Pisma (Horacije)

***Pisma*** (lat. *Epistulae*) naziv je za dve knjige sa ukupno 23 heksametarska pesnička pisma, odnosno poslanice, rimskoga književnika Kvinta Horacija Flaka.

Nakon što je objavio *[[Ode (Horacije)|Ode]]*, Horacije se vratio heksametarskom pesništvu i razgovornom stilu svojih mladalačkih *[[Satire (Horacije)|Satira]]*, ali sada u formi poslanica upućenih različitim adresatima. Premda je još Gaj Lucilije pisao satire u formi pisama, koncept cele knjige stihovanih pisama bio je relativno nov. Ove Horacijeve pesme, dakako, nisu prava pisma koja bi bila zapravo i poslata svojim adresatima, nego je izbor epistolografskog oblika predstavljao književno sredstvo koje je pesniku davalo konkretan i jedinstven okvir za razvijanje svojih misli. Tačno datiranje *Pisama* još uvek nije pouzdano utvrđeno: poslednji stih u *Pismu* I, 20 odnosi se na konzule iz 21. pne., pa bi se moglo pretpostaviti da je zbirka i objavljena te godine. Međutim, 26. stih u *Pismu* I, 12 izgleda da aludira na pobedu nad hispanskim Kantabrima 19. pne. (Kasije Dion, LIV, 11). Čini se da je danas ipak najviše rašireno stanovište da je prva knjiga *Pisama* objavljena 20. pne., a druga knjiga u poslednjim godinama pesnikova života.

U programatskom *Pismu* I, 1 Horacije svoj izbor novog književnog oblika objašnjava svojom starošću: filozofska refleksija i obrada takvih pitanja kao što je kako treba živeti sada mu više odgovaraju nego uobičajene teme lirske poezije. Filozofska razmišljanja, koja ova pesnikova objava stavlja u središte njegovog dela, predstavlja glavnu tematiku prve knjige *Pisama*, ali to ipak nije jedina pesnikova okupacija. Horacije takođe, premda uopšteno, piše i o vlastitom životu i svojim životnim situacijama, te svojim prijateljima nudi različite savete. Mnogi od ovih elemenata podsećaju na *[[Satire (Horacije)|Satire]]*, ali izbor epistolografske forme obezbeđuje veće jedinstvo različitim sadržajima u okviru iste pesme. Poslednje pismo u prvoj knjizi (I, 20) predstavlja poslanicu samoj toj knjizi, koja je oslikana kao mladi rob koji žudi da se oslobodi od svoga gospodara.

Prva knjiga *Pisama* znamenita je po svojim mnogobrojnim efektnim odlomcima i prigodnim frazama: poređenje čoveka koji odlaže trenutak u kojem će početi s ispravnim životom sa zemljoradnikom koji čeka da reka poteče (*dimidium facti qui coepit habet: sapere aude* = započet posao gotov je upola: smesta odluči, I, 2, 40); ludost onih ljudi koji miran život traže na nekom drugom mestu (*caelum non animum mutant, qui trans mare currunt* = nebo tek menjaju, nikako duh, koji prelaze mora, I, 11, 27); *ira furor brevis est* = gnev je ludilo kratko (I, 2, 62); *natura expellas furca, tamen usque recurret* = vilama prirodu makar da teraš, stalno se vraća (I, 10, 24); *fallentis semita vitae* = skrivena životna staza (I, 18, 103). *Pismo* I, 4 je zanimljivo jer je adresirano pesniku Albiju Tibulu. *Pismo* I, 6 donisi razmišljanja na temu smirenosti uma (*nil admirari* = ničemu se ne treba čuditi, I, 6, 1), u duhu Epikurove ataraksije. *Pismo* I, 9 upoznaje pesnikovog prijatelja s budućim carem Tiberijem. *Pismo* I, 16 sadrži opis pesnikovog imanja. 

Druga knjiga *Pisama* sadrži samo tri pisma, ali je treće veoma dugačko i ponekada se izdaje zasebno pod naslovom *[[Pesničko umeće]]* *(Ars poetica)*. Prvo pismo u drugoj knjizi upućeno je caru Avgustu i napisano je možda 15. pne. Adresat drugog pisma, napisanog 19. pne. ili 18. pne., je Julije Flor, mladi Tiberijev družbenik koji je imao književne aspiracije. Još od *Satira* I, 4 i I, 10 sama poezija pojavljuje se kao jedna od stalnih tema Horacijeva pesništva, a ta je tema predmet sve tri pesme u drugoj knjizi *Pisama*. U *Pismu* II, 1 pesnik se žali Avgustu kako književni ukus savremene čitalačke publike obraća više pažnje na teatralnu efektivnost starih rimskih pesnika nego nego na savremene autore. U ovom pismu Horacije sažeto prikazuje razvoj rimske poezije te brani rafiniranost savremenog pesništva nastalog pod uticajem grčke književnosti. U *Pismu* II, 2, koje je intonirano više lično, Horacije objašnjava svom prijatelju zašto više ne piše poeziju nego se okrenuo filozofiji, te daje vrlo jasnu sliku ograničenja i teškoća s kojima se susreće pesnik u Rimu. Ova dva pisma sadrže zanimljive autobiografske detalje, a posebno su značajni stihovi u kojima Horacije bespoštedno kritikuje vlastito književno stvaralaštvo.

* Za *Pismo* II, 3 v. članak *[[Pesničko umeće]]*.