open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ivan Babić

**Ivan Babić** (Imotski, 23. ožujka 1961.), hrvatski pjesnik i prevoditelj.

Na zagrebačkom Filozofskom fakultetu 1987. godine završava studij filozofije i ruskog jezika i književnosti. Diplomirani je knjižničar. Živi u Zagrebu. Od 1984. godine prevodi pjesničke, prozne i teorijske tekstove s ruskog jezika. Suradnik je brojnih časopisa i 3. programa Hrvatskog radija. 1998. godine izabran je za prevoditelja godine u tjedniku Hrvatsko slovo.

Poezija mu je uvrštena u više antologija. Objavio je i dijalektni rječnik pod nazivom "Studenački rječnik", 2008.

Priredio je zbornik poezije "Sesvetski oblok", 2006., L.N.Tolstoj "Uskrsnuće", 2002. i (djelomice preveo) A.S.Puškin "Pjesme-bajke-drame", 2002.
 
Zaposlen je u Knjižnici Sesvete, osnivač je i voditelj tribine Kulturni četvrtak u Sesvetama te Sesvetskog pjesničkog maratona.

## Opus
Zbirke pjesama:
* "Kasna molitva prstiju", 1999.
* "Zvizda", 2007.
* "Stigme svagdana", 2011.
* "Sedam velikih biblijskih poema", 2016.
Mario Bilić

**Mario Bilić** (Imotski, 27. ožujka 1963.) hrvatski pjesnik

## Biografija

Osnovnu školu završio je u Prološcu, Franjevačku klasičnu gimnaziju u Sinju, a na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu diplomirao je hrvatski jezik i književnost, Objavljivao je i objavljuje u mnogim listovima, časopisima i književnoj periodici. Piše pjesme, pjesničku prozu i književne kritike. Nagrađivan je i odlikovan. Pjesme su mu izvođene na Hrvatskom radiju i televiziji. Zastupljen je u zbornicima, leksikonima, monografijama, antologijama, enciklopedijama i školskim udžbenicima. Umirovljeni je časnik (satnik) Hrvatske vojske. Član je radnik Matice hrvatske i počasni član UHD Imotski sokolovi. Član je UHDDR-a, HVIDR-e, Hrvatske Uzdanice, Zdruga hrvatske obrane Nikola Šubić Zrinski, Hrvatskog časničkog zbora, Hrvatskog društva katoličkih novinara, HKD sv. Jeronima, Hrvatske akademije za dijasporu u Baselu, Društva hrvatskih književnika i Društva hrvatskih književnika Herceg Bosne.

## Djela

* "Peta zapovijed",  Nakladni zavod Matice hrvatske, Zagreb, 1990.
* "Knjiga ljubavi", Albatros, Zagreb, 1998.
* "Rane zagledane u nebo", IMOArt, Imotski, 2004.
* "Imotski sokolovi, UHD Imotski sokolovi, Imotski, 2006.
* "Gospodinov štićenik", Alfa, Zagreb, 2006., 
* "Što je kritik htio reći", HKD Napredak, Split, 2007.
* "Prološko blago", Udruga Proložana u ZG - Sveti Mihovil, 2009.
NK GOŠK Kaštel Gomilica

**NK GOŠK** je nogometni klub iz Kaštel Gomilice.

## Historija
Klub je osnovan 1924. godine. Od 1951. godine klub se zove Jugovinil, 1991. godine mijenja ime u Adriachem, a 1995. godine u GOŠK Adriachem.

U 2021/2022 godini su se natjecali u 1. ŽNL Splitsko-dalmatinska. Trenutačno se natječu u 3. NL Jug.

## Reference
HGD Zrinski

**Hrvatsko glazbeno društvo Zrinski** iz Donjih Kaštela osnovano je 1852. godine. Već stoljeće i pol nezaobilazni je sudionik mnogih kulturno-umjetničkih manifestacija, crkvenih i državnih blagdana, pučkih fešta i budnica. Godine 2022. društvo je proslavilo 170. obljetnicu djelovanja.

U proteklim desetljećima Zrinski je nastupao na mnogim smotrama puhačkih orkestara u zemlji i inozemstvu. Dva puta je na Međunarodnim smotrama puhačkih orkestara bio proglašen najboljim orkestrom. Kroz svoju dugu povijest Zrinski je proživljavao mnoge uspone i padove, prekide i zabrane rada. Današnji orkestar broji 38 aktivnih, ponajviše mladih članova, studenata i učenika. Od 2016. godine orkestrom ravna dirigent prof. Grgo Grubišić.

## Izvori
Stanko Mršić

**Stanko Mršić** (Imotski, 12. rujna 1955.), hrvatski nogometni trener.

## Igračka karijera
Igračku karijeru proveo je u Mračaju, Splitu, Hajduku i Dinamu Vinkovci.

## Trenerska karijera
Samostalnu trenersku karijeru započeo je 1993. u Vinkovcima, a osim Cibalije, trenirao je i druge prvoligaše (Zadar, Šibenik, Varteks, Osijek i Međimurje). Godine 1995. završio je višu trenersku školu.

Osim Prve HNL proveo je nekoliko sezona kao trener u Drugoj, Trećoj ligi te u BiH Premijer ligi gdje je vodio Posušje.

31. ožujka 2012. godine preuzeo je trenerski položaj u NK Osijeku.

U povijesti 1. HNL rekorder je među trenerima po broju utakmica u funkciji trenera, u 388 utakmica bio je evidentiran kao trener jedne od momčadi na nekoj prvoligaškoj utakmici.

Nakon poraza od zagrebačkog Dinama 15. veljače 2014. Stanko dobiva otkaz u RNK Splitu.

Nakon RNK Splita, Stanko Mršić preuzima HNK Cibaliu, treći put u svojoj trenerskoj karijeri.

## Poveznice

* Imotska krajina
* Mršić

## Izvori

## Vanjske veze
* transfermarkt.co.uk
* Iza njega je 400 utakmica, a tek mu je 55 godina
Ilija Zovko

**Ilija Zovko** (Imotski, 10. kolovoza 1941. - Split, 9. studenog 2009.) je bio hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac i dramatik. Bio je glumac splitskog HNK.

## Biografija
Rodio se je u Imotskom 1941. godine. Kazalištem se počeo baviti u imotskom amaterskom Klubu 19, a prvi uspjeh postiže monodramom *I dajem ti do znanja* Frane Jurića. Za tu interpretaciju biva nagrađen na Festivalu monodrame i pantomime 1976. u Zemunu, nakon čega se posvećuje isključivo glumi. Prvi angažman u splitskom Hrvatskom narodnom kazalištu dobiva u Brešanovoj Svečanoj večeri u pogrebnom poduzeću (1979.), a 1992. postaje stalni član dramskog ansambla toga kazališta. Odigrao je mnoge komade u matičnoj kazališnoj kući (*Velika magija, Skup, Libar o’ libra* Marka Uvodića Splićanina, Dekameron, *Kad se mi mrtvi pokoljemo, Poloneza Oginskog, Antigona, kraljica u Tebi, Otok svetog Ciprijana, Jo ča je život lip, Nevažne priče, Mandragola, Kate Kapuralica, Ribarske svađe*) i izvan nje (*Plavi Božić, Bižmo ća*), kao i na velikom platnu (*Pakleni otok, Život sa stricem, Kanjon opasnih igara, Posljednja volja, Fine mrtve djevojke i Muškarac bez brkova*). Bio je stalni suradnik na Radiju Split, kao autor emisije Kad se smijah, tad i bijah, koju su činili humoristični i satirični komentari dnevnih događanja. Dobitnik je brojnih nagrada, Marula, Nagrade hrvatskog glumišta, nagrada Ivo Serdar i Marko Fotez. Zovko je napisao i četiri dramska teksta: *Oprosti Stipe*, 2002., *Francuzica*, 2005., *Ženica*, 2007., *Priredba*, 2008., a zajedno su objavljeni u knjizi *Poker lišina* 2008.

Zovkov kazališni svijet, pisan ili izvođen, otkrivao je iznova male ljude, društvene marginalce, nevažne sudbine i njihove ne nevažne priče.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Urota" kao Radoš (2008.)
* "Kiklop" (1983.)
* "Nepokoreni grad" (1982.)

### Filmske uloge
* "Jasmina" kao Ive (2010.)
* "Najveća pogreška Alberta Einsteina" (2006.)
* "Što je muškarac bez brkova?" kao Jure (2005.)
* "Fine mrtve djevojke" (2002.)
* "Posljednja volja" kao poštar (2001.)
* "Majstor" (2001.)
* "Da mi je biti morski pas" kao čovjek s ovratnikom (1999.)
* "Kanjon opasnih igara" kao Šima (1998.)
* "Život sa stricem" (1990.)
* "Pakleni otok" (1979.)

## Izvori
*Nika Štriga: [Kraj Priredbe. In memoriam: Ilija Zovko (1941–2009)](http://www.matica.hr/vijenac/410/In%20memoriam%3A%20ILIJA%20ZOVKO%20(1941%E2%80%932009)/)  Vijenac br. 410 - 19. studenoga 2009.

*
Adriachem

**Adriachem** je hrvatska tvrtka sa sjedištem u Ulici dr. F. Tuđmana 344, Kaštel Sućurac. Tvrtka je osnova 1947. pod imenom **Jugovinil**, a ime Adriachem dobiva 1991. godine. Osnovni proizvodi su PVC proizvodi (filmovi i cijevi), te umjetna koža koja se koristi u automobilskoj industriji i industriji namještaja.

## Povezano
* Popis velikih gospodarskih subjekata iz Splitsko-dalmatinske županije

## Vanjske veze
* Službene stranice Adriachema
Žarko Domljan

**Žarko Domljan** (Imotski, 14. rujna 1932.), prvi predsjednik Hrvatskog sabora (tada Sabor Republike Hrvatske) od 30. svibnja 1990. do 2. kolovoza 1992.

## Vanjske veze

Profil na službenim stranicama Hrvatskog sabora
Kaštel Celio Cega

**Kaštel Celio Cega** je stara utvrda u Kaštel Starom.

Godine 1485.trogirski knez izdaje dozvolu za gradnju kaštela trogirskom plemiću Leonu Andreisu  u predjelu Gostinj (u Kaštel Starom). Zbog blizine kaštel Koriolana Ćipika oko kaštela nije formirano naselje. Po povjesničaru Pavlu Andreisu (rođenom oko 1610.) piše da su Andreisi zamijenili sa Ceginima za njihov kaštel, koji je bio dotrajao i obnovili s ga velikim troškom. Ako je došlo do zamjene kaštela, onda su Celio Cege sa svoga bivšeg kaštela prenjeli ploču s natpisom o njegovoj gradnji 1501.godine na dotadašnji Andreisov kaštel, koji je prešao u njihovo vlasništvo, te se on danas naziva kaštel Celio Cega. Obitelj Celio Cega daruje svoju zemlju uz bedeme naselja za izgradnju župske crkve sv. Ivana Krstitelja.
## Izvori
Pavao Andreis, Storia della Citta di Trau, Split, 1908.
Kaštel Andreis

**Kaštel Andreis** je bila stara utvrda u Kaštel Starom.
Soprakomit (zapovijednik galije) Andrija Cega (Celio Cega) na temelju dozvole sagradio je kaštel na hridima desetak metara udaljen od obale, zapadno od kaštela Koriolana Cipika. Andrija Celio Cega bio je zapovijednik galije koja je doživjela brodolom, od 200 članova posade spašena su samo njih 40. Oko 1600.godine potomci Andrije Cega ustupili su svoj kaštel  Ivanu i Pavlu Andreisu, koji su im za uzvrat ustupili svoju tek sagrađenu kulu. Kada je prešao u vlasništvo obitelji Andreis,bio je trošan, te ga je Pavao Andreis ponovo izgradio znatnim izdatkom. Tlocrt kaštela zabilježen je na planu Kaštel Starog iz 1704.godine. Na temelju tlocrtnog oblika, može se zaključiti da on pripada tipu utvrđene kuće, te da je na sjeveru imao kulu. Od kaštela sačuvani su samo temelji u moru. 

## Izvor
* Pavao Andreis, Povijest grada Trogira, Split, 1978.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.8 , Kaštela, 2007.
Kaštel Butković

**Kaštel Butković** je stara utvrda sagrađena u Kaštel Gomilici.
Sjeveroistoćno od kaštela benediktinki, nazvanog Opatićin kaštel (Kaštilac), sagrađen je tjekom 16.st. kaštel obitelji Butković. Ime prvog vlasnika nije poznato, kao i vrijeme izgradnje utvrde. Kaštel  je sagrađen u moru, te je imao je pokretni most. Na pokretni most se nastavljao kameni most koji je bio dug 20 m.,izgrađen je na četiri svoda (luka). Prostor Opatičinog kaštela početkom 17.st. postao je pretjesan za stanovništvo Gomilice. Stanovnici Gomilice i novi doseljenici počeli su se naseljavati na kopnu nasuprot Opatičinog kaštela. Novo naselje utvrđeno je po zamisli splitskog kneza Franceska Veniera 1625.godine, tada je Butkovićev kaštel ušao u sklop utvrđenog naselja. Jedan od vlasnika Kaštela je bio Karlo Andrija Butković (1626.-1716.), koji je  kao časnik Mletačke republike istakao se u borbama za grad Drniš. Pokopan je u staroj župnoj crkvi sv.Jerolima.

## Izvori

Frane Bego, Kaštel Kambelovac  Kaštel Gomilica, Kaštela, 1991.
Kaštel Cambio

**Kaštel Cambio** je stara utvrda u Kaštel Kambelovcu.

Datoteka:Maketa kaštela Cambio - 1.JPG|Maketa kaštela Cambio: pogled s kopna
Datoteka:Maketa kaštela Cambio - 2.JPG|Maketa kaštela Cambio: pogled s mora
Datoteka:Maketa kaštela Cambio - 3.JPG|Maketa kaštela Cambio: pogled na dvorište

Obitelj Cambio (Kambi,Cambi,Kambelović) sagradila je tijekom 16. i 17.st. više utvrda na području Kaštel Kambelovca. Danas naziv kaštel Cambio nosi okrugla kula u središtu mjesta.
Godine 1478. splitski knez Andrija Grigorio dodjeljuje braći Jerolimu i Antonu Cambio *....jednu [[hrid]] od malih stjena u moru u [[Dilat|Dilatu]] malo udaljenu od zemljišta u njihovu vlasništvu,duljine 14 [[paš|paša]], a širine .... paša otprilike, na kojoj će moći osnovati i sagraditi kuću za sklonište svojih ljudi i obitelji ...... .. sagraditi [[most]] na kopnu da mogu sa svojeg posjeda na kopnu ići na rečeni otočić.....*Braća su sklopila ugovor s majstorom Martinom Bogdanićem o gradnji utvrđene kuće i dvorišta na grebenu. Najranij spomen te kule jest godina 1491. u dokumentu  vezanom za kaštel Piškera. Okrugla kula Cambi izvorno je bila iste visine kao i danas, imala je prizemlje  tri kata i mašikul na četvrtom katu. Vanjski promjer kule je 5,7 m. Kula se nalazila na sjeveroistočnom kutu utvrđenog dvorišta veličine 25 x 12 m. Kaštel je s pokretnim mostom bio vezan s kopnom.

## Utvrde obitelji Cambio u Kaštel Kambelovcu

* Kaštel Frane Cambija nazvan Kumbatove kule.
* Kaštel Petra Cambija nazvan kaštel Lippeo.
* Kaštel Jerolima i Antona Cambija nazvan kaštel Cambio.
* Ispred južnih vrata okrugle kule (kaštel Cambio) braća Petar i Frane 1589.godine grade građevinu u moru dimenzija 18 x 9,5 metara. Na njenom pročelju ima tragova više preziđivanja, ali ništa ne upućuje o vrsti građevine, dali se radi o kaštelu ili palači. Na planu iz 18.st. građevina je prikazana kao kuća (oko ½ površine) s dvorištem (oko 2/3 površine parcele).

## Izvori
Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.7 , Kaštela, 2003.
Bijaći

**Bijaći** (Biaci, Byaci, Biaki, Biachi) su bili staro hrvatsko naselje smješteno zapadnom dijelu Kaštelanskog polja. 

## Povijest naseljavanja
U starom je vijeku ovdje rimski car Klaudije (41. - 54.) osnovao naselje rimskih veterana *[[Siculi]]*. Ondje je za nagradu naselio svoje odane vojnike VII. i IX. legije koje je za odanost za vrijeme Skribonijanove pobune u Dalmaciji 42. nagradio zemljom koju im je dodijelio.

## Položaj
Nalazi se podno brda Trećanice i brježuljka Velog Bijaća, na međi trogirskog i donjokaštelanskog polja.
Teško je utvrditi koliko je bilo područje naselja. Prema ispravi Andrije II iz 1207. Bijaći su kraljevsko dobro i pružalo se sve do mora, zauzimajući cijelo Podmorje. Kasnije se to kraljevsko dobro sve više smanjivalo jer su ga zauzimali privatnici, crkvene institucije i trogirska općina pa se i toponim danas odnosi na usko područje. Bijaći se danas nazivaju dva brežuljka. **Veli Bijać** (208 m) smješten je zapadno od **Malog Bijaća** koji je znatno manji. Na vrhu Velog Bijaća nalazi se crkva sv. Onofrija (sv. Nofar), koja je izgrađena 1475. godine. U  najstarijem dobu hrvatske povijesti, Bijaći su sjedište hrvatskih vladara o čemu svjedoče i arheološka istraživanja  kod crkve sv. Marte. Nalazili su se u Kliškoj županiji. Naselje se spominje u darovnici kneza Trpimira iz 859. godine (kao Byaci),  Muncimirovoj ispravi (Biaci), i u presudi kralja Zvonimira (Biaki). Za vrijeme rata između Genove i Mletaka (1378.)  postojala je osmatračnica u Bijaćima, čiji je zadatak da, ako se neprijatelj  pojavi, uzbuni stanovnike Podmorja koji su se morali u roku od 6 sati pojaviti u gradu Trogiru. Po nalazima u grobovima na tom području može se zakljućiti da je kontinuitet naselja trajao od 10. do 16. stoljeća. Selo Bijaći je više puta opustjelo zbog ratova, međutim , u mirnim razdobljima stanovništvo se opet vraćalo. Zbog straha od turskih napada selo je posljednji put napušteno u 16. stoljeću. Izbjeglice iz Bijaća se naseljavaju u obližnji Kaštel Štafilić, prenoseći beneficije u novo naselje.

## Toponim Bijaći
Toponim Bijaći javlja se u više oblika: Biaci, Biach, Biache, Biacheche, Biachi, Biachio, Biacici, Biacico, Biaki, Biagi, Biche, Bico, Bicum, Biechy, Byaci i Bihač.
Po jednoj varijanti ime Bijaći dolazi od imena vlasnika imanja, Viatius (romanski slog *ti* odgovara hrvatskom *č* ili *ć*). Naziv Bijaći su preuzeli hrvatski vladari koji su nastavili živjeti na imanju nakadašnjeg vlasnika i to imanje pretvorili u *predium regale* (kraljevsko dobro).
## HAD "Bihač"
Prvo hrvatsko arheološko društvo imalo je naziv „Bihač“ (naknadno promjenjeno u ime „Bihać“). To je društvo na poticaj Franje Račkoga osnovao don Frane Bulić 1849.  Prva skupština društva je održana kod iskopina crkve sv. Marte u Bijaćima. Društvo je izabralo ime Bihač jer je osnovano u vrijeme kada se vjerovalo da će se u Kaštelanskom polju (u Bijaćima) naći ostaci veličanstvenih građevima iz doba hrvatske narodne dinastije.
## Izvori
*Vjeko Omašić, Povijest Kaštela od početaka do kraja XVIII. stoljeća, Split, 1986.
*Dušan Jelovina: Starohrvatska crkva Sv. Marte u Bijaćima, Starohrvatska prosvjeta III/26 (1999.) članak
*Srećko Listeš: Povijest Klisa
Beneficij

**Beneficij** ili **nadarje** su crkva i njen posjed s kojim upravljaju osnivači. Prihodom s posjeda financira se izgradnja i održavanje crkve te uzdržavaju svećenici (nadarbenici, beneficijati). Beneficiji se javljaju u ranom srednjem vijeku, a ukidaju se početkom 19. stoljeća.

## [[Kaštela]]nski beneficiji

Hrvatski plemenitaši didići osnivaju svoje beneficije (nadarja) u Kaštelanskom polju: Sv. Ivan (sv.Marta) u Bijaćima, Sv. Juraj od Žestinja, Stomorija, Sv. Mihovil od Lažana, Sv. Martin od Kruševika. Zbog opasnosti od Turaka stanovništvo napušta potkozjačka sela. Izbjeglice sele u nova naselja uz more, pod okrilje kaštela, prenoseći svoje beneficije u nova naselja. U Kaštelima su za vrijeme mletačke vlasti bila najvažnija tri beneficija: Stomorija, Sv. Ivan od Birnja i Sv. Mihovil i Martin. Izbor beneficijata Stomorije obavljao se u trogirskim i splitskim kaštelima te na otoku Drveniku sve do sredine 17. stoljeća, a nakon toga vremena samo u trogirskim kaštelima. Izbor beneficijata  Sv. Ivana od Birnja vršio se samo u trogirskim kaštelima. U izboru beneficijata Sv.Mihovila i Martina sudjelovali su stanovnici Gomilice, Kambelovca i Lukšića. Benificijat ili nadarbenik morao je biti potomak prvih osnivača didića. On je imao znatne prihode od imanja, a redovito je bio župnik u jednom od Kaštela. Beneficijat je jednom godišnje častio svoje izbornike (juspatrone) na dan patrona (zaštitnika) beneficija obilnim ručkom koji se zvao *didiština*. Rijetki gospodari kaštela (naselja) su stekli to pravo. Vjerovatno je, i to jedan od razloga što su se crkve izgrađivale izvan utvrđenih sela koja su bila plemićki feud. U splitskim  kaštelima seljaci su uspjeli očuvati svoja prava za razliku od trogirskih kaštela gdje su vremenom ta prava prisvojili gospodari kaštela.

## Izvori
Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001,
Crljenak kaštelanski

**Crljenak kaštelanski** (Zifandel, Primitivo, Pribidrag, Tribidrag, Tibidragho) je visoko kvalitetna sorta vinove loze (vitis Vinifera L.). Kaštelanska autohtona sorta crnog grožđa. Tijekom 15. i 16. stoljeća tribidrago, kao poznata hrvatska robna marka, izvozio se na europska tržišta. Zbog male otpornosti prema bolestima (pepelnica ili lug i siva plijesan), sorta je skoro nestala iz vinograda Hrvatske. Svoj preporod doživljava u Kaliforniji pod imenom zinfandel, danas se uzgaja na površinama većim od 35.000 ha i u južnoj Italiji pod imenom primitivo, na više od 18.000 ha. 

## DNA Crljenka kaštelanskog
U prosincu 2001. godine na zagrebačkom Agronomskom fakultetu u laboratoriju za oplemenjivanje bilja, genetiku, biometriku i eksperementiranje primjenom SSR markera potvrđeno je da DNK crljenka kaštelanskog ima isti genetski profil kao američki zinfandel. Ista analiza je ponovljena u Zavodu za vinogradarstvo i vinarstvo  Sveučilišta u Davisu (Kalifornija, SAD), koja je potvrdila da je Zifandel istovjetan s Crljenkom kaštelanskim.
## Potraga za porjeklom
Ljubitelji sorte zinfandel, okupljeni u udrugu ZAP, pokušali su pri američkom kongresu zaštititi ovu vrstu kao autohtonu američku sortu, ovaj zahtjev je odbijen uz argumentaciju da prije kolonizacije u Americi nije postojala plemenita vinova loza. DNK metodom je utvrđeno da je zifandel identičan talijanskoj sorti primitivo, koja se uzgaja na jugu Italije u regiji Puglia. Ali, primitivo se u Pugli uzgaja rezmjerno kratko i u starijim ampelografskim priručnicima i stručnim radovima se jasno navodi kao introducirana strana sorta, za koju se smatra da su je donjeli svećenici iz Francuske. Na Sveučilištu u Davisu utvrđeno je da je hrvatska sorta plavac mali poliklonska populacija (smjesa više sličnih sorti) unutar koje koegzistira ovaj genotip. Potraga je vodila do južne Hrvatske. Nakon višegodišnje potrage po južnoj Hrvatskoj, godine 2001. u vinogradu Ivice Radunića u Kaštel Novom, pronađen je prvi trs DNK identičan s zifandelom. Uz pomoć „Dalmatinske ampelografije“ rekonstruirano je ime crljenak kaštelanski.
## Dalmatinska ampelografija
„Dalmatinska ampelografija“ je knjiga ampelografa Stjepana Bulića, izašla iz tiska 1949.godine, u kojoj se opisuju sorte vinove loze na području Dalmacije. Prirodoslovni muzej u Splitu u svom fundusu čuva orginalni hebrarij Stjepana Bulića u kojem su pohranjeni herbarizirani listovi svih sorti čije slike su uvrštene u njegovo kapitalno djelo. U knjizi opis i fotografija crljenka kaštelanskog odgovara stvarnom izgledu: pribidraga (tribidraga), zinfandela i primitiva.
## Izvori
•	I.Pleić i E. Maletić, Crljenak Kaštelanski, Kaštelanski zbornik br. 8, Kaštela, 2007. ISSN 0353-3212

•	I.Pleić i E. Maletić, Vrijednosti Kaštelanskih autohtonih sorti vinove loze, Kaštelanski zbornik br. 7, Kaštela, 2003. ISSN 0353-3212
Gaštald

**Gaštald** (lat. gastaldus ili castaldus, tal. gastaldo ili guastaldo) je u ranom srednjem vijeku dužnosnik za dio kraljeva posjeda (gastaldia ili castaldia) s civilnim, vojnim i sudbenim ovlastima  u Lombardiji (sjeverna Italija). 
## Gaštald u [[Mletačka Republika|Mletačkoj Republici]]
Mlečani preuzimaju ovaj naziv (titulu) koji ima dvojako značenje, uglavnom je povezano s ulogom upravljanja. Gaštald je upravitelj obrtničkih ili vjerskih bratovština. Gaštald sela ili merigo je jedini predstavnik državne vlasti u seoskim zajednicama ili komunama.
## Gaštald u [[Kaštela|Kaštelima]]
U Kaštelima su vlasnici kaštela i zemljišta na kojima su bile izgrađene seljačke kuće stekli pravo da biraju gaštalda, čija je dužnost trajala godinu dana. Nakon izbora, gospodari bi novog gaštalda predstavili općinskim vlastima Trogira i Splita, nakon toga je knez izbor potvrdio svojim mandatom. Mandat je presuda općinskog suda koju proglašava knez.  Gaštald je svoju dužnost preuzimao 24.kolovoza nadan sv. Bartula. Gaštalda sela je objavljivao naredbe vlasti, brinuo se o njihovu izvršavanju i pazio na red. Bio je oslobođen od javnih radova, počasti i regalija. Svaku večer je  zaključavao seoska vrata i ključ je predavao gospodaru. Gaštald je primao simboličnu nagradu za svoj posao. Seljaci nisu rado prihvaćali dužnost gaštalda jer su morali raditi protiv svojih seljana, tj. prijavljivati ih vlastima, pljeniti imovinu, slati ih u zatvor. Nije bio rijedak slučaj da su seljaci odbijali preuzeti ovu dužnost. Godine 1761. na tužbu Vitturija gospodara Kaštel Lukšića, generalni providur Jerolim Corner naredio je Grgi Martinoviću da prihvati tu dužnost, jer će u protivnom morati platiti 25 dukata kazne. Nazivom gaštald se ponekad nazivaju gospodarevi župani i dvornici , ili župani bratovština.

## Izvori
Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, 
Frane Bego, Kaštel Kambelovac Kaštel Gomilica, Split, 1991.
Sv. Felicio

**Sveti Felicio** je kršćanski svetac i mučenik. Sv. Felicio (hrv. Srećko) rodio se u Italiji, svoju mučeničku smrt podnio je u vrijeme cara Dioklecijana **30. kolovoza 304**. Godine. Pokopan je bio u velikoj bazilici , u blizini grada Ostije, na putu Rim – Ostia. Danas njegovo tijelo počiva u crkvi sv. Ivana Krstitelja u Kaštel Starom 
## Život
Od malena odgojen u kršćanskoj vjeri. Uhićen zbog  širenja kršćanskog nauka za vrijeme vladavine cara Dioklecijana i sucara Maksimijana 304. god po. Kr. Rimski časnik Felicio doveden  je prefekta Draga, koji mu naredi da prinese žrtvu (zapali tamjan) na oltaru boga Serepa, ako hoće da izbjegne smrti. Kad sv. Felicio  pristupi na prag hrama, vjetar zapuhne i sruši kip. Zatim na silu bude odveden u hram boga Merkura, gdje se desi  isto, i u hramu boginje Dijane sruše se kipovi. Na očigled ovih čuda stanovnici Rima se uznemire, prefekt Drago naredi da sv. Felicija dovedu kod stabla, gdje su se slavili poganski bogovi. Nakon što se pomolio Bogu, sv. Felicio zapovijedi stablu da se sruši, i stablo se sruši rušeći kumire i svetinje poganske. Kad vidio rušenje stabla Drago naredi da se sv,Felicio pogubi na mjestu srušena stabla i da mu se odrubi glava.Kada su ga vodili na stratište pratili su ga  mnogi kršćani i pogani. Jedan od njih je bio i sv. Adukta koji je zajedno s sv. Feliciom ubijen 30. kolovoza 304. god.
Tijelo ostave ne mjestu gdje su ga sasjekli da ga životinje pojedu, međutim kršćani ga  noću kriomice pokopaju. Pogani to doznaju, i pri pokušaju otkopavanja zadesi ih iznenadna smrt. Odmah nakon mučeničke smrti slavljen je kao svetac, u njegovi čast izgrađena je u 7. st. bazilika na mjestu gdje je pokopan. Iskopine  bazilike otkrivene su 1904. godine.

## Zagovor
Svjedočenja o ozdravljenjima su mnogobrojni štapovi odbačeni u trenucima ozdravljenja nogu te zavjetni darovi od posrebrenih metalnih pločica u obliku nogu, ruku, očiju....obješenih o oltar . Raka se otvara na dan mučeničke smrti sveca, 30. kolovoza i na molbu osoba koje traže zagovor sveca.

## Oltar sv. Felicija

Oltar sv. Felicija u crkvi sv. Ivana Krstitelja u Kaštel Starome, izgrađen je od mramora s odlikama baroka. Menza mu je proširena tijekom 19. stoljeća radi smještaja rake s tijelom sv. Felicia. Oltar je ranije bio posvećen Gospi od Milosrđa, na njemu se nalazi pala koju je naslikao Korčulani Petar Bezzi 1800. god. U gornjem djelu pale smještena je ikona Gospe od Milosrđa.

## Fra Vicko Puljas
Zauzimanjem oca konventualca Vicka Puljasa, mještanina, kod sv.oca Pija VII., dobiveno je kompletnog tijela mučenika koje je preneseno iz Rima u Ankonu, a zatim brodom u Kaštel Stari. Tijelo sveca stiglo je u Kaštel Stari 1804. godine.

## Izvori
Don Frane Ivasović, Kaštel Stari crtice iz njegove povjesti i života, Kaštela, 2002,
Milan Ivkošić

**Milan Ivkošić** (Zmijavci, 23. srpnja 1947.) - hrvatski novinar, piše kolumne za Večernji list.

Rođen je u katoličkoj obitelji u mjestu Zmijavci kod Imotskog 23. srpnja 1947. Započeo je svoju karijeru novinara u omladinskom listu "Tlo". 

Radio je kao pisac i urednik, a 1981. postaje kolumnist u časopisu Start. Puno puta nastupio je na televiziji i radiju kao povremeni i redovni komentator u emisijama (HRT, Nova TV). Bio je urednik Večernjeg lista, gdje i sad piše kolumne. Ivkošić je konzervativni novinar, piše uglavnom o političkim temama.

Odlikovan je Redom Danice hrvatske s likom Antuna Radića (1995.).

## Izvori
Kukuljević Sakcinski

**Kukuljević Sakcinski** je hrvatska plemićka obitelj. Podrijetlom je iz Imotske krajine.

Sjedišta je mijenjala tijekom povijesti. Prvo je bilo Imotski (-1550.), pa Senj (1550.-1622.), do raseljenja uskoka, nakon čega je Bribir kod Novog Vinodolskog (1622.-1700.), jednoj grani Varaždin (1750.-), a drugoj grani Bakar (1775,-) te Jurketinec (1727.-) i naposljetku Zagreb (1825.-)

## Historija
Iz Imotskog su za vrijeme stogodišnjeg hrvatsko-turskog rata, u razdoblju osmanskog nadiranja polovicom 16. stoljeća bili prisiljeni prebjeći sjevernije u sigurniji Senj.

Ondje se je jedan član obitelji oženio posljednjom pripadnicom stare senjske patricijske obitelji *Bassani de Sacci*, kojoj je plemstvo 1490. podijelio kralj Vladislav, prema usmenom kazivanju Ivana Kukuljevića, a koje je prenio Tadija Smičiklas. Otac joj je 1596. godine poginuo pod Klisom. Pretpostavlja se da je taj član Jakov. Kad je vladar izdao naredbu o raseljavanju uskoka 1622., sin mu se je Antun preselio u okolicu Novog Vinodolskog, u Bribir. 1649. je godine stekao hrvatsko-ugarsko plemstvo. Prema onom nastavku *de Sacci*, obitelj je pohrvatila to prezime u *Sakcinski*.

Obitelj se je granala. Neke su grane izumirle, a neke nove su se formirale. Novo odredište obitelji bilo je Međumurje. Od tamo se je u obližnji Varaždin preselio Toma Melkior Kukuljević Sakcinski koji je poslije postao gradonačelnikom i vrhovnim blagajnikom Varaždinske županije. Imao je dvojicu sinova Franju i Antuna koji su formirali nove grane: bakarsku i zagorsku.

## Poznati pripadnici
*Franjo V. (1775.-1844.), važni pripadnik hrvatske zajednice u Trstu,
*Ivan Fran (1801.-1878.), istaknuti ilirac za revolucionarne 1848./1849. u Bakru gdje je bio u magistratu (Fran Kukuljević, veliki župan virovitički?}
*Antun Kukuljević Sakcinski (1776.-1851.), podžupan Varaždinske županije i hrvatski zastupnik u zajedničkom hrvatsko-ugarskom saboru u Požunu (1832-1836), vrhovni ravnatelj škola u Hrvatskoj (1836.-1847.), otac Ivana Kukuljevića Sakcinskog
*Ivan Kukuljević Sakcinski (1816.-1889.), povjesničar, književnik i političar, saborski zastupnik, osnivač hrvatske arheologije i suvremene hrvatske povijesne znanosti, predsjednik Matice Hrvatske i počasni član JAZU; otac Božidara, pravnika i skladatelja
*Ladislav (1815.-1896.), sudac, veliki župan križevački, političar i mecena, rudarski poduzetnik, brat poznatog političara Ivana, uzgojitelj prvog loznjaka u Ivancu za uzgoj američke loze, otporne na bolesti, jedan od najimućnijih ljudi svog vremena
*Milutin, hrvatski političar
*Vuk, hrvatski bogoslov, kanonik i generalni vikar 
*Franjo Kukuljević, hrv. tenisač, državni reprezentativac
*Ladislav Šaban, po majci Kukuljević, unuk Ivana Kukuljevića Sakcinskog, član suradnik HAZU, hrvatski glazbeni pedagog
*Kornelija Kukuljević Sakcinski, kulturna djelatnica

## Povezano
*Kaštel u Ivancu ("Kukuljevićev grad")

## Izvori
*Veći dio sadržaja preuzet je (prema dopusnici) je sa stranica ICARUS.net/Hrvatski državni arhiv Obitelj Kukuljević
te prenesen u nešto sažetom obliku, da se ne bi doslovno prepisao cijeli sadržaj.
Antun Karlo Bakotić

**Antun Karlo Bakotić** (Kaštel Gomilica, 4. studenog 1831. - Zadar, 13. siječnja 1887.), hrvatski fizičar i književnik 

Studirao je matematiku i fiziku u Beču i Veneciji. Radio je kao profesor u Rijeci, bio ravnatelj *Velike gimnazije* u Splitu te školski nadzornik. Među prvima u Hrvatskoj objavljivao je prirodo-znanstvene knjige, a 1862. priredio je za tisak knjigu *"Pojavi iz prirode za pouku prostoga naroda"* prema talijansakom djelu A. Cime. Pisao je stručno-popularne članke u časopisu *"Književnik"*. Surađivao je s Bogoslavom Šulekom i izradi *"Riječnika znanstvenog nazivlja"*. Objavio je knjigu *"Vinarstvo"*. Jedan je od prvaka narodnog preporoda u južnoj Hrvatskoj, zaslužan za uvođenje hrvatskog jezika u školsku nastavu, a bio je i među pokretačima *"Narodnog lista"*. Njegov roman iz bosanskog života s nacionalno-oslobodilačkom tamatikom *"Raja"* objavljen je fragmentarno u *"Iskri"* i *"Hrvatskoj"* te u cijelosti u *"Domu i svijetu"*.
Martin Pavlović Zažabac

**Martin Pavlović Zažabac**, **Martin Pavlović Žažabac** (Glavina Gornja, Imotski, 1776. − Podbablje, studenoga 1809.), hajdučki harambaša, vođa ustanka protiv Napoleonove vojske, zapovjednik područja.

## Biografija
Rodio se je u Glavini Gornjoj pored Imotskoga. Zažabac se istakao kao vođa ustanka protiv Napoleonove vlasti u Dalmaciji. Ustanak je potakla Austrija, a sve upravne i izvršne ovlasti dao mu je austrijski general Petar Knežević. Žažabac je zapovijedao cijelim područjem između Cetine i Neretve, te je sa svojim suradnicima uspješno proveo ustanak protiv francuske okupacije Dalmacije, boreći se na strani Austrijskoga Carstva. Oni su s ruskim vice-admiralom Dimitrijem Nikolajevičem Senjavinim digli ustanak 1807., pa opet 1809. godine. U Makarskoj je ustanovio vojsku, 800 vojnika iz Imotskoga, 300 iz Vrgorca, 200 iz Omiša i 600 iz Makarske.

Međutim, mirom u Schönbrunnu, potpisanim 14. listopada 1809., Austrija je predala Dalmaciju Francuzima što je bio izdajnički čin koji je ugrozio živote brojnih ustanika. Bijaše na stotine i tisuće junaka bez premca, od fra Dorotića do Zubana i imotskoga hajduka Zažapca, kojega naimenovaše gospodarom sve zemlje od Cetine do Neretve. Pomoćnikom mu bješe postavljen glasoviti pandurski harambaša Andrija Bartulović iz imotske Župe. Prema podacima iz Zadarskoga arhiva i istraživanjima dr. Mije Milasa, smatra se da su vođa ustanka Martin Pavlović Žažabac i njegov tajnik Frane Gudelj, obojica Imoćani, mučke ubijeni iz zasjede u Podbablju krajem studenoga 1809. godine. U narodu se za to mjesto uvriježio naziv *Vrandukin greb*. Nastojanjima dr. Mije Milasa, na tom je mjestu 2004. godine postavljena spomen-ploča sadržaja:

Nadnevka 12. prosinca 2009. obilježena je 200. obljetnica ustanka protiv Francuza. Na mjestu njihove pogibije održan je prigodan govor popraćen vjerskim obredom uz nazočnost rodbine i potomaka Martina Pavlovića Zažapca i Frane Gudelja (više o tome možete pročitati u 39. izdanju lista "Most" u nakladi župe Podbablje).

Poznati hrvatski književnik Ivan Aralica u svom je romanu *[[Graditelji svratišta]]* opisao povijesnu ulogu Martina Pavlovića Žažapca i njegova tajnika Frane Gudelja, kao i ostalih istaknutih Hrvata u političkom i vojnom kontekstu pobune protiv francuske okupacije i time udahnuo novi život tim istinskim junacima, na ponos Imotske krajine i čitave Hrvatske.

## Izvori
Kaštel Štafilić

**Kaštel Štafilić** naselje je u sastavu grada Kaštela i jedan je od sedam dalmatinskih Kaštela u nizu uz Kaštelanski zaljev. Nalazi se na samom kraju niza, prema Trogiru.

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine imao je 2.650 stanovnika.

U blizini se nalazi jedan od većih hotela u Kaštelima, mjesto koje je ujedno i najveći turistički centar s pješčanim i kamenim plažama.
## Historija
Na području Kaštel Štafilića nailazimo na tragove neandertalca u Mujinoj pećini. Svoj trag su ostavili i Iliri koji su sagradili gradine na području Bijaća. U predjelu Resnik nalazila se helenistička luka, na istom mjestu rimljani su sagradili svoju luku i osnovali naselje rimskih veterana Sikuli. Nakon propasti Rimskog Carstva u polju su se naselili Hrvati, osnivaju svoja sela: Baba, Veliki i Mali Bijać. Hrvatski vladar, knez Trpimir na svom posjedu u Bijaćima izdaju darovnicu gdje se prvi put spominje ime Hrvat.Pred Turskim osvajačima stanovništvo je pobjeglo u zaklon kaštela. U Kaštel Štafiliću su sagrađena četiri: Dragač, Quarko, Lodi i Štafileo.
Prvu povijest Kaštel Štafilića napisao je Janko Pera.

Kaštel Štafilić je utemeljio trogirski plemić Stjepan Štafilić 1508. godine.

## Reference
Kaštel Lukšić

**Kaštel Lukšić** je jedno od sedam *Kaštela*, koje čine grad Kaštela. Naselje je smješteno uz obalu Kaštelanskog zaljeva, između Kaštel Starog i Kaštel Kambelovca

Prema popisu iz 2001. godine, Kaštel Lukšić ima 4.880 stanovnika.
Branko Kraljević

**Branko Kraljević** (Kaštel Novi, 10. studenog 1939.), hrvatski nogometaš.

Jedan je od slavne generacije igrača RNK Split, koja je igrala krajem 50-ih i početkom 60-ih godina prošlog stoljeća. Karijeru je započeo u "Splitu", te se razvio u ubojitog napadača. Za prvu momčad svojega kluba nastupio je 1958. protiv sarajevskog Željezničara. Od 1959. "Kuso" je standardni prvotimac. Dvojac Kraljević - Gulin bio je poznat širom bivše države, naročito u prvoligaškoj Splitovoj sezoni 1960/61.  

Ispadanjem Splita iz prve lige, a godinu potom i iz Druge lige Branko Kraljević odlazi u Hajduk. Bio je jedan od rijetkih splićana koji su bili prvotimci i Splita i Hajduka.

Poslije dvogodišnjeg igranja u Hajduku, nastupa jednu polusezonu za zagrebačku Trešnjevku (jesen 1964/65.). Igrao je i u Americi, a nogometnu karijeru završio je u svom matičnom klubu "Splitu".

## Reference
Kaštelanski zaljev

**Kaštelanski zaljev** je zaljev na obali Jadranskog mora. Za njega još postoji i naziv Lintar.

Izrazito je zatvoren zaljev. Sa sjevera i sjeveroistoka je zatvoren glavnim kopnom, s južne strane ga zatvara Splitski poluotok, a sa zapada i jugozapada ga omeđuje trogirski otok i otok Čiovo.

Na obalama ovog zaljeva se nalaze sedam Kaštela, Solin, Split, Trogir, Vranjic, Arbanija, Slatine, Mastrinka, Divulje, Bijaći i Sveti Kajo, a do 7. stoljeća se tu nalazio i rimski grad Salona čiji se ostaci i danas vide pokraj Solina.

U zaljev se ulijeva rijeka Jadro (u Solinu) i potok Pantana (kod Trogira). U njemu se nalaze i brojni manji otoci, poput Školjića, Galere, Barbarinca te hridi Šilo.
Mate Milas

**Mate Milas** (Imotski, 1971.) je hrvatski pisac za mlade. Piše romane i detektivske priče. Po zanimanju je učitelj hrvatskog jezika.

## Biografija
Rodio se je 1971. godine u Imotskome. Osnovnu je školu završio u Zmijavcima. U Imotskom je završio srednju školu. U Zagrebu je diplomirao kroatistiku. Radi kao profesor hrvatskoga jezika u osnovnoj školi u Zagrebu. Vodi novinarsku grupu u školi koja uređuje školski list Siget.
U književnosti se okušao, po njegovim riječima, jer je učitelj hrvatskoga jezika pa time "*nije čudo da pokušam štogod pisati u slobodno vrijeme*". Književnost za djecu i mlade izabrao je jer ju puno bolje poznaje, budući da radi u osnovnoj školi te je po naravi posla svake godine prisiljen čitati iste knjige iz lektire.

## Djela
*Školska godina Marija Horvata, roman, 2004.
*Tajna vražjeg otoka, roman, 2005.
*Ubojica s Facebooka i druge priče, detektivske/kriminalističke priče, 2014.

## Izvori
*Oči u oči s tatom - moj tata pisac, Zbornica.com, pristupljeno 23. lipnja 2014.
*Knjižnice grada Zagreba, 21. ožujka 2014., pristupljeno 23. lipnja 2014. 
*I. Juroš: Detektivske priče Mate Milasa, Hrvatsko kulturno vijeće, 17. lipnja 2014., pristupljeno 23. lipnja 2014.

## Vanjske veze
*Neka pravila hrvatskoga standarnog jezika
*Uporaba glagolskog priloga prošlog, članak Mate Milasa u Jeziku br.1/2007.
Muzej grada Kaštela

**Muzej grada Kaštela**  opći je i gradski muzej, osnovan od Općine Kaštela, danas Grada Kaštela.

## Historija
Prva muzejsko-galerijska ustanova na području Kaštela utemeljena je 1988. godine. Riječ je o Galeriji Studin, početni fond galerije činila je zbirka skulptura kipara Marina Studina. Zbirka je 1983. godine iz tadašnjeg Muzeja revolucije u Splitu prenesena u autorovo rodno mjesto Kaštel Novi. Godine 1992. galerija je dobila novi status i postala je Zavičajni muzej Kaštela. Osnovane su četiri zbirke: Arheološka zbirka, Kulturno-povijesna zbirka, Etnografska zbirka i Zbirka moderne umjetnosti. Galerija Studin je u sastavu Moderne zbirke. Za proučavanje povijesti kraja vrlo je važan osnutak arheološkog odjela jer je područje bogato arheološkim, antičkim nalazištima. Muzej je prvotno bio smješten u povijesnoj jezgri Kaštel Novog u kuli Cippico. Na navedenoj lokaciji muzej se nalazi do 1999. godine kada dolazi do preregistracije muzeja u Muzej grada Kaštela te do preseljenja u novi prostor. Nova lokacija muzeja od tada je kaštel Vitturi u Kaštel Lukšiću.

## Djelatnost

Djelatnost muzeja definirana je zakonskom legislativom vezanom uz muzeje. Muzej radi na sustavnom sabiranju, čuvanju, restauriranju i konzerviranju, prezentaciji te trajnoj zaštiti muzejske građe s područja nadležnosti muzeja.

## Građa
Muzejsku građu čine četiri zbirke:
*Arheološka, 
*Kulturno-povijesna,
*Etnografska te 
*Zbirka moderne umjetnosti.

Arheološka zbirka utemeljena je 1990. godine, a istraživanja se provode na tri lokaliteta (Resnik, Bijaći-Stombrate i Mujina pećina). Kulturno-povijesnu zbirku čini oko 500 predmeta, a sa sakupljanjem predmeta za ovu zbirku počinje se 1989. godine. Etnografska zbirka osnovana je 1990. godine i sastoji se od oko 180 predmeta koji su sakupljeni uglavnom donacijama i otkupom. Zbirka moderne umjetnosti ima oko 163 umjetničkih djela (93 slike, 26 skulptura, 8 fotografija, 36 grafika i crteža). Galerija Studin (skulpture) vodi se pod Zbirkom moderne umjetnosti. U muzeju se radi na digitalizaciji građe, a digitalizirani sadržaj se organizira po digitalnim zbirkama.

## Usluge

Pružanje stručne pomoći iz područja djelatnosti muzeja, održavanje predavanja, vršenje stručnog vodstva, pružanje usluge informiranja vezano uz aktivnosti, organiziranje izložbi, objavljivanje stručnih publikacija.

## Izvor
* Ministarstvo kulture Republike Hrvatske 

## Povezano
* Popis muzeja u Hrvatskoj

## Vanjske veze
* Mrežne stranice Gradskog muzeja Kaštela 
* Muzeji Hrvatske na internetu, Muzej grada Kaštela
HNK Val Kaštel Stari

**HNK Val** je nogometni klub iz Kaštel Staroga.
 
## Historija

HNK Val Kaštel Stari osnovan je 1912. godine.

Klub je više puta mijenjao ime. Zvao se KFŠK (Kaštelanski ferijalni športski klub), Vuk, Hrvat, Slaven, Primorje, Avia.
1937. spajanjem dvaju malih klubova Primorja i Avie nastaje "Val".

U Kaštelima postoje tri kluba, a HNK Val je najtrofejniji od gradskih rivala. 
Kroz cijelu povijest rivali su mu preostala dva gradska kluba NK GOŠK Kaštel Gomilica, NK Jadran Kaštel Sućurac, te HNK Trogir, ranije znan kao Slaven.

Tokom povijesti nekoliko puta je osvajao lige i kupove. Najviše puta je osvojio Kaštelansku Rivijeru, tradicionalni kup koji se održava od 1980. godine.
Najveći uspjeh kluba je iz 1996. godine, kada je dospio u 2. HNL te tamo završio kao četvrti u prvoj sezoni.

Val se trenutačno natječe u 3. HNL - Jug.

## Uspjesi

*2. HNL
**4. mjesto 1995./96.
*3. HNL - Jug
**1. mjesto: 2012./13..
*4. HNL
**1. mjesto: 2010./11.
**2. mjesto: 2009./10.
*Splitsko federacijsko prvenstvo
**Prvaci: 1951., 1961./62.
**2. mjesto: 1965./66., 1967./68.
**3. mjesto: 1952./53., 1954./55.
*Splitski federacijski kup
**2. mjesto 1983.
*Splitsko-Makarsko prvenstvo
**Prvaci: 1981./82.
**2. mjesto: 1975./76.
**3. mjesto: 1974./75., 1980./81.
*Dalmatinsko nogometno prvenstvo
**2. mjesto: 1991./92., 
**3. mjesto: 1982./83., 1990./91.,
*Kup Dalmacije
**2. mjesto: 1956.
*Splitsko - dalmatinski kup
**2. mjesto: 1997.
*Kaštelanska Rivijera:
**Prvaci: 1980., 1984., 1986., 1990., 1991., 1993., 1994., 1995., 1998., 1999., 2001., 2002., 2003., 2005., 2006., 2008.
**2. mjesto: 1983., 1997., 2004., 2007., 2009., 2010.
**3. mjesto: 1981., 1982., 1985.
*Memorijalni turnir "Zdravko Uvodić"
**Prvaci: 1999

## Izvori
* HNK Val
Bare Poparić

**Bartul Bare Poparić** (Kaštel Novi, 27. ožujka 1865. - Zagreb, 30. ožujka 1948.) hrvatski povjesničar, prvak i pionir hrvatske pomorske historiografije

## Biografija

Pučku školu pohađa u Trogiru, gimnaziju svršava u Splitu, bogosloviju je započeo studirati u Zadru. Zaredio se u Gorici. Po završetku bogoslovnih studija, jedno je vrijeme radio kao bilježnik u pisarnici splitske biskupije. Kad je splitski biskup Nakić uklanjao svećenike - pristaše glagoljaške službe, Popariću ostaje bez posla u biskupskoj pisarnici.

Potom odlazi u Zagreb i na Filozofskom fakultetu upisuje povijest. Diplomirao je 1894. godine, te se zaposlio kao pomoćni učitelj na splitskoj gimnaziji. Tri godine kasnije polaže profesorski ispit, 1909. počinje raditi na realnoj gimnaziji u Zagrebu, 1911. postaje lektor za talijanski jezik na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Već sljedeće godine objavljuje svoju "Slovnicu i vježbenicu talijanskoga jezika za srednja, pomorska i trgovačka učilišta". Umirovljen je 1927. godine.

### Poparić povijesnik

Među prvi radovima iz povijesti valja zabilježiti djelo "Hercezi svetoga Save: 50 godina povjesti hercegovačke" o Stjepanu Kosači, pretisak je izdan drugi put u povodu stote obljetnice Matice Hrvatske 1942., treće, kritičko izdanje izašlo je 1997. godine, što ukazuje na trajnu vrijednost Poparićevog rada kao povjesničara.

## Djela

* "Hercezi svetoga Save: 50 godina povjesti hercegovačke", Tiskara A. Zannonia, Split, 1895.
* "O pomorskoj sili Hrvata za dobe narodnih vladara: s uvodom O rimskim liburnama", Naklada Matice Hrvatske, Zagreb, 1899.
* "Slovnica i vježbenica talijanskoga jezika za srednja, pomorska i trgovačka učilišta", Zagreb, 1912.
* "Povijest senjskih uskoka", Zagreb, 1936.
* "Borba Hrvata za Jadran od 7. do kraja 11. stoljeća", Zagreb, 1937.
* "Trgovanje crnačkim i žutim robljem u novom vijeku", Zagreb, 1944.
* "Doživljaji hrvatskih pomoraca", Naklada Benja, Rijeka, 1994.
* "Tužna povijest Hercegove zemlje: 1437. - 1482.", Lukom, Zagreb, 1997., 

## Izvori
Radun

**Radun** je bilo staro hrvatsko naselje na padinama Kozjaka.
Naselje se nalazilo iznad današnje željezničke postaje u Kaštel Starom.
Selo Radun se spominje u vladarskim darovnicama hrvatskih kraljeva Zvonimira (1083.god.) i Stjepana II. (1089.god.). Radun kao selo nastao je od imanja koje su držali hrvatski kneževi i kraljevi dinastije Trpimirovića.
Zbog velike epidemije kuge 1527. godine i turske opasnosti selo je napušteno, preživjeli stanovnici su prešli u novosagrađeno selo Kaštel Stari.
Od sela sačuvan je toponim, crkva sv.Jurja u svom izvornom obliku (10/11.stoljeće) sa grobljem i natpis,koji se nalazio iznad ulaza crkve sv. Nikole od Podmorja.
Nakon izgradnje željezničke postaje 1875. godine, na mjestu starog sela Raduna niče novo naselje Radun, sada kao dio Kaštel Staroga.

## Crkva sv.Juraj od Raduna

Crkva Sv.Jurja od Raduna jedna je od najbolje očuvanih crkava na teritoriju ranosrednjovjekovne Hrvatske i spada u posebnu inačicu predromaničke sakralne arhitekture. To je jednobrodni tip longitudinalne građevine s kratkom četvrtastom apsidom, čije su vanjske zidne plohe gusto raščlanjene plitkim nišama što ih oblikuju tanke lezene koje se od razine tla dižu do pod krov crkve. Unutrašnjost Sv.Jurja raščlanjena je zidnim pilastrima, koji nisu pandan vanjskim lezenama, djeleći interijer crkve na četiri djela.
Stilske odlike građevine, arhitektonski detalji poput zabata nad južnim vratima te freske, datiraju vrijeme izgradnje u 10. ili 11.stoljeće.
## Crkva Sv.Nikola od [[Podmorje|Podmorja]]

Izgradnja crkve datirana je u 9. st. Sačuvani su samo temelji i natpis na latinskom jeziku, natpis je ugrađen o novu crkvu sv.Nikole u Radunu, Kaštel Stari.
Prijevod glasi:
*Ovo je dvor, ovo su vrata nebeska. Ovdje je počinak umornim, zdravlje bolesnicima, ovdje se čiste zločini, krivice i sva bezakonja. Ovu sam kuću (crkvu) sagradio je [[tepčija]] Ljubomir na čast nepobjeđeni Svetih: Petra poglavara, Nikole ispovijednika i Jurija mučenika.* 
## Izvori

* Vjeko Omašić, Povijest kaštela, Split, 1986, Logos.
* Tonći Burić, Crkva sv. Jurija i srednjovjekovno selo Radun, Split, 2010, MHAS.
* Don Frane Ivasović, Kaštel Stari crtice iz njegove povijesti i života, Dugi Rat, 2001, MH Kaštela, ISBN 953-637-12-3
Zvone Mornar

**Zvone Mornar**  (Kaštel Novi, 5. veljače 1920. – Zagreb, 7. siječnja 2008.), jugoslavenski i hrvatski novinar i publicist.

## Biografija

### Počeci
Nakon završetka gimnazije polazio je Vojnu akademiju. Kao pripadnik prve generacije domobranskih časnika bio je od 1941. do 1945., poručnik pa natporučnik u Zagrebu, Varaždinu i Slavonskom Brodu, djelujući kao nastavnik u vojnim učilištima.

### Novinarski rad
U športskom novinarstvu bio je od 1945. Sve do mirovine 1984. radio je u istom listu, *[[Sportske novosti|Ilustriranim fizkulturnim novinama]]* (od 1945. *Narodni sport*, od 1962. *Sportske novosti*). Počeo je učeći od Miroslava Habuneka i Žarka Susića. Prvo je bio reporter, pa urednik nogometne rubrike, zatim od 1957. do 1972 zamjenik glavnog urednika, te napokon glavni i odgovorni urednik od 1972. do 1984. i direktor od 1976. do 1984.
Pisati je nastavio i u mirovini, kao stalni kolumnist *[[Slobodna Dalmacija|Slobodne Dalmacije]]*.
Pisao je o mnogim sportovima, ali je najviše dao kao kroničar, analitičar i komentator nogometnih zbivanja.
Izvještavao je sa šestorih Olimpijskih igara (1960., 1964., 1968., 1972., 1976. i 1980.), sa četvorih svjetskih prvenstava u nogometu (1954., 1966., 1974. i 1982.), sa svjetskih prvenstava u gimnastici i stolnom tenisu te s europskih prvenstava u plivanju i vaterpolu.

Bio je predsjednik Sekcije sportskih novinara Hrvatske čak 21 godinu, od 1950. do 1971., te predsjednik je Udruženja sportskih novinara Jugoslavije od 1971. do 1974. Šest puta je između 1965. i 1974. predstavljao državnu udrugu na kongresima Međunarodne udruge sportskih novinara (AIPS).

## Bibliografija
* *Nezaboravne utrke* (1951.)
* *Na pet kontinenata* (1953.) 
* *Prvi u Švicarskoj* (1954.)
* *Desetljeće nogometnih trijumfa* (1955.)
* *Prvaci opet na sceni* (1958.)
* *Tko je tko u nogometu* (1960.) 
* *80 godina hrvatskog nogometa* (1993.).

## Nagrade i priznanja
* Majska nagrada Republičkog sekretarijata za prosvjetu, kulturu i fizičku kulturu Hrvatske (1962.)
* Trofej za fizičku kulturu (1970.)
* *Zlatno pero* Društva novinara Hrvatske (1974.)
* Nagrada Milan Milanović  za životno djelo SFKH (1976.)
* Orden zasluga za narod sa srebrnim zracima (1976.)
* Nagrada za životno djelo Udruženja sportskih novinara Jugoslavije (1979.)
* Zlatna plaketa *[[Vjesnik]]a* (1984.)
* Nagrada za životno djelo »Otokar Keršovani« (1987.)
* Diploma časti Međunarodnog odbora za fair play UNESCO-a za promicanje fair playa.
* Nagrada za životno djelo Hrvatskog zbora sportskih novinara (1994.) 
* Trofej Hrvatskog zbora sportskih novinara (1999.)

## Izvori
Željezara Split

**Željezara Split** ime je za hrvatsku tvrtku sa središtem Kaštel Sućurcu, i osnovana je 1968. godine. Tvrtka je danas u većinskom vlasništvu tvrtke Adria čelik.

## Proizvodi

## Povezano
*Popis velikih gospodarskih subjekata iz Splitsko-dalmatinske županije

## Vanjske veze
* Službene stranice Željezare Split