open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alicante

**Alicante** je lučki grad od 329,988 stanovnika na jugoistoku Španjolske, koji administrativno podpada pod 
Španjolsku autonomnu zajednicu Valenciju i Provinciju Alicante.

On je administrativni centar i najveći grad Provincije Alicante i centar rivijere Costa Blanca. On zajedno sa nedalekim Elcheom koji je udaljen svega dvadesetak km zapadno, i okolnim satelitskim naseljima formira konurbaciju Alicante - Elche u kojoj živi 824.424 stanovnika.

### Historija
Alicante je osnovan kao Grčka kolonija 324. pne. pod imenom *Akra Leuke*. Nju su 201. pne. zauzeli Rimljani i prezvali je u *Lucentum*. Hanibal je ovde trebalo da „istovari“ svoje dobro poznate slonove. Između 718. i 1249. gradom su vladali Mauri koji su mu promenili ime u Al Lucant.

Aragonski kralj kralj Jaime I zauzeo je grad 1265. i anektirao ga u svoju Kraljevinu Aragon.

Najveća znamenitost grada je tvrđava Kastiljo de Santa Barbara koja se nalazi iznad grada na jednoj steni.

### Jezik
Po ispitivanjima Nacionalnog instituta za statistike 2003. godine 33% građana koristi se katalonskim. Naime, za vreme diktature Francisca Franca katalonski je bio zabranjen, tako da se španski još više ukorenio na ovom prostoru, a ni katalonski naziv za grad, Alakant, više nije smeo da se upotrebljava. Danas su zvanično oba jezika službena.

### Privreda
Alikante je jedan od najbrže rastućih gradova Španije. Njegova privreda bazira se na turizmu i proizvodnji vina. Pored vina, izvozi se i maslinovo ulje i voće. Ovaj grad raspolaže industrijom tekstila, kože i prehrambenom industrijom.

## Gradovi pobratimi

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Ayuntamiento de Alicante''
Dripetija

**Dripetis**, perzijska princeza, bila je mlađa kćer ahemenidskog vladara Darija III. i kraljice Stateire I., sestra od Stateire II., unuka od Sisigambis, te žena makedonskog generala Hefestiona.

Iako se Dripetis ne spominje poimenice, smatra se da ju je zarobio Aleksandar Makedonski nakon bitke kod Isa i poraza perzijske vojske 333. pne. kada je Darije III. bježeći pred Makedoncima morao napustiti gotovo cijelu obitelj.

Godine 324. pne. u gradu Suzi Dripetis se udala za Hefestiona, dok se njena sestra Statiera II. udala za Aleksandra Makedonskog. U manje od godinu dana nakon vjenčanja, obje sestre postale su udovice, dok je njih dala pogubiti druga Aleksandrova žena Roksana, koja je svome sinu željela osigurati prijestolje.

## Veze
* Darije III.
* Stateira I.
* Perzijska Monarhija

## Izvori

## Vanjske veze
* Dripetis - kćer Darija i žena Hefestiona (Pothos.org) 
* Dripetis (AncientLibrary.com)
Stateira

**Stateira** se može odnositi na sljedeće ličnosti:

* Stateira (supruga Artakserksa II)
* Stateira I, supruga Darija III od Perzije
* Stateira II, kći Stateire I i Darija III od Perzije
Stateira I

**Stateira I.** bila je perzijska kraljica i žena Darija III. iz ahemenidske dinastije. Prema antičkim izvorima, poznata je kao najljepša žena na svijetu.

## Porodica

Muž Stateire bio je perzijski vladar Darije III. Imali su dvije kćeri, Dripetis i Stateiru II. koja se 324. pne. udala za Aleksandra Makedonskog.

## Zarobljeništvo

Stateira I. pratila je svog muža Darija III. u njegovim vojnim pohodima, što je bio običaj perzijske kraljevske obitelji. Zbog tog običaja pala je u ruke Aleksandra Makedonskog nakon bitke kod Isa, jer je Darije III. bježeći pred Makedoncima morao napustiti gotovo cijelu obitelj, uključujući majku Sisigambis, te kćeri Stateiru II. i Dripetis. Navodi se kako je Aleksandar prema zarobljenicima odnosio s velikim poštovanjem.

## Smrt

Godine 331. pne. u zarobljeništvu umire Stateira I., navodno zbog porođaja. Historičari dvoje je li njeno dijete bilo Darijevo ili Aleksandrovo. Darijeva majka Sisigambis proglasila je Aleksandra njenim „jedinim sinom“ jer ju je Darije III. napustio tokom bitke, pa je očito kako je Aleksandar postao glavom perzijske vladarske porodice.

## Ostavština

Stateirina kćer Stateira II. udala se za Aleksandra Makedonskog, dok se njena sestra Dripetis udala za jednog od makedonskih dijadosa (generala). Kada je Aleksandar umro 32. pne. žene iz kraljevske obitelji žalovale su za njim, što još više potvrđuje kako su bile osobno vezane uz njega. Obje Stateirine kćeri ubijene su od strane druge Aleksandrove žene Roksane, koja je željela osigurati svome sinu prijestolje. Njena majka Sisigambis navodno je počinila samoubojstvo zbog kaosa nakon Aleksandrove smrti.

## U popularnoj kulturi

* U filmu *[[Aleksandar Veliki (2004)|Aleksandar Veliki]]* iz 2004. godine u režiji Olivera Stonea Stateiru II. tumačila je francuska glumica Annelise Hesme.

## Veze
* Darije III.
* Aleksandar Makedonski
* Perzijska Monarhija

## Izvori

## Vanjske veze

* Pothos.org - Stateira, majka i kćer 
* Livius.org - Barsine/Statira
Dinarh

**Dinarh** (Korint, cca. 361. pne. - Atena, cca. 291. pne.) bio je logograf (profesionalni pisac govora) u antičkoj Grčkoj, najpoznatiji kao posljednjih od deset Atičkih oratora uključenih u "Aleksandrijski kanon" u 3. vijeku pne.

Kao mladić je došao u Atenu učiti retoriku, te je postao učenik, a kasnije i štićenik Teofrasta i Demetrija Faleronskog. Kao stranac nije smjeo sudjelovati u sudskim i drugim javnim raspravama, ali je zato pisao govore, od kojih su očuvana tri koja su godine 324. pne. poslužila Demostenovim neprijateljima da ga uspješno optuže za pronevjeru blaga koje je u Atenu donio Harpal, izbjegli rizničar Aleksandra Velikog. Dinarh je prosperiao pod pro-makedonskom vlašću Demetrija Faleronskog, ali je povratak demokracije pod Demetrijem Poliorketom 307. pne. doveo do progonstva u Halkidu na Eubeji. Dinarh se u Atenu, posredovanjem Teofrasta, vratio godinu dana pred smrt.

## Literatura
* ''Minor Attic Orators, II, Lycurgus. Dinarchus. Demades. Hyperides'' , trans. J. O. Burtt, Harvard University Press, Loeb Classical Library, 1954.
* ''Dinarchus, Hyperides, & Lycurgus'', trans. Ian Worthington, Craig Cooper, and Edward M. Harris, University of Texas Press, 2001.
Hiperid

**Hiperid** (grčki ; cca. 390 – 322. pne.) bio je logograf (pisac govora) u Antičkoj Grčkoj, jedan od desetorice znamenitih atičkih oratora po "Aleksandrijskom kanonu" te istaknuti pripadnik, a na kraju i vođa patriotske, odnosno anti-makedonske stranke u Ateni.

Hiperid je popularnost stekao govorima u kojima je mnoge istaknute građane Atene optuživao za korupciju i izdajništvo. Bio je istomišljenik Demostena i zalagao se za suprotstavljanje Filipu Makedonskom i njegovim planovima za hegemoniju nad Grčkom. Godine 324. pne. je, usprkos toga, glasao za osudu Demostena, smatrajući da je pronevjerio novac koji je u grad donio Harpal, izbjegli rizničar Aleksandra Velikog. Nakon toga je Hiperid postao vođom anti-makedonske stranke, a nakon Aleksandrove smrti godine 323. pne. postao glavni zagovornik ustanka protiv makedonske vlasti. Taj je ustanak doveo do lamijskog rata u kome su ustanici 322. pne. poraženi. Zbog toga su ga pro-makedonski političari u Ateni osudili na smrt. Hiperid je pobjegao na Egina|Eginu gdje je uhvaćen u Posejdonovom hramu. Nakon pogubljenja je njegovo truplo pokazano makedonskom regentu Antipateru.

U antičko doba je bilo poznato 77 Hiperidovih govora, ali se do modernog doba očuvao tek manji broj.

## Napomene
Antioh I Soter

**Antioh I Soter** (324/323. pne. -261. pne. ) bio je car Seleukidskog carstva. Vladao je od 282. pne. -261. pne. .

## Teško održanje velikog carstva i pobeda nad Galima
Kada mu je ubijen otac Seleuk 281. pne. , pred njim se našao težak zadatak održanja velikog carstva. Odmah izbija pobuna u Siriji.
Antioh odustaje od osvajanja Makedonije i Grčke. Sa Ptolemejem II sklapa mirovni sporazum. U Maloj Aziji nije uspevao da pokori Bitiniju ili Kapadokiju. Suočio se sa invazijom keltskih Gala na Malu Aziju 278. pne. , ali u borbama sa njima pobeđuje pa je prozvan Soter ("spasilac" ).

## Stalni sukobi sa Egiptom zbog Sirije
Pri kraju 275. pne. ponovo se otvara stari problem Sirije, tačnije doline Beka. To je stalna sporna tačka između Ptolemejida i Seleukida još od podele 301. pne. . Zbog Sirije izbija Prvi sirijski rat. Dolina Beka je ostala u vlasti Ptolemejida, ali Seleukidi su nastavili da polažu svoje pravo na taj deo Sirije. Rat nije mnogo menjao granice dva carstva, nego su samo gradovi kao Damask i obalna područja Male Azije menjala gospodare.

## Poraz od Pergama
Oko 262. pne. Antioh pokušava da osvoji brzorastuću silu Pergam. Međutim blizu Sarda je poražen 262. pne. , a brzo posle toga 261. pne. umire.
Najstarijeg sina je ubio zbog pobune, tako da ga nasleđuje drugi sin Antioh II.
## Povezano
* Seleukidi
* Ptolemejidi
Kaznena ekspedicija

**Kaznena ekspedicija** je naziv za vojnu ili policijsku akciju koja za cilj nema uspostavljanje neposredne kontrole nad nekim područjem, odnosno sprovođenje zakona nad pojedincima, nego odmazdu nad širom zajednicom čiji su članovi počinili nedopustive radnje, odnosno odvraćanje članova te iste zajednice od činjenja tih nedopustivih radnji u budućnosti.

Kaznene ekspedicije mogu imati razne oblike - od najblažih, koji se uglavnom svode na demonstraciju vojne moći, preko pljenidbe ili uništavanja imovine, stoke, poljoprivrednih usjeva, nastambi te zarobljavanja ili nasumičnog ubijanja članova neke teritorijalne ili plemenske zajednice, a što u najtežim oblicima može eskalirati u genocid.

Kaznene ekspedicije su kroz najveći dio historije predstavljale jedini način na koji su pojedine države mogle održavati vlast nad dijelovima svoje teritorije, pogotovo ako su te teritorije zbog raznih geografskih okolnosti bile nepristupačne. Klasični primjer su pohodi koje su drevna azijska carstva poduzimala protiv nomadskih naroda kako bi zaustavile pljačkaške pohode preko svojih granica. U 19. vijeku kaznene ekspedicije postaju jedno od sredstava međunarodne politike, odnosno njima velike sile uspostavljaju uticaj i vlast nad manjim državama koristeći razne incidente čija su žrtva vlastiti građani kao povod za vojne akcije. Najspektakularniji primjer predstavlja sarajevski atentat koji je Austro-Ugarskoj trebao poslužiti kao povod za "kaznenu ekspediciju" protiv Kraljevine Srbije 1914. godine.

Kaznene ekspedicije, odnosno akcije kojima bi se takvima mogle okarakterizirati, pojavljuju se i u suvremeno doba. Tako je američki predsjednik Bill Clinton godine 1993. naredio bombardiranje Iraka zbog navodnog atentata koji su pripadnici iračke obavještajne službe pripremali na njegovog prethodnika Georga H. W. Busha.

Kaznene ekspedicije unutar vlastitih granica su, pak, danas rijetkost, jer se u pravilu protive pozitivnim propisima neke države, ali se primjenjuju neformalno. Kao primjer se navode akcije brazilske policije protiv narko-bandi u favelama.

## Povezano
* Vojna ekspedicija

## Napomene

## Literatura
* 
*
Kralj Wuling od Zhaoa

**Kralj Wuling od Zhaoa** (tradicionalni kineski: 趙武靈王, pojednostavljeni kineski: 赵武灵王) (? - 295. pne., vladao 325. pne. - 299. pne.) bio je vladar kineske države Zhao u periodu Zaraćenih država. Vladavina mu je ostala upamćena po nizu vojnih reformi poznatih po nazivu "Nošenje barbarske uniforme i korištenje konjice u bitkama" (pojednostavljeni kineski: 胡服骑射, tradicionalni kineski: 胡服騎射), a koja je značajno ojačala njegovu državu.

Vjeruje se kako je bio sin Zhao Suhoua (Markiz Su od Zhaoa, pojednostavljeni kineski: 赵肃侯). Na prijestolje je stupio godine 325. pne. kada su njegovu državu stalno napadali i uznemiravali barbarski narodi - Istočni Hu (pojednostavljeni kineski: 东胡), Linhu (林胡), Liufan (pojednostavljeni kineski: 楼烦) i Xiongnu. Nastojeći otkloniti tu prijetnju, Wuling je godine 307. pne. odlučio prilagoditi njihovom načinu ratovanja, i to tako što je ne samo vojnike, nego i oficire, tjerao da umjesto raskošnih odijela koja su naglašavala njihov status, nose uniforme koje je koristio narod Hu. Mnogi velikodostojnici, kao Gospodar Cheng (公子成) su se tome protivili, ali je Wuling slomio njihov otpor tako što je sam nosio uniformu Hu na dvoru.

Wulingove su reforme počele davati ploda te je tako već iste godine napao barbarsku državu Zhongshan i osvojio nekoliko njenih gradova. Sljedeče godine je poduzeo pohod na sjever, nakon čega su se kraljevi Linhua i Liufanga predali Zhaou. Godine 305. pne. je ponovno vodio uspješni pohod na Zhongshan. Godine 304. pne. poduzet je pohod prema gornjem toku Žute rijeke te su pokoreni barbarski narodi Hezhongsi (河宗氏) i You (休).

Na samom vrhuncu moći, Wuling je odlučio abdicirati te je prijestolje prepustio mlađem sinu Zhao Heu, koji je tako postao Kralj Weiwen od Zhaoa. Wuling je preuzeo titulu "Gospodar Otac" (主父) i počeo tajno putovati po susjednim državama, uključujući Qin.

Godine 295. pne. Wulingov stariji sin Zhao Zhang se pobunio protiv brata, ali je poražen. Sklonio se u očevu palaču u Shaoyuu, ali su ga kraljevi velikodostojnici opkolili i zabranili da im se donosi hrana i voda. Wuling je u očaju ubio sina i njegov leš bacio izvan zidina palače, ali je blokada ostala sve dok tri mjeseca kasnije bivši kralj nije umro od gladi.

## Literatura
* Zhanguoshi (History of the Warring Kingdoms), Yang Huan, Commercial Press.
Stateira II

**Stateira II.** (perz. *Rođenje zvijezda*), perzijska princeza, bila je kćer ahemenidskog vladara Darija III. i kraljice Stateire I., sestra Dripetis, unuka Sisigambis, te supruga Aleksandra Makedonskog.

Nakon bitke kod Isa i poraza perzijske vojske 333. pne. Darije III. je bježeći pred Makedoncima morao napustiti gotovo cijelu obitelj, uključujući majku Sisigambis, te kćeri Dripetis i Stateiru II.. Navodi se kako je Aleksandar prema zarobljenicima odnosio s velikim poštovanjem. Iako je Stateira II. prvotno bila zaručena s perzijskim plemićem Mazejom koji je umro 328. pr. Kr., udala se za Aleksandra Makedonskog 324. pr. Kr. u gradu Suzi, gdje su se mnogi makedonski dijadosi oženili Perzijankama. Njena sestra Dripetis udala se za Hefestiona.

Nakon smrti Aleksandra Makedonskog, Stateira II. i njena sestra Dripetis ubijene su 323. pne. u Babilonu od strane druge Aleksandrove žene Roksane, koja je svome sinu željela osigurati prijestolje. Njena baka Sisigambis navodno je počinila samoubojstvo zbog kaosa nakon Aleksandrove smrti.

## Veze
* Darije III.
* Stateira I.
* Aleksandar Makedonski

## Reference

## Vanjske veze
* Žene Aleksandra Makedonskog (Unexplainable.net) 
* Stateira/Barsina (Livius.org)
Gorocvet

**Gorocvet** (zečji mak, gorocvat, Gospina vlas), lat. *Adonis vernalis*, je višegodišnja, zeljasta biljka iz familije ljutića (Ranunculaceae) koja raste na peskovitim staništima i sušnim livadama. Još jedna biljka kojoj je ime pozajmio lik iz grčke mitologije, lepi lovac Adonis. S obzirom na to, da cveta u proleće (od marta do maja) eto i drugog dela njenog imena (lat. *vernalis* = prolećni). Predstavlja ukras Deliblatske peščare i u Vojvodini je ova biljka zaštićena od 1978. godine. Osim po lepoti ova biljka je i dragocena i po lekovitosti i koristi se za proizvodnju lekova protiv srčanih oboljenja. Upravo zbog toga je znatno proređena. Unatoč lekovitosti i lepoti, otrovna je biljke

## Opis biljke
Gorocvet je višegodišnja zeljasta biljka sa debelim rizomom. Iz rizoma se razvija 3-4 stabaoca, visine do 40&nbsp;cm, sa listovima koji su perasto izdeljeni na tanke, linearne režnjeve. Na vrhu stabla obrazuje se veoma krupan, 3–7&nbsp;cm u prečniku, cvet čiji su krunični listići mnogobrojni (uvek ih je više od 15) i svetložuti.

## Lekovito dejstvo
Koristi se kod bolesti kardiovaskularnog sistema kao kardiotonik i jak diuretik, a kao sedativ kod neurovegetativnih smetnji, nesanice i epilepsije. U homeopatiji se upotrebljava za lečenje hipertireoze, reume, zapaljenja pluća, angine pektoris.

Ovu biljku zbog otrovnosti ne treba koristiti bez stručnog nadzora.

## Literatura
* Gostuški, R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986. 
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998. 
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.
Ivanjsko cvijeće

**Ivanjsko cvijeće** (ivanjska broćika, broćac, broćika, jovandanče), lat. *Galium verum*, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice broćeva (Rubiaceae).

## Ime
Porijeklo imena:
* roda je iz grč. od *gala* = mlijeko (zato što se neke vrste koriste za zgrušavanje mlijeka); 
* vrste je iz lat. od *verus* = istinit, pravi.

Sinonim:

*Galium praecox* Lang.

## Opis biljke
Stabljike su četvrtaste, uspravne, dostižu visinu od 30&nbsp;cm do 1 m i mogu biti malo dlakave ili gole. Listovi su linearni i raspoređeni pršljenasto od 8-12. Sa lica su tamnozeleni, goli i malo hrapavi, a sa naličja gusto dlakavi i završavaju se trnićem na vrhu. Cvjetovi su sitni sakupljeni u metličaste vršne cvati čija je osovina gusto obrasla kratkim dlakama. Krunični listići su žute boje i mirišu na med. Plod je sitan, dužine oko 1,5&nbsp;mm, i kada sazri crne je boje.

### Rasprostranjenost i stanište
Ivanjsko cvijeće je veoma rasprostranjena euroazijsko-submediteranska vrsta koja je odatle prenijeta u Sjevernu Ameriku. Raste na brdskim i pretplaninskim livadama, pored puteva, listopadnih šuma i šibljaka.

### Sastav
Kao droga se koristi gornji dio procvetale biljke (*Galii veri herba*) koji se sakuplja po suhom i sunčanom vremenu i bogat je flavonoidima (oko 2%), kvercetin-glikozidima (rutin, palustrozid, cinarozid i dr. ), eteričnim uljem, solima organskih kiselina i dr.

## Upotreba
Pretežno se koristi kao narodni lijek za liječenje upale jetre, bubrežnih bolesti, vodene bolesti, kroničnih bolesti organa za disanje. Osim toga upotrebljava se i kod nervnih poremećaja kao što su histerija, uznemirenost, epilepsija i sl.

Osim ljekovitim pripada i medonosnim biljkama, a koristi se za bojenje sira i zgrušavanje mlijeka.

## Literatura
* Gostuški,R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986. 
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998. 
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

## Vanjske veze
* BioNet škola
Dužd

Riječ **dužd** (dijalektalni italijanski: *doge*, standardni italijanski: *duce*) označava vođu, a dolazi od latinskog *dux*. Ovaj naslov se koristio za šefa države u nekoliko italijanskih republika sa okrunjenim vođom. Dvije najpoznatije takve republike su Venecija (Mletačka Republika) i Genova (Republika Genova).

Još jedna, praktički nezamjetiva takva "najuzvišenija republika" je bila Senarica u Abruzzu na jadranskoj obali središnje Italije. Ova država je također izabirala dužda, najvjerovatnije godišnje, od 1343. pa sve do pripojenja Napuljskom kraljevstvu Sicilije 1797. godine.

Knez, dužd je predstavnik izvršne vlasti u Veneciji. Do francuske građanske revolucije 1789. demokratska vlast se u pojedinim gradskim komunama, kneževinama, vojvodstvima i republikama zasnivala na podjeli na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast u okviru jednog privilegovanog društvenog sloja. To savršenstvo aristokratskog izraza demonstrirala je Venecija, koja se od vremena hunskih provala u 5. vijeku do početka 19. vijeka razvijala i politički održavala uprkos brojnih društvenih i političkih promjena u svome susjedstvu.

Institucija dužda, predstavnika izvršne vlasti, krvavo je zapisana na stranicama venecijanske historije u ranom srednjem vijeku. U početku dužd je imao široke ovlasti i vladao je kao suveren. To je omogućavalo iskorištavanje te funkcije radi koristi za pojedinca i njegove srodnike. Istaknuti rodovi nastojali su da instituciju dužda zadrže u porodici i rodu, što je rezultiralo teškim građanskim ratovima među rodovima. Pobjednik je na kraju bila srednjovjekovna demokratija u krilu plemstva. Rodovi su našli kompromis. Ovlasti dužda su smanjene, a državu je dalje dužd predstavljao samo po mandatu svih ostalih zakonodavnih tijela u krilu vlasteoskog sloja (plemićkih rodova).

Institucija dužda u Dubrovniku ima svoj uzor u mletačkom duždu iz vremena mletačke dominacije nad Dubrovnikom (1205-1358). Dužd, knez (Rector) je biran samo na 30 dana, a njegove ovlasti su svedene na reprezentativni karakter. Predsjedavao je pojedinim tijelima, a ograničenje njegove funkcije, bez mogućnosti reizbora u toku godine, bilo je osiguranje da se ne bi dala mogućnost za prizvanje vremena venecijanskog ranosrednjovjekovnog apsolutističkog vladara.

## Povezano
* Knez
* Genovski dužd
Stup

**Stup** ili **stub** (grčki: *stulos*) je vertikalni konstruktivni element u arhitekturi, nosač kružnog presjeka koji slobodno stoji, a uloga mu je prenošenje težine tereta (krova, greda ili luka) na tlo, a može imati i isključivo dekorativnu ulogu.

**Stubac** je nosač pravokutnog (ili bilo kojeg drugog oblika koji nije kružni) presjeka koji slobodno stoji.

Slijepi stub, postub, tričetvrtstub itd. je stup koji je svojim jednim dijelom vezan uza zid.

## Historija

Prvi stupovi se javljaju još u neolitiku kao drveni, nikako ili blago obrađeni trupci koji imaju ulogu nosača krovne grede.

Pravi kameni stupovi, javljaju se u Drevnom Egiptu (Imhotep oko 2600. pne.) i oni već imaju prepoznatljive oblike lotusa, papirusa, palme ili snopa pruća. U svojim hramovima Egipćani grade *hipostilne dvorane* (grčki: *hypo* = pod, ispod, i *stulos* = stup - "poduprt stupovima"), tj. dvorane potpuno ispunjene masivnim stupovima koji su pri bazi šireg promjera. Na nekim hramovima koriste stupce bez baze i kapitela kako bi izgledali krhkiji, a njihova uloga čudotvornijom.

Minojski drveni stupovi (npr. Palače u Knossosu) na Kreti bili su suženi pri dnu kako bi pridonijeli prozračnosti i dojmu građevine.

Perzijski stupovi imali su kapitele s kombinacijom dvije identične životinje, a dosezali su i preko 30 m u visinu (Perzepolis).

* Ashoka stupovi
* Željezni stup u Delhiju
* Trajanov stup
* Aleksandrov stup u Sankt Peterburgu
* Berlinski stup
* Spomenik Velikom požaru u Londonu
* Stup Svetog Trojstva Olomouc
* Nelsonov stup na trgu Trafalgar u Londonu
* Sigismundov stup u Varšavi
* *Beskrajni stup* je skulptura kipara Brancusija u Targu Jiu (Rumunija).

## Izvori

* Jadranka Damjanov, *Likovna umjetnost 1.*, Školska knjiga, Zagreb, 1971.
Ostali alkaloidi

Od alkaloida ove grupe značajan je kinin kao lijek protiv malarije, koji se dobija iz osušene kore jedne tropske biljke porijeklom iz Južne Amerike, koja se sada uzgaja i na Javi i u Africi, zatim reserpin koji se koristi kao sedativ i antihipertonik, a dobija se ekstrakcijom iz biljke Rauwolfias B. iz Indije.

Također značajan je i strihnin, koji se koristi kao stimulans za disanje i kao tonik, a koji se dobija iz jedne biljne vrste iz Azije, i lobelin stimulans za disanje i lijek protiv pušenja, a dobija se iz jedne biljke koja raste u Sjevernoj Americi.
Zid

**Zid** označava masivnu i plitku građevinu. Zidari se tradicionalno bave gradnjom zidova. Zid je obično čvrstih struktura koja definira, a ponekad štiti površinu. 

Zid može služiti
* držanjem nadgradnje
* podjele prostora u zgradama u sobama
* Zaštiti prostora na otvorenom. 

## Materijali
U izvornom smislu zidarstvo koristi opeku ili umjetni kamen koji se veže malterom. Zidovi građeni bez korištenja maltera se nazivaju suhozidovi. Danas se često koristi armirani beton za gradnju zidova.

## Funkcije
* Potporni zid
* Brana u svrhu korištenja voda rijeke
* Gradski zid za zaštitu utvrđenih gradova u doba prije izuma artiljerie. 

## Poznati zidovi
* Berlinski zid (1961–1989)
* Kineski zid
* Veliki gorganski zid
* Limes, bivša sjeverna granica rimskog carstva
* Zid plača u Jeruzalemu
* Dubrovačke gradske zidine

## Povezano
* 
*
Pilon

**Pilon** u arhitekturi ima dvojako značenje:
* **pilon** ( [*pylón*]) je monumantalna kula pred ulazom u egipatski hram.
* **pilon** ( – „stup”) je snažan četverouglasti potporanj na kojemu počiva konstrukcija kupole, mosta, svoda ili sl.

## Povezano
* Stup (stub)
Glendalough

**Glendalough** () je glacijalna dolina smještena u Grofoviji Wicklow u Irskoj, poznata po redovničkom naselju iz ranog srednjeg vijeka koga je u 6. vijeku osnovao svećenik-pustinjak Sv. Kevina, a 1398. djelomično uništile engleske trupe.

Jedna od najvećih znamenitosti Glendalougha je veliki okrugli toranj u kojem su se u doba vikinških napada na Irsku čuvali samostanski spisi.

## Galerija

Datoteka:Glendalough.jpg|Donje jezero.
Datoteka:Glendalough4259.JPG|Gornje jezero.
Datoteka:Glendalough round tower.jpg|Okrugi toranj.
Datoteka:Stkevinschurch2.jpg|Crkva sv. Kevina
Datoteka:Irl_1sh_airmail.jpg|Irska poštanska marka od 1 šilinga iz 1949. godine s riječima*Vox Hibernia* iznad *Gleann Dá Loċ*.
Datoteka:Glendalough_upper_lake.jpg|Gornje jezero i dolina


## Vanjske veze

* Official website 
* Local website
* Glendalough at Wicklow Mountains National Park
* Monastic buildings of Glendalough 
* Glendalough walks 
* Glendalough at Wicklow Tourism 
* Glendalough Rock Climbing Photo Topos 
* Glendalough: A Virtual Tour
Luk (arhitektura)

**Luk** u arhitekturi predstavlja naziv za zaobljenu konstrukciju koja je u stanju nositi veliku težinu (npr. vrata u kamenom zidu). 

Luk se prvi put razvio u Mesopotamiji, Asiriji, starom Egiptu te Etruriji. Kasnije su ga usavršili Rimljani. U srednjem vijeku luk je postao važna tehnika gradnje katedrala. 

## Istorija luka

Iako se pojavio još u Mesopotamiji, Etrurci su prvi u Evropi shvatiti konstruktivnu vrednost luka, ali malo se sačuvalo arhitektonskih spomenika, uglavnom pokoji gradski portal (Peruđa, Voltera). 

Rimljani su od Etruraca preuzeli polukružni luk i koristili sve njegove osobenosti (do 16 m). Ređanjem lukova u istom pravcu dobija se poluobličasti svod (do 20 m). Ukrštanjem dva poluobličasta svoda pod uglom od 90º stvara se ukršteni svod (30x30 m). Rotacijom polukružnog luka za 360º stvara se kupola (najpoznatija je Hadrijanova kupola Panteona - 43,60 m).

Iako su još u vizantijski arhitekti koristili potkvičasti, trolisni i izlomljeni luk, prava konstruktivna vrednost luka u Evropskoj arhitekturi počinje u gotici kada se iskorištava izlomljeni luk koji se preuzeo iz arapsko-mavarske umetnosti i islamske umetnosti Španije.

Izlomljeni luk je nastao iz polukružnog luka kada je utvrđeno da se upotrebom ovog luka može postići veća vertikala luka. U Gotici umesto obličastog svoda sastavljenog od polukružnih lukova počinju se ukrštati prelomljeni lukovi koji su, za razliku od polukružnih, mogli imati zajednički završetak u temenu . U ukrštenom svodu svi pritisci se koncentrišu u unapried određenoj tački, te konstrukciju svoda ne nose površine zida nego stupovi i lukovi. To je kao rezultat dalo izjednačavanje delova, pa sva tri broda katedrale postaju jednako široki i visoki, te crkveni prostor za vernike liči na bilo kojoj u gotičkoj dvorani – u skupštini ili dvorcu.

Polukružni luk se revitalizuje u renesansi i baroku, kao i u klasicističkoj arhitekturi, dok sa pojavom novih konstruktivnih materijala (gvožđa i čelika) neke od prvih građevina koriste luk ( polukružni luk u bazi Ajfelove kule i ovalni luk Galerije mašina na Svjetskoj izložbi u Parizu 1889. godine.

U modernoj arhitekturi luk kao jedan od najčvršćih konstrukcija se obilno koristi (Opera u Sidneju, Palata sporta u Rimu i sl.), a najveći luk na svetu je Luk u Sent Luisu.

## Oblici lukova
Po obliku luk može biti: 
Datoteka:Treledsbåge.png|Trouglasti luk
Datoteka:Rundbåge.png|Polukružni luk
Datoteka:Segmentbåge.png|Segmentni luk
Datoteka:Stigande båge.png|Nepravilni polukružni luk
Datoteka:Lansettbåge.png|Prelomljeni luk
Datoteka:Spetsbåge.png|Nejednaki prelomljeniluk
Datoteka:Skulderbåge.png|Pljosnati luk
Datoteka:Trepassbåge.png|Trolisni luk
Datoteka:Hästskobåge.png|Potkovičasti luk
Datoteka:Korgbåge.png|Ovalni luk (luk trostrukog središta)
Datoteka:Ellipsbåge.png|Eliptički luk
Datoteka:Draperibåge.png|Udubljeni luk
Datoteka:Kölbåge.png|Magareća leđa
Datoteka:Karnisbåge.png|Obrnuti luk magarećih leđa
Datoteka:Tudorbåge.png|Splošteni šiljasti luk (luk četverostrukog središta, tudorski luk)
Datoteka:Parabelbåge.png|Parabolični luk


## Povezano
* Svod
* Kupola
Arkada

**Arkada** (lat. *arcus*, luk, svod) 
* u medicini označava koštano lučno izbočenje čeone kosti iznad očne šupljine pokriveno naborom kože s obrvama.
* u arhitekturi označava svodište, nadsvođe; luk između dvaju stupova; niz lukova koji počivaju na stupovima. Upotrebljavaju se u graditeljstvu od egipatskih hramova do danas. Katkada su arkadama okruženi trgovi (slavne venecijanske i splitske prokurative) ili nizovi ulica. 

U bazilikama i srednjovjekovnim crkvama arkade dijele glavni od pobočnih brodova. 
Slijepe arkade dekorativno raščlanjuju zid sli ga ne probijaju, poglavito u romanici i gotici.

**Arkatura** je ukrasni element u arhitekturi koji se sastoji od niza slijepih arkada priljubljenih reljefno uza zidnu plohu. U romanici arkatura često raščlanjuje vanjske i unutarnje dijelove građevine, kao i crkveni inventar (apside, oltarne menze i sl.).
Svod

**Svod** (francuski: *voute*; talijanski: *volta*; njemački: *gewölbe*; poljski: *sklepienie*; španjolski: *bóveda*) je konstuktivni element koji zatvara gornje granice unutrašnjeg prostora zaobljenim (sfernim) plohama i oslanja se na okolne zidove, lukove ili stupove. Postoji nekoliko vrsta svodova koji se dijele prema obliku nosivih elemenata: *bačvasti, križni, križno-rebrasti, zvjezdasti, mrežasti, lepezasti* i *zrcalni svod*, te *[[kupola]]*.

**Bačvasti svod** nastaje kada se dvije kolonade stupova povežu lukovima (pojasnicama) i spoje tako da tvore kontinuirani polukružni svod. Bačvasti svod vizualno znači veoma čvrsto, stabilno omeđivanje gornje granice prostora jer se potisci zaobljeno spuštaju na bočne strane. **Travej** postaje konstruktivna prostorna jedinica svođenja dva nasuprotna stupa lukovima i od antike čini jednu od osnovnih mjernih jedinica arhitekture.

**Križni svod**, izum starih Rimljana, nastaje poprečnim sijecanjem dva bačvasta svoda (pod kutom od 90∘), te se teret raspoređuje na četiri nosača. Križni svod dinamičnije zatvara prostor od bačvastog jer su bridovi koji označavaju spoj dvaju poprečnih svodova nosioci dijagonalnog kretanja.

**Križno-rebrasti svod** nastaje kad se bridovi križnog svoda učvrste rebrima (profiliranim kamenim istacima) koja preuzimaju teret. Traveji su ovdje upotpunjeni još jednim parom stupova, pa se teret prenosi na šest nosača. Stupovi su povezani šiljastim lukovima koji zbog smanjenog bočnog potiska omogućuju da nosači budu viši i vitkiji, a presjek svoda šiljast.

***[[Kupola]]*** je svod u obliku šuplje polukugle.


Datoteka:Saint-Savin nef.jpg|Romanički *bačvasti svod* crkve *Saint-Savin-sur-Gartempe*, 11. st.
Datoteka:Cathedrale Saint Jean Lyon ceiling over nave.jpg|Gotički *križno-rebrasti svod* katedrale sv. Ivana u Lyonu.
Datoteka:Torun kosciol sw Jakuba sklepienie nawy gl.jpg|*Zvjezdasti svod* katedrale sv. Ivana u Toruńu iz oko 1340. god.
Datoteka:Bath.abbey.fan.vault.arp.jpg|*Lepezasti svod* samostana u Bathu iz oko 1860. god.


## Vanjske veze

* Svodovi na "Auroville Earth Institute"
Špargla

**Špargla**, **šparoga** ili **šparga** (vilina metla, kalenac), lat. *Asparagus officinalis*, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice špargla (*[[Asparagaceae]]*).

## Opis
Špargle su jedna od nutritivno najuravnoteženijih vrsta povrća. One su niskokalorične, bogate vitamina, mineralima i vlaknima što ih čini idealnom namirnicom za sve koji žele zdravo jesti i usto održavati vitku liniju
Energetska vrijednost stotinu grama špargla iznosi samo 35 kalorija budući da najveći dio čini voda (93%), a 1,7% otpada na bjelančevine, 2,6% ugljikohidrate i 0,7 % masti. Špargle su, osim vitaminima i mineralima, osobito kalijem i kalcijem, bogate još mnogim vrijednim tvarima. Odličan su izvor vitamina B6, kalcija, magnezija i cinka i vrlo dobar izvor vlakana, proteina, vitamina A, C, K i E, tiamina, riboflavina, rutina, nijacina, folične kiseline, željeza, fosfora, kalija, bakra, mangana i selena. Aminokiselina asparagin dobila je ime po šparglama, jer je biljka špargle bogata tim sastojkom.

U sto grama špargla ima samo 35 kalorija. Divlje su špargle pomalo gorke, a za tu su gorčinu 'zaslužni' njihovi sastojci asparagin, vanilin i spargaurin. No oni također ubrzavaju oporavak nakon bolesti, dobro djeluju na rad jetre i žuči, a imaju i diuretičko djelovanje pa potiču čišćenje organizma. Bogate su i luteinom, biljnim pigmentom koji ima blagotvoran utjecaj na krvne žile.

Koristi se kao začin i kao dodatak jelu. Može se jesti i sirova,kao salata. Uzgajali su je još stari Egipćani, Grci i Rimljani, U uzgoju osim zelene biljke uzgaja se i zagrtanjem dobivena bijela forma izdanaka.

## Rasprostranjenost na Balkanu
Špargla je prisutna u primorskim jadranskim regijama. Ljekovita špargla voli pjeskovito tlo, tako da je ima uz rijeke, primjerice uz Savu oko Zagreba. Prema nekim starijim knjigama dosta je špargla raslo i u okolici Siska.

## Izvori


## Literatura
* Grlić, Lj. Samoniklo jestivo bilje, Zagreb 1980.

## Vanjske veze
* PFAF database Asparagus officinalis
Luneta

**Luneta** (lat. *luna* - mjesec) je arhitektonski element raščlanjenja zida. To je polukružno polje između ravnog nadvratnika (ili natprozornika) i luka iznad njega, a može biti otvoreno ili zatvoreno.
Kripta

**Kripta** (grčki κρυπτη, kryptē) je prostorija ispod posvećene ili javne građevine. Prvotno je u ranokršćanstvu bila prostorija u katakombama za služenje obreda i pokapanje uglavnom mučenika. Kripta kasnije u crkvama predstavlja prostor za grobnicu sa sarkofagom, lijesom ili za čuvanje relikvija, obično ispod crkvenog kora, a kasnije i ispod crkvenog broda ili transepta. Ponekad su crkve izgrađene na kat kaoko bi se ostavilo mjesta u prizemlju za kriptu (npr. Crkva Svetog Mihovila u Hildesheimu, Njemačka).

## Poveznice

* Katakombe
* Mauzolej
* Grobnica
* Kosturnica (Ossuarium)
Ambon

**Ambon** (grč.= pupak ili kvrga na štitu; ono što se ističe) je povišeno mjesto (govornica) smješteno na spoju svetišta i broda crkve, namijenjeno čitanju biblijskih tekstova u liturgiji. Sastoji se od ovalne, kvadratne ili poligonalne ograde, s jedne strane otvorene, zatim noge ili postolja na kojem počiva i malog stubišta kojim mu se prilazi.

U bazilikama se nalaze dva takva mjesta. U ranokršćanskim bazilikama amboni se nalaze na bočnim stranama kora ili scholae cantorum, a u romaničkim crkvama na dnu scholae cantorum prema glavnom brodu crkve. Sa sjevernog se čita evanđelje a s južnoga poslanice i starozavjetni tekstovi. Tamo gdje je bio samo jedan ambon (npr. S. Clemente u Rimu), redovito je bio trostepen: s najvišeg mjesta đakon čita evanđelje, sa srednjega subđakon poslanicu, a s najnižega lektor čita tekstove Starog zavjeta i ostale poruke. 
U pravoslavnoj crkvi se nalazi kao povišeno mjesto ispred ikonostasa, a naziva se amvon.

Ambone u 11. st. polako istiskuje pojava propovjedaonice.
Zečija stopa

**Zečija stopa** (blaženak, srčenik), lat. *Geum urbanum*, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice ruža (Rosaceae). Perijant je petočlan. Od 5 čašičnih i 5 kruničnih listića sastavljen. Krunični listići žuti. Listovi najčešće testerasto djeljeni po obodu. Stabljika sa brojnim sitnim bijelim dlakama.

## Vanjske veze
* BioNet škola
Bahn It tornjevi

**Bahn It** ili **Trap Bac tornjevi** (*Srebrni tornjevi*) su četiri građevine koje predstavljaju dio *Kalana*, ili hinduističkog hramskog kompleksa boga Šive koga je u 11. vijeku drevno Cham Kraljevstvo sagradilo 22 km od današnjeg grada Qui Nhon u Vijetnamu. Imaju visinu od 22 m i pružaju dobar pogled na okolicu hrama.
Tetrarhija

**Tetrarhija** ( – "vladavine četvorice") sistem je vlasti gde se ona deli između četiri osobe. Termin tetrarhija se obično odnosi na tetrarhiju koju je uveo rimski car Dioklecijan 293. i koja je trajala do 313. Uvođenje tetrarhije obično označava kraj Krize 3. veka i oporavak Rimskog Carstva.
Narteks

**Narteks** (grčki) je antičkoj Grčkoj bila drvena kutijica ili ormarić za čuvanje lijekova, no od ranog kršćanstva to je uvriježen naziv za ulazni trijem bazilike; tj. usko pravokutno predvorje uz pročelje, određeno za nekrštene i pokajnike. Kasnije postaje standardnim elementom i u bizantskoj i zapadnoeuropskom crkvenom graditeljstvu.
Hram Ananda

**Hram Ananda** je budistički hram koji je godine 1105. u doba vladavine kralja Kyanzitthe podignut u Baganu u današnjem Mjanmaru. Ime Ananda dolazi od Budinog rođaka i pomoćnika, Časnog Anande, iako se u prošlosti zvao i Hram Ananta, što dolazi od fraze *ananta pinya* ili 'beskrajna mudrost'. Hram je sagrađen u indijskim arhitektonskim stilovima. U hramu ima četiri stojeće Bude od kojih je svaki pozlaćen i gleda u različitu stranu svijeta. 

## Izvori
*
Saborna džamija u Isfahanu

**Saborna džamija u Isfahanu** (perzijski: مسجد جامع اصفهان‎, *Masdžid-e Džame*) je džamija u povijesnom središtu Isfahana koja može se promatrati kao fantastična ilustracija evolucije džamija tijekom više od 12 vijekova, s početkom od 841. godine. Ona je najstarija sačuvana građevina takve vrste u Iranu i prototip za kasnije džamije diljem Centralne Azije. Zbog toga je upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2012. godine

## Historija

Godine 1051., Isfahan je postao prijestolnica Seldžučkog Sultanata, koji su došli u Horezm i Transoksaniju iz Centralne Azije u 11. vijeku. Branitelji sunizma su željeli obnoviti Abasidski Kalifat, a prvi Togrulov arhitektonski kompleks bila je obnova Saborne džamije u Isfahanu. Naime, ugledni povjesničar i geograf, Jakut al-Hamavi, navodi kako su Isfahanci bili prisiljeni srušiti staru džamiju "zbog nedostatka drva" tijekom seldžučke opsade.

Seldžuci su isplanirali svoj gradski centar i trg u blizini postojeće džamije, tako da je njihov trg bio omeđen sjevernom stranom kompleksa. Kasnije je safavidski vladar Abas I. nadmašio ovo seldžučko središte svojim trgom Nakš-e Džahan iz 1602. godine, učinkovito okrećući žarišnu točku grada južnije.

## Odlike
Kompleks, koji obuhvaća više od 20.000 m², također je prvi primjer islamske zgrade koja je prilagodila dizajn sasanidske palače s četiri građevine oko zajedničkog kvadratičnog dvorišta u islamsku sakralnu arhitekturu. Njegova četiri nadsvođena portala (ajvana) gledaju jedan prema drugome u središnjem otvorenom dvorištu promjera 60 x 70 metara.

Također, njegove dvo-opnaste rebraste kupole predstavljaju arhitektonsku inovaciju koja je inspirirala graditelje u cijeloj regiji. Južna kupola od raskošne opeke iznad mihraba (tzv. *Gunbad-e Harka* ili "smeđa kupola") iz oko 1087. godine, izgrađena tijekom seldžučke vlasti, djelo je vezira Nizam al-Mulka. Površine od 101 m² i visinom od 20 metara, u svoje vrijeme bila je najveća kupola na svijetu.

Kompleks također posjeduje izuzetne dekorativne pojedinosti koji predstavljeju stilska kretanja islamske umjetnosti tijekom više od tisuću godina. Tako je štukom raskošno urešeni mihrab iz 1310. godine, ispod zapadnih arkada, naručio mongolski kan Oldžeitu, dok je safavidski doprinos bio izgradnja niša, minareta i ukrašavanje zidova keramičkim pločicama s mozaičkim kaligrafskim natpisima koji se skladno uklapaju u arhitektonsku cjelinu.


Datoteka:Jamé Mosque Esfahan courtyard.jpg|Južni ajvan
Datoteka:Jameh_mosque_Isfahan.jpg|Seldžučka molitvena dvorana
Datoteka:Friday mosque, isfahan (1).jpg|Unutrašnjost sjeverne kupole
Datoteka:Friday mosque, isfahan.jpg|Stupovi i lukovi hipostilne dvorane
Datoteka:Inscription-Esfahan.JPG|Kaligrafski natpisi na zapadnom ajvanu


## Izvori

## Vanjske veze
* Saborna džamija u Isfahanu na archnet.org 
;Ostali projekti
Anđelika

**Anđelika** ili **angelika** (lat. Angelica archangelica) je dvogodišnja biljka iz porodice Apiaceae.

## Opis biljke
Anđelika je vrlo krupna i snažna, do 2 m visoka zeljasta biljka. Rizom je mesnat, krupan, kratak i gusto obrastao dugačkim korenjem. Stablo je pravo, šuplje, na osnovi kao ruka debelo i crvenkasto, oblo, pri vrhu razgranato. Listovi su triput perasto usečeni, vrlo krupni (donji 60–80&nbsp;cm) i na osnovi mjehurasto obuhvataju stabljiku.

Štitaste cvati se nalaze na vrhu stabljike i ogranaka, vrlo su krupne i imaju mnogo cvjetova zelenkaste ili žućkaste boje. Plod je jajolik, plosnat i krilat, do 7&nbsp;mm dugačak i do 5&nbsp;mm širok, žućkastobjeličaste boje. Cvjeta tijekom srpnja i kolovoza. Angelika raste po močvarnim mjestima. Rijetko se nalazi divlja biljka.

## Sastav
Cijela biljka ima svojstven ugodan aromatičan miris. Okusa je najprije oslatkog, a zatim aromatično ljutog. Rizomi se vade prve godine prije nego što list otpadne, očiste, operu, uzduž na četvoro rasijeku i suše na jakom propuhu. Rizomi i korijenje sadrže 0,30-1 % eteričnog ulja, oko 6 % smole, pektina, sitosterola, kumarina, raznih kiselina i drugih materija.

U plodovima ima 0,5-1,5 % eteričnog ulja, oko 16 % masnog ulja, kumarina i drugih sastojaka. Eterično ulje se proizvodi u industrijskim količinama, destilacijom samljevenih plodova, rizoma i korijenja. Glavni sastojak ulja je felandren. Ulje je vrlo skupo. Najviše ulja potroše tvornice raznih desertnih pića.

## Reference
Dalmeny

**Dalmeny** je selo i parohija unutar gradskog područja Edinburgh u Škotsku. Danas većim dijelom predstavlja prigradsko naselje South Queensferry. Dalmeny je smješten kraj južnoj kraja mosta Forth Road, te iako administrativno pripada Edinburghu nije direktno vezan uz grad koji se nalazi istočnije. 

Ime Dalmeny je škotskog gelskog porijekla, pa se grad također zove *Dail Mheinnidh* ili *Dail M'Eithne*. To može biti referenca na drevno crkveno naselje, posvećeno opskurnoj svetici sv. Eithne; lokalna parohijska crkva njoj posvećena je stara barem hiljadu godina.

Današnja crkvena zgrada se smatra najočuvanjijim primjerom romaničke parohijske crkve koja je još uvijek u upotrebi u Škotskoj, i jednoj od najočuvanijih u Ujedinjenoj Kraljevstvu, s obzirom da joj nedostaje jedino prvotni zapadni toranj (ponovno sagrađen početkom 20. vijeka). 

Dalmeny je također poznat i po živopisnoj veleposjedničkoj kući poznatoj kao Dalmeny House. U mjestu se još nalazi i željeznička stanica za South Queensferry.
Bagan

**Bagan** (, bivši **Pagan**, je drevni grad u Odjelu Mandalay u Burmi. Nekoć se zvao *Arimaddanapura* ili *Arimaddana* (Grad Uništavača neprijatelja) i *Tambadipa* (Zemlja bakra) ili *Tassadessa* (Isušena zemlja) te bio prijestolnica nekoliko drevnih kraljevstava u Burmi. Smješten je na suhim središnjim ravnicama zemlje, na istočnoj obali rijeke Ayeyarwady, 145&nbsp;km jugozapadno od Mandalaya.

UNESCO je bez uspjeha pokušao označiti Bagan kao lokalitet Svjetske baštine. Vojna hunta (SPDC) je restaurirala drevne stupe, hramove i zgrade, ignorirajući drevne arhitektonske stilove i koristeći suvremene materijale koji nemaju veze s originalnim planovima. Također je sagrađeno i golf igralište, auto-cesta te 61 m visok toranj u jugoistočnom predgrađu Minnanthu.

## Gradovi-pobratimi
*  Luang Prabang


Datoteka:Ananda Temple Bagan.jpg|Kapija pred ulazom u Hram Ananda
Datoteka:That-byin-nyu.jpg|Hram Thatbyinnyu
Bagan, Myanmar, Htilominlo Temple, The Entrance.jpg
Old Bagan, Myanmar, Stupa.jpg
Bagan, Myanmar, Sulamani Temple 2.jpg
Old Bagan, Myanmar, Dhammayazika Buddhist Pagoda, golden shrines, cones, and Buddha images.jpg
Old Bagan, Myanmar, Ancient Buddhist pagodas and temples in Bagan plains.jpg
Old Bagan, Myanmar, Sunset over 12th century pagodas in Bagan plains.jpg


## Reference

* *Pictorial Guide to Pagan*. 2nd ed. Rangoon: Ministry of Culture, 1975. 
* *Pagan - Art and Architecture of Old Burma* Paul Strachan 1989, Kiscadale, Arran, Scotland.
* *Glimpses of Glorious Pagan* Department of History, University of Rangoon, The Universities Press 1986.
* *[The Map of Bagan][http://www.dpsmap.com/bagan/index.shtml Bagan Map]*. DPS Online Maps.
* " Pagan: The Origins of Modern Burma", Micheal Aung-Thwin, University of Hawaii Press, 1985.
* "The Mists of Ramanna: The Legend that was Lower Burma", Michael Aung-Thwin, University of Hawaii Press, 2005. This is a critical examination of the role of the Mon in the Pagan kingdom.

## Vanjske veze

* The Life of the Buddha in 80 Scenes, Ananda Temple  Charles Duroiselle, *Archaeological Survey of India, Annual Report*, Delhi, 1913-14
* The Art and Culture of Burma - the Pagan Period  Dr. Richard M. Cooler, Northern Illinois University
* Asian Historical Architecture: Bagan Prof. Robert D. Fiala, Concordia University, Nebraska
* Buddhist Architecture at Bagan  Bob Hudson, University of Sydney, Australia
* Images from Bagan and Myanmar 
* Temples of Bagan Photo Gallery Alan Ingram
* Old Bagan Photo Gallery 
* *[http://www.dpsmap.com/bagan/balloon.over.bagan.htm Bagan from Air]*. More info on Balloons over Bagan.
Paškanat

**Pastrnjak** (pastrnjak) ili lat. *Pastinaca sativa* je biljka iz porodice štitara (Apiaceae) koja se koristi i za ljudsku ishranu kao povrće.

## Opis biljke
Dvogodišnja zeljasta biljka sa bjeličastim, vretenastim korijenom iz koga druge godine izraste snažna, izbrazdana stabljika visine od 50–100&nbsp;cm. Listovi su neparno perasto složeni od 2-7 pari duguljastih, sjedećih, nazubljenih listića. Cvjetovi su sitni, zlatnožuti sakupljeni u štitaste cvati na krajevima stabljike i ogranaka. Plodovi su zelenkastožuti i spljošteni. Svi biljni dijelovi imaju specifičan začinski miris i ukus.

## Sastav
Aromatičan ukus i miris potiču od eteričnog ulja koga ima najviše u plodovima. Pored eteričnog ulja paškanat sadrži obilje mineralnih materija, vitamina C, B i E, organskih kiselina, škroba i dr. Pored upotrebe u ishrani kao povrće i začin, paškanat se koristi i u narodnoj medicini. U zvaničnoj medicini nije priznata njegova ljekovitost mada se alkaloid pastinacin (nalazi se u svim dijelovima ove biljke) u nekim zemljama upotrebljava za liječenje neuroze, grčeva u želucu i crijevima, stenokardije i dr.

## Upotreba
Paškanat se koristi za jačanje srca i reguliše njegov nepravilan rad. Reguliše krvni pritisak i ojačava zidove krvnih žila. Takođe, poboljšava probavljanje i otklanja smetnje pri probavljanju, smiruje želudačne grčeve i bolove, poboljšava rad crijeva. Djeluje i na bubrege poboljšavajući njihov rad i izlučivanje mokraće. Ima umirujuće djelovanje pa tako pomaže kod neuroze, nemira i nesanice. Pojačava znojenje čime smanjuje tjelesnu temperaturu.

Kada se redovno uzima mješavina paškanata i praziluka u obliku guste supe, može da se smanji telesna težina.

## Literatura
* Gostuški,R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986. 
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998. 
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

## Reference