open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dževad Hozo

**Dževad Hozo** (rođen 10. maja 1938. godine u Užicu – 20. decembar 2020, Sarajevo) je bosanskohercegovački grafičar. U Bihaću je završio gimnaziju i iste godine upisao Historiju umjetnosti na Filozofskom fakultetu u Beogradu. Studij je prekinuo 1958. godine i upisao se na Akademiju likovnih umjetnosti u Ljubljani. Poslije diplome 1963. godine upisao je specijalizaciju grafike kod profesora Rike Debenjaka.

Godine 1966. dobio je status slobodnog umjetnika sve do 1973. godine kada je postao docent za grafiku na novootvorenoj Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu, kao vođa Katedre za grafiku. Radio je na oblikovanju programa Collegium Artisticuma i napisao rukopis o manuelnim grafičkim tehnikama, koji je kasnije (1988. godine) izdao pod naslovom **Umjetnost multiorginala**. Godine 1981. postao je član Akademije nauka i umjetnosti BiH.

Inspiraciju i preokupaciju Hozo pronalazi u prošlosti – u materijalnoj baštini i u tekstovima bosanskohercegovačkih pisaca koji o tom vremenu pripovijedaju (Mak Dizdar, Ivo Andrić).

Samostalno je izlagao više od četrdeset puta, a grupno sudjelovao na mnogobrojnim domaćim i međunarodnim izložbama. Dobitnik je mnogobrojnih nagrada za grafiku na prestižnim izložbama u zemlji i inostranstvu.

Živio je i radio u Sarajevu. Preminuo je 2020. godine.

## Zbirka umjetničkih djela
Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika 2009. godine donijela je odluku o proglašenju  Zbirke umjetničkih djela Dževada Hoze u Muzeju Unsko-sanskog kantona u Bihaću za nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik čini 30 grafika. Dio grafika poklonio je autor, a dio je od autora otkupljen za tek formiranu zbirku Muzeja AVNOJ-a i Pounja. Grafike iz ciklusa „Nišani“ pripadaju ranoj fazi stvaralačkog rada, a nastale su za vrijeme studijskog boravka u Ljubljani. Snažan utjecaj na formiranje ove zbirke ima autorovo djetinjstvo u Bihaću.

## Bibliografija
* *Umjetnost multiorginala* (kultura grafičkog lista), Mostar, Prva književna komuna, 1988.
* *Dzevad Hozo data: 1961 - 2001*, Sarajevo, 2002.
* *Majstori grafičkih umijeća : [1400-1950]*, Sarajevo: Blicdruk, 2003.
* * Vernis sage grafeme: slikovni komentari na CD zapis Sanjina Lugića*, Sarajevo,  Kult-B, 2003.
* *Grafika:*, Grude, Grafotisak, 2007.
:::Majstori (biografije)
:::Grafički list (papir, tiskarska boja, atelijer, medicinski aspekti)'
:::Glosarij (bibliografija)
:::Bibliografija (testovi, graficke pitalice) 
:::Majstori japanskog drvoreza
:::Visoki tisak (uvod)
:::Plosni tisak
:::Duboki tisak 
:::Majstori (aspekti)
## Reference

## Vanjske veze
* KRUG 99
* Artnet - Dževad Hozo
* http://www.artnet.de/k%C3%BCnstler/dzevad-hozo/
Cincarsko groblje u Bijeloj

**Cincarsko groblje u Bijeloj** – Kalajdžijama, nalazi se u općini Brčko, Bosna i Hercegovina. Proglašeno je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

## Lokacija
Selo Bijela smješteno je nedaleko od Brčkog oko rijeke Tinje i podijeljeno je na tri dijela koji se u današnje vrijeme smatraju samostalnim naseljima. Jedno je Bijela Hrišćanska gdje žive Srbi, drugo je Bijela Latinska gdje žive Hrvati, a treće je Bijela Varoš ili Kalajdžije, to jest cincarska Bijela. Cincarsku Bijelu su osnovali doseljeni Cincari i poznata je u ovom kraju pod imenom Kalajdžije. Groblje zauzima dominantno mjesto u naselju i od posebne je istorijske i ambijentalne vrijednosti.

## Historija
Cincari su se iz Makedonije doselili u sjevernu Bosnu oko 1773. godine, u Bijelu i Zovik, kod Brčkog, Porebrice kod Gradačca i u grad Modriču. Majevičko-trebavski Cincari su uživali veliku podršku Husein-bega Gradaščevića koji je prihvatio jednu grupu Cincara izbjeglica i dao im zemlju i povlastice kako bi širili trgovinu i zanate.

Cincari su došli u Bijelu većinom kao terezije i trgovci, koji su ovdje uveli varoški način života. Prvobitno su se doseljeni Cincari bavili trgovinom u vidu torbarenja kada su sa natovarenim konjem razne robe išli od kuće do kuće. Važan trgovački artikal koji su dobavljali trgovci iz Bijele, kao i po drugim varošima Bosanske Posavine, bilo je sukno *bugarija*, koje su dobavljali iz Pirota. Mada ih zovu Kalajdžijama, ni u Bijeloj kao ni u Modriči i Porebricama, ne znaju da je iko od njih bio kalajdžija.

## Opis
Na Cincarskom groblju, koje je i danas aktivno, ima 25 starih nadgrobnika sa izvornim natpisom. Groblje je ograđeno metalnom ogradom i zauzima prostor od oko 550 m2. Ulaz u groblje nalazi se sa južne strane kompleksa sa lokalnog puta koji povezuje Brčko sa Bijelom. Najstariji nadgrobni spomenici za koje se pretpostavlja da su iz 18. i 19. vijeka, u veoma lošem su stanju. Nepravilnog su oblika, relativno velikih dimenzija. Razlikuju se nadgrobni spomenici u obliku stele ili obeliska sa različito oblikovanim završnim dijelom i spomenici u obliku krstače.

## Literatura
* Milenko S.Filipović,  Cincari u Bosni. Zbornik radova Etnografskog instituta SAN. Beograd: 1950.
* Hazim Šabanović, Bosanski pašaluk. Sarajevo: 1982.
* Mehmedalija Mujačić, Brčko srce Bosanske Posavine. Wuppertal, Savezna Republika Njemačka: Verlag BOSANSKA RIJEČ – DAS BOSNISCHE WORT, 1995.
* Dušan Ristić,  Brčko – Stari srpski trgovci u Brčkom. Brčko: decembar 2003.

## Reference

## Vanjske veze
* Poznati Cincari 
* Ko su Cincari
* Cincari
Kafr eš Šejk (muhafaza)

**Muhafaza Kafr eš Šejk** ( / *Muḥāfāzah Kafr Al Sheikh*) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

## Geografija

*Muhafaza Kafr eš Šejk* se nalazi u sredini Delte Nila, na krajnjem sjeveru Donjeg Egipta.
U njoj živi 3,445,213 stanovnika na površini od 3,467 km²

Muhafaza je na sjeveru ograničena Sredozemnim morem, na zapadu  Nila Rašid i sa istoka Muhafazom Dakahlija. 
Na jugu se nalazi Muhafaza Garbija iz koje je 1949. nastala današnja muhafaza *Kafr eš Šejk*, odvajanjem njenog sjevernog dijela kao nova administrativna jedinica, pod imenom - *Fuadija mudirija* po tadašnjem kralju Fuadu I.

Svoje današnje ime - *Kafr eš Šejk* je dobio nakon rušenja egipatske monarhije 1955.
To ime znači *[[Selo]] [[šeik]]a*, a dobio ga je po svetom *Saidu el-Telmesaniju* sufističkom mistiku, koji se doselio u taj kraj iz Maroka početkom 7. vijeka.

Na sjeveru muhafaze duž obale prostire se Jezero Burulus, velika boćata laguna, duga oko 56 km, odvojena od mora  uskim pješčanom sprudom. Vodom je pune kanali i manji rukavci Nila. Laguna je okružena velikim slanim močvarama, koje se sve više melioracijom pretvaraju u oranice za rižu.

### Administrativna podjela

Muhafaza Kafr eš Šejk je administrativno podjeljena na 14 okruga; Burulus, Hamul, Ar-Rijad, Bijala (urbani), Bijala, Disuk (urbani), Disuk, Fuva, Kafr eš Šejh, Kafr eš Šejh 1 (urbani), 
Kafr eš Šejh 2 (urbani), Muṭubis, Kalin i Sidi Salim

Administrativni centar muhafaze je grad - Kafr eš Šejk, koji je i najveći industrijski centar. 
Disuk i Bijala su trgovačko - industrijski centri sa pogonima prehrambene i tekstilne industrije.
  
## Privreda i atrakcije

Poljoprivreda je najvažnija privredna grana muhafaze, po navodnjavanim oranicama uzgaja se; pamuk, riža, kukuruz i pšenica, a od početka 1980-ih i šećerna repa. 
Voda za navodnjavanje se uzima iz rukavca Nila Damijeta.

Muhafaza je poznata po jednom od prvih egipatskih svjetionika - modernog doba, podignutog po nalogu kediva Ismail-paše (vladao 1863.-79.) On se nalazi na sjeveroistoku Jezera Burulus, podignut je kao prvi u nizu od njih četiri, da olakša plovidbu do Sueskog kanala.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Službene stranice'' 
* ''Kafr al-Shaykh governorate, Egypt''
Kafr eš Šejk

**Kafr eš Šejk** (arapski: كفر الشيخ/Kafr ash-Shaykh) je grad od 182,186 stanovnika na sjeveru Egipta u Muhafazi Kafr eš Šejk u kojoj je administrativni centar.

## Geografija

*Kafr eš Šejk* se nalazi u sredini Delte Nila u Donjem Egiptu, nedaleko od Sredozemnog mora. Prostire se po plodnoj ravnici, udaljen 40 km sjeverozapadno od Tante.

Grad je (kao i Muhafaza ime dobio po svetom *Saidu el-Telmesaniju* sufističkom mistiku, koji se doselio u taj kraj iz Maroka početkom 7. vijeka. Ono doslovno prevedeno znači - *[[Selo]] [[šeik]]a*.

U Egiptu je poznat po palači bivšeg kralja Faruka I (vladao 1936.-52.)

Kafr eš Šejk je grad prehrambene i tekstilne industrije, uz to ima tvornicu cigareta i kemikalija.

Od 2006. je i univerzitetski grad. Nukleus tog univerziteta bio je Agronomski institut osnovan 1957., koji je 1969. prerastao u Agronomski fakultet univerziteta iz Aleksandrije.

Grad je željezničkom linijom preko Mahala el Kubra povezan sa Rašidom i Kairom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Kafr al-Shaykh''
Talha (grad)

**Talha** (arapski:طلخا) je grad od 103,471 stanovnika u Egiptu u Muhafazi Dakahlija.

## Geografija

Talha se nalazi u Donjem Egiptu na sjeveroistoku Delte Nila, na desnoj (zapadnoj) obali rukavca Nila - Damijeta .

Na suprotnoj (istočnoj) obali leži grad Mansura administrativni centar Muhafaze Dakahlija koji ima 570,271 stanovnika. Danas su ta dva grada povezana željezničkim i cestovnim mostom, pa zajedno formiraju jedinstvenu aglomeraciju.

Talha je industrijsko predgrađe Mansure, mjesto velike termoelektrane i tvornice ureje.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Talkha Map''
Burulus

**Burulus** (بحيرة البرلس/*Buḥayrat al-Burullus*) je boćato jezero (ili laguna) na sjeveru Delte Nila u Donjem Egiptu.

## Karakteristike

Burulus ima površinu od 200 km² i dug je 65 km od zapada prema istoku, širok je do 21 km.

Poput ostalih laguna u Delti Nila i Burulus je plitak - do 1 m. 

*Burulus* od Sredozemnog mora razdvaja uski pješčani sprud, po kojem danas ide obalni autoput. Samo na jednom mjestu postoji uski kanal kojim dotiče morska voda.
 
Slatkom vodom ga pune kanali i manji rukavci Nila. Laguna je okružena velikim slanim močvarama, koje se sve više melioracijom pretvaraju u oranice za rižu.

U području jezera živi oko milion ljudi, a nekih 185.000 doslovno živi od jezera - baveći se ribarstvom.

Laguna je zajedno sa okolnim terenom površine 462 km² - 1988. uvrštena na listu lokaliteta Ramsarske konvencije, kao važno stanište ptica selica.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Burullus Lake, Egypt''
Kuća Kočića u Brčkom

**Kuća Kočića u Brčkom** tipolški odgovara austrougarskoj vili. Građena je, kao i Gradska vijećnica u Brčkom, po projektu arhitekte Aleksandra Viteka, i spada u jedno od najvrijednijih ostvarenja izgrađenih u eklektičkom - pseudomaurskom stilu u Bosni i Hercegovini. Taj izraz karakterizira upotreba bogate ornamentike i dekorativno - plastičnih elemenata na fasadama, za koji su uzori traženi najčešće na sjeveru Afrike i u  Španiji maurskog doba. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. 
## Lokacija
Kuća Kočića se nalazi u stambenom naselju Kolobara,  u blizini Bijele džamije.
## Historija
Kuću sagradio je poznati trgovac Alija Kučukalić koji je došao iz Čačka u periodu 1890.-1907. godine. Razvoj Brčkog u moderni grad pratio je i razvoj modernog urbanizma, na prvom mjestu bilo je stanovanje. Jedan tip zgrada za stanovanje bila je i vila. Bio je to slobodnostojeći objekt u vrtu sa visokim drvećem i cvijećem.

## Opis
Stambeni objekt vila iz austrougarskog perioda odlikovala se bogatstvom izgleda, reprezentujući svojim izgledom i sjajem bogatstvo vlasnika.
Na fasadi su vidljive izrazite masivne plohe sa naizmjenično postavljenim svijetlim i tamnim pojasevima, što je karakteristično za gotovo sve objekte eklektičkog izraza. Fasada je podužnim kordon-vijencem podijeljena na dva dijela – prizemlje i kat. Karakteristika eklektičkog izraza  očitava se i u primjeni profilacija oko prozora i portala kao i potkovičastog luka na vrhu prozorskih otvora na katu.

Dimenzije vile su 12.00 X 14.30 m, sa prizemljem i katom. Osnovni konstruktivni elementi su zidovi, a korišteni građevinski materijal je opeka. Međukatna konstrukcija je drvena. Krov je četvorovodni sa klasičnom drvenom konstrukcijom, a pokrov je crijep. Krov je strmog nagiba, više od 35°. Zidovi su rađeni od opeke debljine 50&nbsp;cm. Stubište je kameno dok je stubišna ograda željezna. 
 
Sastoji se od dva četvorosobna stana koji imaju potpuno isti raspored. Jedna soba bila je opremljena kao salon, sa bogatom prostirkom, brušenim ogledalima, satenskim presvlakama i pozlatom na namještaju.

Kuća je u lošem stanju.
## Literatura
* Jovan Marković, Brčko – najveći grad Bosanske Posavine, Gradovi Jugoslavije, Zavod za izdavanje udžbenika SR Srbije, Beograd, 1971., str. 175 – 178.
* Amra Hadžimuhamedović, Struktura historijske gradske jezgre Brčkog, seminarski rad na postdiplomskom studiju Razvoj arhitekture i naselja na Arhitektonskom fakultetu u Beogradu, svibanj 1989.
## Reference

## Vanjske veze
Pasjak (Matulji)

**Pasjak** je naselje u Hrvatskoj, koje se nalazi u Primorsko-goranskoj županiji. Pasjak potpada pod općinu Matulji te se nalazi nedaleko od granice sa Slovenijom.
Gradaščevića kula u Bijeloj (Brčko)

**Gradaščevića kula** je stambeno-fortifikacijski objekat iz osmanlijskog perioda u naselju Bijela, Brčko, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
## Lokacija
Gradašćevića kula sa avlijom i avlijskim zidovima nalazi se u naselju Bijela u južnom dijelu Brčko Distrikta, na posljednjim obroncima planine Majevice.

## Historija
Podigao ju je Osman-paša Gradaščević krajem XVIII ili početkom XIX stoljeća. Porijeklo Gradaščevića nije u potpunosti utvrđeno, ali se osnovano pretpostavlja da su došli iz Ugarske i da nisu srednjovjekovni bosanski feudalci, jer se u srednjovjekovnim izvorima o Bosni nigdje ne spominju. Od 1730. godine, kada je formirana Gradačačka kapetanija, svi poznati kapetani potječu iz porodice Gradaščevića. Do konačnog razlaza između Husein kapetana (Zmaja od Bosne) i brata mu Osman-paše 1831 došlo je upravo u Bijeloj. Osman paša bio je za reforme, a Husein za pokret protiv reformi.

Kula  kasnije prešla je u posjed Fadilpašića i Džinića, sarajevskih begovskih porodica. Mevhiba Džinić sa svojom porodicom živjela je u kuli u Bijeloj do 10. juna 1948. godine kada je izvršena nacionalizacija.

Nepažnjom novih korisnika došlo je 03. marta 1949. godine do požara u odžaku koji je u potpunosti izgorio. Kula je napuštena prije rata 1992-1995. godine, a u toku samog rata nije korištena i nije pretrpjela nikakva ratna oštećenja.

## Opis
Kula sastoji se od glavnog stambeno-fortifikacionog objekta-kule, ljetne kuhinje, 2 bunara i zidova oko avlije. Visina kule do donje strehe krova je cca 17,50 m, a do vrha krova cca 23,00 m. Krovni pokrivač je biber-crijep. U sredini krova je jarbol-šiljak. Obe strehe su sa ukrasnim rubnim daskama i opšavom streha sa donje strane. Iz donjeg krova proveden je dimanjak kamina. Soba u najgornjem katu ispod završnog svoda ili ćemera zove se ćemerodaja. Kula u Bijeloj čini iznimku, jer u njoj sprat iznad ćemera nije čatma, nego su ovdje zidovi od kamena, debljine 70&nbsp;cm, dok su u prizemlju 152&nbsp;cm.

Oko prostrane avlije (dvorište) je zid. Na južnom dijelu zida je ulazna kapija, kao jedini otvor u zidu. Zid je visine sa unutrašnje strane oko 2,50 m, a sa vanjske promjenjive visine. Izveden je od pritesanog lomljenog kamena i pokriven je dovodnim drvenim krovićem pokrivenim biber-crijepom. Ogradni zid je zidan sa dva lica u krečnom malteru, debljine 130&nbsp;cm, obostrano dersovan. Ostali objekti koji su se nalazili u avliji danas ne postoje.

## Literatura
* Hamdija Kreševljaković, Naše starine godišnjak Zavoda za zaštitu spomenika kulture Bosne i Hercegovine, broj II, Sarajevo, 1954. godine -KULE I ODŽACI U BOSNI I HERCEGOVINI

## Reference

## Vanjske veze
Ostaci srednjovjekovne crkve u Koluniću

**Ostaci srednjovjekovne crkve u Koluniću** nalaze se na području opštine Bosanski Petrovac, Bosna i Hercegovina. Proglašeni su, zajedno sa nekropolom stećaka, za nacionalni spomenik BiH 
## Lokacija
Mjesto Kolunić nalazi se oko 3,2&nbsp;km na putu Bosanski Petrovac - Drvar, na južnom rubu Petrovačkog polja. Nekoliko parcela odvaja lokalitet Crkvina od puta. 
## Historija
Petrovačko polje bilo je centralni dio srednjovjekovne župe Pset. Đuro Basler  datira  crkvu u Koluniću „vjerovatno u 14. stoljeće“ oslanjajući se na historijske izvore koji se odnose na selo Kolunić, odnosno pleme Kolunića. Obzirom na formalne analogije između crkve u Koluniću i nekih crkava  u Sloveniji neki je datiraju  u XII. stoljeće, najkasnije do 1300. godine.
## Opis
Crkva se sastoji od broda i četverougaonog oltarnog prostora. Iznad oltarnog prostora nalazi se zvonik. Cjelokupna visina tornja sa apsidom je oko 10–11 m, od toga otpada na apsidu 4,65 m. Svi vertikalni bridovi na crkvi su uokvireni naizmjenično većim i manjim dobro oklesanim kvaderima. Zidovi su građeni od jedva oklesanih kvadera. Na ploči koja je stajala blizu vanjske južne strane crkvenog zida bio je na uglu između dvije strane krst sa čije je svake strane pisao tekst *OSTOÉ+ OSTOÉ,* na ustavnoj glagoljici 14.-15. stoljeća  ali tako da se natpis sa lijeve strane krsta pojavio u zrcalnoj slici. Stećak sa natpisom dugo vremena smatran je izgubljenim.

Sa svih strana crkve nalazi se nekropola sa stećcima u obliku uglavnom većih ploča. Obrada ovih spomenika je jedva primjetna, tako da su ploče nepravilnog pravougaonog oblika. Često su im kraće strane zaobljene. Odavno su već utonule, a neke ploče su prelomljene.
### Stećak sa tekstom na glagoljici
Stećak sa natpisom izvjesnog Ostoje na glagoljici, za koji se duže od 100 godina mislilo da je nepovratno izgubljen, pronađen je tokom čišćenja prostora uz crkvu. Otkrio ga je protoprezviter-stavrofor Zdravko Bogojević iz eparhije bihaćko-petrovačke. Nema zvanične potvrde nadležnih institucija koje se bave zaštitom kulturno-istorijskog nasljeđa.
## Sadašnje stanje
Ostaci crkve izloženi su daljnjem propadanju. Za ovu jedinstvenu crkvenu građevinu na teritoriji Bosne i Hercegovine potrebna su dodatna istraživanja koja će osigurati podatke potrebne za njeno sigurnije datiranje i stilsko određenje. 
## Reference

## Vanjske veze
* Općina Bosanski Petrovac
Minufija (muhafaza)

**Muhafaza Minufija** ( / *Muḥāfaẓah Al Munufeyah*) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

## Geografija

*Muhafaza Minufija* se nalazi u Donjem Egiptu, u zapadnom dijelu vrha Delte Nila, između rukavaca Nila Damijete (istok) i Rašida (zapad).

U njoj živi 4,400,528 stanovnika na površini od 2,499 km²

### Administrativna podjela

Muhafaza Minufija je administrativno podjeljena na 12 okruga; Bagur, Amun, Aš Šuhada, Birket es Sab, Sadat, Minuf (urbani), Minuf, Kuvejsina, Šibin el Kom (urbani), Šibin el Kom, Sirs el Lajna (urbani) i Tala.

Administrativni centar muhafaze je grad - Šibin el Kom, ostali veći urbani centri su Minuf i Ašmun, centri tekstilne industrije.

## Privreda

Poljoprivreda je najvažnija privredna grana muhafaze, njome se bavi više od 3 / 5 stanovnika koji uglavnom žive po selima.
Gotovo jedna trećina oranica je pod kukuruzom, od ostalih kultura uzgaja se pamuk, pšenica, djetelina, datulje i luk.

Minufija je poznata i kao proizvođač velikih količina mlijeka i mlječnih proizvoda.
Glavni resurs za navodnjavanje je *[[Kanal]] Minufija* koji dovodi vodu iz brane na Nilu sjeverno od Kaira.
Manji kanali dovode vodu iz rukavaca Damijete i Rašida.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Monufia Governorate'' (na portalu Ask-Aladdin  
* ''Al-Minūfiyyah governorate, Egypt'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Kena

**Kena** (arapski: قنا/*Qinā*, koptski: *Kone*) je grad od 241,422 stanovnika u sredini Egipta u Muhafazi Kena u kojoj je administrativni centar.

## Geografija

*Kena* se nalazi u Gornjem Egiptu, 600 km južno od Kaira i 63 km sjeverno od Luksora.

Centar grada se prostire duž obala kanala, udaljen oko 1.6 km od Nila, koji na tom mjestu pravi ogromni zavoj.
Na suprotnoj zapadnoj  obali Nila leži arheološki lokalitet Dendera sa hramom božice Hator.

## Historija

Za Antike grad se zvao **Kaene** (grčki: Καινή) - *Novi grad*, kog su stari Grci razlikovali od **Koptos**a (današnji Kus), koji leži 23 km južnije, kom je vjerojatno preoteo trgovinu sa Arabijom, Indijom i Kinom.

To se zbilo zbog promjene karavanskih puteva preko Istočne pustinje, prema crvenomorskim lukama Safaga i El Kusejr. Iskapanja u El Kusejru ukazuju da se promjena rute dogodila nakon 1517. kad je propao Mamelučki Sultanat.
Za osmanske vladavine se trgovina preko crvenomorskih luka vremenom smanjila, ali je grad ostao usputna stanica za hodočasnike iz Gornjeg Egipta na hadž u Meku.

Kena je novi polet i rast doživjela za Drugog svjetskog rata, kad je preko sigurnijih crvenomorskih luka doturan ratni materijal za odbranu Egipta. 
Prosperitet se nastavio i nakon rata kad je postala administrativni centar, i kad su izgrađeni mostovi preko Nila i autoput do Asuana.

Istočno od centra grada u pustinji leži vojna baza sa aerodromom.

## Znamenitosti
Pored Dendere atrakcija je i njena džamija, koja je mjesto hodočašća mufijskih muslimana. Podignuta je na mjestu turbeta Abdel Rahima koji je umro u gradu 1195. On se naselio u Keni nakon povratka sa hadža u Meku i osnovao sufijski tarikat.

Kena je čuvena u Egiptu po tradicijskoj grnčariji od porozne gline.

## Privreda, obrazovanje i transport
Kena je administrativni - trgovački- obrazovni i servisni centar tog dijela Gornjeg Egipta, 
i grad prehrambene industrije

Od 1995. je i univerzitetski grad, - sjedište *Univerziteta Južne Doline* koji je startao 1970. kao filijala univeziteta iz Asjuta.
Danas ima 19 fakulteta koje pohađa 55498 studenata.

Grad se nalazi na trasi željezničke pruge Kairo-Asuan, i na trasi autoputa 75 preko Doline Nila.
Preko grada prolazi i autoput 60 prema Crvenom moru.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Qinā, Egypt''
Šibin el Kom

**Šibin el Kom** (arapski: شبين الكوم/*Shibin Al Kawm*) je grad od 249,611 stanovnika na sjeveru Egipta u Muhafazi Minufija u kojoj je administrativni centar.

## Geografija

*Šibin el Kom* se nalazi na jugu Delte Nila, udaljen od Kaira 60 km sjeverozapadno i oko 16 km istočno od rukavca Nila Rašida.

Centar grada prostire se na zapadnoj obali kanala Šibin, koji dovodi vodu iz Nila za navodnjavanje plodnih aluvijalnih oranica u okolici grada.

## Privreda, obrazovanje i transport
Šibin el Kom je grad tekstilne industrije i cigareta.

On je i univerzitetski grad od 1976. sjedište *Univerziteta Minufija* koji je startao sa 4 fakulteta da bi ih danas imao 22 koje pohađa 80 000 studenata. Od 2006. ima kampus u gradu Madinat es-Sadat udaljenom 60 km južno.

Kako leži na magistralnoj željezničkoj pruzi Kairo-Tanta, odlično je povezan sa svim većim gradovima u Delti.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Shibīn al-Kawm, Egypt''
Dendera

**Dendera** (arapski: دندرة/*Dandarah*, starogrčki: Τεντύρα) je grad od 27.500 stanovnika u sredini Egipta u Muhafazi Kena.

Dendera je i arheološki lokalitet sa hramom božice Hator.
## Geografija

*Dendera* se nalazi u Gornjem Egiptu, na zapadnoj obali Nila, udaljena 5 km južno od svog administrativnog centra Kene, koja leži na suprotnoj obali Nila.

## Historija
Današnji grad izgrađen je na mjestu antičke **Tentire** (grčki: Τεντύρα). Tentira je bila prijestolnica šeste nome (provincije) faraonskog Gornjeg Egipta, i svetište božice neba i plodnosti Hator.

Njezin hram jedan je od najbolje sačuvanih u Egiptu. Današnja građevina datira iz vremena Ptolemejskog Kraljevstva (305–30. pne.) koju je dovršio Rimski car Tiberije (14.-37.), ali leži na temeljima starijih građevina koje datiraju u najmanju ruku do Keopsa (drugi faraon Četvrte dinastije (26. vijek pne.)

Taj hram od pješčenjaka dug 79 metara, izgrađen je na terenu od 83.600 m², ograđen je zidom od adobe opeke. Unutar hrama je velika, minuciozno dekorirana hipostilna dvorana sa 18 stupova i kapitelima u obliku glave božice Hator.
Na stropu su reljefi sa scenama iz astronomije, a po zidovima reljefi sa scenama faraonskih posjeta. Pored hipostilne dvorane, nalazi se manja prostorija sa šest stupova, okružena sa šest oružarnica. Iz nje se dolazilo do dva vestibula, iz posljednjeg se ulazilo u svetište u kom se čuvao sveti čamac sa likom boginje. U krovištu hrama nalazi se nekoliko kapela posvećenih bogu Ozirisu, u jednoj od njih pronađen je zodijak i sunčani sat (danas u Parizu.

Iza Hatorinog hrama leži manji hram božice Izide, a na sjevernoj strani je sveto jezero. Ondje su pronađena i vrata Mentuhotepa II (vladao 2008. pne. - 1957. pne.), danas u Egipatskom muzeju u Kairu.

Istočno od svetog jezera, nalaze se dva mala rodilišta i kršćanska crkva.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Dendera'' 
* ''Dandarah, Egypt''
Kus (grad)

**Kus** (arapski: قوص/*Qūṣ*) je grad od 80,559 stanovnika u sredini Egipta u Muhafazi Kena.

## Geografija

*Kus* se nalazi u Gornjem Egiptu, u dolini Nila, udaljen pedesetak km južno od svog administrativnog centra Kene.

Kus je poznat kao grad šećera, zbog velike šećerane koja prerađuje šećernu trsku iz okolice.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Qus Map — Satellite Images of Qus''
Luksor (muhafaza)

**Muhafaza Luksor** ( / *Muḥāfāzah Al Aqṣar*) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

## Geografija

*Muhafaza Luksor* se nalazi na jugu Gornjeg Egipta, proteže se dužinu od nekih stotinjak km duž uske doline Nila.

U njoj živi 1,282,590 stanovnika na površini od 2,960 km²

### Administrativna podjela

Muhafaza Luksor je administrativno podjeljena na 6 okruga; Karnak, Luksor, (urbani), Luksor, Armant, Esna i Tiba

Administrativni centar muhafaze je grad - Luksor, udaljen 670 km južno od Kaira  i 220&nbsp;km sjeverno od Asuana.

## Historija

Muhafaza Luksor je osnovana tek 2009. dekretom predsjednika Mubaraka, odvajanjem južnog dijela Muhafaze Kena.
Muhafaza je ime dobila po gradu Luksoru (, a to se odnosilo na ruševine antičke Tebe, što znači palače, ali postoji mogućnost da je ime derivat od rimskog - kastrum.

## Privreda
Turizam i poljoprivreda su najvažnije privredne grane muhafaze.

## Atrakcije
Luksor je zajedno sa ostalim tebanskim lokalitetima; Karnakom, Dolinom kraljeva i Dolinom kraljica - 1979., proglašen UNESCO-ovom
Svjetskom kulturnom baštinom.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Službene stranice''  
* ''Luxor Governorate'' (na portalu Ask-Aladdin  
* ''Luxor, Egypt'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Emanations (Star Trek: Voyager)

***Emanations*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Voyager]]*, premijerno emitirana 13. marta 1995. godine. Radnja prikazuje kako posada *[[USS Voyager (Star Trek)|Voyagera]]*, istražujući asteroide sa novootkrivenim elementom, pronađe masovnu grobnicu, a potom Harry Kim iznenada bude ubačen u drugu dimenziju i dočekan od pripadnika civilizacije uvjerenih da druga dimenzija predstavlja zagrobni život.

## Reference

## Vanjske veze
*
Prime Factors

***Prime Factors*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Voyager]]*, premijerno prikazana 20. marta 1995. godine. Radnja prikazuje kako *[[USS Voyager (Star Trek)|Voyager]]* stupa u kontakt sa Sikarijancima, hedonističkom i gostoljubivom kulturom koja je članovima posade voljna ispuniti sve želje, ali odbija podijeliti teleportacijsku tehnologiju koja bi *Voyageru* omogućila povratak kući.

## Reference

## Vanjske veze
*
Ronald Guttman

**Ronald Guttman** (12. august 1952 -) je belgijski glumac, najpoznatiji po karakternim ulogama u hollywoodskim filmovima i TV-serijama.

## Izvori

## Vanjske veze
*
*''After Hours'' episode with Ronald Guttman
Kena (muhafaza)

**Muhafaza Kena** ( / *Muḥāfāzah Qinā*) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

## Geografija

*Muhafaza Kena* se nalazi u Gornjem Egiptu, proteže se dužinu od nekih 180 km duž uske doline Nila (5–6 km sa svake strane) između Libijske i Istočne pustinje.

U njoj živi 3,264,263 stanovnika na površini od 8,980 km²

### Administrativna podjela

Muhafaza Kena je administrativno podjeljena na 11 okruga; Abu Ṭišt, El Vakf, Dišna, Faršut, Nova Kena, Nag Hamadi, Nakada, Kift, Kena (urbani), Kena i Kus.

Administrativni centar muhafaze je grad - Kena, udaljen 63 km sjeverno od Luksora.

## Privreda

Poljoprivreda je najvažnija privredna grana muhafaze, jer ima 291.700 hektara oranica, na kojima se najviše sadi šećerna trska (60%).
Tri velike šećerane u Nag Hamadiju, Kusu i Dišni. proizvode oko 64% šećera u Egiptu. 
Od ostalih kultura puno se uzgaja; sezam, paradajz, hibiskus i banane.
Većina oranica se navodnjava kanalom Kelebija iz brane na Nilu kod Esne, a sjeverni dio kanalom Aṣfun.

U Nag Hamadiju se nalazi velika tvornica aluminija (najveći industrijski kompleks na Bliskom Istoku.
## Atrakcije
Od historijskih spomenika valja spomenuti arheološki lokalitet Denderu sa hramom božice Hator i 
Nag Hamadi sa ranokršćanskom bibliotekom.
 
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Službene stranice'' 
* ''Al Qena Governorate'' (na portalu Ask-Aladdin  
* ''Qinā governorate, Egypt'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Kras (regija)

**Kras** (tal. *Carso*) je slovenski naziv za vapnenačku visoravan povezanu nepropusnim flišnim stijenama, a koja se sa svojih skoro 500&nbsp;km² prostire na jugu slovenskih pokrajina Primorske i Notranjske, te manjim dijelom u talijanskoj pokrajini Trstu. Rasprostire se od Tršćanskog zaljeva na zapadu, na sjeveru Vipavskom dolinom, na istoku gornjim dijelom doline Pivka i planinom Brkini, te do Socerba na jugu. Pokriva područje slovenskih općina Sežana, Hrpelje - Kozina, Divača i Komen, dok u Italiji zauzima samo područje oko grada Trsta (naselja Opicina, Sistiana, Duino i Aurisina). Glavni grad slovenske pokrajine Kras je grad Sežana. 

Ovo se područje naziva i „klasičnim kršem” jer su uravo ovdje neke površine i podzemni krški fenomeni opisani i znanstveno objašnjeni prvi put. Zbog toga je Slovenija nominirala Kars za upis na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi još 1994. godine.
Vilenica je prva špilja u Europi koja je postala popularnom turističkom atrakcijom početkom 17. stoljeća. Među najzanimljivijim špiljama su Škocjanske jame koje su već upisane na UNESCO-ov popis, te na istoku Postojnska jama, Otoška jama, Magdalena jama, Črna jama, Pivka jama i nekoliko manjih, dok je na zapadu najznačajnija Grotta Gigante (*Briška jama*) u talijanskoj općini Sgonico, koja je dimanzijama od 107 x 65 x 130 m najveća turistička jama na svijetu.

Naseljavanje Krasa je započeto u željeznom dobu, nastavilo se u rimsko doba i još je u tijeku. Tijekom više od 2000 godina čovjek je stvorio kulturni krajolik uklanjanjem kamenja s polja i izgradnjom suhoziđa koje ovom krškom području daju jedinstven identitet. Velika količina zidova svjedoči o iznimnoj skrbi za skromno plodno poljoprivredno zemljište na kojemu se proizvodi probrano vino teran.

Kras se odlikuje i kućama od kamena koje su u prošlosti bile i popločane kamenom (ali su danas pokrivene uglavnom mediteranskim crijepom), te s obično uskim pokrivenim nogostupom ili balkonom (veranda) koji se proteže cijelom dužinom kuće, te s drvenim ogradom i konstrukcijom krova. Okućnice (dvorište) su bile obzidane kamenom, a ulaz je bio kroz kameni porton (kalun, kaluna). Kras je također poznat i po kraskom pršutu, a jedno od turističkih atrakcija je i mjesto Lipica iz kojega potječe pasmina konja, Lipicanac.

## Izvori
Dahšur

**Dahšur** ili **Dašur** (arapski: دهشور, *Dahšūr*) je lokalitet egipatskih piramida južno od Sakare, na sjeveru Egipta, na zapadnoj obali (pustinjskoj) rijeke Nil.

Dahšur i ostali okaliteti u okolici antičkog Memfisa - Abusir, Sakara, Abu Ravaš i Piramide u Gizi - kolektivno su 1979. proglašeni UNESCO-ovom Svjetskom kulturnom baštinom.

## Historija i karakteristike

Dvije od njegovih pet postojećih piramida datiraju iz Četvrte dinastije (oko 2575. pne. - 2465. pne.). Sagradio ih je faraon Sneferu (vladao 2575. pne. - 2551. pne. Prva od njih je zbog svojeg dvostrukog nagiba, nazvana - Savijena piramida, Lažna ili Romboidna piramida. 
Predstavlja rani pokušaj izgradnje prave piramide, ali su graditelji shvatili da im je početni kut nagiba od 52 ° - previše strm. Zbog tog su nagib gornjeg dijela piramide smanjili na 43,5 °.

Druga Sneferova piramida - Crvena piramida (ili Sjeverna) je najbolje očuvana od svih pet, to je jedina piramida Staroga kraljevstva (oko 2575. pne.-2130. pne.) sa dva ulaza. Ona je izgrađena pod nižim kutom nagiba - 43 ° i zbog toga je niža. To je prva prava piramida uspješno završena.

Tri preostale postojeće piramide pripadaju vladarima Dvanaeste dinastije (1938. pne..-1756. pne. nisu dobro očuvane, jer su iznutra izgrađene uglavnom od adobe opeke.  
Grobnice faraonskih porodica podignute su u blizini piramida iz Dvanaeste dinastije. U njima su pronađeni izvanredni primjerci nakita i sličnih predmeta, za koje neki eksperti kažu da predstavljaju najviši stupanj razvoja egipatske obrade metala i primijenjene umjetnosti.

Važan nakit kraljice Weret pronađen je 1994. tokom iskapanja koje je vodio njujorški muzej Metropolitan.

## Vanjske veze

*Dahšur ''Dahshūr archaeological site, Egypt'' 
*Dahshur
Distant Voices (Star Trek: Deep Space Nine)

***Distant Voices*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Voyager]]*, premijerno prikazana 10. aprila 1995. godine. Radnja prikazuje kako dr. Bashir na svoj 30. rođendan postane metom napada telepatskog vanzemaljca, a nakon čega počne naglo stariti, a njegovi kolege i prijatelji se počnu neobično ponašati.

## Vanjske veze
*
Zalomka

**Zalomka** je rijeka u južnom dijelu Bosne i Hercegovine. Izvire u Gatačkom polju, a u gornjem toku, od Rašćelice do Fojnice naziva se i *Đerope*. Kroz Nevesinjsko polje, je zovu Kolješka rijeka. Ponire u mnogobrojnim ponorima od kojih je najveći u Biogradu u Nevesinjskom polju, gdje je i najniže mjesto polja - 799 m n.v. S kapacitetom gutanja od 110 m3/s jedan je od najvećih ponora u dinarskom kršu. Direktno je povezan s izvorom Bunice (37 m n.v.), pa se ta silna razlika u visini ogleda u brzini tečenja podzemne vode koja iznosi do 33,67&nbsp;cm/s, što je čini najbržim podzemnim tokom u dinarskom kršu.

Tokom sušnog perioda Zalomka presuši, ostavljajući virove bogate ribom i pogodne za kupanje. U kišnom periodu, ona je bogatija vodom. Teče u prosjeku nešto više od 200 dana. Njezine pritoke su Zovidolska rijeka, Bukovik, Vučine i druge.

Bez obzira na sve te prirodne vrijednost, stvarane milionima godina, elektroprivreda započinje projekt Gornji horizonti gradnjom akumulacije na Zalomki za potrebe buduće hidroelektrane Dabar u Dabarskom polju.

Osnovni koncept projekta *Gornji horizonati* sastoji se u prevođenju dijela gatačkih voda u Zalomku. Zatim  je planirana izgradnja brane kod Pošćenja, tri km uzvodno od ponorske zone Biograd. Potopit će se dio polja, a ponor Biograd ostaviti na suhom. Ta voda će se koristila na HE “Nevesinje”.  Od brane će voditi tunel do vrela Vrijeke u Dabarskom polju, gdje će biti mašinsko postrojenje HE “Dabar”. Iz Dabarskog polja te vode odlaziće kanalima i tunelom između Dabarskog i Fatničkog polja u tunel Fatničko polje - Bileća. HE “Dabar” i “Nevesinje” su praktično ključni objekti projekta. Kasnije će uslijedilo podizanje HE “Bileća”. Sve bi to trebalo imati pozitivni uticaj na postojeći sistem Donji horizonti na rijeci Trebišnjici.

Pored uobičajeno višestrukih negativnih djelovanja brana u kršu, koje se uglavnom odnose na uništavanja nepreglednih podzemnih ekosistema njihovim isušivanjem ili potapanjem, te uništenja endemičnog biljnog i životinjskog svijeta, Gornji horizonti će preko Bune, Bunice i Bregave oduzeti Neretvi oko 15 m3/s, što je prosječna jedna Bregava. O uticaju na postojeći sistem ocjene su različite.

Lokacijska dozvola za gradnju je već izdata.

## Reference

## Vanjske veze
* Prodaja prirode
* Ribolov na Zalomki
Dollotroni

**Dollotroni** su fiktivni likovi koji se pojavljuju u stripovima kuće DC Comics, primarno u stripovima u Batmanu i njegovoj obitelji. Dollotroni su unakaženi eksperimenti superzlikovca Professora Pyga, zapravo obični ljudi koji su podvrgnuti Pygovom morbidnom procesu "usavršavanja" i pretvoreni u bezumne marionete isprana mozga. Točan proces pretvorbe u Dollotrone nikada nije jasno opisan, ali iz svega viđenog u stripovima, evidentno je kako Pyg koristi posebne maske koje potpuno umrtve njegove žrtve, a onda dalje provodi seriju bizarnih kirurških zahvata kako bi potpuno slomio svoje žrtve; Pyg na taj postupak gleda kao na "usavršavanje", gdje od svojih žrtava pravi savršena stvorenja. Dollotroni se ponašaju kao lutke pod Pygovom kontrolom; ukoliko nemaju naredbu, stoje kao marionete, djeluju mrtvo, dok će svaku naredbu hazarderski izvršavati bez pogovora, makar ona uključivala i žrtvovanje. Iako rijetko, Dollotroni se mogu osloboditi Pygovog utjecaja, ali to su najčešće neuspjeli ili nedovršeni eksperimenti. Dollotroni se jako rijetko pojavljuju bez Pyga, ali i ti su slučajevi bili povezani s nekom Pygovom pričom, tako da nikada nisu imali samostalno pojavljivanje; ukoliko se u stripu pojavljuju Dollotroni, Pyg je zasigurno povezan s pričom i negdje je u blizini.

Dollotroni su debitirali zajedno s Pygom u Kubertovoj futurističkoj priči *[[Batman (strip)|Batman]]* #666 (srpanj 2007.), gdje je jedan Dollotron napao Batmana. Pyg je u ovoj iteracij bio mrtav, tako da geneza Dollotrona nije objašnjena. Kronološki najraniji nastup imali su u stripu *[[Batman and Robin]]* #1 (kolovoz 2009.), gdje je Pyg prvi put predstavljen u glavnom narativnom kontinuitetu.

Izuzev stripova, Dollotroni su se pojavili i u igri ** te u animiranom filmu *[[Suicide Squad: Hell to Pay]]*.

## Reference

## Vanjske veze
* Dollotroni na DC Comics Wiki
Esna

**Esna** (arapski: سنا/*Isnā*) je grad od 90,355 stanovnika na jugu Egipta u Muhafazi Luksor.

## Geografija

*Esna* se nalazi u Gornjem Egiptu, u dolini Nila, udaljena 55 km južno od svog administrativnog centra Luksora.

Esna je centar agrarnog kraja i turistička destinacija za kruzere iz Luksora, koji se zaustavljaju u Esni radi posjeta njegovom hramu, koji i dandanas stoji u centru grada, u iskopanoj jami, 9 metara ispod današnjeg nivoa tla.

Esna je poznata i po dvije brane sa ustavama za brodove, koje skreću vode za kanal Kelebiju, koji navodnjava velik dio Muhafaze Kena.
Novija brana izgrađena 1996. ima i novi efikasniji tip turbina koje proizvode 14.28 Mw električne energije.
 
## Historija

U Drevnom Egiptu grad se zvao *Iunin* ili *Ta-Senet*, a za Antike - *Latopolis*.
Od srednjeg vijeka je trgovište i usputna stanica karavana za Sudan. Iz tih vremena ostao je karavansaraj i minaret jedan od najstarijih u zemlji.
### Hram
Esnin hram datira iz ptolemejskih i rimskih vremena i jedan je od posljednjih hramova podignutih u Egiptu. Bio je posvećen bogu Hnumu i nekolicini drugih božanstava, uključujući Neita, Heku, Satisa i Menhit.

Hram je bio podignut prema planu sličnom hramovima u Edfuu i Denderi, ali jedino što je preostalo od njega je hipostilna dvorana koju je sagradio Rimski car Klaudije kad je proširivao ranije zdanje.
Najstariji dio građevine koji se danas vidi (a to je 1 /4) je zapadni (stražnji) zid koji bi bio fasada orginalnog hrama, dekorirana sa reljefima posvećenim Ptolemeju VI i Ptolemeju VII.

Krov hipostilne dvorane poduprt sa 24 stupa, stoji još uvijek netaknut. Stupivi sa raznim cvijetnim kapitelima, dekorirani su tekstovima koji opisuju vjerske svetkovine u gradu i nekoliko rimskih careva prije bogova. 
Na jednom od stupova prikazan je car Trajan kako pleše pred božicom Menhit.

Na sjevernom zidu hipostilne dvorane nalazi se reljef sa scenom tradicionalnog inventara faraonskih zvjeradi (koja predstavlja zle duhove). 
Na uglu istočnog zida, nalazi se zagonetni reljef donjeg dijela kalendara, za kog se pretpostavlja da je kriptografska himna bogu Hnumu, hijeroglifi na njemu su uglavnom krokodili, a u suprotnom uglu na istom zidu hijeroglifi ovnova. Tu se nalazi i mala prostorija, nalik na onu pronađenu u hramu Edfuu, koja je možda bila soba za presvlačenje svećenika, a možda i kapela sa kartušom Domicijana.

Dekoracije na južnom zidu dao je napraviti Septimije Sever i njegovi sinovi, Geta i Karakala, jer su na tim hijeroglifima opisani oni, a tek onda bogovi. Na gornjim dijelovima sjevernog i južnog zida nalaze se kalendari.

Strop hipostilne dvorane na sjevernoj polovici dekoriran je egipatskim astronomskim figurama, a na južnoj rimskim znakovima zodijaka.

U dvorištu ispred hrama nalazi se skulptura malo poznate boginje Menhit, sa glavom lava, nju su u Esni štovali kao ženu boga Hnuma.
### Ostale znamenitosti
promenada uz Nil bila je ukrašena kartušama Marka Aurelija, po njoj su išle procesije prema hramu, u iste svrhe koristi se i danas.

Pored grada nalazi se nekropola koja se koristila od Starog kraljevstva do Ptolemejskog Kraljevstva.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Welcome to Esna''
Hipostil

**Hipostil** (od grčke sintagme ὑπόστυλος,  ὑπό (*ispod*) + στυλος (*stup*]]), što znači  *ispod [[stup]]ova* je metoda gradnje velikih prostorija - **Hipostilnih dvorana** u hramovima, palačama i javnim zgradama bez korištenja lukova (svodova) koji nose krov.

## Historija
 
Ta metoda gradnje dugo se koristila u Drevnom Egiptu, odličan primjer za to je hram boga Amona u Karnaku, i u Perziji - gdje ruševine u Persepolisu svjedoče o izvanrednim primjerima gradnje hipostilnih dvorana.

Iako su brojni najčešće vrlo masivni stupovi po prirodi stvari zauzeli velik dio prostora tih dvorana, taj nedostatak je pretvoren u prednost kad su stupovi iskorišteni kao podloga za klesanje - reljefa sa herojskim ili religioznim motivima.
Hipostili se od novog vijeka rijetko koriste u arhitekturi zbog efikasnijih metoda za nošenje krovišta.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Hypostyle hall''
Crkva svetog Ante Padovanskog u Lukavcu

**Crkva svetog Ante Padovanskog u Lukavcu** je rimokatolička crkva u Vrhbosanskoj nadbiskupiji. Nalazi se u dijelu Lukavca, Bosna i Hercegovina, sjeverno od željezničke pruge, u ulici Lukavačkih brigada. U Bosni i Hercegovini ima ukupno 15 crkava, odnosno župa, koje su posvećene svetom Anti Padovanskom. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 5. novembra 2015. godine, donijela je odluku da se crkva sa župnim dvorom proglasi za  nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo (predsjedavajuća komisije). Nacionalni spomenik se sastoji od crkve, župne kuće i dvorišta.

Na zahtjev katoličkih vjernika i uz pomoć Tvornice sode u Lukavcu nadbiskup Josip Stadler je 1910. godine odobrio osnivanje župe u Lukavcu. Do tada Lukavac je pripadao tuzlanskoj župi. Crkvu je projektovao Karlo Paržik 1928. godine u duhu neoromanizma. Karlo Paržik je bio jedan od najznačajnijih protagonista na arhitektonskoj sceni u Bosni i Hercegovini, tokom austrougarskog, ali i perioda između dva svjetska rata. Stilski je najsličnija crkvi u Osovi iz 1926. godine, s naglaskom na kompoziciju volumena i motiv arkada ispod strehe s produženim trakama niz fasadu. Župni dvor projektovao je Florijan Strauss iz Tuzle, vlasnik firme koja je izvela građevinske radove. Radovi su završeni 1930. godine. Župna je kuća daleko manje spomeničke vrijednosti od crkve. Župa je 1932. godine promijenila patrona. Novi zaštitnik župe je sveti Anto Padovanski i po njemu je nazvana novoizgrađena crkva.
 
Crkva Sv. Ante Padovanskog u Lukavcu je primjereno održavana i u vrlo dobrom konstruktivnom stanju. Tokom 2017. god. putem transfera za obnovu kulturnog i graditeljskog naslijeđa Federalnog ministarstva nauke kulture i sporta izvršena je izgradnja drenažnog sistema i obnova fasade.

## Reference

## Vanjske veze
* Zavod za zaštitu i korištenje kulturno-historijskog i prirodnog naslijeđa TK - Crkva Sv. Ante Padovanskog sa župnom kućom, graditelјska cjelina 
* Zbornik radova: Kulturno-historijsko i prirodno naslijeđe općine Lukavac - Lukavac, 31. 10. 2015.
Nacionalni spomenici u Kiseljaku

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Kiseljak se nalaze sljedeći spomenici:

* Prahistorijska gradina, kasnoantička utvrda – refugij, ostaci kasnoantičke crkve posvećene sv. Luciji i nekropole sa stećcima u Podastinju (spomenička cjelina i historijsko područje),  
* Srednjovjekovna nekropola stećaka između sela Zabrđe i Toplice (historijsko područje).

## Reference
State of Flux

***State of Flux*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Voyager]]*, premijerno prikazana 10. aprila 1995. godine. Radnja prikazuje kako se posada ''Voyagera'' suočava sa sve izglednijom mogućnošću da netko od njenih članova potajno radi za Kazonce.

## Reference

## Vanjske veze
*
Crkva svetog Ante Padovanskog u Busovači

**Crkva sv. Antuna Padovanskog u Busovači** je rimokatolička crkva u Vrhbosanskoj nadbiskupiji, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik se sastoji od crkve i pokretnog naslijeđa koga čine:  
* Slika Preobraženje Kristovo (Freynberg, 1886. godine), 
* Skulptura Srce Isusovo (kraj XIX ili početak XX vijeka, umjetnička radionica Ferdinanda Stuflessera, Tirol), 
* Postaja križnog puta sa 14 slika (Josip Biffel, 1980. godine).

## Historija
Crkva građena je od 1881. do 1885, od sredstava prikupljenim prilozima mjesnog stanovništva i uz pomoć austrougarskog cara i Zemaljske vlade Bosne i Hercegovine. O tome svjedoči kamena ploča na fasadi crkve, iznad portala glavnih ulaznih vrata.

Početkom šezdesetih godina 20. vijeka, dograđen je  prizemni objekat, koji je u funkcionalnom smislu povezan sa crkvom, a u kojem su smještene  učionica za vjeronauku i sakristija. Nekadašnja župna kuća, koja je bila izgrađena 1896. godine,  proširena je 1968. godine, a temeljito renovirana 1972-73. Srušena je i na njenom mjestu je 2006. godine podignuta nova župna kuća. Uz crkvu je i kuća čije  prizemlje je korišteno za časove vjeronauke, a u ostalim prostorijama tog objekta su smještene sestre franjevke. 
## Opis
Župna crkva sv. Ante Padovanskog u Busovači svojim stilskim odrednicama pripada istoricizmu sa primijenjenim elementima neogotike. Dimenzije crkve iznose  38x14,27 m. Crkva je jednobrodna, a u dispozicionom smislu ima: narteks sa horskom galerijom, naos  i svetište šestougaone osnove.

Prilikom unutrašnjeg uređenja crkve, 1886. godine u prostor apside postavljena je slika Preobraženje Kristovo, ulje na platnu, rad slikara Freynberga 1881. Njene dimenzije iznose 500x300 cm. Sliku je crkvi poklonilo Društvo bezgrešnog začeća Blažene Djevice Marije iz Beča.

Skulptura Srce Isusovo izrađena je od drveta visine 190&nbsp;cm. Isus je predstavljen u stojećem stavu. U centralni dio retabule, kao u nišu, postavljena je i skulptura svetog Ante Padovanskog.

Josip Biffel 1980. godine izradio je 14 slika postaja križnog puta kao mjesta na kojima se Krist zaustavljao idući na Golgotu. Rađene su tehnikom ulja na platnu. Dimenzije svake postaje iznose 114x83,5&nbsp;cm.

Po nacrtima Vlatka Blažanovića 1999. godine urađena su tri vitraža. Na njima su prikazane scene Krštenje Kristovo, Pieta i sv. Anto Padovanski sa hljebom.

## Reference

## Vanjske veze
* Župa Busovača