Mesta (udruženje)

## Mesta (Kastiljski Savet)
Mesta je osnovana kao udruženje poljoprivrednika koji su se okupili da brane svoje interese. Najpre je pripadala samo nomadskim vlasnicima stoke kako bi plaćali poreze za prolaz svoje stoke preko određenih polja, a kasnije su se pridružili i ostali stočari.

Na taj način je i nastao pastirski Savet Mesta ( „El Honrado Concejo de la Mesta de Pastores“ ) koji je 1273. godine zvanično osnovao Alfonso X od Kastilje i Leona (šp: Alfonso el Sabio-Alfonso Mudri). Njegov glavni cilj je bio da okupi sve poljoprivrednike Leona i Kastilje kako bi im dodelio povelju koja sadrži važnije privilegije kao što su: izuzetak iz civilne i vojne službe, svedočenje na sudu, prava za slobodnu ispašu njihove stoke, itd. 

Na početku je postojalo više manjih Saveta Meste koje je, već pomenuti Alfonso, sjedinio u jedno udruženje poljoprivrednika Leona i Kastilje. Zbog toga, kako bi sve te manje grupe funkcionisale podjednako, svaka grupa je imala svog vođu „ gradonačelnika“ (Alcalde de la Mesta), koji je inače bio i predstavnik kraljevske vlasti. On je bio odgovoran za rešavanje prepira između pastira i poljoprivrednika. Takođe, imao je i ulogu sudije. Međutim, najveću vlast je imao „ Gradonačelnik-dostavljač“ (šp: Alcalde entregador mayor“) , kojeg je direktno nominovao vladar države. Kraljevi su  uvek držali pod kontrolom Savet Mesta, zato što je stoka doprinosila velike beneficije kruni. Samim tim, bilo je tako organizovano, makar u teoriji, da se na Savet Mesta okupljaju samo veliki poljoprivrednici i stočari, dva puta godišnje, kako bi razgovarali o naprecima koji su postigli.


## Početak srednjevekovnog udruženja

Jedno od glavnih ekonomskih aktivnosti u Kastilji bilo je stočarstvo koje je obezbeđivalo državi vunu, primarnu sirovinu tekstilne industrije. To je predstavljalo tako zvano „pokretno bogatstvo“, jer je bilo lako za premeštanje u bezbednije područje u vreme velikih osvajanja, dok su na primer, druge aktivnosti, kao što je poljoprivreda, pretrpeli ratna razaranja.

Dolazak hrišćana na bogate pašnjake doline reke Gvadijana je omogućila širenje transhumance (šp: trashumancia). Stada su preko zime odlazila na jug u toplije krajeve a preko leta se selila na severne planine. Takva velika stada ovaca su morala imati posebne puteve za prolaz. Obično su to bile jaruge - veoma male doline, gotovo kao kanjoni. Takve jaruge su se nalazile blizu plodnog i obrađenog zemljišta preko kojih stado nije smelo da prelazi. Među njima se ubrojavalo „5 zabranjenih zona“ kao što su: ograđeno zemljište, zasejano polje, vinogradi, voćnjaci i livade. Štaviše, putevi kroz šumu i komunalna zemljišta su trebala da ostanu slobodna za prolaz, ali ni njima se nije moglo prići.

U ranom srednjem veku, pastiri iz različitih sela su vodili svoju stoku na ispašu na obližnja brda. Kasnije su počeli da se sastaju kako bi nadzirali ispašu svoje stoke a potom organizirali sastajanje više stada ovaca na većim poljima preko leta i zimi na jugu države. Samim tim je to mesto za ispašu Mesta, postalo i glavno mesto za okupljanje stočara. Na početku su se zvali lokalna skupština Mesta i čiji je zadatak bio da svakom vlasniku vrate izgubljenu stoku ili živinu. Potom su nastala i manja udruženja.

Sredinom XIII veka, ova udruženja su se razvila na regionalnom nivou i ujedno su služila kao mesto sastanka stočara i poljoprivrednika, gde su stočari mogli da brane svoja prava zbog prelaska preko obrađenih zemljišta određenih poljoprivrednika. Takvih slučaja je bilo previše i samim tim, u Kastilji, takvi prepiri su sve više nagomilavali, iz godine u godinu.

## El Honrado Concejo de la Mesta de Pastores

To je bio glavni razlog zbog kojeg se je prvo Alfonso VIII odlučio da izda povelju koja omogućava stočarima slobodno kretanje kroz kastiljsku kraljevinu kao i ispašu njihove stoke. Tako se i malo kasnije, 1266. godine, pojavljuje la Mesta de Alcaraz kao najstarija kastiljska Mesta koju je kraljevskim dekretom dodelio Alfonso X Mudri. Međutim, tek 1273. godine je dodeljena časna povelja Saveta pastira Mesta „el Honrado Concejo de la Mesta de Pastores“. Sa tom poveljom je dao do znanja da je da stada morajo biti na prvom mestu u svim tim kraljevstvima jer pomažu razvoju fabrika i međusobne trgovine između kraljevstva i pokrajni.

U ovoj kraljevskoj povelji je precizirano da širina pašnjaka mora iznositi 75 metara. Stočari su bili zadovoljni, a samim tim i država jer je krajem XIII veka fina kastiljska vuna počela da se izvozi u Englesku, Francusku, Flandriju i Firencu pa sve do Kantabrijske obale.

Kako bi se red održao i slava Kastilje nastavila, stočari i poljoprivrednici su morali imati redovne sastanke kako bi razmenjivali utiske i mišljenja i razgovarali o kakvim promenama na pašnjacima i samim tim ustanovili utvrdili pravila koja su napisana u povelji Mesta. Svaka lokalna zajednica je morala da sve to ispoštuje da bi ostali pošteni i iskreni jedni prema drugima. 

U XV veku, kraljevi Leona i Kastilje brojili su i do 1.500.000 ovaca, što je kasnije, u XVI veku, preraslo u 2.700.000 ovaca. Zatim je tokom vladavine Katoličkih kraljeva ovaj broj ovaca dostigao svoj maksimum jer su oni sve to lično štitili i nadgledavali. Cilj je bio: olakšati pristup ispaše stoke,  pa su tako kraljevi dodelili privilegiju posedovanja (šp.: privilegio de posesión).

Ova privilegija je omogućavala poljoprivrednicima da izaberu tužioca koji bi bio odgovoran za ispašu stoke, i na taj način osigurao da vlasnici stoke uvek mogu da računaju na tu ispašu. Međutim, vlasnici bi izgubili ove pašnjake ako ne bi plaćali porez za zemljište ili smrt svoje stoke, jer bi to samo bilo propadanje zemljišta koju bi druga stoka mogla da iskoristi. Sve ove mere su imali pozitivan uticaj za stočare, pa je tako i povoljan porez  doprineo razvoj ekonomije u državi.

## Raspad Meste

Karlos III dolazi na tron 1759. godine i situacija u državi se menja. Na prvi pogled se činilo da podržava Savet Mesta da bi se kasnije pokazalo suprotno jer je bio uveren da se više isplati da razvije posebno stočarstvo i poljoprivredu, nezavisno od Meste. Njegov savetnik Campomanes, smatra da takva pastirska aktivnost sprečava razvoj poljoprivrede. Zbog toga je odjednom potražnja obradivog zemljišta doživela značajan porast na štetu stočarstva. Krenulo je masivno obrađivanje zemljišta.Prosvetljenci su uveli jednu malu poljoprivrednu reformu kako bi utolili glad koji je izazvan rastom broja stanovnika na takom malom delu zemlje. Najbolji primer tog novog vremena je poznata tužba između pokrajne Ekstramadura i Časnog Saveta za otvaranje nove zemlje .

Nekoliko godina kasnije, tačnije 1765. godine,  javlja se prvo uvođenje merino ovaca u Nemačkoj. Federiko Augusto dobija od svog rođaka Karlosa III 92 ovna i 128 ovaca  u blizini Drezdena. Kada se to pročulo, 1786. godine, Luj XVI, kralj Francuske, je pitao svog strica Karlosa III da i njemu obezbedi najbolju vunu od merino ovaca kako bi ih uveo u Rambujeu (Rambouillet), pored Pariza. Potom je kraljev pomoćnik, Andres Gil, odabrao krdo od 334 ovaca, 42 ovnova i sedam petlova, koji su 4 meseca putovali do Rambuja (Rambouillet). To se beleži kao prvi legalni izvoz merino ovaca u Francusku.

Godine 1812, Vrhovni sud u Kadizu ukida kastiljski Savet Mesta, što i nije bilo povoljno za povratak Fernanda VII, koji je upravo povratio svoje privilegije.

Konačna kraljevska naredba je stigla 31. 01. 1836. godine i uništila 600 godišnje postojanje časnog Saveta Mesta. Može se reći da su glavni faktori ideološki i politički, među kojima se računa i dolazak ekonomskog liberalizma ali i prestanak postajanja tih velikih stada zbog pustošenja izazvanih ratom za nezavisnost i jakoj konkurenciji od saksonske vune.

## Reference