open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Naoyoshi Shiotani

**Naoyoshi Shiotani** (japanski: 塩谷 直義; Japan, 1977.) je japanski anime režiser i animator, najznačajniji po svom radu na animeima *[[Psycho-Pass]]* i *[[Psycho-Pass 2]]* te filmu *[[Blood-C: The Last Dark]]*. Karijeru je započeo 2001. godine kao jedan od animatora na Miyazakijevom filmu *[[Sen to Chihiro no Kamikakushi]]*, nakon čega surađuje na serijalima *[[Windy Tales]]* i *[[Blood+]]*. 

Tokom 2000. godine pridružio se kompaniji Production I.G. i to u periodu kada je produkcijska kuća završavala film **. Tu mu je mentor postao Kazuchika Kise, glavni animator tog filma. Godine 2007. ima svoj redateljski debi, režiravši OVA *[[Tokyo Marble Chocolate]]*. Za taj je rad dobio veliku nagradu na SICAF festivalu 2008. godine. Sljedeće godine surađuje na CGI filmu *[[Oblivion Island: Haruka and the Magic Mirror]]*, koji je nagrađen s desetak nagrada na različitim festivalima u Japanu i svijetu.
Univerzitet u Prištini (Kosovska Mitrovica)

**Univerzitet u Prištini** (neslužbeno **Univerzitet u Kosovskoj Mitrovici**), univerzitet na Kosovu nastao 1999. odvajanjem od tadašnjeg istoimenog univerziteta sa sjedištem u Prištini. Potaknuti događajima na Kosovu kasnih 1990-ih, profesori i studenti srpskog etniciteta odlučili su se izdvojiti iz dotadašnjeg univerziteta na kojem su radili s kolegama albanskog etniciteta. Od 2001. višegodišnje privremeno sjedište univerziteta nalazi se u Sjevernoj Kosovskoj Mitrovici pa se zbog toga kao neformalni naziv univerziteta koristi i naziv Univerzitet u Kosovskoj Mitrovici.

## Istorija i status

Po završetku rata na Kosovu i Metohiji 1999. godine srpski studenti i akademsko osoblje masovno je napustilo Prištinu i prešlo u Centralnu Srbiju gdje je novo sjedište univerziteta do 2001. godine bio Kruševac. Nakon 2001. privremeno sjedište univerziteta ponovo je premješteno, ovoga puta na današnju lokaciju u Kosovsku Mitrovicu. Univerzitet je priznat od strane UNMIK-a i Asocijacija univerziteta Evrope čiji je član, koji za njega koriste naziv *Univerzitet u Mitrovici* kako bi ga razlikovali od onoga u Prištini. Institucija je priznata i od strane Vlade Srbije kao dio obrazonog sustava u Srbiji. Institucija sudjeluje u radu Mreže univerziteta Balkana.

## Poznati studenti i profesori
*Radmila Bakočević
*Haris Silajdžić
*Jorgovanka Tabaković

## Reference

## Vanjske veze
*
Univerzitet u Prištini (Priština)

**Univerzitet u Prištini** (), javni univerzitet sa sjedištem u Prištini i najveći univerzitet na Kosovu. Jedna je od dvije institucije koje od 1999. djeluju pod istim nazivom i pozivaju se na tradiciju nekadašnjeg Univerziteta u Prištini. U toku devedesetih, prije formalne podjele na dvije institucije, znatan broj albanskih profesora uklonjen je ili su se povukli sa univerziteta i nudili su paralelni program na albanskom jeziku van tadašnje institucije.

## Fakulteti
U sastavu Univerziteta u Prištini nalaze se sljedeći fakulteti:
*Filozofski fakultet
*Matematički i prirodoslovni fakultet
*Filološki fakultet
*Pravni fakultet
*Ekonomski fakultet
*Inženjerski i arhitektonski fakultet
*Fakultet elektroničkog i računalnog inženjeringa
*Fakultet mehaničkog inženjeringa
*Medicinski fakultet
*Fakultet (likovnih, muzičkih i dramskih) umjetnosti
*Agronomski i veterinarski fakultet
*Geološko-tehnološki fakultet
*Fakultet sportskih nauka
*Učiteljski fakultet
*Fakultet primijenjenih nauka i poslovanja, Peć
*Fakultet primijenjenih nauka i inženjeringa, Kosovska Mitrovica
*Fakultet primijenjenih nauka i inženjeringa, Uroševac

### Ljetna škola
Od 2001. univerzitet je započeo sa provođenjem ljetne škole pod nazivom *Pristina Summer University* ili skraćeno *PSU*. PSU ima za cilj da kroz dovođenje sudionika iz raznih kulturnih sredina i sa različitim znanjima popravlja sliku kosovskog društva i proširi međunarodnu suradnju institucije.

## Značajne osobe
### Nosioci počasnih doktorata
*Bill Clinton 2003.
*Ismail Kadare 2003.
*Sali Berisha 2009.
*Tony Blair 2010.
*Recep Tayyip Erdoğan 2010.
*Noel Malcolm 2012.
### Poznati bivši studenti i/ili predavači
*Ibrahim Rugova
*Fatmir Sejdiu
*Hashim Thaçi

## Kritike

Univerzitet u Prištini bio je u toku godina snažno kritiziran zbog svoje povezanosti sa političkim elitama kao i zbog sumnji na korupciju i nedostatka potrebne literature. Prema istraživanjima koja je proveo *Preportr* uz potporu organizacija kao što su *Open Society Foundations* i *Civil Rights Defenders*, značajan broj vladinih funkcionera, uključujući i ministre, zauzima akademske pozicije na visokoobrazovnim institucijama, uključujući i na Univerzitetu u Prištini. Potrebna literatura na albanskom jeziku u značajnoj je mjeri nedostatna i zastarjela. 2013. godine 11 zaposlenika Medicinskog fakulteta je uhapšeno zbog lažiranja i poklanjanja ocjena.

2014. godine Ibrahim Gashi, tadašnji rektor univerziteta, odstupio je sa toga mjesta nakon studentskih demonstracija 20. januara 2014. izazvanih optužbama za lažiranje naučnih istraživanja i objavljivanje naučnih radova na osnovu tih istraživanja radi daljnjeg napredovanja u karijeri.

## Povezano
*Međunarodni seminar za albanski jezik, književnost i kulturu

## Reference

## Vanjske veze
*
Nagrade Satellite

***Nagrada Satelit*** () priznanje je koje jednom godišnje dodeljuje „Međunarodna novinarska akademija“ (). Ova organizacija, osnovana 1996, okuplja novinare iz oblasti industrije zabave, sa fokusom na film, televiziju, radio i nove medije.

## Filmske nagrade
* Nagrada Satelit za najbolji film
* Nagrada Satelit za najbolji strani film
* Nagrada Satelit za najbolji animirani film
* Nagrada Satelit za najbolji dokumentarni film
* Nagrada Satelit za najboljeg glumca u glavnoj ulozi 
* Nagrada Satelit za najbolju glumicu u glavnoj ulozi
* Nagrada Satelit za najboljeg glumca u sporednoj ulozi 
* Nagrada Satelit za najbolju glumicu u sporednoj ulozi
* Nagrada Satelit za najbolju glumačku postavu (film)
* Nagrada Satelit za najboljeg režisera
* Nagrada Satelit za najbolji adaptirani scenario
* Nagrada Satelit za najbolji originalni scenario
* Nagrada Satelit za najbolju originalnu muziku
* Nagrada Satelit za najbolju originalnu pesmu
* Nagrada Satelit za najbolju fotografiju
* Nagrada Satelit za najbolju scenografiju
* Nagrada Satelit za najbolju kostimografiju
* Nagrada Satelit za najbolje vizuelne efekte
* Nagrada Satelit za najbolju montažu
* Nagrada Satelit za najbolji zvuk

## Televizijske nagrade
* Nagrada Satelit za najbolju TV seriju (drama)
* Nagrada Satelit za najbolju TV seriju (mjuzikl ili komedija)
* Nagrada Satelit za najbolju mini-seriju
* Nagrada Satelit za najbolji TV film
* Nagrada Satelit za najbolju mini-seriju ili TV film
* Nagrada Satelit za najboljeg glumca u TV seriji (drama)
* Nagrada Satelit za najbolju glumicu u TV seriji (drama)
* Nagrada Satelit za najboljeg glumca u TV seriji (mjuzikl ili komedija)
* Nagrada Satelit za najbolju glumicu u TV seriji (mjuzikl ili komedija)
* Nagrada Satelit za najboljeg glumca u mini-seriju ili TV filmu
* Nagrada Satelit za najbolju glumicu u mini-seriju ili TV filmu
* Nagrada Satelit za najboljeg sporednog glumica u TV seriji
* Nagrada Satelit za najbolju sporednu glumicu u TV seriji
* Nagrada Satelit za najbolju sporednu glumicu u TV seriji
* Nagrada Satelit za najbolju glumačku postavu (televizija)

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanična prezentacija
Nagrada Satellite za najboljeg glumca u miniseriji ili TV filmu

**Nagrada Satelit za najboljeg glumca u mini-seriju ili TV filmu** () jedna je od Nagrada Satelit koje dodeljuje „Međunarodna novinarska akademija“.

### 1990e

### 2000e

### 2010e

|-
|}

## Izvori
My Big Fat Greek Wedding

***My Big Fat Greek Wedding*** (, u Srbiji prikazan pod naslovom ***Moja velika mrsna pravoslavna svadba***, u Hrvatskoj pod naslovom ***Moje veliko grčko vjenčanje***) je kanadsko-američka filmska komedija snimljena 2002. godine u režiji Džoela Zvika. Temelji se na pozorišnoj monodrami koju je napisala i izvodila Nija Vardalos, kanadska komičarka grčkog porekla, velikim delom inspirisana sopstvenim iskustvima prilikom sklapanja braka sa ne-grčkim glumcem Ajanom Gomezom. U projektu, koji je producirala Rita Vilson, je učestvovao veliki broj holivudskih glumaca koji su, kao i Vilson i Vardalos, grčkog porekla. Iako je imao nizak budžet, doživeo je iznenađujući komercijalni uspeh. Sledeće godine je na osnovu filma snimljena TV-serija *[[My Big Fat Greek Life]]*, ali ona nije imala uspeha.

## Radnja

Mlada Grkinja Fotula „Tula“ Portokalos, ćerka vlasnika grčkog restorana Zorba, zaljubljuje se u mladića koji nije Grk, već "White Anglo-Saxon Protestant". Ona živi u prilično zatvorenoj porodici, koja se druži samo sa ostalim Grcima emigrantima. Upornošću je naterala oca da joj dozvoli da studira, ali su mnogo veći problemi nastali kada je porodicu upoznala sa svojim mladićem. Tula je u procepu između tradicije i porodičnog nasleđa s jedne strane i ljubavi prema mladiću s druge.

## Produkcija
* reditelj: Džoel Zvik
* scenarista: Nija Vardalos
* snimatelj: Džef Džer
* kostimograf: Majkl Klensi
* muzika: Kris Vilson, Aleksander Janko
* producent: Gari Gecman, Tom Henks, Rita Vilson
* scenografija: Gregori P. Kin
* montažer: Mija Goldman

## Uloge
* Nija Vardalos (Tula Portokalos)
* Džon Korbet (Ijan Miler)
* Majkl Konstantajn (Gas Portokalos)
* Lejni Kazan (Marija Portokalos)
* Andrea Martin (Teta Vula)
* Džoi Faton (Anđelo)

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
*
Cuore (roman)

***Cuore*** () je roman za djecu italijanskog književnika Edmonda de Amicisa, objavljen 1886. godine. Protagonist je Enrico Bottini, 9-godišnji dječak i učenik osnovne škole u Torinu. Radnja, prikazana u obliku dnevnika, prati njegove doživljaje tokom školske godine, kao i odnos sa školskim drugovima koji, za razliku do njega, pripadaju radničkoj klasi, kao i nastojanja učitelja da mu kroz domaće zadatke usade vrijednosti društvene solidarnosti i patriotizma.

*Cuore* je nakon objavljivanja doživio veliki uspjeh, kako u samoj Italiji, tako i u inozemstvu.

## Ekranizacije

Godine 1948. je snimljen filmska adaptacija u režiji Duilija Colettija i Vittorija De Sice, a 1973. i nova verzija u režiji Romana Scavolinija. Za italijansku televiziju je adaptiran u obliku dvije mini-serije - RAI-jeve iz 1984. i RTI-jeve iz 2001. godine.

U Japanu je poslužio kao predložak za dvije anime serije - *[[Marco (anime)|Marco]]* iz 1979. i *[[Cuore (anime)|Cuore]]* iz 1981. godine.

## Vanjske veze
*''Heart'' at Internet Archive (scanned books original editions color illustrated, English)
*''Cuore'' :  Italian and English text
*''Cuore'' at Wikisource (Italian).
*''Cuore''  at liberliber.it (Italian).
*http://www.corazonaudiolibro.com  to download the audiobook and pdf.
Makoto Fukami

**Makoto Fukami** (japanski: 深見  真; Japan, 5. kolovoza 1977.) je japanski pisac i mangaka te anime scenarist. Njegov najznačajniji scenaristički rad je u sklopu serijala *[[Psycho-Pass]]*, u sklopu kojeg je s Genom Urobuchijem bio scenarist cjelokupne prve sezone i anime filma. Uz to, značajan je njegov rad na posebnom izdanju *[[Yuru Yuri Nachuyachumi!+]]* te animeu *[[Yuru Yuri San☆Hai!]]*.

U svijetu mange, Fukami je poznat kao autor manga romana *[[Psycho-Pass: The Novel]]*, *[[Boku no Gakkou no Ansatsu-bu]]* i *[[Shissou Suru Shishunki no Parabellum]]*.
Livonski rat

**Livonski rat** kog Šveđani zovu *Livländska kriget* (1558. -1583), dugogodišnji vojni sukob, u kojom se Carska Rusija bezuspješno borila protiv koalicije sastavljene od Kraljevine Poljske, Velike kneževine Litvanije i Kraljevine Švedske za kontrolu nad tadašnjom Velikom Livonijom, u kojoj su pored Livonije bile i Estonija, Kurlandija i otok Saaremaa (Oesel).

U Velikoj Livoniji vladao je Red braće po maču, - Livonski red grana Teutonskog viteškog reda.

## Tok rata

Ruski car Ivan IV Grozni koji je želio povećati izlaz na Baltičko more, iskoristio je 
slabost Livonskog viteškog reda i 1558. krenuo na invaziju Livonije. Njegova vojska je vrlo brzo 
zauzela Narvu i Dorpat (Tartu) i stala opsjedati Reval. 
Livonski viteški red shvatio je da sam ne može zadržati ruski napad, pa je sam sebe raspustio - 1561., a 
svoj posjed Livoniju predao pod litavsku zaštitu, uz to su Kurlandiju dali 
Poljskoj, Estoniju - Švedskoj, a Saaremu 
Danskoj.

Na taj način je Ivan IV Grozni koji je htio zadržati osvojene krajeve po Livoniji, morao zaratiti i sa Švedskom i 
Litvom.

Rusi su u početnoj fazi rata bili uspješniji i 1563. zauzeli Polock, u litavskoj Belorusiji, a do 1566. 
i veći dio Litvanije sve do Vilniusa. Zbog tog je Velika kneževina Litvanija zatražila prekid neprijateljstava i 
ponudila mirovni sporazum, koji je ruski Zemski Sobor ("skupština") odbio. No kako se rat razbuktavao, 
stanje u Rusiji se pogoršavalo, jer je Rusija počev od 1560 prolazila kroz teške unutrašnje društvene i ekonomske 
potrese, dok je Litva jačala, ušavši 1569. u političku uniju s Poljskom, a nakon tog izabravši 1576. novog kralja
Stefana Batoryja.

Batory je pokrenuo niz kampanja protiv Rusije, preotivši im Polock - 1579., a 1582. poduzeo je opsadu Pskova. Nakon tog su te iste 1582. Carska Rusija i Velika kneževina Litvanija sklopile Mir u Jam-Zapoljskom.

Po tom sporazumu Rusija je morala vratiti sve litvanske teritorije, koje je prethodno zauzela i odreći se svih teritorijalnih pretenzija prema Livoniji. Nakon tog je Rusija 1583. sklopila i mirovni sporazum sa Kraljevinom Švedskom, na osnovu kojeg joj je morala prepustiti nekoliko svojih gradova u Finskom zaljevu svom jedinom izlazu na Baltičko more i odreći se teritorijalnih 
pretenzija prema Estoniji.   
## Reference

## Vanjske veze

* ''Livonian War'' na portalu Encyclopædia Britannica
Cuore (film, 1948)

***Cuore*** () je italijansko crno-bijeli film za djecu snimljen 1948. godine u režiji Duilija Colettija i Vittorija De Sice. Predstavlja ekranizaciju istoimenog romana Edmonda De Amicisa. De Sica se u filmu pojavljuje u liku protagonsista, nastavnika osnovne škole u Torinu u drugoj polovici 19. vijeka.

## Uloge
* Vittorio De Sica - Profesor Perboni
* María Mercader - Clotilde Serra
* Lamberto Picasso
* Giorgio De Lullo - Por. Renato Gardena
* Luigi Pavese - Lari, zamjenski nastavnik
* Ave Ninchi - Signora Serra, majka
* Carlo Ogliotti - Enrico Amici, učenik
* Gino Leurini - Garrone, učenik
* Luciano De Ambrosis - Precossi, učenik
* Gualtiero Tomiselli - Crossi, učenik
* Sergio Serardi - Franti, učenik
* Amerigo Martufi - 'Muratorino', učenik
* Vito Chiari - Coretti, učenik
* Geiogio Guglielmo - Votini, učenik
* Francesco Lengo - Nelli, učenik
* Rino Moretti - Stardi, učenik
* Carlo Delle Piane - Garoffi, učenik

## Vanjske veze
*
*
Pljuski mir

**Pljuski mir** (ruski: *Плюсское перемирие*, švedski: *Stilleståndsfördrag vid Narva å och Plusa*) je 
mirovni sporazum sklopljen između Ruskog Carstva i Kraljevine Švedske 
10. augusta 1583. na rijeci Pljussa, kojim je dovršen Livonski rat 1558. - 1583.

Po teritorijalnim klauzulama tog mirovnog ugovora Kraljevina Švedska anektirala je ruske 
gradove Ivangorod, Kingisepp, Koporje i utvrdu Korela.
Rusija je zadržala uski prolaz do Baltičkog mora u estuariju Rijeke Neve

## Karakteristike sporazuma

Prvi krug pregovora počeo je u maju 1583. zaključeno je primirje na dva mjeseca, nakon isteka tog primirja započeo je 
drugi krug pregovora u augustu, kod sela Miza na ušću rijeke Pljussa u Narvu.

Na kraju je zaključen mir koji je imao potrajati tri godine.

Po isteku tog primirja 1590. Carska Rusija nezadovoljna teritorijalnim gubitcima, ponovno je zaratila sa Kraljevinom Švedskom (Rusko-švedski rat (1590–1595)). Taj rat završio je potpisivanjem Teusinskog mira - 1595. 
Na osnovu kojeg su Rusiji vraćene sve teritorije izgubljene *Pljuskim mirom* osim Narve.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Отношения между Шведским государством''
Stefan Batory

**Stefan Batory** mađarski **István Báthory** (Şimleu Silvaniei, 27. septembar 1533. -  Grodno, 12. decembar 
1586.), bio je transilvanijski Veliki vojvoda od 1571. do 1576. i poljski 
kralj od 1575. - 1586.

Stefan se uspješno othrvao habsburgškoj konkurenciji kod izbora za poljskog kralja, nakon tog branio poljske istočne baltičke 
pokrajine od ruskih nasrtaja, i pokušao stvoriti veliku državnu zajednicu od Poljaka, Rusa i 
Transilvanaca.

## Biografija

Rođen je kao sin istoimenog oca - Istvána Bathoryja, guvernera Transilvanije, tadašnje provincije 
habsburgške Ugarske.
Stefan je 1556. ušao u službu Ivana Žigmunda Zapolje, vojvode novoformirane nezavisne 
Transilvanije. Na kraju je dogurao do vrhovnog zapovjednika vojske, njega su Mađari unatoč prigovora 
habsburgovaca izabrali 25. maja 1571. za transilvanijskog vojvodu nakon 
Zapolje.

Poljsko plemstvo (šlahta) je 1575. odbacilo kandidaturu habsburgškog cara 
Maksimilijana II za poljski tron i izabralo Stefana za kralja, jer im je on bio bliži
kao zet pokojnog Sigismunda I. Jagelovića. Nakon što je osigurao da transilvanijski tron pripadne 
njegovom bratu Kristofu, - Stefan je odjurio u Krakow gdje je okrunjen 1. maja 1576.

Svoju vlast konsolidirao je tek 1577. kad je pokorio Gdanjsk. Tek tad bio je u stanju da se suoči sa tadašnjim velikim neprijateljem 
Poljske - Carskom Rusijom koja joj je htjela oduzeti izlaz na Baltičko more. 
Stefan je prvo osigurao primirje sa Osmanskim Carstvom, zatim je ojačao poljsku vojsku primivši u njene redove kao
stalne jedinice Kozake. Stefan je 1579. napao vojsku cara Ivana IV Groznog i ušao u Livonski rat, koji je 
sretno okončao po njega, jer je prisilio Ivana Groznog da mu prepusti grad Polock i cijelu Livoniju, na osnovu
Sporazuma iz Jam-Zapoljskog potpisanog 15. januara 1582a.

Iako je izgleda bio vjerski tolerantan, Stefan je ipak bio uvjereni katolik i čovjek snažne volje, pa je zbog tog naišao
na znatan otpor kod svojih podanika, kad ih je pokušao pridobiti za protureformaciju i za snaženje autoriteta monarhije.
Ali on i pored toga nije dopustio da ga te unutrašnje poteškoće zaustave u njegovim ambicioznim planovima po inozemstvu. Njegov cilj bio je 
ujedinjenje Poljaka, Rusa i Transilvanaca pod njegovim vladarskim žezlom.

Netom prije svoje smrti htio je ponovno pokrenuti rat protiv Carske Rusije, a planirao je
pokrenuti križarski rat protiv  Osmanskog Carstva. 
Sve u svemu Stefan Batory bio je jedan od najvažnijih snažnih i ambicioznih vladara u historiji Poljske.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Stephen Báthory'' na portalu Encyclopædia Britannica
Bakong

**Bakong** je prvi kmerski piramidalni terasasti hram u Angkoru, Kambodža. Izgradio ga je kralj Indravarman I. i posvetio Šivi 881. godine kao kraljevski hram prve prijestolnice Kmerskog Carstva, Hariharalaya. Nalazi se 13 km istočno od grada Siem Reapa, te čini glavni hram Roulos grupe spomenika sjeverozapadno od Angkor Thoma. Druga dva hrama u distriktu Roulos su Preah Ko i Lolei.

Bakong je bio glavnim kraljevskim hramom samo nekoliko godina, jer je Indravarmanov nasljednik i sin Yasovarman I. prijestolnicu prebacio južnije u novoosnovani Yasodharapura (danas Angkor), ali kasniji dodaci u 12. i 13. vijeku dokazuju kako nije bio napušten.

Hram se sastoji od tri koncentrična kvadratična obzida koji su odvojeni s jarcima, a savršeno su položeni u smjeru strana svijeta. Vanjski obzid ima samo jarak promjera 900 x 700 m, dok je unutarnji zid od laterita promjera 400 x 300 m s četiri *gopure*  (monumentalni portali) križnog tlocrta od kojih vodi zemljani prolaz ukrašen sa sedmoglavim nāgama. Između dva obzida nalaze se ostaci 22 mala satelitska hrama od opeke. Unutarnji obzid ima promjer 160 x 120 m i zatvara središnji "piramidalni humak" sa pet terasa, od kojih najdonja ima promjer 65 x 67 m, i središnjim tornjem (koji je izgrađen kasnije u stilu Angkor Wata) okruženim s osam manjih tornjeva, po dva sa sve četiri strane. Iako je cijeli hram nekada bio ukrašen raskošnim štuko ukrasima, danas su ostali samo njihovi fragmenti, poput "Bitke Asura", koje svjedoče o velikoj kvaliteti rezbarija. Opstali su velike kamene figure slonova-zaštitnika na kutovima terasa hrama, kao i lavovi-čuvari na stubama.

1930-ih Bakong je obnovljen u metodi anastiloze, a od 1992. godine je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.


Datoteka:Bakong4.JPG|Satelitski mali hramovi podsjećaju na obližnje hramove Lolei i Preah Ko
Datoteka:Angkor-aux alentours 2.JPG|Prilaz hramu pored jarka
Datoteka:Bakong2.JPG|Posjetitelji ispred hrama
Datoteka:Bakong5.JPG|Rijetki sačuvani ukrašeni nadvratnik
Datoteka:Bakong6.JPG|Slonovi čuvari na kutovima terasa


## Izvori

* 
*
Baksei Chamkrong

**Baksei Chamkrong** (kmerski za "Ptica koja štiti pod svoje krilo") je maleni kmerski piramidalni terasasti hram u Angkoru, Kambodža. Izgradio ga je kralj Harshavarman I. (v. 944.-968.) za svog oca Yasovarmana kao hinduistički hram posvećen Šivi, a nalazi se s lijeve strane južnog ulaza u grad Angkor Thom.

Ime mu potječe od legenda da je jedan kralj Kmerskog carstva morao bježati kada je Angkor bio pod opsadom, na što je s neba sletjela jedna ptica i skrila ga pod svoje krilo.

Ovaj hram je bio prvi koji je izgrađen od trajnih materijala, kao što su opeka i kamen laterit s ukrasima od vapnenca. Ipak je većina štuko ukrasa s fasade hrama propala, no greda od vapnenca iznad ulaza u središnji toranj ima raskošno isklesan prizor Indre koji jaše troglavog slona Airavatu. Njih s obje strane povezuje raskošni vijenac, a s obje strane malenog ulaza nalaze se natpisi.

Od 1992. godine, Baksei Chamkrong je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.


Datoteka:Baksei Chamkrong 1.png|Tlocrt hrama
Datoteka:Angkor temples2.JPG|Hram sa zapada
Datoteka:Baksei Chamkrong 4.jpg|Pijadestal ispred hrama
Datoteka:Baksei Chamkrong 5.jpg|Središnji toranj
Datoteka:Baksei Chamkrong 6.jpg|Ulaz u toranj


## Reference

* 
* Michael Freeman i Claude Jacques, *Ancient Angkor*, River Books, Bangkok, 1999., .

## Vanjske veze

* The Bayon Symposium (Unesco): 1996. - 2001. 
* Fotografije Bayona
Banteay Kdei

**Banteay Kdei** (kmerski za "Citadela prostorija"), poznat i kao **Citadela monaških ćelija**, je kmerski budistički hram u Angkoru, Kambodža. Izgradio ga je kralj Jayavarman VII. sredinom 12. stoljeća u stilu hrama Bayon, sličan obližnjem hramu Preah Khan, ali manji i jednostavniji.

Hram se nalazi 600 m jugoistočno od hrama Ta Prohm i 3&nbsp;km istočno od grada Angkor Thoma. Sastoji se od tri kvadratična obzida, jedan unutar drugog (700 x 300, 320 x 300 i 65 x 50 m), s portalima (*gopura*) te dvije koncentrične galerije i dvorište s "knjižnicama" i svetištem (36 x 30 m) iznad kojeg se uzdižu tornjevi (*prasat*). Na njegovoj istočnoj strani nalazi se ritualni budistički bazen za kupanje Srah Srang, promjera 700 x 300 m, iz 10. stoljeća.

U hramu je sve do 1960-ih bio smješten budistički samostan koji je danas poprilično propao zbog pogreške u gradnji i lošeg kvaliteta pješčenjaka od kojega je izgrađen hram. Trenutačno su u tijeku radovi na njegovoj obnovi.

Od 1992. godine, Banteay Kdei je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.


Datoteka:Banteay Kdei 8.png|Tlocrt hrama
Datoteka:Angkor temples.JPG|Istočna vanjska gopura
Datoteka:Banteay Kdei 3.jpg|Unutrašnjost drugog obzida
Datoteka:Banteay Kdey Gopura IIIE.jpg|Gopura svetišta
Datoteka:Apsarasdevatakdei01.jpg|Bareljefi s apsarama


## Reference

* Michael Freeman i Claude Jacques, *[http://books.google.com/books?id=diQ2PwAACAAJ Ancient Angkor]*, River Books, Bangkok, 1999., .
* Luca Invernizzi Tettoni i Thierry Zéphir, *Angkor. A Tour of the Monuments*, Archipelago Press, Singapur 2004., .
Banteay Samré

**Banteay Samré** (kmerski za "Utvrda Samrea") je kmerski hram u Angkoru, Kambodža. Izgradio ga je kralj Suryavarman II. početkom 12. stoljeća kao hinduistički hram posvećen drevnom indokineskom narodu Samre (tzv. "Narod krušaka").

Hram se nalazi 500 m istočno od sela Pradak koje je smješteno u isušenom Istočnom Barayu (kmerskom vještačkom bazenu), a u kojemu oduvijek živi narod Samre. Po svojim odlikama, Banteay Samré je najsličniji hramu Prasat Hin Phimai u Tajlandu i obližnjem malom hramu Thommanonu u Angkor Thomu. Oba hrama su klasični primjeri arhitekture stila Angkor Wata, osobito po krovovima u obliku pupoljaka. Izvana ima galeriju (83 x 77 m) s raskošnim bareljefima na monumantalnim portalima (*gopura*), a unutra zid (44 x 38 m) s četiri bareljefima ukrašena portala. Dvorište ima dvije "knjižnice" s obje strane središnje zgrade iza koje glavna staza vodi do predvorja (*mandapa*) s budističkim skulpturama i središnjim tornjem (*prasat*). Banteay Samré ima dominantne hinduističke ukrase s raskošnim središnjim tornjem, ali i bareljefe s udističkim prizorima. Francuski arhitekt i znanstvenik koji je bio na čelu njegove obnove od 1936.-45. godine, Maurice Glaize, izjavio je:

Od 1992. godine, Banteay Samré je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.


Datoteka:021 Banteay Samre Temple Entrance.jpg|ulaz u hram
Datoteka:Banteay samré2 2.jpg|Dvorište u hramu
Datoteka:Banteay samre.jpg|Unutarnje dvorište hrama
Datoteka:Banteay samré1 2.jpg|Između svetišta
Datoteka:022 Banteay Samre Temple Doorways, Cambodia.jpg|Dovratnici u hramu


## Reference

* Michael Freeman i Claude Jacques, *Ancient Angkor*, River Books, Bangkok, 1999., .
* Luca Invernizzi Tettoni i Thierry Zéphir, *Angkor. A Tour of the Monuments*, Archipelago Press, Singapur 2004., .
Baphuon

**Baphuon** (kmerski za "Ptica koja štiti pod svoje krilo") je kmerski piramidalni troterasasti hram u Angkoru, Kambodža. Izgradio ga je kralj Udayadityavarman II. (v. 1050.-66.) kao hinduistički hram posvećen Šivi, a nalazi se s južne strane kraljevske palače u gradu Angkor Thomu.

Hram ima promjer 120 metara (u pravcu istok-zapad), sa 100 metara (u pravcu sjever-jug), a sama njegova baza je visoka 34 metra, dok je nekad s tornjem bio visok oko 50 m. Njegove terase s tornjevima na kutovima su toliko impresionirale kineskog cara Timur Kana kada je posjetio Angkor 1296/97. godine da ga je opisao kao:

Koncem 15. vijeka pretvoren je u budistički hram s 9 metara visokom i 70 metara dugom skulpturom "Ležećeg Bude" koja je smještena na zapadnom dijelu druge terase, zbog čega se moralo srušiti 8 metara središnjeg tornja, koji je do danas ostao krnji. Kako je hram bio izgrađen na osnovi napunjenoj pijeskom, vjekovima je bio nestabilan i njegovi veliki dijelovi su se već bili srušili u vrijeme kada je postavljen veliki Buda.

Do 20. vijeka hram se uvelike srušio, a obnova 1960-ih se susrela s mmnogo problema koji su kulminirali kada su Kambodžu preuzeli Crveni Kmeri, kada se izgubio arhiv sa zabilješkama otkuda potječe koji kamen. Zbog toga su hram nazvali "Najveća 3D slagalica na svijetu". Od 1992. godine, Baphuon je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.

Ponovnu obnovu su započeli francuski arheolozi 1995. godine, otkad je ovaj lokalitet zatvoren za javnost. Od novembra 2010. godine pristup je djelimično dozvoljen, ali ne i na središnju građevinu. U aprilu 2011. godine njegova obnova je završena i prvi koji su ga posjetili bili su kralj Kambodže, Norodom Sihamoni i francuski premijer Francois Fillon prilikom njegove inauguracije 3. 7. 2011. godine.


Datoteka:Angkorbaphuon.jpeg|Negdašnji izgled hrama, rekonstrukcija iz 1889. god. (Lucien Fournereau)
Datoteka:Baphuon.jpg|Baphuon tokom obnove 2005. god.
Datoteka:Baphuon 2008.jpg|Baphuon tokom obnove 2008. god.
Datoteka:Temple of Bayon.jpg|Bareljefi na vratima Bauphona
Datoteka:Baphuon, Angkor Thom, Camboya, 2013-08-16, DD 05.jpg|Stupovi u hramu
Datoteka:Baphuon, Angkor Thom, Camboya, 2013-08-16, DD 35.jpg|Baphuon


## Izvori

* Michael Freeman i Claude Jacques, *[http://books.google.com/books?id=diQ2PwAACAAJ Ancient Angkor]*, River Books, Bangkok, 1999., .

## Vanjske veze

* BBC,  ''Cambodia completes Angkor temple renovation "puzzle"'', 3. 7. 2011. 
* Angkor-Guide.com &mdash; Baphuon na "the Monuments of the Angkor Group" 
* Baphuon, galerija fotografija
Bayon

**Bayon** (kmerski: *Prasat Bayon*) je slavni kmerski hram u Angkoru, Kambodža. Izgrađen je u 12. i 13. vijeku kao službeni kraljevski hram mahajana budizma. Hram se nalazi u središtu grada Angkor Thoma koji je podigao kralj Jayavarman VII. (v. 1181–1219), a nakon njegove smrti je prilagođen potrebama hinduista i teravada budista.

Od 15. vijeka, kada Kmersko Carstvo osvojilo tajlandsko kraljevstvo Ajutaja, Angkor je napušten, pa su tako i Angkor Thom i Bayon u velikoj mjeri zaboravljeni. Iako je ovo područje bilo naseljeno i još uvijek se koristilo za poljoprivredu, većina građevina izvan hrama Angkor Wat, su obrasli u tropsku šumu. Krajem 19. vijeka probudio se interes evropskih naučnika u ovom dijelu Francuskog kolonijalnog carstva u Indokini (Francuska Indokina). Arheološki rad je bio prekinut zbog Prvog i Drugog svjetskog rata, te ratova u Kambodži i Vijetnami, uključujući i komunističku diktaturu Crvenih Kmera. Od kasnih 1980-ih, nakon završetka vladavine Crvenih Kmera i vijetnamske okupacije, Bayon je, poput ostalih hramova Angkora, u velikoj mjeri obnovljen uz sudjelovanje Međunarodnog koordinacijskog odbora (ICC) UNESCO-a, arheologa s Instituta Kambodžanske uprave za zaštitu i upravljanje Angkorom i regije Siem Reap (Apsara), francuski *École Française d'Extrême-Orient*, njemačkog Projekta očuvanja Apsara (GACP), FH Kölna i tima za čuvanje Angkora vlade Japana (JSA), ali i Svjetske fundacije za zaštitu spomenika (WMF) sa sjedištem u SAD-u.

Bayon se smatra primjerom "barokne kmerske arhitekture", za razliku od klasičnijeg stila hrama Angkor Wata. Njegova najznamenitija odlika su masivna kamena lica uklopljena u mnoge tornjeve koji se poput piramide uzdižu iznad središnje terase Hram je također poznat po dojmljivim nizovima bareljefa koji predstavljaju neobičnu mješavinu mitoloških, historijskih i svakodnevnih prizora.

Od 1992. godine Bayon je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.


Datoteka:Bayon 3D view1 1024.jpg|3D rekonstrukcija hrama Bayon
Datoteka:Bayon-1.jpg|Bayon danas
Datoteka:Bayonfacesl.jpg|Lica "kraljeva" ili "bogova" na tornjevima
Datoteka:Doorways-angkor.jpg|Dovratnici Bayona
Datoteka:Bayon Angkor Relief1.jpg|"Marš Kmerske vojske", bareljef u Bayonu


## Reference

## Vanjske veze

* The Bayon Symposium (Unesco): 1996–2001. 
* Fotografije Bayona
Hrvatska konzervativna stranka

**Hrvatska Konzervativna stranka (HKS)**, hrvatska je desna politička stranka, konzervativno usmjerena. Sadašnja predsjednica stranke je Ruža Tomašić.

## Historija
Hrvatska konzervativna stranka osnovana je 20. studenoga 2014. godine u Zagrebu. Osnovali su je bliski suradnici Ruže Tomašić, koji su zajedno s njom napustili Hrvatsku stranku prava dr. Ante Starčević. Na osnivačkoj skupštini za predsjednika stranke izabran je Mihovil Stanišić, bivši predsjednik karlovačke podružnice HSP-a dr. Ante Starčević, a za glavnoga tajnika Denis Bevanda.

U siječnju 2015. godine Ruža Tomašić pristupila je Hrvatskoj konzervativnoj stranci.

Na prvome Općem saboru stranke koji je održan 21. ožujka 2015. godine u Zagrebu za predsjednicu stranke izabrana je Ruža Tomašić.

## Vodstvo stranke
* predsjednica: Ruža Tomašić
* dopredsjednici: 
* predsjedništvo: 
* glavni tajnik: Denis Bevanda

## Dosadašnji predsjednici
* Mihovil Stanišić (2014.-2015.)
* Ruža Tomašić (2015. - )

## Predsjednički kandidati
Stranka još nije sudjelovala na predsjedničkim izborima.

## Povezano
*Stranka prava
*Hrvatska stranka prava
*Hrvatska stranka prava dr. Ante Starčević

## Reference
Majmand

**Majmand** () je selo u istoimenom ruralnom distriktu, u blizini grada Šahr-e Babaka u iranskoj Kermanskoj pokrajini. Prema popisu iz 2006. god., Majmand je brojao 673 stanovnika u 181 obitelji.

Majmand je veoma staro naselje za koje se vjeruje kako je bilo jedno od prvih ljudskih naselja na Iranskoj visoravni prije oko 12.000 godina. Većina stanovnika obitava u 350 rukama iskopanih kuća u stijenama, od kojih su neke naseljene preko 3000 godina. Petroglifi, stari oko 10.000 godina, su pronađeni u i oko sela, te naslage lončarije stare skoro 6000 godina, što svjedoči o dugoj historiji ovog naseljenog mjesta. Zbog toga je kulturni krajolik Majmand upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2015. godine. 

Životni uvjeti u Majmandu su teški zbog aridne klime i visokih temperatura ljeti i veoma hladnih zima. Lokalni jezik sadrži mnoge riječi iz drevnog srednjeperzijskog jezika.
## Historija
Postoji nekoliko teorija o nastanku ovih građevina u Majmandu. Prema prvoj nastalu su kao naselja arijskih plemena oko 800.-700. pne. Vjeruje se kako su izvorno imale vjersku namjenu. Naime, sljedbenici Mitre su vjerovali kako je Sunce nepobjedivo i stoga su smatrali planine svetima. Prema drugoj treoriji, selo datira u 2. ili 3. vijek tokom arsakidskog perioda kada su različita plemena migrirala preko Kermana u raznim smjerovima. Ova plemena su ovdje pronašla odgovarajuće mjesto za život i izgradila su skloništa koja su s vremenom prerasla u današnje domove. Ovu teoriju potvrđuje pronalazak palače u blizini sela, u kojoj je otkriveno i 150 kosturnica iz sasanidskog perioda.

## Reference

## Povezano
* Bam

## Literatura

* Siamak Hashemi, *The Magnificence of Civilization in Depths of Ground (A Review of Underground Structures in Iran – Past to Present)*, Shadrang Printing and Publishing Co., Teheran, 2013.
Teusinski mir

**Teusinski mir** (ruski: *Тявзинский мирный договор*, švedski: *Freden i Teusina*) je mirovni sporazum sklopljen između Ruskog Carstva i Kraljevine Švedske 
18. maja 1595. kod isčezlog sela Tjavzino (finski: *Täysinä*) pored Rijeke Narve, kojim je dovršen Rusko-švedski rat (1590–1595).

## Karakteristike sporazuma

Tim sporazumom su revidirane odredbe Pljuskog mira iz 1583., pa su Rusiji vraćene sve teritorije koje Kraljevina Švedska anektirala nakon Livonskog rata osim Narve.
Rusija je dobila većinu Ingrije, s gradovima Ivangorod, Kingisepp, Koporje i utvrdu Korela.

Rusija se morala odreći svih teritorijalnih pretenzija na Estoniju i potvrditi švedski suverenitet nad Estonijom iz 1561.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Peace of Täysinä''
Narva

**Narva** (njemački: *Narwa*, ruski: *Нарва*) je treći po veličini grad u Estoniji od 58,663
stanovnika.

## Geografija
Narva leži na krajnjem istoku Estonije, na lijevoj obali rijeke Narva, nasuprot 
ruskog Ivangoroda, 14 km južno od ušća Narve u Finski zaljev.

Za sovjetske ere nakon Drugog svjetskog rata većem dijelu njegovih predratnih stanovnika zabranjen je 
povratak u grad zbog kolaboracionizma, pa se u grad doselilo mnogo Rusa i ostalog stanovništva SSSR-a, tako da i danas u 
Narvi živi preko 80% Rusa, a svega 3,9 % Estonaca, uz visok postotak Ukrajinaca (2,55 %) i ostalih (Belorusi, 
Tatari, Armenci, Finci...2,65 %).
## Historija

Narvu su osnovali Danci u 13. vijeku kao utvrdu, ubrzo je oko nje izraslo značajno trgovište. 
Između 1558. - 1581. gradom su vladali Rusi, a nakon njih Šveđani.

Kod Narve je Petar Veliki ruski car 1700. doživio poraz od švedske vojske, ali ju je uspio zauzeti 
1704. nakon opsade.

Narva je bila poprište borbi i za Drugog svjetskog rata u martu  1944. između  Crvena Armija i jedinica 
Wehrmachta u povlačenju, tako da je dobar dio njegovog baroknog centra razrušen.

## Znamenitosti i obrazovanje
Najveća atrakcija grada je njegova rekonstruirana utvrda - Hermann.
Narva ima tehničku školu i historijski muzej.

## Privreda
Još od polovice 19. vijeka Narva je važan centar tekstilne industrije, predionice pamuka, jute i konoplje, uz to ima i tvornicu namještaja.

## Gradovi prijatelji

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada''
Narva (rijeka)

**Narva** je pogranična rijeka na sjeverozapadu Rusije i sjeveroistoku Estonije, duga 76,2 km. Narva je najveća rijeka Estonije.

## Hidrografija
Rijeka Narva izvire iz Čudskog jezera između estonskog sela Vasknarva i ruskog Skamja. Ma svom kratkom toku kroz nizinski kraj formira granicu između Rusije i Estonije, prolazi kroz gradove Narvu i Ivangorod, a nakon tog uvire u Zaljev Narva (dio Finskog zaljeva) kod grada Narva-Jõesuu.

Na rijeci iznad Narve za sovjetske ere između 1955. i 1956. podignuta je brana za potrebe hidroelektrane Narve, snage 125 MW, tako je formirano akumulaciono jezero dugo 38&nbsp;km. Ispod brane je rijeka prosječno široka od 200 do 300 metara, kod ušća 650 m, a prosječno je duboka od 4 do 6 m.

Narva ima puno pritoka, najveće lijeve su Jaama (15,4&nbsp;km), Poruni (11,4), Mustajõgi (29), a desne su Pljussa (281) i Roson (26). Njen sliv velik 56,225 km² obuhvaća dijelove Rusije (62,9 %), Estonije (30,5 % ili 5605 km²), Latvije (6,6%) i najsjeverniji kutak Bjelorusije.

## Reference

## Vanjske veze

* ''The River Narva''
Ivangorod

**Ivangorod** (ruski: *Иванго́род*, estonski: *Jaanilinn*)  je pogranični 
grad od 10,700 stanovnika, na sjeverozapadu Rusije. 
   
## Geografija
Ivangorod leži na sjeverozapadu Lenjingradske oblasti na desnoj obali rijeke 
Narva, nasuprot estonskog grada Narve sa kojim je spojen mostom, udaljen 147 km zapadno 
od Sankt Peterburga.

## Historija

Ivangorod je osnovan 1492. kad je Veliki moskovski kneza Ivan III. 
podigao utvrdu točno nasuprot Narve, utvrda je nazvana po njemu Ivangorod, Nijemci su je zvali *Kontra Narva*.
Utvrda je tokom 16. vijeka odoljevala napadima Šveđana, Danaca i Poljaka.
Između 1581. - 1590. i 1612. - 1704. Ivangorod su zauzeli Šveđani i vladali njime do 1704. kad su ga ponovno zauzeli 
Rusi za Velikog sjevernog rata.

Između 1919. - 1945. Ivangorod je bio u sastavu Estonije

Ivangorod je status grada dobio 1954.

## Privreda
Ivangorod je industrijski grad poznat po tekstilnoj industriji i hidroelektrani Narva, snage 125 
MW, podignutoj iznad grada na Rijeci Narva za sovjetske ere (1955. - 56.).
## Pobratimski gradovi

*, Karlskoga
*, Narva

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada''
Pljussa

**Pljussa** (ruski: *Плюсса*) je rijeka na sjeverozapadu Rusije, duga 281 km. Najveća je pritoka rijeke Narve.

## Hidrografija
Rijeka Pljussa izvire iz jezera Zapljusja u Pskovskoj oblasti kod gradića Zapljusje, od tamo teče prema sjeveru kroz nizinski kraj do ušća u akumulaciono jezero rijeke Narve kod istoimenog grada. Na rijeci je 10. augusta 1583. potpisan Pljuski mir kojim je okončan Livonski rat (1558–1583). Sliv rijeke velik 6550 km² obuhvaća dijelove Pskovske i Lenjingradske oblasti.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Плюсса (река)''
Kontra (reper)

**Zlatan Hajlovac**  **Kontra** je bosanskohercegovački hiphop muzičar. Rođen je u Sarajevu 1990. godine. Rap muzikom se bavi od 2004. godine. Član je Dlanbeatz i FM JAM kolektiva a do sada je izdao nekoliko nezavisnih izdanja u vidu albuma i mixtapeova.

## Rad i djelo
U 2012. godini izdaje album Pogled u prazno godine koji je napravljen u suradnji sa kolegom iz Dlanbeatza, Shtukom, kao i mixtapeovi Kontra Mixtape (2009. godine), Sto Posto Mixtape (2013. godine) i serijal nazvan 24 Sata Mixtape koji je rađen sa Shtukom gdje se kompletne pjesme pišu, snimaju, produciraju i objavljuju za 24 sata. 2014. godine je izdao svoj prvi solo album pod nazivom "Igra Riječi" koji je ujedno, prema muzičkom portalu Muzička Zona, proglašen najboljim albumom te godine na Balkanu. 

## Saradnje

Nerijetko je u saradnji sa Frenkiem i DJ Soulom iz Fm Jam-a na bini, a svoje solo nastupe radi sa Shtukom.  

## Diskografija
### Studijski albumi
* Pogled u Prazno (2012)
* Igra Riječi (2014)
* Egzil (2017)

### Kompilacije, regionalni, EP i drugi albumi
* Kontra Mixtape (2009)
* Sto Posto Mixtape (2013)
* 24 Sata Mixtape 

## Izvori
Kontra

**Kontra** može označavati:

*Zlatan Hajlovac Kontra, (1990 - ), bosanskohercegovački reper
*Kontra (instrumnet), sličan violi
*Kontrsa (album), album baskijskog heavy metal benda Eraso!
*pripadnik kontrasa, nikaragvanskih antikomunističkih gerilaca na kraju Hladnog rata
* Lezbijska grupa KONTRA, hrvatska udruga
Usnija Redžepova

**Usnija Redžepova** (Skoplje, 4. februar 1946 — Beograd, 1. oktobar 2015.) bila je srpska pevačica romskog i turskog porekla. Gimnaziju je završila u Skoplju, a arabistiku na Filološkom fakultetu u Beogradu. Glumila je Koštanu u Narodnom pozorištu u Beogradu 25 godina u režiji Raše Plaovića. U ulozi pevačice pojavila se na filmu Derviš i smrt iz 1974. godine. Dobitnica je nacionalne penzije Republike Srbije od 29. decembra 2011. godine.

Umrla je 1. oktobra 2015. u Beogradu. Komemoracija je održana 2. oktobra 2015. u prostorijama Radio Beograda, a sahrana na groblju Butel u Skoplju bila je 4. oktobra 2015.

## Poznate pesme
* *Kazuj, krčmo, džerimo*
* *Živote moj*
* *Ja sa juga, ti sa severa*
* *O, pesmo moja*
* *Rasule se kose moje*
* *Šta hoćeš*
* *Zbog tebe, mori Leno*
* *Oko Niša kiša* 

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Usnija Redžepova: Svojom pesmom sam zavela Fidela Kastra (Blic, 11. septembar 2011)
Rumi Hiiragi

japanska je glumica. Često je posuđivala i glas u anime filmovima i serijama, poput *[[Spirited Away]]*, *[[Ponyo on the Cliff by the Sea]]*, *[[From up on Poppy Hill]]* i *[[Detroit Metal City]]*.

## Reference

## Vanjske veze
*
*
Mari Natsuki

, bolje poznata pod umjetničkim imenom , japanska je pjevačica, plesačica i glumica. 2007. je objavila zaruke sa Nobuom Saitōm, a vjenčali su se na proljeće 2008.

Povremeno i posuđuje glasove za anime filmove ili serije, kao što je *[[Spirited Away]]*.

## Vanjske veze

*Natsuki Mari Official homepage 
*List of roles on allcinema.net 
*
Mamma mia, che impressione!

***Mamma mia, che impressione!*** () je italijanska crno-bijela filmska komedija snimljena 1951. godine u režiji Roberta Savaresea. Protagonist, koga tumači Alberto Sordi (koji je također sudjelovao u pisanju scenarija i koproducirao film) je infantilni mladić koji odluči "odrasti" nakon što se zagleda u lijepu djevojku (čiji lik tumači Giovanna Pala). Radnja prikazuje kako, u nastojanju da porazi suparnika u borbi za njeno srce (čiji lik tumači Carlo Giustini) odluči sudjelovati u maratonskoj utrci.

## Vanjske veze
*
* 
* Archivio cinema ANICA
Villa Borghese (film)

***Villa Borghese*** je italijansko-francuska crno-bijela omnibus filmska komedija snimljena 1953. godine u režiji Vittorija De Sice i Giannija Franciolinija. Sastoji se od šest priča čija se radnja odigrava u znamenitom rimskom parku Villa Borghese.

## Uloge
* Maurizio Arena - Virginijin momak
* Margherita Autuori - Fanny
* Eloisa Cianni - Antonietta
* Eduardo De Filippo - Fannyn otac
* Vittorio De Sica - Advokat Cavazzuti
* Anna Maria Ferrero - Anna Maria, studentica
* Aldo Giuffrè - Attilio Scandacci
* Leda Gloria - Fannyna majka
* Germana Paolieri - Prometna policajka
* François Périer - Profesor
* Gérard Philipe - Carlo, Valerijin ljubavnik
* Micheline Presle - Valeria
* Giovanna Ralli - Virginia
* Franca Valeri - Elvira

## Vanjske veye
*
Rusko-švedski rat (1656–1658)

**Rusko-švedski rat** 1656. - 1658. kog Šveđani zovu *Karl X Gustavs ryska krig* (1656–1661), između Carske Rusije i Kraljevine Švedske vodio se u sjeni puno većeg Drugog nordijskog rata.

On se odigravao za vrijeme primirja u Rusko-poljskom ratu (1654–1667) koje je nastupilo nakon potpisivanja Mira iz Vilne.

I pored početnih uspjeha ruski car Aleksej I. nije uspio osigurati svoj glavni cilj - reviziju Mira iz Stolbova, sklopljenog nakon Ingrijskog rata u kojem je Rusija izgubila teritorije uz baltičku obalu.

## Tok rata

Ruska vojska napala je u julu 1656. na dva fronta, sjeverna kolona imala je zadatak da zauzme krajeve uz Rijeku Nevu i obalu Finskog zaljeva, a zapadna da napadne Šveđane sa leđa, kotlinom Zapadne Dvine i tako zauzme Rigu i Riški zaljev.

Sjeverna kolona u Ingriji pregazila je dvije ključne baltičke utvrde - Šliseljburg (Nöteborg) i Nienšanc (Nyenskans).

Druga kolona napredovala je prema zapadu i u oktobru zauzela Tartu (Dorpat). Glavne snage marširale su duž korita Zapadne Dvine prema Rigi, zauzevši usput Daugavpils i Koknese. Do kraja augusta prijestolnica Livonije - Riga bila je opkoljena i bombardirana.

Kako Rusi nisu uspjeli do zime 1657. zauzeti Rigu, zbog slabosti svoje mornarice koja nije uspjela uspostaviti efikasnu blokadu, stanje se  pogoršalo zbog izuzetno loše logistike, jer je jedinicama u Livoniji nedostajalo gotovo sve od municije do hrane. Šveđani su razbili opsadu Rige i odbacili ruske snage do Daugavpilsa, u tim borbama poginulo je  8 hiljada vojnika, uz hiljade zarobljenih i nestalih. Šveđani su razbili 56 ruska puka, a ruska flota na Zapadnoj Dvini izgubila 800 brodova sa zalihama hrane i municije.

Tako je taj rat završio potpunim porazom ruske vojske, pa je Aleksej I. izdao dekret o potpunom povlačenju svih ruskih snaga iz baltičkih zemalja i prestanak svih ratnih operacija 21. maja 1658.

Krajem 1658. Danska je ispala iz Drugog nordijskog rata sklopivši sa Švedskom Roskildski mir, na drugom frontu otpali su Ukrajinski Kozaci koji su nakon Bogdana Hmeljnickog izabrali za novog hetmana Ivana Vihovskija, koji je promjenio stranu i postao poljski saveznik.

U takvim uvjetima bilo je potrebno što hitnije završiti švedsku avanturu, zbog tog je ruski diplomat Afanasij Ordin-Našokin počeo pregovarati sa Šveđanima i 20. decembra sklopio Mir iz Valiesara, na osnovu kojeg je Rusiji dozvoljeno da zadrži osvojene teritorije po današnjoj Latviji i Estoniji (gradove Koknese, Alūksne, Tartu i Nienšanc) za naredne tri godine.

Kad je istekao taj rok, ruski položaj na poljskom frontu se pogoršao do te mjere da si car nije mogao dopustiti da bude uvučen u novi sukob sa moćnom Švedskom. Njegovi bojari nisu imali drugog izbora nego da prihvate klauzule Mira iz Kardisa 1661., po kojima je Rusija morala predati Švedskoj sve osvojene teritorije po Livoniji i Ingriji, što je zapravo značilo da sve ostaje po starom onako kako je dogovoreno predhodnim Mirom iz Stolbova.

Takvo stanje je potrajalo sve do 1700. kad je izbio Veliki sjeverni rat.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Отношения между Шведским государством''
Zorko Čanadi

**Zorko Čanadi** (Orahovica, Našice, 25. jul 1925 — Beograd, 24. avgust 2003), učesnik NOR-a i general-pukovnik JNA. U periodu od 1985. do 1987. godine obavljao je funkciju načelnika Generalštaba Jugoslovenske narodne armije.

## Biografija
Rođen je 25. jula 1925. godine u Orahovici. Posle završene osnovne škole, postao je trgovački pomoćnik. Član Savez komunista Jugoslavije postao je krajem 1943. godine. Iste godine stupio je u Narodnooslobodilačku borbu i to u Osamnaestu brigadu NOVJ gde je bio vodni delegat i komesar čete. Od marta 1944. bio je politički komesar baterije, diviziona i bataljona.
 
Od 1945. do 1948. i od 1950. do 1953. bio je na školovanju u Oficirskoj školi, Vojnom učilištu protivavionske artiljerije i Vojnoj akademiji. Ratnu školu JNA završio je 1964. godine. U čin general-majora unapređen je 1972, general-potpukovnika vanredno 1976. i general-pukovnika prevremeno 1982. godine.

U svojoj karijeri obavljao je više štabnih dužnosti i to: načelnik Operativnog odeljenja Operativne uprave Кomande RV i PVO, načelnik PVO komande Pete armije i dr. Više odgovornih dužnosti obavljao je i u vojnim školama: bio je nastavnik, načelnik katedre, načelnik Školskog centra PVO i dr. Generalštabne dužnosti obavljao je u Upravi artiljerije i Upravi PVO Generalštaba JNA, a bio je i načelnik uprave PVO i načelnik Prve uprave, ujedno zamenik načelnika generalštaba JNA. Načelnik štaba i ujedno zamenik komandanta Prve armije bio je od 1974. do 1978. godine, a komandant Pete armije od 1980. do 1985. godine.

U periodu od 1. septembara 1985. do 15. septembara 1987. obavljao je funkciju načelnika Generalštaba Jugoslovenske narodne armije.

Aktivna vojna služba prestala mu je 31. decembra 1987. godine. Umro je 24. avgusta 2003. godine u Beogradu.

## Reference

## Literatura

* *Vojni leksikon*. „Vojnoizdavački zavod“ Beograd, 1981. godina.
*