriti da su Rusi u prošlosti znali za vojničke uspjehe. Pudovkin, Doler, Čerkasov-Sergejev i Aleksandar Hanov su za ovaj film nagrađeni Staljinovom nagradom.
 
## Uloge
* Nikolaj Čerkasov-Sergejev - Aleksandar Vasiljevič Suvorov
* Aleksandar Hanov - Platonič
* Mihail Astangov - Aleksandar Andrejevič Arakčejev
* Apolon Jačnicki - Pavel I
* Georgij Kovrov - Prohor
* S. Kiligin - Pjotr Bagration
* Vsevolod Aksonov - Mešerski
* Aleksandar Antonov
* Aleksandar Hvilja
* Galina Kravčenko
* Anatolij Solovjov

## Vanjske veze
*
Aleksandar Suvorov

**Aleksandar Vasiljevič Suvorov** () - grof Suvorov od Ramnika (), knez italijanski, () grof od Svetog rimskog carstva, veliki vojvoda Sardinije, general-feldmaršal vojske Austrije i general-feldmaršal vojske Sardinije, generalisimus ruske vojske, (Moskva, 12. novembar / 24. novembar 1729 – Sankt Peterburg, 6. maj/18. maj 1800), jedan je od najznačajnih vojskovođa 18. veka.

Suvorov se smatra za jednog nekolicine generala u istoriji koji nikada nisu izgubili bitku (63-0). Čuven je po svom vojnom priručniku *„Nauka pobeđivanja“*, i ostao je zapamćen po mnogim izrekama kao što su: „Što teže na obuci, to lakše u borbi“ (), „Što više udobnosti, to manje hrabrosti“, (), „Disciplina je majka pobede“ ().

Učio je vojnike da napadaju bez ustezanja i odlučno: „Napadajte hladnim čelikom! Gurajte iz sve snage bajonetom!“ Bio je prisan sa svojim ljudima. Obične vojnike je oslovljavao sa „brate“, a rezultate svog detaljnog i pažljivog planiranja je predstavljao kao stvar inspiracije.

Pobedio je u mnogim bitkama u rusko-turskim ratovima, najviše se proslavio osvajanjem Izmaila 1790. Učestvovao je u gušenju ustanka Pugačova 1774, ugušio je ustanak Košćuška 1794. u Poljskoj. Na čelu udružene rusko-austrijske vojske 1799. potisnuo je Francuze iz severne Italije. Proslavio se pohodom u Švajcarsku preko Sent Gotarda 1799.

Titulu grofa dobio je zbog pobede u bici kod Ramnika 1789. godine.

## Reference

## Literatura

* 
* 

## Vanjske veze
Tanker Derbent

***Tanker Derbent*** () je roman ruskog i sovjetskog pisca Jurija Krimova originalno objavljen 1938. godine. Radnja je inspirirana Krimovljevim vlastitim iskustvima u sovjetskoj naftnoj industriji na obalama Kaspijskog mora te prikazuje suparništvo nekoliko posada tankera koji se, u duhu stahanovskog pokreta natječu koji će biti najproduktivniji, ali i kako nesebično pomažu jedni drugima kada jedan od brodova doživi nesreću. *Tanker Derbent* se smatra jednim od najpoznatijih i najuspješnijih ostvarenja socrealističkog pravca sovjetske književnosti, te je preveden na niz jezika. Godine 1941. je poslužio kao predložak za istoimeni film.

## Vanjske veze
* Юрий Крымов. Танкер «Дербент» в Библиотеке Альдебаран 
* Юрий Крымов. Танкер «Дербент» на Lib.ru