open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Prekomorske brigade NOVJ

**Prekomorske brigade [[Narodnooslobodilačka vojska Jugoslavije|Narodnooslobodilačke vojske Jugoslavije]]** () bile su formirane u Italiji nakon kapitulacije u septembru 1943. godine, a sačinjavali su ih slovenački, hrvatski i crnogorski politički zarobljenici, koji su do tada robijali u koncentracionim logorima, te Slovenci i Istrani koji su bili vojnici Italijanske vojske. Neposredno nakon osnutka, u brigadama se nalazilo oko 8 000 boraca.

## Nastanak i delovanje brigada
U italijanskom gradu Bariju delovala je prijemna baza, a Vrhovni štab NOV i PO Jugoslavije uspeo je da u prekomorske brigade, koje su bile pod njezinom komandom, uključi bivše pripadnike italijanske i nemačke vojske, internirce, pripadnike Specijalnih bataljona () i jugoslovenske prebege Saveznicima (pripadnici Jugoslovenske vojske van otadžbine u severnoj Africi i drugde) koji su se želeli da se priključe NOVJ. Među pre navedenim pripadnicima brigade, bilo je i oko 1800 Italijana i 450 antifašista iz drugih država.

*Prekomorci* su bili većina u novim, tehnički zahtevnijim jedinicama NOVJ (artiljerija, vazduhoplovstvo, mornarica). Od pet formiranih brigada, Prva i Druga prekomorska brigada NOVJ ratovale su širom Jugoslavije, Treća je bila deo Osmog korpusa i Četvrte armije JA u dejstvovanju prema Trstu, Četvrta je u Monopoliju bila zadužena za logistiku, Peta je učestvovala u oslobađanju istočne Slovenije i Ljubljane.

Od oktobra 1943. do kraja rata u maju 1945. godine, prekomorske su brigade učestvovale u 120 borbenih operacija. U ratu je poginulo ukupno 3 200 boraca, dok je ranjenih bilo više od 7 000. Osim borbenog dejstvovanja, u njihovim je jedinicima pokrenuto mnogo kulturnih delatnosti, pa su bila organizovana i 22 pevačka hora. Pri kraju rata, u prekomorskim brigadama se nalazilo 26 000 boraca.

## Nasleđe
Put prekomorskih brigada u Puli, koji prati trasu stare pulske obilaznice, nazvan je u čast prekomorskih brigada NOVJ.

U Sloveniji, prekomorske brigade su odlikovane „Zlatnim časnim znakom svobode Republike Slovenije“.

## Spisak prekomorskih brigada

## Literatura
* *[[Vojna enciklopedija]]* (knjiga druga). Beograd 1971. godina.

## Vanjske veze

* Prekomorske brigade na Vojska.net 
* ''Istarska enciklopedija'': Prekomorske brigade NOVJ
Cocopa

**Cocopa** (Cocopah, Cucapá; sami sebe zovu Chaipei Ñuogua Ñuyiu) pleme Yuman Indijanaca sa ušća rijeke Colorado u Arizoni i susjednim krajevima Meksika. Od nekih 3,000 u domorodačko vrijeme, danas ih između 500 i 800 živi na rezervatima Cocopah i Colorado River u Arizoni i u susjednom Meksiku.
 
Bez sumnje Cocope je prvi 1540. susreo Hernando de Alarcón. Kasnije ih susreću Ońate 1604-5, i Kino 1701-2. pod imenom "Hogiopas" i Francisco Garcés 1776. godine, koji im je procjenio broj na 3,000. Cocope su imali više sela, to su : 
1. A'u'ewawa 2 Kwinyakwa'a; 3, Yishiyul (Naselje Halyikwamai Indijanaca 1848); 4. Heyauwah, 5, Amanyochilibuh; 6, Esinyamapawhai (Noche Buena kod Meksikanaca), 7. ’Grad’ zvan Hauwala. 8, Karukhap; 9 Awiahamoka; 10, Nümischapsakal;11, EweshespiL, 12, Tamanikwawa. 4 ili 5 milja SE od Cocopah Mts; 13, awikukapa (Cocopa Mt.); 14, WeLsuL; 15, Awisinyai, najsjevernije Cocopa selo, oko 5 milja južno od Mexicalija. Lumholtz u prvoj dekadi 20. stoljeća navodi sljedeću situaciju u Cocopa naseljima: Noche Buena (20 obitelji), Mexicali (40- 50 obitelji), Pescador (15 obitelji), Pozo Vicente (više od 100 obitelji)."

Cocope su imali reputaciju miroljubivijih plemena, nego onu kod Yuma i Mohava, koji su neprekidno napadali na njihova sela. Kada ih je 1776. posjetio Garcés, bijahu u neprijateljstvu sa Papagima i Cajuenche Indijancima i prijatelji sa plemenom Cuñeil.

Cocope su se bavile uzgojem kukuruza, tikava, graha, dinja i drugih kultura ,a sakupljali su i kopali razno korijenje i sjemenje. Prakticirali su poligamiju a mrtve su kremirali. Rani izvještaji spominju njihov ogranak Cuculato i grupu sela nazivanu Llagas.

Sami sebe nazivaju Chaipei Ñuogua Ñuyiu (=*the people who come and go*) ili Juañak (=*Indians*). 
## Izvori

## Vanjske veze
* Cocopa Indian Tribe History
* Foto galerija
Curlie

**Open Directory Project** (**ODP**), Projekt otvorene direktorije, poznat i kao **dmoz** (naziv od **d**irectory.**moz**illa.org, početne domena na kojoj se nalazila), je višejezični direktorij/web katalog World Wide Web poveznica u vlasništvu Netscape-a (koji je u vlasništvu AOL-a) kojeg izrađuje i održava zajednica editora dobrovoljaca.

## Informacije o projektu

### Osnivači

ODP je pokrenut 1998. godine kao **Gnuhoo** od strane Rich Skrenta i Bob Truel koji su u to vreme radili kao inžinjeri za Sun Microsystems. Chris Tolles, koji je radio za Sun Microsystems kao šef marketinga za bezbednosne proizvode za mreže, također se priključio u 1998 kao suosnivač Gnuhoo-a zajedno sa suosnivačima Bryn Dole i Jeremy Wenokur.

### Pad sistema i prekid uređivanja, 10. - 12. 2006.

20.10. glavni ODP server imao je "katastrofalni" sistemski pad i editori nisu imali pristup sve do 18. 12.. Za vreme pada starija verzija direktorija je bila vidljiva javnosti. Istovremeno izgubljene su mnogo promene koju bile napravljene u periodu od 7. do 9. 2006., a izbrisane su i sve web stranice koje su bile na čekanju da ih pregledaju editori i odobre njihov upis u direktorij. Prijava za nove editore još uvek ne radi.

## Reference

## Vanjske veze
* The Open Directory Project
AllMusic

**Allmusic** (prije **All Music Guide** ili **AMG**) servis je podataka o muzici u vlasništvu All Media Guidea. Allmusic je osnovan 1991. od strane Michaela Erlewinea kao vodič za potrošače.

## Sadržaj

Recezenti su Jason Ankeny, Roxanne Blanford, Marisa Brown, John Bush, Al Campbell, Eugene Chadbourne, Matt Collar, Ken Dryden, Bruce Eder, Stephen Thomas Erlewine, Katherine Fulton, Jo-Anne Greene, David Jeffries, Thom Jurek, Andy Kellman, Rudyard Kennedy, Don Kline, the late Cub Koda, Andrew Leahey, Steve Leggett, Jason Lymangrover, Scott McClintock, Greg McIntosh, Opal Louis Nations, Wilson Neate, Heather Phares, Greg Prato, Ned Raggett, Margaret Reges, Eduardo Rivadavia, John Phillip Roberts, William Ruhlmann, Tim Sendra, Michael Sutton, Rob Theakston, Richie Unterberger, Joe Viglione, Sean Westergaard i Scott Yanow.

Allmusicova baza podataka sadrži:

* **Osnovni podaci**: imena, žanrovi, bodovi, podatci o autorskim pravima. 
* **Opisni sadržaj**: stilovi, melodije, raspoloženja, teme, nacionalnosti. 
* **Relacijski sadržaj**: izvođači i albumi, utjecaji. 
* **Urednički sadržaj**: biografije, recenzije, ljestvice.

## Izvori

## Vanjske veze
* Službena stranica
Deplasman

**Deplasman** (istisnina) označava masu potpuno opremljenog i ukrcanog broda (s teretom ili putnicima sa prtljagom), do ravnine najvišeg dopuštenog gaza. Izražava se u tonama.

**Standardni deplasman** označava masu potpuno opremljenog broda s 2/3 zaliha (gorivo, voda...).
Jud Süß

**Jud Süss** (na njemačkom doslovno: "Jevrej Süss") može značiti:

* Joseph Süß Oppenheimer (1698–1738), njemačko-jevrejski bankar čije je hapšenje i pogubljenje postalo predmetom brojnih književnih, dramskih djela, odnosno filmova

## Književnost
* ''Jud Süß'' (Hauff), pripovjetka njemačkog pisca Wilhelma Hauffa iz 1827. godine koja opisuje uspon i pad Josepha Süßa Oppenheimera
* ''Jud Süß'' (Feuchtwanger), roman njemačko-jevrejskog pisca Liona Feuchtwangera iz 1925. godine

## Drama
* ''Jud Süß'' (drama, Feuchtwanger), adaptacija Feuchtwangerovog romana iz 1927. godine koju je napisao sam Feuchtwanger
* ''Josef Suss'' (drama, Dukes), adaptacija Feuchtwangerovog romaana iz 1929. godine koju je napisao engleski pisac Ashley Dukes,
* ''Jud Süß'' (drama, Kornfeld), kazališni komad iz 1939. godine koga je napisao češko-austrijski pisac Paul Kornfeld

## Film
* ''Jew Süss'' (film, 1934), britanski igrani film temeljen na Feuchtwangerovom romanu; rež. Lothar Mendes; ul. Conrad Veidt
* ''Jud Süß'' (film, 1940), njemački igrani film antisemitskog sadržaja; rež. Veit Harlan; ul. Ferdinand Marian
* *[[Jew Suss: Rise and Fall]]*, njemački igrani film iz 2010. godine posvečen snimanju ranijeg filma
Joseph Süß Oppenheimer

**Joseph Süß Oppenheimer** (1698 – 4. februar 1738) bio njemačko-jevrejski bankar, poznat kao dvorski Jevrej virtemberškog vojvode Karla Alexandera. Bio je nećak Samuela Oppeheimera, diplomata i bankara u službi austrijskog (i rimsko-njemačkog) cara Leopolda.

Oppenheimer je na virtemberškom dvoru stekao veliku moć i bogatstvo, ali i brojne neprijatelje koji su iskoristili smrt Karla Alexandera da se obračunaju s njim koristeći optužbe za pronevjeru i druge zločine. Oppenheimer je na kraju obješen. Njegova sudbina je postala predmetom brojnih književnih i umjetničkih djela, od kojih je, najpoznatiji antisemitski film ''Jevrej Süß'', proizveden u nacističkoj Njemačkoj 1940. godine.

## Reference
Gorda (ploča)

**Gorda ploča** je jedna od manjih litosfernih ploča na planetu Zemlja. 
## Karakteristike
*Gorda* leži ispod dijela Tihog oceana pored obale sjeverne Kalifornije. Ona je južni nastavak Ploče Juan de Fuca i zajedno s njom i pločom Explorer, ostatak nekadašnje puno veće Ploče Farallon koja se još tokom Jure podvukla pod Sjevernoameričku ploču.

*Gorda* subducira (podvlači se) pod kontinentalnu Sjevernoameričku ploču kod sjeverne Kalifornije, prosječno od 2,5 do 3 cm na godinu. Ta geološka aktivnost - uzrok je brojnih potresa po kojima je taj dio Kalifornije poznat. 
## Reference

## Vanjske veze
* ''Mendocino Triple Junction Offshore Northern California'' na portalu U.S. Geological Survey
Explorer (ploča)

**Explorer ploča** ili **Explorer mikroploča** je jedna od manjih litosfernih ploča na planetu Zemlja od 18 400 km².
## Karakteristike
*Explorer* leži ispod dijela Tihog oceana pored zapadne obale kanadskog otoka Vancouver. Ona je sjeverni nastavak Ploče Juan de Fuca i zajedno s njom i pločom Gorda, ostatak je nekadašnje puno veće Ploče Farallon koja se još tokom Jure podvukla pod Sjevernoameričku ploču.

*Explorer* subducira (podvlači se) pod kontinentalnu Sjevernoameričku ploču kod Britanske Kolumbije.
Ta geološka aktivnost - uzrok je lanca vulkana po Kaskadskim planinama od kojih je najveći Mount Saint Helens.
## Reference

## Vanjske veze
* ''The Juan de Fuca Microplate System'' na portalu Colorado.edu
Jevrem Hajduković

**Jevrem Hajduković** (4. mart 1923, Crmnica, Kraljevina SHS  - 20. april 2013, Ulcinj, Crna Gora) je bio crnogorski pjesnik, osnivač škola i nastavnik. Jedan je od pionira haiku pjesništva u Srbiji i Crnoj Gori.

## Biografija
Jevrem Hajduković je rođen 1923.godine u selu Podgor, pleme Crmnica, nadomak Cetinja. Školovao se u Kotoru i u Cetinju, gdje je diplomirao na Višoj pedagoškoj školi. U svojoj veoma dugoj prosvjetnoj karijeri bio je osnivač škola po teško pristupačnim crnogorskim selima, učitelj, potom nastavnik (u osnovnoj i srednjoj školi) a onda i pomoćnik direktora i direktor škole u Ulcinju.

Jedan je od prvih haiku pisaca na našim prostorima. Pisao je savremenu i haiku poeziju. Zastupljen je u antologiji haiku poezije u Crnoj Gori, u zbornicima haiku festivala u Odžacima (Srbija) i međunarodnom haiku festivalu u Novom Sadu i leksikonu srpskog haiku pjesništva u Ediciji *Trešnjev list*.

Haiku pjesme na ruski jezik prevodio mu je Aleksandar Ševo. Takođe je prevođen i na engleski, japanski i albanski jezik.

Pjesme je objavljivao u podgoričkom književnom listu za djecu *Osmijeh*, u dnevnom listu *[[Pobjeda (novine)|Pobjeda]]*, *Prosvjetni rad* kao i u književnim novinama *Svitak*, časopisu za haiku *Paun* i listu za dječju književnost *Momčilo*.
Zastupljen je u izboru poezije posvećene Branku Miljkoviću, *Galaksija Miljković (2001)*, pjesmom *Duga o vratu*.
Takođe je zastupljen i u antologiji svjetske haiku poezije i monografiji Haiku udruženja Srbije i Crne Gore (1999-2009), kao i u Savremena Crnogorska književnost za djecu i mlade.
* Dobitnik je *Nagrade za zaslugu (*'Merit award)*** na 14-om ''Ito En Oi Ocha'' u Japanu, za haiku na engleskom jeziku.
* Dobitnik je književne nagrade ''Lirski pečat'' za književni rad koji sadržajno, književnim i umjetničkim vrijednostima podstiče etičke i trajne vrijednosti u ljudskom životu i njeguje crnogorsku književnost.
*Mnoge druge nagrade na haiku kontestima širom Balkana.
Objavio je zbirke pjesama: 
* ***Sutjeska*** (1977), 
* ***Grad kojim hoda sunce*** (1995), 
* ***Zvuk plave violine*** (2001), 
* ***Hram od cvjetova*** (2004), 
* ***Orlov krš*** (2005), 
* ***Dok mudrac ćuti*** (2006),
* ***Zvono*** (2008), 
* ***Pod nebeskim oltarom*** (2011) i 
* ***Prasak zore**' (2012).

Bio je član Haiku udruženja Srbije i Crne Gore i Udruženja književnika Crne Gore. Učesnik je Narodnooslobodilačkog rata (1941. - 1945.), imao je čin kapetana I klase. Hajduković je umro u 90. godini, 20. aprila 2013. godine u Ulcinju, u krugu porodice.

2017. godine mu je posvećen internacionalni haiku festival 'Priroda u oku' gdje su nagrađeni pisci dobili medalju sa njegovim likom.
Fidelio

***Fidelio*** (Op. 72) je opera u dva čina koju je 1805. godine napisao njemački kompozitor Ludwig van Beethoven, a kome predstavlja jedinu operu u opusu. Njemački libreto je napisao Joseph Sonnleithner na temelju francuskog libreta koji je napisao Jean-Nicolas Bouilly, i koji je prije toga godine 1798. korišten za operu *Léonore, ou L’amour conjugal* Pierrea Gaveuaxa, a 1804. godine za operu *[[Leonora (opera)|Leonora]]* Ferdinanda Paera. Opera prikazuje kako Leonore, preodjevena u zatvorskog čuvara po imenu "Fidelio", spašava svog muža Florestana od smrti u zatvoru gdje je završio iz političkih razloga.

## Izvori
**Napomene**

**Literatura**
* Holden, Amanda (Ed.), *The New Penguin Opera Guide*, New York: Penguin Putnam, 2001. 
* Warrack, John, and Ewan West (1992). *The Oxford Dictionary of Opera*. Oxford and New York: Oxford University Press. 

## Vanjske veze

* Brooklyn Repertory Opera: ''Fidelio'' page
* Description of Beethoven's ''Fidelio'' 
* 
* ''Fidelio'' at the Opera Company of Philadelphia 
* Opera Guide  Synopsis – Libretto – Highlights
* Ilias Chrissochoidis, "Dramatic pairing in ''Fidelio'': A structuralist approach," *College Music Symposium* 52 (2013).
* "Opera in a nutshell" Soundfiles (MIDI)
* Performance history, from opera.stanford.edu
* Overture Video: "Leonore No. 3" , David Bernard conducting the Park Avenue Chamber Symphony
* Program notes  from "Apollo's Fire", reporting the tale about Schubert selling his school books to attend the premiere. The source is Schubert's friend Moritz von Schwind.
* Recording of "Komm Hoffnung"  by Lotte Lehmann in MP3 format
* ''Léonore, ou l'amour conjugal; fait historique en deux actes et en prose mêlée de chantes''  (origin of *Fidelio*'s libretto)
* Review: ''Fidelio''  played by Daniel Barenboim and the West-Eastern Divan Orchestra
Čistka liberala u Srbiji

**Čistka "liberala" u Srbiji** je kolokvijalni naziv za prinudnu smenu srpskog partijskog rukovodstva usled Titovog pritiska 1972. godine.

Tada su pod optužbom za „liberalizam“ nasilno smenjeni Marko Nikezić, Latinka Perović, Bora Pavlović, Mirko Tepavac, a iz solidarnosti sa njima povukao se i Koča Popović. Zbog politike koju je vodilo tadašnje partijsko rukovodstvo Srbije, oni su etiketirani "liberalima" i bili su izloženi žestokoj kampanji kao antititoisti i slično.

## Sled događaja

Hrvatski MASPOK je ugušen krajem 1971. nakon 21. sjednice Predsjedništva Saveza komunista Jugoslavije. Bilo je to vreme kad su ojačale tendencije nacionalne državnosti republika i postojao je strah od slabljenja državnog centralizma. Liberali su sumnjičeni i da su pomirljivi prema kritici federalnog centralizma i zahtevima za slabljenje kom-partijskog monopola. Prigovarano im je i što ne žele da osude hrvatski maspok.

18. 10. 1972. je u medijima objavljeno "pismo" Tita i SKJ - poziv na borbeniju partiju, "demokratski centralizam" i veći nadzor SKJ nad društvom. Narednih dana dolazi do sastanka jugoslovenskog predsednika Tita i srpskih rukovodilaca.

26. oktobra 1972. godine podneli su ostavke visoki funkcioneri CK SK Srbije: 
* Marko Nikezić (predsednik CK SK Srbije) 
* Latinka Perović (sekretar CK) 
* Bora Pavlović (sekretar GK SK Beograda). Sledi čistka "liberala" u Srbiji i drugim republikama.
Iz solidarnosti sa njima i Koča Popović je tada dao ostavku na sve funkcije, u potpunosti se povukavši iz politike. Nakon što su podneli ostavke, Nikezić i Tepavac odlaze u prvoboračku prevremenu penziju, na koju su imali pravo, a Latinka Perović piše svoju doktorsku disertaciju. Našli su se u strogoj izolaciji, koja je postala naročito neprijatna kad je štampa počela pisati o njima kao antititovskoj grupi. Družili su se po stanovima sa Kočom Popovićem, i još nekolicinom najbližih istomišljenika. Ipak, najgore je prošao Mirko Čanadanović, kome su uskratili pasoš kad je morao na operaciju srca, kakva se tada još nije izvodila u Jugoslaviji.

Umesto Nikezića i Perovićeve izabrani su dr Tihomir Vlaškalić i Nikola Petrović.

## Tumačenja

Koča Popović je smenu srpskog rukovodstva ocenio kao jednu vrstu dvorskog, odnosno državnog udara:

Jedan od smenjenih, Mirko Tepavac, smatra da je obračun sa njima bilo odbacivanje reformi SFRJ:

## Izvori

## Povezano
* MASPOK
* SR Srbija

## Vanjske veze
* LISTA GREHA LIBERALA I NJIHOVA SMENA
James Dunlop

**James Dunlop** (; Earshire, 31.10. 1793. – Brizbejn Voter, 22.9. 1848.) je bio engleski astronom.

## Biografija
Radio je za ser Tomasa Brizbejna u svojoj privatnoj opservatoriji, koja se nalazila u Parramatti, Novi Južni Wales, 23 kilometara zapadno od Sydneya, Australija oko 1820-ih - 1830-ih.

Danlop je bio astronom - posmatrač, a obavljao je svoj astrometrijski rad za Brisbane-a. Nezavisno je otkrio i katalogovao mnoge zvezde i daleke nebeske objekte vidljive na južnoj hemisferi. Kasnije je postao šef opservatorije kada je ona prodata Vladi Novog Južnog Velsa.

## Vanjske veze
* Dunlop, James (1793—1848)
Jud Süß (roman)

***Jud Süß*** () je historijski roman njemačkog književnika Liona Feuchtwangera objavljen 1925. godine. Naslovni protagonist je Joseph Süss Oppenheimer, jevrejski bankar koji je u 18. vijeku bio siva eminencija na dvoru virtemberškog vojvode Karla Alexandera. Radnja prikazuje kako prosvijećeni Süss stvara modernu i efikasnu državu, ali s vremenom dolazi u sukob sa pohotnim i izopačenom vladarom, nakon čije smrti će postati žrtva spletke i lažnih optužbi.

Feuchtwanger je u svom romanu Süssa opisao kao svojevrsnu preteču Prosvjetiteljstva i modernih, liberalnih ideja, odnosno kao tragičnog junaka koji je spreman žrtvovati život za plemenite ideale. Motiv za pisanje je djelomično bilo i bujanje antisemitizma u tadašnjoj Weimarskoj Republici.

Godine 1927. je Feuchtwanger roman adaptirao u kazališnu predstavu. Nove kazališne adaptacije su napisali i engleski pisac Ashley Dukes i češko-jevrejski pisac Paul Kornfeld. Godine 1934. je u Britaniji snimljena ekranizacija pod naslovom *[[Jew Süss (film)|Jew Süss]]*.

Neke od motiva filma je, pak, koristio i zloglasni *[[Jud Süss (film, 1940)|Jud Süss]]* iz 1940. godine, koji se smatra jednim od najpoznatijih primjera antisemitske propagande u filmovima Trećeg rajha, te u kome je Süss prikazan kao monstrum.

## Vanjske veze
* Zur Wirkungsmacht der 'ikonischen Figur' „Jud Süß“ (Tagungsbericht)
Jew Süss

***Jew Süss*** () je britanski crno-bijeli historijski film snimljen 1934. u režiji Lothara Mendesa. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana njemačkog književnika Liona Feuchtwangera. Naslovni protagonist, čiji lik tumači njemački glumac Conrad Veidt, je Joseph Süß Oppenheimer, jevrejski bankar iz 18. vijeka koji zahvaljujući uspješnom vođenju financija i brojnim reformama postaje siva eminencija na virtemberškom dvoru. Radnja prikazuje kako s vremenom dolazi u sukob sa pohotnim i korumpiranim vojvodom, a nakon čije smrti će postati metom spletke i lažnih optužbi koje će dovesti do njegovog pogubljenja. *Jew Süss* je predstavljao izuzetno vjernu adaptaciju originalnog teksta, pri čemu je zadržan implicitni motiv osude antisemitizma; i Mendes, kao i Veidt, su bili izbjeglice iz Njemačke u kojoj je godinu dana ranije na vlast došla nacistička stranka.

Godine 1940. je u nacističkoj Njemačkoj snimljena mnogo poznatija *[[Jud Süss (film)|Jud Süss]]*, u kojoj je naslovni protagonist prikazan kao monstrum, i koji se često navodi kao najzloglasniji primjer antisemitske propagande.

## Izvori


## Vanjske veze
* 
* 
* Two Films About Jud Süss  essay by Edgar Feuchtwanger, nephew of Lion Feuchtwanger
Aldan (grad)

**Aldan** (ruski: *Алдан*) je grad u Jakutskoj (Dalekoistočni savezni okrug, Rusija). Aldan se nalazi na , na Aldanskom gorju, u porječju rijeke Aldana (desne pritoke rijeke Lene).

Osnovan je 1923. godine. Status grada stječe 1939. godine. 

U blizini su bogata nalazišta zlata.

Vremenska zona: Moskovsko vrijeme + 6

## Vanjske veze

* Službene stranice
Aleksandrov

**Aleksandrov** (ruski: *Алекса́ндров*) je grad u Vladimirskoj oblasti, Rusija. Nalazi se na , na jugoistočnom dijelu Smolensko-moskovske uzvisine, 125 km sjeverozapadno od grada Vladimira.

Broj stanovnika: 67.200 (2001.)

Osnovan je sredinom 14. vijeka, a gradski status je stekao 1778. godine. 

Grad Aleksandrov također ulazi u Zlatni prsten Rusije.
François Ier (film)

***François Ier*** () je francuska crno-bijela filmska komedija snimljena 1937. u režiji Christian-Jacquesa. Protagonist, koga tumači Fernandel, je Honorin, kazališni režiser koji, u nastojanju da što vjernije dočara vrijeme francuskog kralja Franje I dolazi kod svog prijatelja hipnotizera. On ga baca u trans tokom kojeg se, oboružan enciklopedijskim rječnikom *[[Le Petit Larousse]]*, vraća u prošlost i dolazi na dvor kralja (čiji lik tumači Aimé Simon-Girard) i tamo doživljava niz komičnih pustolovina.

## Povezano
* *[[Yankee na dvoru kralja Arthura]]*

## Vanjske veze
* 
* L'@ide-Mémoire
Alapajevsk

**Alapajevsk** (ruski: *Алапаевск*) je grad u Sverdlovskoj oblasti u Rusiji. Nalazi se na sutoci rijeka Neive i Alapajhe. 

Broj stanovnika: 
* 1968.: 49.000
* 2002.: 44.263

Alapajevsk je jedan od najstarijih središta crne metalurgije na gorju Uralu. Prva tvornica je bila izgrađena 1704. godine. 

Sam grad je utemeljen 1781.. Poznat je po okolnim rudnicima i brojnim tvornicama, kao i najvećem sirotištu na cijelom Uralu.

Petar Iljič Čajkovski je proveo dio svog djetinjstva u Alapajevsku. Carević Vladimir Palej i Velika vojvotkinja Elizabeta Fjodorovna su među onima koje su boljševici nasilno ubili u rudniku blizu Alapajevska u srpnju 1918..
Jud Süß (Hauff)

***Jud Süß*** () je novela njemačkog književnika Wilhelma Hauffa objavljena 1827. godine. Naslovni lik je njemačko-jevrejski bankar Joseph Süss Oppenheimer, koji je u prvoj polovici 18. vijeka bio siva eminencija na virtemberškom dvoru. Radnja se događa četiri tjedna prije smrti Oppehenimerovog zaštitnika, vojvode Karla Alexandera i prikazuje ljubav između patriotskog Nijemca Gustava Lanbecka i Oppehneimerove sestre Leah.

Hauff je novelu napisao u počast svom djedu Johannu Wolfgangu Hauffu, političaru koji se borio protiv apsolutitičke vladavine Karla Alexandera. S obzirom da Hauff nije mogao neposredno kritizirati vojvodu, kao glavnog negativca je odabrao Süssa, koji je prikazan kao pohlepni pohotnik. Taj je prikaz postao model za antisemitske stereotipove u njemačkoj i evropskoj literaturi, odnosno za zloglasni film *[[Jud Süß (film)|Jud Süß]]* snimljen u doba Trećeg rajha.

## Literatura
* Helmut Mojem: *Heimatdichter Hauff? Jud Süß und die Deutschen.* In: *Jahrbuch der Deutschen Schillergesellschaft.* 2004, , S. 143–166.
* Anne von der Heiden: *Der Jude als Medium. „Jud Süß“.* Edition Diaphanes, Zürich u. a. 2005,  (Zugleich: Bochum, Univ., Diss., 2003), besonders S. 127–152 (Wilhelm Hauffs „Jud Süß“).
* Alexandra Przyrembel, Jörg Schönert (Hrsg): *Jud Süss. Hofjude, literarische Figur, antisemitisches Zerrbild.* Campus-Verlag, Frankfurt am Main 2006,  (Vgl. * Jörg Koch: *Joseph Süß Oppenheimer, genannt „Jud Süß“. Seine Geschichte in Literatur, Film und Theater.* Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2011, .
Alagir

**Alagir** (ruski i osetski: **Алаги́р**) je industrijski grad u Sjevernoj Osetiji-Alaniji, autonomnoj republici u Rusiji. Nalazi se na zapadnom dijelu rijeke Ardona, 54 km zapadno od glavnog grada te republike, Vladikavkaza, na .

Broj stanovnika: 22.700 (2001.)

Grad je osnovao 1850. carević Mihail Semjonovič Voroncov, *[[namjesnik]]* Kavkaza, nedaleko od starovjekog rudnika srebra i olova u obližnjem Alagirskom kanjonu. Sagrađen je kao utvrđeno naselje oko topionice i uskoro postaje veliko rudarsko središte. Gradski status dobiva 1938. godine. 

Alagirskim gospodarstvom još uvijek prevladava rudarenje, ali ima i značajnu drvopreradu, prerađivačku industriju i pogone za konzerviranje.
Ak-Dovurak

**Ak-Dovurak** (ruski:*Ак-Довурак*) je grad u Rusiji, u republici Tuvi.

## Stanovništvo

Broj stanovnika: 13.200 (2002.)

Drugo je po veličini naselje u republici Tuvi.

Vremenska zona: Moskovsko vrijeme + 4
Akademgorodok

**Akademgorodok** (ruski: *Академгородо́к*) je grad u Novosibirskoj oblasti (Rusija), smješten 20 km južno od Novosibirska (iako ga negdje već navode kao dio Novosibirska).

Obrazovno je i znanstveno središte Sibira. Nalazi se usred veličanstvenih šuma breze i bora, na obalama rijeke Oba odnosno Obskoga mora, umjetnog vodospremnika koji se nalazi uz tu rijeku. 

Broj stanovnika: oko 100.000.

U Akademgorodoku je Novosibirsko državno sveučilište , 35 istraživačkih instituta, poljodjelska akademija, medicinska akademija, apartmansko naselje, raznoliki objekti poput prodavaonica, hotela, bolnica, restorana i kavića, kina, klubova i knjižnica. 

Dom znanstvenika (*Dom Učjonih*), društveno središte Akademgorodoka, udomljuje knjižnicu s preko 100.000 naslova - ruski klasici, suvremena literatura, a također i brojni američki, britanski, francuski, njemački, poljski naslovi i časopisi. U Domu znanstvenika je i galerija slika, predavaonice i koncertna dvorana. 

Grad, čije ime u prijevodu bi bilo *Akademski Grad*, je osnovan 1950-ih od strane Sovjetske akademije znanosti. Akademik Mihail Aleksejevič Lavrentjev, prominentni fizičar i matematičar, prvi predsjednik sibirskog odjela Sovjetske akademija znanosti je igrao veliku ulogu u utemeljenju Akademgorodoka. Na svom vrhuncu, Akademgorodok je bio dom za 65.000 znanstvenika i njihovih obitelji i bio je povlašteno područje za živiti, jer je imao dobro opskrbljene prodavaonice i "dače" (sovjetske vile).

## Veze

* ZATO
Ačinsk

**Ačinsk** (ruski: *Ачинск* ) je grad u Krasnojarskom kraju u Rusiji. 

## Geografija

Nalazi se na mjestu gdje Transsibirska pruga prelazi rijeku Čulim.

## Stanovništvo

Broj stanovnika:
* 118.744 (2002.)
* 85.000 (1969.)
* 32.000 (1939.)

## Historija

Ačinsk je osnovan 1682.
Ahtubinsk

**Ahtubinsk** (ruski: **Ахту́бинск**) je grad u Astrahanskoj oblasti u Rusiji. Nalazi se u Prikaspijskoj nizini, na lijevoj obali Ahtube, rijeke koja je rukavac Volge, 292 km sjeverno od Astrahana. Zemljopisni položaj mu je 48° 19' sjever i 46° 07' istok.

Broj stanovnika: 41.853 (2010.).

Vremenska zona: Moskovsko vrijeme.

## Vanjske veze
* Ahtubinsk.ru
Adigejsk

**Adigejsk** (ruski: *Адыге́йск*) je grad u Adigejskoj, republici u Rusiji. Grad je pod izravnom pravnom nadležnošću republike. Smješten je na . 

Broj stanovnika: 12.300 2001. 

Adigejsk je osnovan 1969. Bio je preimenovan u **Teučežsk** (ruski: **Теуче́жск**) 1976. godine, a izvorno ime mu je vraćeno 1992. godine.
Abaza

**Abaza** (ruski: Абаза) je grad u Hakasiji, u Rusiji. 

## Geografija

Nalazi se na rijeci Abakanu, nizvodno od glavnog grada Hakasije Abakana prema jugozapadu. Abaza se nalazi u Krasnojarskoj vremenskoj zoni (UTC+7).

## Stanovništvo

Prema popisu iz 2008. godine, grad je brojao 17.129 stanovnika.

## Vanjske veze

* Službena stranica
Aleksandrovsk-Sahalinskij

**Aleksandrovsk-Sahalinski** () je grad u Sahalinskoj oblasti u Rusiji. Po popisu iz 2010. grad ima 10.613 stanovnika.
Aleksin

**Aleksin** (rus. *Але́ксин*) je grad u Rusiji.

## Geografija
Grad je smješten 130&nbsp;km južno od Moskve, na 160 metara nadmorske visine, na obali rijeke Oke. Nalazi se na 54°30' sjeverne geografske širine i 37°04' istočne geografske dužine, Zauzima površinu od 43&nbsp;km četvorna.

Vremenski se nalazi u moskovskoj zoni.

## Upravna organizacija
Upravno pripada Tulskoj oblasti u Središnjem saveznom okrugu.

## Historija

U historiji se na mjestu današnjeg Aleksina prvo spominje tvrđava iz 1236. godine. Od historijskih isprava, prvi put ga spominje 1348. Nikonovski ljetopis "*«...князь Темир Ординский приходи ратью ко граду Олексину святыго чудотворца Петра, митрополита Киевского и всея Руси, и посад пожже...*".

Zbog svog povoljnog prometnog položaja na rijeci Oci uskoro se razvio kao važna unutarnja luka. Gradski status je dobio 1777. godine.

Nazadovanje riječne trgovine je dovelo do posljašnjeg nazadovanja samog grada. Od oktobarske revolucije grad je dobio na značenju kao industrijsko središte, i to za kemijsku industriju i strojogradnju, kao i još neke industrije. U aleksinskoj okolici značajnu privrednu granu predstavlja poljodjelstvo.

## Transport

Najbliža autocesta je M2 koja ide od Moskve do Belgoroda.
Osim toga, Aleksin ima i željezničku postaju na neelektrificiranoj pruzi od Tule do Kaluge, gdje prometuje šinobus.

## Stanovništvo

U Aleksinu danas živi 61.738 stanovnika (popis 2010.).

### Značajne osobe
* Sergej Želanov (1957.), bivši desetobojac
* Igor Jakovljevič Stečkin (1922.-2001.), konstruktor strjeljačkog naoružanja
* Sergej Borisovič Stečkin (1920.-1995.), matematičar

## Vanjske veze

*  Službene gradske stranice 
*  Mojgorod.ru Aleksin
Anžero-Sudžensk

**Anžero-Sudžensk** () je grad u Rusiji u Kemerovskoj oblasti u Rusiji. Grad je nastao spajanjem ova dva naselja. Nalazi se na severu administrativne oblasti Kamerovo i istočno od reke Tom. Kroz grad prolazi Transsibirska železnica. Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 76.669 stanovnika.

Nalazi se u Kuznjeckom basenu.

## Stanovništvo
Prema preliminarnim podacima sa popisa, u gradu je 2010. živelo 76.669 stanovnika, 9.811 (11,34%) manje nego 2002.

## Reference
Angarsk

**Angarsk** (ruski: Ангарск) je grad u Irkutskoj oblasti, jugoistočni Sibir, Rusija. 

## Geografija

Nalazi se na obalama rijeke Angare na 52°34′ sjeverne geografske širine i 103°49′ istočne geografske dužine. Udaljen je od Moskve 5150 km.

## Historija

Angarsk je osnovan 1948. kao industrijska zajednica i postao je grad 30. 5. 1951. godine. 

## Stanovništvo

Broj stanovnika: 233.567 (2010.)

## Kulturne znamenitosti

U Angarsku se nalazi Angarski muzej satova i Angarska državna tehnička akademija.

2005. godine Angarsk je osvojio prvu nagradu na sveruskom natjecanju za najveću brzinu razvitka komunalnih usluga.

## Ekonomija

Angarsk je povezan sa Transsibirskom prugom. Angarski tramvaj vrši javni prijevoz po gradu.

## Gradovi prijatelji
*  Mytišči, Rusija
*  Jinzhou, Kina 
*  Komatsu, Ishikawa, Japan

## Vanjske veze

*  Stranice grada Angarska
Aginskoje

**Aginskoje** (ruski: *Агинское*) je "selo gradskog tipa" i upravno središte Aginskoburjatskog autonomnog okruga u Čitskoj oblasti u Rusiji. 

## Geografija

Nalazi se u dolini rijeke Age, koja pripada slivu rijeke Amura. Geografski položaj mu je 51°6′ sjeverne geografske širine i 114°30′ istočne geografske dužine.

## Stanovništvo
Broj stanovnika:
* 1967.: 7.200
* 1991.: 9.200
* 2004.: 12.000
* 2010.: 15.596

## Historija

Aginskoje je osnovano 1811.. Od glavnog grada Čitske oblasti, Čite je udaljeno dvjesta km samovozom (automobilom). Putujući do njega od Čite, tajga se smjenjiva s beskrajnim stepama, stepe s beživotnim brježuljcima. Ovaj gradić je zapanjujuće veliki kontrast prema zapuštenoj i neodržavanoj gubernijskoj prijestolnici Čiti. U Aginskojem su asfaltirane ceste, nanesene su odgovarajuće oznake, ulice u središtu su čiste, pročelja upravnih i ostalih zgrada su uredno oličena.

## Ekonomija

U gradu je pogon prehrambene industrije.

## Vanjske veze
* L.I.Borovikov: Aginskoje - selo gradskog tipa  (na ruskome)
Agidelj

**Agidelj** (baškirski: Ағиҙел, čitaj: Aghidhel; ruski: Агиде́ль; tatarski: Ağidel) je grad u Baškirskoj republici u Rusiji, na granici sa Tatarstanom. Agideljov položaj je .

Ime grada dolazi od baškirskog imena rijeke Belaje: Agidelj, inače pritoci rijeke Kame. Grad je smješten nedaleko ušća Belaje u Kamu.

Agidelj je osnovan 1980. kao naselje za ispomoć u izgradnji baškirske atomske elektrane. Status grada je dobio 1991..

Broj stanovnika: 16.370 (2010).

Poslije nesreće u Černobilu, stanovništvo Tatarstana snažno se opiralo izgradnji elektrane u blizini njihove granice.

## Vanjska veze
* Slike Agidela
Aljmetjevsk

**Aljmetjevsk** (ruski: **Альме́тьевск**, tatarski: *Älmät*) je grad u republici Tatarstan u Rusiji. Nalazi se na 54°&nbsp;54' sjever i 52°&nbsp;16' istok, 279 km jugoistočno od Kazanja. Godine 2010. brojao je 146.393 stanovnika.

Osnovan je u 17. vijeku, a gradski status dobiva 1953. godine. 

Aljmetjevsk se nalazi u Prikamlju, na Buguljminsko-Belebejevskoj visočini, na lijevoj obali rijeke Zaj (ruski: *Зай*), pritoci rijeke Kame.

Danas je ekonomija grada Aljmetjevska vrlo ovisna o proizvodnji nafte u Tatarstanu, kao i većina drugih gradova i sela u toj republici. Nadalje, u Aljmetjevsku se nalazi ured naftne kompanije OAO "Tatneft". Većinu proračunskih prihoda grad dobija od Tatnefta.

Vremenska zona: Moskovsko vrijeme

## Vanjske veze

* Grad Aljmetjevsk - Info portal
Amursk

**Amursk** (ruski: **Амурск**) je grad u Habarovskom kraju u Rusiji.

Nalazi se 328&nbsp;km sjeverno od Habarovska i 45&nbsp;km od Komsomolska na Amuru. Smješten je na Srednjoamurskoj nizini, na obalama rijeke Amura, po kojoj je dobio i ime. Koordinate su mu 50° 20' sjever i 136° 52' istok.

Broj stanovnika: 51.900 (2001.)

## Historija

Grad je osnovan 1958. godine, a gradski status stječe 1973. godine.

Vremenska zona: Moskovsko vrijeme + 7

## Vanjske veze

* Info-poslužitelj o upravi grada Amurska
* Amursk
Komsomoljsk na Amuru

**Komsomoljsk na Amuru** (, ) je grad u Rusiji u Habarovskom kraju i administrativni centar Komsomoljskog regiona. Komsomoljsk na Amuru se nalazi na levoj obali reke Amur i važno je pristanište na toj reci. Udaljen je 360 kilometara od grada Habarovska. Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 263.906 stanovnika.

## Ekonomija
Komsomoljsk na Amuru je jedan od većih industrijskih centara ruskog Dalekog istoka. U gradu se nalazi pristanište za rečne i morske brodove. Takođe u njemu se završava i pruga Bajlkal-Amur.

U gradu je razvijena avio-industrija. Takođe u Komsomoljsku na Amuru razvijena je crna metalurgija (posebno čelika), a najpoznatiji je metaluški zavod «Amurstalь». Razvijena je i mašinogradnja.

U gradu se nalazi i naftna industrija (zavod za preradu nafte kompanije «Rosneftь», koji naftu dobija sa ostrva Sahalin neftovodom od grada Oha).
U gradu se nalazr drvnoprerađivački kombinati, fabrike za proizvodnju nameštaja i tekstilne fabrike.

U Komsomoljsku na Amuru postoje hidro i termoelektrane.

## Ime
Pošto je 1932. godine grad izgradila „sovjetska omladina“ dobio je ime Komsomoljsk (Kom-so-mol) što predstavlja skraćenicu od „komunistička sovjetska omladina“.

## Stanovništvo
Prema preliminarnim podacima sa popisa, u gradu je 2010. živelo 263.906 stanovnika, 17.129 (6,09%) manje nego 2002.

## Više obrazovanje
* Komsomoljsk na Amuru - tehnički univerzitet (Komsomolьskiй-na-Amure gosudarstvennый tehničeskiй universitet) http://www.knastu.ru/ 
* Komsomoljsk na Amuru - pedagoški univerzitet (Amurskiй gumanitarno-pedagogičeskiй gosudarstvennый universitet) http://www.amgpgu.ru/

## Transport
U Komsomoljsku na Amuru postoji 5 tramvajskih linija.

## Reference

## Literatura
* *[[Mala enciklopedija Prosveta]] - Opšta Enciklopedija (A-M). Izdavačko preduzeće „Prosveta“, Beograd 1959.*

## Vanjske veze

* Zvanični sajt administracije grada 
* Gradski portal  
* Grad Komsomoljsk na Amuru  
* Komsomoljsk na Amuru u enciklopediji Moj Grad (Moй Gorod)
Argun (grad)

**Argun (grad)** (čečenski i ruski *Argу́n*) je grad u Šalinskom rejonu Čečenske republike koja je deo Ruske federacije. Leži na istoimenoj reci. Po popisu iz 2002. grad ima 25.698 stanovnika dok je prema prethodnim popisima imao 25.491 (1989. godine) odnosno 22.000 (1968. godine).

## Stanovništvo

Prema najnovijim podacima sa popisa, u gradu je 2010. živelo 29.525 stanovnika.
Ardon, Sjeverna Osetija

**Ardon** (ruski: *Ардо́н*, osetski: *Æрыдон*) je grad u Sjevernoj Osetiji-Alaniji, autonomnoj republici u Rusiji. 

Nalazi se u središnjem dijelu republike, na zapadnoj obali istoimene rijeke, 39 km sjeverozapadno od republičkog glavnog grada Vladikavkaza, na ,

Prema sveruskom popisu stanovništva 20023., u Ardonu je živjelo 17.521 stanovnik. Od popisa 1989. se broj stanovnika povećao; onda je Ardon imao 13.536 stanovnika.

Grad je utemeljen 1824., a gradski status je dobio 1964.. Upravno je središte Ardonskog rajona. Do 1964., Ardon je bio selom, a onda se preobrazio u industrijsko-poljodjelsko naselje sa tvornicom konzerva, tvornicom za preradu konoplje te inih kapaciteta za preradu hrane i poljodjelskih proizvoda.

Prometna uloga ovog gradića je velika. Važnim je cestovnim i željezničkim čvorištem. Glava je ogranka prema južnom gradiću Alagiru.
Amimona

**Amimona** () je u grčkoj mitologiji bila Danaida, kćerka kralja Danaja i Europe.

## Mitologija
Kada je Danaj sa kćerkama stigao u Argos, zatekao je zemlju bez vode, jer je Posejdon, besan što je Inah dodelio Argolidu Heri, presušio sve izvore. Danaj je zato poslao svoje kćerke da potraže vodu. Amimona je uz put spazila jelena i hitnula koplje na njega, što je probudilo satira koji je pokušao da je siluje. Spasio ju je Posejdon, koji je postao njen ljubavnik. On je na satira bacio trozubac koji se zabio u stenu. Kada ga je Amimona iščupala, odatle su potekla tri izvora, kasnije nazvana po njoj. Prema predanju, izvor je u blizini Lerne, a kraj njega je živela Lernejska Hidra koju je ubio Herakle. Sa Posejdonom, Amimona je imala sina Nauplija. 
Kada su Egipt i njegovi sinovi stigli u Argos, oženili su se Danaidama, ali su sve one pobile svoje muževe. Amimona je tako ubila svog muža Enkeladu. Kasnije, njen muž je postao Linkej.

Njen atribut je krčag vode. Tako je predstavljena da bi se skrenula pažnja na svetu i zdravu vodu Argosa. S obzirom da njeno ime znači "nevina", "neukaljana", ona je možda ista osoba kao i danaida Hipermnestra, koja je jedina odbila da ubije svog muža, ali ih Apolodor ipak pominje obe. Neki autori je poistovećuju sa okeanidom Berojom.

## Reference
Cypress Hill

**Cypress Hill** je četvoročlana hip-hop grupa iz South Gate-a, California. Oni su prva latinoamerička grupa sa platinastim i multi-platinastim tiražom. Najveći hitovi su im „Insaine in the brain“, „How I could just kill a man“, „Dr Greenthumb“ i „Lowrider“. Prvobitno ime grupe je bilo **DVX**, da bi posle Mellow Man Ace-ovog napuštanja grupe 1988. promenila ime u **Cypress Hill**. Poznati su i kao borci za legalizaciju kanabisa. Sarađivali su sa velikim brojem muzičara među kojima su: Eminem, Dr. Dre, RZA, Method Men, Redmen, Kurput, House of Pain, Til Armstrong, Snoop Dogg, Damian Marley (sin Boba Marlija) ... Nastupali su na Egzitu 2004. i Tuborg Grin Festu 2008.

## Članovi grupe
* B Real
* Sen Dog
* Erik Bobo
* DJ Mags

## Diskografija
* 1991: *[[Cypress Hill (album)|Cypress Hill]]*
* 1993: *[[Black Sunday (album)|Black Sunday]]*
* 1995: *[[Cypress Hill III: Temples of Boom|III: Temples of Boom]]*
* 1996: *[[Unreleased and Revamped]]*
* 1998: *[[IV (album na Cypress Hill)|IV]]*
* 1999: *[[Los grandes éxitos en español]]*
* 2000: *[[Skull & Bones (album)|Skull & Bones]]*
* 2000: *[[Live at the Fillmore (album Cypress Hilla)|Live at the Fillmore]]*
* 2001: *[[Stoned Raiders]]*
* 2002: *[[Stash]]*
* 2004: *[[Till Death Do Us Part (album Cypress Hilla)|Till Death Do Us Part]]*
* 2005: *[[Greatest Hits From the Bong]]*
* 2010: *Rise Up*
* 2018: *Elephants on Acid*
* 2022: *Back in Black*

## Vanjske veze

* Zvanični sajt grupe
* B Realov zvanični sajt 
* Dj Muggsov zvanični sajt
Vladimir Meščerski

**Knez Vladimir Petrovič Meščerski** (), Sankt Peterburg, 26.1. 1839. - Carsko Selo, 23.7. 1914.) bio je ruski pisac, publicist i konzervativac, izdavač novina „Graždanin“, komornik Aleksandra II.

## Život
Meščerski je bio unuk ruskog istoričara Nikolaja Karamzina po majčinoj liniji. Roditelji kneza Meščerskog su pripadali ambijentu oko Aleksandra Puškina, a njegova baka Sofija Sergejevna Meščerska () je bila prevodilac s francuskog jezika.

Knez Meščerski je bio uticajni konzervativni publicist i savetnik vlade (Aleksandra III, zatim Nikolaja II). Postao je čuven svojom ponudom da se prekinu reforme Aleksandra II („postavitь točku“).

Novine „Graždanin“, koju je on izdavao, dobijale su supsidije (finansijsku pomoć) od vlade. Fjodor Dostojevski (koji je sam bio ranije izdavač tih novina) je sarađivao sa knezom Meščerskim.

Reputacija kneza je bila odiozna kod liberala i levičara, no i kod nekih konzervativaca — knez je bio „seryj kardinal“ vlade.

Knez Meščerski je pisao članke o Tjutčevu, Tolstoju, Dostojevskom 

## Dela
; publicistika
* 1868-1870: ''Očerki nynešnej obщestvennoj žizni v Rossii'', sb. 1-2 
* 1876: ''Reči konservatora'' 
* 1879: *V uliku vremeni* 
; memoari
* 1897-1912: *Moi vospominanija* (t. 1-3)
; komedije, romani
* 1874: *Ženšćiny iz peterburgskogo bol'šogo sveta*
* 1874: *Odin iz naših Bismarkov*
* 1877: *Hoču byt' russkoju*
* 1878: *Užasnaja ženšćina*

## Izvori
Žigansk

**Žigansk** (ruski: *Жиганск*, jakutsi: *Эдьигээн*) jeste selo i glavno naselje Žiganskog rejona Jakutije u Rusiji. Nalazi se na levoj obali Lene, koja se uliva u Laptevsko more.

Žigansk je osnovan 1632. godine donskim kazacima pod vodstvom Petra Ivanoviča Beketova. Bio je proglašen gradom 1783. godine i sačuvao je taj status do 1917. godine. Od 1917. je selo.

Nema železnice, ali postoje luka na Leni i aerodrom. U Žigansku se nalaze bolnica, dom kulture i  biblioteka.

## Demografija
* 4.500 (1989) 
* 3.900 (2001)
* 3.349 (2007)

## Izvori
Igre na sreću na internetu

**[[Igre na sreću]]** su igre u kojima učesnici za određenu naplatu dobijaju mogućnost da ostvare dobitak u novcu, stvarima, uslugama ili pravima, pri čemu krajnji ishod igre ne zavisi samo od znanja ili veštine učesnika u igri, nego i od slučaja ili nekog neizvesnog događaja.

**Online igre na sreću** se najčešće vezuju za online kazina koja omogućavaju virtuelno kockanje. Korisnik prvo dolazi do odabranog sajta, registruje se, unosi podatke i broj kreditne kartice, instalira klijentski softver, a zatim bira igru koju će da igra (Poker, Blek Džek, Rulet, Slot mašine, itd...).

## Patološko kockanje
Kod online kockanja javlja se dvostruki rizik u vidu razvijanja patološkog kockanja, kao i zavisnosti od interneta.

Po međunarodnoj statističkoj klasifikaciji bolesti (ICD-10), patološko kockanje je bolest abnormalne navike sa poremećajem kontrole impulsa, koja se ogleda u nesposobnosti pojedinca da se odupre impulsima za kockanje.

U Beogradu je 20.04.2010. osnovan “Beogradski pozivni centar za patološko kockanje” nakon potpisivanja Protokola o odgovornom kockanju između gradonačelnika Dragana Đilasa i predsednika Upravnog odbora Grand kazina Kristosa Cemperasa. Projektom je omogućeno svima kojima neposredno ili posredno imaju problema sa kockanjem da se jave putem telefona i od stručnjaka dobiju savete ili budu upućeni na dalje lečenje u specijalizovane ustanove.

## Pravni akti
Objavljeni su:

Zakon o igrama na sreću (Službeni glasnik RS, broj 84/04) objavljen 17.07.2004.

Pravilnik o bližim uslovima, odnosno sadržini pravila igara na sreću  (Službeni glasnik RS, broj 129/2004) objavljen 28.09.2004.

Informator o radu Uprave za igre na sreću  objavljen 05.01.2009., ažuriran 20.10.2010.

U izradi je:

Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o igrama na sreću 

(Zakoni stupaju na snagu osmog dana po objavljivanju u Službenom glasniku RS)

## Reference
Drôle de drame

***Drôle de drame*** () je francuska crno-bijela filmska komedija snimljena 1937. u režiji Marcela Carnea. Temelji se na romanu *His First Offence* britanskog književnika J. Storera Cloustona. Radnja je smještena u London na prijelazu iz 19. u 20. vijek, a počinje u domu skromnog botaničara Irwin Molyneauxa (čiji lik tumači Michel Simon), koji pod pseudonimom piše nasilne kriminalističke romana. Kada mu u posjet dođe njegov rođak Archibald Soper (čiji lik tumači Louis Jovet), anglikanski vikar koji vodi kampanju protiv "grešnih" kriminalističkih romana, Molyneauxova supruga (čiji lik tumači Françoise Rosay) ne uspije na vrijeme pripremiti večeru te se od sramote sakrije, a što izaziva niz nesporazuma, odnosno stvara dojam da je Molyneaux okrutni ubica. Film, za koji je scenario napisao poznati pjesnik Jacques Prevert, se zbog anarhoidnog humora i oštre društvene satire smatra jednim od najznačajnijih ostvarenja Carneove filmografije, odnosno predratne francuske kinematografije.

## Vanjske veze
* 
* Analyse du film sur Dvdclassik
Ardon (rijeka)

**Ardon** je rijeka u Sjevernoj Osetiji-Alaniji, autonomnoj republici u Rusiji.

Nalazi se u porječju rijeke Tereka. Lijeva joj je pritoka.

Duga je 102 km.

Površina porječja je 2700 četvornih kilometara.

Izvire u ledenjacima na Velikom Kavkazu.

Osetska vojna cesta prolazi dolinom rijeke Ardona.

Od većih gradova, na njoj se nalaze Ardon i Alagir.

## Izvori
* Velika sovjetska enciklopedija, 1969.-1978.
Predsjednički izbori u Austriji 2010.

**Izbori za predsednika Austrije 2010. godine** su se održali 25.4. 2010. godine. Na njima je bilo kandidovano troje kandidata i to Barbara Rozenkranz, Hajnc Fišer i Rudolf Gering.

## Rezultati

## Izvori
Na dnu

***Na dnu*** () je kazališni komad ruskog književnika Maksima Gorkog, premijerno izveden 1902. godine u Moskvi. Radnja je smještena u ubožnicu u blizini Volge te prikazuje likove pogođene krajnjim siromaštvom, a od koga se mnogi pokušavaju ograditi kroz samozavaranje. Kao inspiracija za dramu je poslužila stvarna ubožnica u Nižnji Novgorodu, a prilikom postavljanja predstave je Gorki surađivao sa poznatim režiserom Konstantinom Stanislavskim inzistirajući na što realističnijem prikazu. Predstava je postigla veliki uspjeh te se smatra jednim od najznačajnijih djela socijalističkog realizma.

## Filmske verzije

* 1921: *[[Rojō no Reikon]]* (Duše na putu), japanski nijemi film, rež. Minoru Murata
* 1936: Les Bas-fonds, francuski film, rež. Jean Renoir
* 1946: *[[Neecha Nagar]]* (*Lowly City*), indijski film, rež. Chetan Anand dobitnik Palme d'Or na prvom kanskom filmskom festivalu-
* 1947: *[[Night Inn]]* (夜店), kineski film, rež. Huang Zuolin, ul. Zhou Xuan.
* 1952: Na dnu, sovjetski film, rež. A. Frolov
* 1957: *[[The Lower Depths (1957 film)|Donzoko]]*, japanski film, rež. Akira Kurosawa, ul. Toshiro Mifune
* 1987: *Bez solnca*, sovjetski film, rež. Julij Karasik

## Izvori

## Vanjske veze
* «На дне» в библиотеке Максима Мошкова
* Аудиокнига «На дне» 
* Влас Михайлович Дорошевич. «„На дне“ Максима Горького»
* Державин К., Драматургия М. Горького на русской сцене, в сб.: Горький и театр. Л., 1933; «На дне» М. Горького. Материалы и исследования, М., 1947;
* Юзовский И. И.. Режиссёрские тетради К. С. Станиславского, «На дне» М. Горького, в кн.: Ежегодник МХАТ. 1945 г., т. 1, М., 1948;
* Станиславский К. С. Режиссёрский экземпляр «На дне» М. Горького, в кн.: Ежегодник МХАТ. 1945 г.,
* Станиславский К. С. Моя жизнь в искусстве, Собр. соч., т. 1, М., 1954;
* Станиславский К. С. Материалы, Письма, Исследования, М., 1955
* Театральные эскизы к пьесе М. Горького "На дне" http://www.bogatov-anton.ru/eskizy-k-pese-maksima-gorkogo-na-dne/