Jastvo

**Jastvo** (sopstvo, sebstvo, vlastitost, osobnost) predstavlja cjelovitu suštinu, odnosno jednu idealnu (duhovnu) veličinu koja kao nad-pojam, u smislu potpunosti, obuhvaća i svjesno ja. Pojam se u množini imena i simbola javlja u područjima filozofije i religije. Od prošlog stoljeća, kao dominantnu konstelaciju kolektivno nesvjesnog, pojam hipotetički obuhvaća Carl Gustav Jung unutar empirijski utvrđenih psiholoških činjenica analitičke psihologije.
 
## Jastvo u filozofiji i religiji

Jastvo u filozofskom ili religijskom simbolizmu uvijek predstavlja onaj ujedinilački faktor koja na ljudsku dušu, (svijest, um) djeluje blagotvorno, iscjeliteljski odnosno spasiteljski.

### U indijskoj filozofiji

U brahmanističkim i hinduističkim konceptima Jastvo nosi množinu imena, ali vjerojatno napoznatiji naziv je Atman. Atman je kap Brahmana (božjeg bića) u čovjeku. Atman (Jastvo) je stoga božanskog porijekla, ono se spoznaje i dostiže sjedinjenjem dvojstva suprotnosti:

### U tibetskom budizmu

Tibetski budizam u svojim svetim tekstovima naglašeno iskazuje psihološko shvaćanje pojma Jastva, koji se javlja u liku svesavršenog Buddhe. 
Tako lama u obredom govoru mrtvom čovjeku kaže:

### U kineskoj filozofiji

Ujedinilački simbol, koji leži između suprotnosti, odnosno simbol Jastva, nalazi se u Kini kao pojam srednjeg puta u obliku Taoa, putu neba. Taoistička etika ide u pravcu da onu, iz osnove svijeta, zategnutost suprotnosti razriješi vraćanjem u Tao. Usklađenost ljudskog bića sa Taom donosi saznanje Taoa, a to ima kao posljedicu spasenje i uzvišenje kao i u slućaju saznanja Brahmana, Tao je beskrajno stvaralačko trajanje, to je hod vremena kojeg donosi nebesko biće:

### U kršćanstvu

Krist jasno predočava simbol Jastva u kršćanskoj gnozi (znanju), što je vidljivo u mnogim iskazima Novog Zavjeta, naročito u poslanicama svetog Pavla, odnosno u množini gnostičkih spisa. On predstavlja preobraženog čovjeka i cjelovitost nebeske vrste:

## U analitičkoj psihologiji

Kako proizlazi iz njegove povijesti, pojam Jastva je jedan transcendentni postulat koji se psihološki može opravdati, ali koji se naučno ne može dokazati. Stoga je Jung uvodeći pojam u psihologiju za njega tražio bar vrijednost hipoteze, nalik onoj o strukturi atoma. U intelektualnom smislu Jastvo predstavlja jedan psihološki pojam, konstrukciju koja treba izraziti ono nespoznajno suštastvo koje prevazilazi naše mogućnosti shvaćanja. Jastvo je jedna nedefinirano postojeća, iracionalna veličina koja kompenzira, odnosno regulira svijest o vlastitom ja. Ono bi se moglo okarakterizirati kao neka vrsta kompenzacije konflikta između vanjskog i unutarnjeg svijeta, nešto što je rezultat, što je postignuti cilj, a što se oformilo i iskusilo kroz mnoge napore. Individualno ja se Jastvu ne protivi, niti mu je potčinjeno već jednostavno pridodato. U vezi između ja i Jastva ništa nije saznajno, jer se ništa ne može iskazati o sadržajima Jastva. Ja je jedini sadržaj Jastva koji mi poznajemo. S percepcijom Jastva postignut je cilj individuacije. Ja se osjeća kao objekt nepoznatog i nadređenog subjekta, oko koga se u neku ruku okreće kao zemlja oko sunca.

Jung ukazuje na opasnosti u približavanju između ja i Jastva, opasnosti se sastoje s jedne strane od identifikacije ja sa Jastvom, a s druge u pomračenju ja svijesti i identitet ove sa predsvijesnom cjelovitošću. Oba razvitka onemogućuju s jedne strane ostvarenje Jastva, a s druge oštećuju egzistenciju ja svijesti, stoga znače patološke efekte. Kao drastičan primjer patologije nesvjesnog identiteta s predsvjesnom cjelovitošću Jung navodi zbivanja u Njemačkoj pred drugi svjetski rat, kad se gotovo jedna cijela nacija identificirala sa "višim čovjekom", što je dovelo do svjetske katastrofe, koju je ipak malo tko sagledao kao zapravo jednu psihičku katastrofu.

## Izvori

* Dinamika nesvjesnog – 7, h), - Teorijska razmišljanja o suštini psihičkog – Opća razmišljanja i izgledi.
* O psihologiji nesvjesnog – Drugi dio - Individuacija – Mana ličnost
* Psihološki tipovi – 5, 3, a), b), c). O brahmanističkom shvaćanju ujedinilačkog simbola, Ujedinilački simbol u kineskoj filozofiji. (Carl Gustav Jung, izvori originala GESAMMELTE WERKE, Valter - Verlag AG, Olten, 1971.
* Aion – 5, 69. Izvori originala – Baitrege zur Symbolik des Selbst – Valter – Verlag - Olten und Freiburg im Breisgau.
* Bhardo Thodol – 1 dio, Bhardo trenutka smrti.
* Bhagavadgita – Prepjev Đure Robotića