Pakicetidi

**Pakicetidi** (lat. **Pakicetidae** - "pakistanski kitovi") su izumrla porodica arheoceta, koji su tokom perioda od ranog eocena do ranog srednjeg eocena nastanjivali obale indijskog potkontinenta. To znači da su živjeli prije između 55,8 i 40,4 miliona godina.

## Opis

. su opisali prvog pakicetida, *[[Ichthyolestes]]a*, ali, kako ga tada nisu prepoznali kao kita, identificirali su ga kao mezonihida ribojeda. . bio je prvi koji je identificirao pakicetide kao kitove, a, nakon otkrića moždane šupljine jedne jedinke, . bili su u stanju opisati rod *[[Pakicetus]]*. Tokom iduće dvije decenije daljnje istraživanje dovelo je do otkrivanja dodatnog lubanjskog materijala pakicetida, a . su opisali postkranijalne ostatke te porodice. Iako su poznati svi dijelovi poskranijalnog skeleta pakicetida, nikada nije pronađen potpun skelet.
Zlatni rudnik za ostatke pakicetida je nalazište "H-GSP Lokalitet 62" u brdima Kala Chitta, gdje su pronađeni fosili sva tri roda te porodice. Problem s tim nalazištem je da je ono toliko krcato kostima da nije moguće identificirati kosti pojedinačnih jedinki, pa su stoga skeleti pakicetida mješavina kostiju nekoliko jedinki.

Pakicetidi se mogu naći u riječnim nanosima ili blizu njih u sjevernom Pakistanu i sjeverozapadnoj Indiji, regionu koji je za života tih životinja vjerovatno bio suh sa privremenim potocima. Pakicetidi nisu pronađeni u morskim naslagama, te se čini da su bili kopnene ili slatkovodne životinje. Njihovi dugi udovi i malene ruke i stopala ukazuju na to da su bili loši plivači. Kosti su im teške i kompaktne i vjerovatno su služile kao balast; one su jasan dokaz da pakicetidi nisu bili brzi trkači, iako im je morfologija ostatka tijela podesna za trčanje. Pakicetidi su najvjerovatnije živjeli u slatkoj vodi ili blizu nje i hranili se i kopnenim i vodenim organizmima.

## Sluh

Uši pakicetida imale su ušni kanal i kosti (nakovanj, čekić, prsten bubnjića...) slične onima kod današnjih kopnenih sisara i vjerovatno su ih stoga koristili za slušanje na kopnu, preko zraka. U donjoj čeljusti je *foramen mandibulae* malen i usporediv sa onim kod postojećih kopnenih sisara, a u donjoj čeljusti nije bio prisutan ni slušni masni jastučić, karakterističan za kasnije kitove. Lateralni zid donje čeljusti također im je relativno debeo, što je dalje sprječavalo prenos zvuka preko čeljusti. Slušni mjehur u ušima pakicetida sličan je onima kod svih kitova, sa relativno tankim lateralnim zidom i zadebljanim srednjim dijelom. Međutim, za razliku od kasnijih kitova, *pars tympanica ossis temporalis* dodiruje periotičku kost, koja je čvrsto spojena za lubanju i ne ostavlja prostora za sinuse, čime sprječava usmjereni sluh u vodi. Pakicetidi su u vodi najvjerovatnije čuli prenosom zvuka preko kostiju.

## Kretanje
Interpretacije staništa koje su pakicetidi nastanjivali i njihovog načina kretanja znatno variraju:

. su zaključili da su "pakicetidi bili kopneni sisari, ne više vodene životinje od tapira." Prema njima, kod njih nije prisutna ni jedna od prilagodbi morskom životu, koje se mogu naći kod najstarijih obligatnih morskih kitova, bazilosaurida i dorundontina. Vratni pršljeni pakicetida duži su nego kod kasnoeocenskih kitova, pršljeni grudnog koša postaju veći od vrata prema nazad, a slabinski i repni pršljeni duži su nego kod današnjih kitova (ali su još uvijek kraći nego kod nekih izumrlih kitova sa valovitim kičmama). Pokretljivost kičme pakicetida dodatno su ograničavale zakrivljene zigapofize (izrasline između pršljenova) kao kod trkača poput mezonihida. Krsni pršljeni su srasli, a krsno-karlični spojevi prisutni su kao i kod kopnenih sisara i morskih kitova.

Nadalje, prema Thewissen et al., lopatice pakicetida (za razliku od ostalih kitova) iznad kičme imaju velike konkavne jame sa malenim koštanim izraslinama. Deltopektoralne kreste nisu prisutne na dugim i tankim ramenim kostima, kao kod životinja trkača, a različito od ostalih eocenskih kitova. Laktovi pakicetida su kruti kao kod životinja-trkača, a podlaktice nisu spljoštene kao kod kitova koji zaista žive u vodi. Goljenična kost je duga sa kratkom goljeničnom krestom. Osobine zadnjih udova su sličnije onima kod životinja koje trče i mogu skakati, nego onima kod vodnih.

. nisu se složili i dobili su podršku od : postkranijalna morfologija i mikrostrukturne osobina ukazuju na to da su pakicetidi bili prilagođeni životu u vodi, što uključuje gazanje po dnu, "veslanje" i valovito plivanje, ali vjerovatno nisu bile pogodne za trčanje. Izotopni tragovi pokazali su da su pakicetidi provodili znatan dio života u slatkoj vodi i vjerovatno se hranili životinjama koje u njoj žive.

## Podtaksoni
* Porodica **Pakicetidae**
** *[[Ichthyolestes]]* ()
*** *Ichtyolestes pinfoldi* ()
** *[[Nalacetus]]* ()
*** *Nalacetus ratimitus* ()
** *[[Pakicetus]]* ()
*** *Pakicetus attocki* ()
*** *Pakicetus calcis* ()
*** *Pakicetus chittas* ()

## Povezano
* Arheoceti

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*