open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Franco Baresi

**Franco Baresi** (Travagliato, 8. svibnja 1960.) – talijanski nogometaš 

Smatra se jednim od najboljih obrambenih igrača u povijesti nogometa. Njegov stariji brat Giussepe Baresi, želio ga je dovesti u Inter da zajedno igraju, ali čelnici kluba nisu to odobrili. Tako je otišao u Milan, gdje je primljen i u kojem je igrao cijelu karijeru. U 629 utakmica za Milan postigao je 31 gol (531 utakmica u talijanskom prvenstvu). S klubom osvojio je 6 naslova prvaka Italije i 3 Kupa prvaka Europe. Bio je dio odlične obrane Milana, kojoj su s njime igrali Paolo Maldini, Alessandro Costacurta i Mauro Tassoti. Maldiniju, svom osam godina mlađem suigraču, je puno pomogao postići veliku karijeru. Za klub je igrao do 37. godine života, 1997. godine. Njegov broj 6 umirovljen je i više ga nitko ne nosi u Milanu, što je rijetkost u talijanskim klubovima.

Bio je član reprezentacije Italije koja je osvojila Svjetsko prvenstvo 1982., ali sve utakmice bio je na klupi, tada s 22 godine. U to vrijeme na njegovom mjestu,igrao je Gaetano Scirea pa je rijetko igrao sve do 1986., kada je Scirea prestao nastupati za reprezentaciju. Kasnije je Scirea poginuo u prometnoj nesreći s 36 godina.
Igrao je na Svjetskom prvenstvu u Italiji 1990., kada je Italija završila na 3. mjestu i na Svjetskom nogometnom prvenstvu u SAD-u 1994., kada su bili 2. Tada se ozlijedio u utakmici u skupini i oporavio se nakon hitne operacije te zaigrao u finalu protiv Brazila, koje je Italija izgubila na jedanaesterce. Na toj utakmici odlično je čuvao Romárija, koji je izjavio da mu ni na jednoj utakmici nije bilo teže doći u priliku za gol. Baresi i Roberto Baggio promašili su jedanaesterce i Brazil je pobijedio.
Igrao je Olimpijskim igrama 1984., kada je Italija bila 4.

Kratko je bio nogometni direktor u engleskom klubu Fulhamu pa je nakon toga bio trener mladih ekipa Milana.

Povodom 100. godina FIFE 2004., Pele je sastavio popis 100 najboljih nogometaša na kojem se nalazi i Franco Baresi.
Maksimijan od Ravenne

**Maksimijan od Ravenne** (, ; 499 - 21. februar 556) bio je biskup Ravenne. Rodio se u Poli (današnja Pula), gdje je bio đakon. Za vrijeme gotskog rata se 546. našao u Patrasu u Grčkoj, gdje ga je za biskupa Ravenne imenovao papa Vigilije, tada na putovanju za Konstantinopolis. Maksimijan ispočetka nije prihvaćen od strane građana Ravenne, koji su u njemu vidjeli marionetu bizantskog cara Justinijana. Usprkos toga, Maksimijanovo stolovanje se odlikovalo značajnim dostignućima - tada je dovršena i posvećena znamenita Bazilika San Vitale kao i Bazilika Svetog Apolinarija u Classi. Maksimijan se također istakao revizijom liturgijskih knjiga kao i narudžbom niza iluminiranih rukopisa.

## Vanjske veze

* Saint Patrick's Church 
* His contribution to the iconography of the Ravenna mosaics
Marco van Basten

**Marsel (Marko) van Basten** (, rođen 31. oktobra 1964. u Utrehtu) je nekadašnji holandski fudbaler i trener reprezentacije Holandije. Važi za jednog od vrhunskih golgetera svoje generacije.

## Igračka karijera
Karijeru je počeo u lokalnim timovima FK Utreht (1970–80) i FK Elinvijk Utreht (1981/82). U FK Ajaks iz Amsterdama je prešao 1982. Sa ovim timom je 1986. osvojio titulu Zlatne kopačke Evrope, a 1987. Kup pobednika kupova. U finalu protiv Lokomotive iz Lajpciga postigao je odlučujući gol.

Po osvajanju ove titule, prešao je u FK Milan, gde je zajedno sa sunarodnicima Rudom Gulitom i Frankom Rajkardom važio za najbolji trio evropskog fudbala. Sa Van Bastenom, FK Milan je osvojio Ligu šampiona 1989, 1990. i 1994. Poslednju utakmicu za Milan odigrao je protiv Olimpika iz Marseja 26. maja 1993, u finalu Lige šampiona. Usled hronične povrede članka, definitivno je napustio fudbal 1995.

Za nacionalnu reprezentaciju Holandije nastupio je 58 puta i postigao 24 gola u periodu septembar 1983-oktobar 1992. Sa ovom reprezentacijom je osvojio Evropsko prvenstvo u fudbalu 1988. Sa pet pogodaka bio je prvi strelac ovog šampionata. Njegov gol protiv Sovjetskog Saveza u finalu (lobovao je legendarnog golmana Rinata Dasajeva) smatra se za jedan od najlepših golova svih vremena.

### Uspesi
** Sa reprezentacijom **
* Evropsko prvenstvo u fudbalu 1988.

** Sa klubovima **
* Kup pobednika kupova: 1987 
* Prvenstvo Holandije: 1982, 1983, 1985 
* Liga šampiona: 1989, 1990 
* Evropski superkup: 1989, 1990 
* Prvenstvo Italije: 1988, 1992, 1993 
* Italijanski superkup: 1988, 1992, 1993

** Lična dostignuća **
* Zlatna kopačka: 1986
* Najbolji strelac Evropskog prvenstva u fudbalu: 1988
* Zlatna lopta: 1988, 1989, 1992
* FIFA fudbaler godine: 1992

## Trenerska karijera

Trenersku karijeru je započeo 2003/04. trenirajući omladinsku ekipu Ajaksa.

Od 29. jula 2004. Marko je trener holandske fudbalske reprezentacije. Na prvom velikom takmičenju, Svetskom prvenstvu 2006, njegov tim je eliminisan od Portugala u osmini finala na penale.

Njegov tim je igrao na Evropskom prvenstvu u fudbalu 2008. Ekipa Holandije se smatrala jednim od favorita posle ubedljivih pobeda nad renomiranim rivalima (Italija, Francuska) u grupnoj fazi takmičenja, ali je poražena u četvrtfinalu od Rusije, posle produžetaka 3-1.

Četvrtog decembra 2007. objavljeno je da će Marko van Basten nakon EP 2008. napustiti reprezentaciju i postati trener Ajaksa iz Amsterdama.
Jean-Pierre Papin

**Jean-Pierre Papin** (Boulogne-sur-Mer, 5. studenog 1963.) – francuski nogometaš i trener

Najveće uspjehe postigao je igrajući za francuski klub Olympique Marseille od 1986. do 1992., s kojim je osvojio 4 francuska prvenstva zaredom od 1989. do 1992. došao i do finala Kupa prvaka 1991. godine., koje su izgubili su od Crvene zvezde. Bio je najbolji stijelac francuske lige 5 puta zaredom od 1988. do 1992. godine. Jedini je koji je to postigao. Proglašen je najboljim europskim nogometašem 1991. i igračem godine 1991. po izboru časopisa World Soccer. Proglašen je najboljim francuskim nogometašem 1989. i 1991. Bio je najbolji strijelac Kupa prvaka 1990., 1991. i 1992. tri godine zaredom. Svaki put je dijelio prvo mjesto s još jednim nogometašem.

Kasnije je igrao za talijanski Milan, njemački Bayern i francuske klubove Bordeaux i Guingamp te nekoliko nižerangiranih. Njegov prijelaz u Milan, bio je najveći nogometni transfer do tada. Iznosio je 10 milijuna funti. S Milanom je osvojio Ligu prvaka 1994., talijansko prvenstvo 1993. i 1994. i talijanski Super Kup 1992. S Bayernom je osvojio Kup UEFE 1996. Zatim je igrao za JS Saint-Pierroise i US Cup Ferret. 

Kratko je bio trener francuskih klubova, a s 45 godina ponovno je zaigrao za nižerangirani francuski klub AS Facture-Biganos Boiens.

Za francusku nogometnu reprezentaciju igrao je 54 puta i postigao 30 golova. Bio je kapetan reprezentacije 1992. i 1993.

Prilikom 100. godina FIFE, 2004. godine u izboru Pelea, nalazi se na popisu 100. najboljih nogometaša u povijesti nogometa.
Hristo Stoičkov

**Hristo Stoičkov** (Христо Стоичков; Plovdiv, 8. veljače 1966.), bugarski nogometaš i nogometni trener. 

Profesionalnu karijeru započeo je 1984. igrajući za bugarski klub CSKA Sofija, iz kojeg je 1990. prešao u Barcelonu. Nakon pet godina u Barceloni prešao je talijansku Parmu, ali se tamo zadržao samo jednu sezonu prije negoli se 1996. vratio u Barcelonu i tamo odigrao još sezonu i pol. Početkom 1998. nakratko se vratio u svoj matični klub, CSKA Sofiju, da bi potom prešao u saudijski Al-Nasr. Nakon nekoliko mjeseci odlazi u japanski Kashiwa Reysol, a početkom 2000. prelazi u američki Chicago Fire, u kojem provodi dvije sezone prije prijelaza u drugi američki klub, DC United, u kojem krajem 2003. završava svoju igračku karijeru.

S bugarskom reprezentacijom nastupio je na dva Svjetska prvenstva, u SAD-u 1994. i Francuskoj 1998., te na Euru 1996. u Engleskoj. Na SP-u 1994. postigao je šest pogodaka i s Olegom Salenkom podijelio naslov najboljeg strijelca turnira, a Bugarska je tada osvojila četvrto mjesto. Iste godine bio je proglašen i najboljim igračem Europe, a u Bugarskoj je za igrača godine bio izabran ukupno pet puta. Za reprezentaciju je u 83 nastupa postigao 37 pogodaka.

Od 2004. do 2007. bio je izbornik bugarske reprezentacije, a tijekom 2007. nekoliko mjeseci je vodio i španjolski klub Celtu Vigo.
Olympique de Marseille

**Olympique de Marseille**, često i samo ***Marseille***, jedan je od najtrofejnijih francuskih nogometnih klubova. Marseille je, zasad, jedini francuski klub koji je osvojio neki europski naslov - osvojili su Ligu prvaka 1993., nakon što su četiri godine zaredom osvojili prvenstvo Francuske. Međutim, zbog financijskih nepravilnosti i zbog skandala oko namještanja utakmica, nazvanim VA-OM skandalom (VA kao Valenciennes FC i OM kao Ol. Marseille), oduzet im je naslov, kao i mogućnost igranja u Ligi prvaka, te su izbačeni u drugu ligu.

Nakon dvije godine, uspjeli su se vratiti u prvu ligu, a od tada su prve trofeje osvojili 2010., i to prvenstvo i Liga-kup.
 
## Uspjesi
Liga prvaka/Kup prvaka
* Pobjednik: 1993.
* Finalist: 1991.

Kup UEFA
* Finalist: 1999., 2004.

Intertoto kup
* Pobjednik: 2005., 2006.

Francusko prvenstvo
* prvak: 1937., 1948., 1971., 1972., 1989., 1990., 1991., 1992., 1993. (oduzeto zbog namještanja utakmica), 2010.
* doprvak: 1938., 1939., 1975., 1987., 1994., 1999., 2007., 2009.
* trećeplasirani: 1933., 1935., 1949., 1973., 2003., 2008.

Francuski kup
* pobjednik: 1924., 1926., 1927., 1935., 1938., 1943., 1969., 1972., 1976., 1989.
* finalist: 1934., 1940., 1954., 1986., 1987., 1991., 2006.

Francuski liga kup
* pobjednik: 2010.

Prvenstvo Francuske za amatere
* prvak: 1929.

Francuska 2. liga
* prvak: 1984., 1995.

Prvenstvo DH Sud-Est 
* prvak: 1927., 1929., 1930., 1931.

Prvenstvo USFSA Littoral 
* prvak: 1904., 1905., 1906., 1907., 1908., 1919.

## Rivali
Olympique Lyonnais, AS Saint-Etienne, Girondins Bordeaux, AS Monaco FC, AJ Auxerre, OGC Nice, LOSC Lille Metropole

## Slavni igrači

## Slavni treneri
* Tomislav Ivić
* Franz Beckenbauer
* Raymond Goethals
* Didier Deschamps
* Eric Gerets
* Rolland Courbis
* Marcelo Bielsa
* Rudi García
* Jean Fernandez

## Vanjske veze

* Službena stranica 
* om-passion.com
Darko Pančev

**Darko Pančev** (makedonski: Дарко Панчев), rođen 7. rujna 1965. godine u Skoplju je bivši jugoslavenski i makedonski nogometaš.

Karijeru je započeo 1982. godine u skopskom Vardaru. Godine 1988. prelazi u Crvenu zvezdu te odlazi u JNA. Po odsluženju vojnog roka, kroz samo par utakmica pokazuje svojim golgeterskim sposobnostima da se radi o napadaču svjetskog formata.

U reprezentaciji Jugoslavije se također ističe efikasnošću. U finalu nacionalnog kupa 1990. godine postiže odlučujući gol, kojim je Crvena zvezda osvojila kup. Iste godine s reprezentacijom sudjeluje na Svjetskom prvenstvu u nogometu u Italiji.

Godine 1991. Pančev je bio strijelac odlučujućeg jedanaesterca u finalu Kupa europskih prvaka, čime je Crvena zvezda osvojila titulu najboljeg kluba na starom kontinentu.

Godine 1992. Pančev potpisuje ugovor za milanski Inter. Međutim, epizoda u Interu nije bila pretjerano uspješna, odigrao je tek 12 utakmica i postigao jedan jedini pogodak. U siječnju 1994. otišao je na posudbu u njemački klub VFB Leipzig, gdje je odigrao 10 utakmica i postigao dva gola. Nakon toga se ponovo vraća u Inter na godinu dana, odakle prelazi u Fortunu Düsseldorf. Karijeru je završio 1997. u švicarskom klubu FC Sion.

Pančev je sezone 1990.-1991. s 34 pogotka bio najbolji strijelac u svim europskim nacionalnim prvenstvima te je trebao dobiti "Zlatnu kopačku", ali je UEFA jugoslavensko prvenstvo proglasila neslužbenim. Nagrada mu je uručena 15 godina kasnije, 3. kolovoza 2006. u Skoplju. Uručili su mu je Dragan Džajić, Michel Platini i Dragan Stojković.

Trenutno Pančev živi u Skoplju te, nakon što je radio u Nogometnom savezu Makedonije, obnaša dužnost sportskog direktora Vardara.

## Reference
Jürgen Klinsmann

**Jürgen Klinsmann** (Göppingen, 30. lipnja 1964.), njemački nogometni trener i bivši nogometaš, od srpnja 2008. do travnja 2009. trener minhenskog Bayerna. Klinsmann je imao uspješnu klupsku i reprezentativnu karijeru: osvojio je Kup UEFA s Interom i Bayernom te svjetsko i europsko prvenstvo s Njemačkom. Kao izbornik Njemačke, vodio je momčad na SP 2006. Reprezentacija je osvojila broncu, prezentirajući atraktivan i napadački nogomet, što je Klinsmannu pribavilo simpatije domaće i svjetske javnosti. Nakon prvenstva, Klinsmann se povukao s kormila reprezentacije, a naslijedio ga je dotadašnji pomoćnik Joachim Löw.

Svoju profesionalnu karijeru počeo je 1981. u dresu Stuttgarter Kickersa, a završio je 1998. nakon poraza od Hrvatske u četvrtzavršnici svjetskog prvenstva u Francuskoj, premda je 2003. imao kratku igračku epizodu u SAD-u. U sedamnaest godina igranja Klinsmann je stekao reputaciju jednog od najboljih svjetskih napadača. Bio je standardan u svim klubovima u kojima je igrao, kao i u reprezentaciji, gdje je s Rudijem Völlerom činio ubojiti dvojac, postigavši 47 pogodaka u impresivnih 108 nastupa.

## Klubovi u karijeri
* 1972/74. - TB Gingen
* 1974/78. - SC Geislingen an der Steige
* 1978/84. - Stuttgarter Kickers
* 1984/89. - Stuttgart
* 1989/92. - Inter
* 1992/94. - Monaco
* 1994/95. - Tottenham
* 1995/97. - Bayern
* 1997. - Sampdoria
* 1998. - Tottenham *(posudba)*
* 2003. - Orange County Blue Star

## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica
Eric Cantona

**Erik Kantona** (punim imenom: *Erik Danijel Pjer Kantona*, , rođen 24. maja 1966. u Marseju) je bivši francuski fudbaler. Igrao je za reprezentaciju Francuske, klubove u Francuskoj i Engleskoj, a naročito je bila uspešna njegova karijera u dresu Mančester junajteda, gde je stekao status klupske legende. 

Dva puta je osvajio francusko prvenstvo sa Olimpikom iz Marseja, pet puta je osvojio prvenstvo Engleske (jednom sa Lidsom, 4 puta sa Mančester junajtedom). 

Kantona je bio napadač visokog kvaliteta. Narav mu je prgava i nepredvidiva, što mu je pomagalo na terenu. Isticao se i svojim imidžom; obrijanom glavom i uspravnom kragnom na dresu. Svojom veštinom i pojavom postao je uzor mnogih igrača i idol fudbalskih navijača. 

Posle završetka fudbalske karijere bavio se glumom promocijom fudbala na pesku. Bio je trener francuskog tima u fudbalu na pesku koji je 2005. osvojio svetsko prvenstvo. Takođe se bavio i glumom, u čemu je najpoznatija uloga sopstvenog alter ega u komediji *[[Looking for Eric]]*.

## Vanjske veze

* Karijera i fotografije 
* Igračke statistike
* Ko je ko u Mančester junajtedu
Paolo Maldini

**Paolo Maldini** (rođen 26. lipnja 1968. u Milanu) talijanski je umirovljeni nogometaš, koji je cijelu svoju karijeru proveo kao član AC Milana. Njegov otac, bivši izbornik nogometne reprezentacije Italije Cesare Maldini, također je bio igrač AC Milana. Paolo Maldini je igrao na poziciji braniča i to kao lijevi bek (iako je rođen kao dešnjak) te na poziciji stopera. Bio je dugogodišnji kapetan AC Milana, a također je i rekorder kluba po broju nastupa u talijanskoj ligi (647 nastupa).

## Biografija
Maldini je debitirao u ligi 20. siječnja 1985. protiv Udinesea. Od tada je imao veoma uspješnu karijeru, s mnogo osvojenih trofeja (sedam naslova Serie A i rekordnih pet naslova Lige prvaka). Bio je član Milanovog nepobjedivog *Dream Teama*, s kraja 1980-ih i početka 1990-ih.

Maldini je igrač s najviše nastupa za talijansku reprezentaciju, 126 puta je oblačio dres *Azzurra*, 64 puta je bio kapetan, a postigao je i 7 pogodaka. Ipak nije uspio osvojiti trofej i pored sudjelovanja u finalu Svjetskog prvenstva 1994. i finalu Europskog prvenstva 2000. Povukao se iz reprezentacije nakon Svjetskog prvenstva 2002.. Maldini je još igrao i na Svjetskim prvenstvima 1990. i 1998. godine, kao i na Europskim prvenstvima 1988. i 1996.

Maldini je 2005. oborio rekord Dina Zoffa po broju odigranih utakmica u talijanskoj ligi. Igrao je do kraja sezone 2008./09., nakon čega je Milan umirovio njegov dres s brojem 3, kojeg će moći obući tek njegovi sinovi ako jednog dana budu igrali za prvu momčad.

## Privatni život
Maldini ima dva sina, Christiana i Daniela, sa svojom suprugom, Venezuelankom Adrianom Fossa. Christian se upisao u Milanov podmladak s 9 godina i spreman je nastaviti dinastiju porodice Maldini u klubu. Zanimljivo je da, kada se ispremiješaju slova njegovog prezimena, dobija se riječ *Di Milan* (tal. "Milanov").

Maldini je suvlasnik popularne modne linije "Sweet Years" s bivšim suigračem Christianom Vierijem.

## Trofeji i nagrade
* Serie A : 1988., 1992., 1993., 1994., 1996., 1999., 2004.
* UEFA Liga Prvaka: 1989., 1990., 1994., 2003., 2007. 
* Europski superkup: 1989., 1990., 1994., 2003. 
* Interkontinentalni kup: 1989., 1990. 
* Svjetsko prvenstvo u nogometu - Italija 1990.: treće mjesto 
* Svjetsko prvenstvo u nogometu - SAD 1994.: finale
* WORLD SOCCER's nogometaš godine: 1994.
* FIFA 100 (među 125 najvećih živućih nogometaša po izboru Peléa): 2004.

## Karijera

* 1：Nisu uključeni Serie A play-off, Kup Italije ili Superkup Italije
* 2：Nisu uključeni kvalifikacijski susreti za Kup UEFA i Ligu prvaka te utakmice Europskog superkupa

## Golovi za reprezentaciju
Predrag Mijatović

**Predrag - Peđa Mijatović** (rođen 19. januar 1969. u Titogradu) je bivši jugoslovenski fudbaler.

Igrao je za Budućnost (1988-89.), Partizan (1989-93.), Valensiju (1993-96.), Real Madrid (1996-99.), Fiorentinu (1999-2002.) i Levante (2002-2003.) Za reprezentaciju Jugoslavije je igrao 73 puta i postigao 29 golova.

Na finalnoj utakmici Lige Šampiona 1998. godine, postigao pobedonosni gol za Real Madrid i tako kraljevskom klubu vratio titulu prvaka Evrope posle 32 godine. Zapamćen po promašaju gola iz jedanaesterca u 1/8 finala Svetskog prvenstva 1998. godine protiv Holandije posle čega je Jugoslavija izgubila tu utakmicu. 1997. godine je proglašen za sportistu godine u Jugoslaviji. 2006. postaje sportski direktor španskog fudbalskog kluba Real iz Madrida sa ugovorom do 2010. Nakon serije loših rezultata je u maju 2009. prevremeno otpušten.

## Reference

## Vanjske veze
* Profil na sajtu fudbalske reprezentacije Jugoslavije, SCG i Srbije 
* Razgovor s Predragom Mijatovićem, serijal *(Ne)uspjeh prvaka s [[Mario Stanić|Mariom Stanićem]]*, 24. 8. 2023. (YouTube)
Predrag Mijatović (višeznačna odrednica)

**Predrag Mijatović** se može odnositi na:

* Predrag Mijatović (1969), fudbaler.
* Predrag Mijatović (poslanik) (1950), narodni poslanik Republike Srbije.
Forbant

**Forbant** () je u grčkoj mitologiji bilo ime više ličnosti.

## Etimologija
Ime Forbant ima značenje „strašni“.

## Mitologija
* Bio je sin Triopa (jednog od Helijada) i Mirmidonove kćerke Hiskile. Prema drugim izvorima, bio je sin Lapita i Orsinome, Perifantov brat. Njega su pozvali stanovnici ostrva Roda, a po savetu proročišta, da im očisti ostrvo od zmija. Prema drugoj priči, njegovu lađu je na to ostrvo (koje se zvalo Ofijusa, jer je latinski naziv za zmije Ophidia) nanela bura, ali je on svejedno uništio sve zmije na njemu. Prema Diodoru, na ostrvu su ga nakon tog podviga slavili kao heroja i kao njegovo ime se još pominje i Ofioh (ili Ofijuh). Prema Higinu, prenet je u sazvežđe Zmijonoša. Druge tradicije su pominjale da je on pristigao iz Tesalije u Olen, gde mu je Alektor, elidski kralj ponudio savezništvo, a protiv Pelopa. Alektor je čak podelio kraljevstvo sa njim, oženio njegovu kćerku Diogeneju, dok se Forbant oženio njegovom sestrom Hirminom, sa kojom je imao sinove Augija i Aktora. Prema nekim navodima, njihovi sinovi su bili i Tifij i Pelen. Forbant je bio opisan i kao drski borac u pesničenju, koji je zajedno sa Flegijcima opljačkao Apolonov hram na Delfima, ali ga je bog ipak porazio, odnosno ubio prilikom meča u pesničenju. Prema nekim izvorima, ovo nije ista ličnost i ovaj Forbant je bio princ tesalskih Flegijaca, poznat kao divljak, koji je emigrirao u Elidu. Neki autori, osim pomenutih sinova, mu pripisuju i kćerke Pronoju i Astidamiju.

* Prema Apolodoru i Pausaniji, kralj Argosa, koji je nasledio svog oca Arga. Njegova majka je bila Evadna, Strimonova kćerka. Forbant je Triopov otac, koji je takođe bio kralj Argosa. Neki izvori navode da je možda bio i Krijasov sin i da se oženio Eubejom i sa njom imao sina Triopa, te bi on onda bio deda prethodno navedenog Forbanta.
* Prema Homerovoj „Ilijadi“, otac Diomede, koju je zarobio Ahil.
* Trojanac, miljenik Hermesa, koga je ovaj bog načinio bogatim čovekom, vlasnikom ovaca. Njegov sin je bio Ilionej, učesnik trojanskog rata. I on je takođe pomenut u „Ilijadi“.
* U Ovidijevim „Metamorfozama“, Metionov sin iz Sijene i jedan od etiopljanskih starešina, koga je ubio Persej kada je bio u sukobu sa Finejem.
* Forbant se pominje i kao jedan od Panova.
* Stari sluga Antigone, te bivši štitonoša Laja, Edipovog oca.
* Prema Plutarhu, otac Deksiteje i Roma.
* Sin Krijasa i Melante, brat Ereutaliona i Kleobeje i Arestorov otac.
* Čovek iz Akarnanije, koji je, zajedno sa Eumolpom, otišao u Eleusinu.
* Posejdonov sin koji je predvodio Kurete u borbi protiv Erehteja.
* Forbant se pominje i kao jedan od mogućih očeva čudovišta Skile.

## Reference
Endimion

**Endimion** je, po grčkoj mitologiji, bio pastir iz pećine Latma u Kariji. Lep mladić, sin Zevsa i nimfe Kalike, bio je ljubimac Selene, boginje Meseca. Po legendi, Selena je umolila Zevsa da Endimionu da večnu mladost. Zevs je to učinio ali ga je ujedno na gori Latmos u Kariju uspavao u večni san. Svake noći je Selena silazila k njemu da ga poljubi. 

Ovaj motiv je inspirisao mnoge umetnike, posebno u baroku i klasicizmu. Endimionov san je naziv za večni san.
Epej

**Epej** () je u grčkoj mitologiji bilo ime više ličnosti.

## Etimologija
Ime Epej ima značenje „naslednik“ ili „napadač“.

## Mitologija
# Bio je sin fokidskog umetnika Panopeja, učesnik trojanskog rata i tvorac Trojanskog konja. U rat je pošao sa Kiklada sa trideset lađa. Tokom opsade Troje borio se pod zapovedništvom fokidskih vojskovođa Shedija i Epistrofa. Iako je bio dobar u pesničenju na posmrtnim igrama u Patroklovu čast, bio je mekušac i loš ratnik na bojnom polju. Zapravo, u Homerovim pesmama, opisan je kao moćan i hrabar ratnik, ali su mu kasnije tradicije dodelile inferiornu ulogu. Naime, bogovi su ga načinili kukavicom (toliko da je ta njegova osobina postala poslovična) kako bi kaznili njegovog oca zbog krivokletstva. Zbog toga je imao zaduženje da donosi vodu Atridima. (Tako je i prikazan u Apolonovom hramu u Karteji.) Atena se sažalila zbog poniženja koje trpi, te mu je podarila vešte ruke. Na predlog itačkog kralja Odiseja, uz Ateninu pomoć, sagradio je velikog konja u kome su se odabrani ahejski borci našli među bedemima Troje, napali je iznutra i osvojili je pomoću ahejske vojske kojoj su otvorili vrata grada. Neki izvori navode da Epej sam nije učestvovao u toj akciji, ali neki navode da jeste bio jedan od junaka sakrivenih u Trojanskom konju. Naime, Robert Grevs je naveo da su ostali ratnici morali najpre da ga nagovaraju, potom mu prete i konačno podmite da bi ušao u konja i to poslednji, jer je jedini znao kako se otvaraju i zatvaraju tajna vrata, te je seo kraj brave. Dok su ostali junaci drhtali od straha, Epej je tiho plakao, izbezumljen od užasa. Nakon završetka rata otplovio je lađom za domovinu. Međutim, bura ga je odbacila na ostrvo Italije, gde je sagradio gradove Metapont, Pizu i Lagariju. U ovom poslednjem je boginji Ateni posvetio alat kojim je sačinio drvenog konja. Pausanija je izveštavao da se za pronađenu rezbariju Hermesa i Afrodite na Argu verovalo da je Epejevo delo. Platon ga je svrstavao u skulptore zajedno sa Dedalom i Teodorom sa Samosa. Samog Epeja je predstavio Polignot na leshi na Delfima kako baca kamenje od zidina Troje, dok ih nadvisuje glava Trojanskog konja.
# Prema Pausaniji, bio je kralj Elide, nakon svog oca Endimiona. Prema zahtevima oca, takmičio se protiv svoje braće, Peona i Etola u Olimpiji, pobedio ih i tako stekao pravo da vlada. U vreme njegove vladavine, Pelop je osvojio Olimpiju. Prema nekim izvorima, pošto nije imao dece, na prestolu ga je nasledio njegov brat Etol. Prema drugim, bio je oženjen Anaksirojom, Koronovom kćerkom i sa njom imao kćerku Hirminu, ali i sina Alektora. Pausanija je naveo tri žene koje su njegove moguće majke; Asterodija, Hromija i Hiperipa.

## Literatura
Etol (mitologija)

**Etol** () je u grčkoj mitologiji bio eponimni heroj Etolije.

## Mitologija
Prema Apolodoru, bio je sin Endimiona i nimfe Neide ili Ifijanase. Pausanija je smatrao da je njegova majka Asterodija, Hromija ili Hiperipa. Bio je oženjen Pronojom, sa kojom je imao sinove Pleurona i Kalidona. Njegov otac ga je primorao, kao i njegova dva brata, Peona i Epeja da učestvuju na takmičenju u Olimpiji, kako bi na osnovu toga mogao da se odluči ko će ga naslediti na prestolu u Elidi. Na takmičenju je pobedio Epej i nasledio presto, ali ga je nakon smrti ipak nasledio Etol. Na pogrebnim igrama priređenim u čast Azana, trkao se u vožnji kočija sa Apidom (Jasonovim ili Salmonejevim sinom) i tom prilikom ga je slučajno ubio. Zbog toga su ga Apidovi sinovi proterali. Kada je napustio Peloponez, stigao je u zemlju Kureta, gde je ubio Dora, Laodoka i Polipeta, iako su ga srdačno primili i nazvao zemlju prema svom imenu, Etolija.

## Druge ličnosti
# Sin Oksila i Pijerije, Lajasov brat, koji je umro još dok je bio dete. Proročište je savetovalo da ga ne sahrane ni u gradu (Elidi), ni van njega, pa su ga oni sahranili pod kapijom, odakle je vodio put ka Olimpiji. Gimnazijarsi u Elidi su polagali godišnje žrtve na njegovom grobu u doba Pausanije.
# Prema Apolodoru, bio je otac argonauta Palemona.
# Prema Higinu, bio je sin Zevsa i Protogenije.

## Reference
Augija

**Augija** (, ) - Elidski kralj - sin boga sunca Helija i Hirmine, kćerke kralja Neleja.

## Mitologija
Augija je bio kralj Elide i otac Epikaste. Poznat je bio po svom stadu. Njegovo stado je bilo blagoslovljeno, pa je bilo imuno od bolesti, a štale su, jer se nisu se čistile, bile pune đubreta i nečistoće.

Herakle je od Euristeja dobio, kao peti od dvanaest zadataka, očistiti Augijeve štale, jer se Euristej dosjetio kako ga poniziti, jer je Herakle sve prethodne ispunio, i oni su ga samo uzdizali u očima ljudi, a ovako, čišćenjem štala, bi se ponizio.

Augija je bio Helijev sin, pa je njegovo stado bilo blagoslovljeno, a imao je 3000 goveda, 200 plodnih bikova i 12 srebrno-bijelih bikova koji su branili cijelo stado. Njegove štale nisu bile očišćene jako dugo, a Herakle je sve morao isprazniti i očistiti u jednom danu.

Herakle je prvo razbio dva zida, a onda preusmerio rijeke Alfej i Penej prema stajama. U roku od nekoliko sati, posao je bio gotov. Augij, po završenom poslu nije htio dati dogovorenu desetinu stoke Heraklu, pa ga je on ubio, a njegovo kraljevstvo dao njegovom sinu Fileju.

## Izvori
* V. Zamarovski, *Junaci antičkih mitova*, *Leksikon grčke i rimske mitologije*, Zagreb 1985, str. 49.
Enomaj

**Enomaj** () je u grčkoj mitologiji bio kralj Pize u Elidi. Bio je sin Areja i Harpine ili Sterope ili Hiperoha i Sterope, a kao njegov otac se navodio i Alksion. Imao je brojno potomstvo. Sa Steropom ili Evaretom je imao sinove Leukipa i Disponteja, kao i kćerku Hipodamiju, a imao je i Hipodama i Alkipu sa ženama čije ime nije poznato.

## Mitologija
Hipodamija je imala mnogo prosilaca, ali Enomaj nije želeo da je uda ili zbog zoga što je bio zaljubljen u nju ili zato što mu je prorečeno da će mu njena udaja doneti smrt. Zato je postavio uslov prosiocima da se utrkuju sa njim kočijama od Pize do Posejdonovog žrtvenika na Istmu. Enomajeve kočije su vukli božanski konji, Psila i Harpina koje mu je poklonio njegov otac Arej i koji su bili brži od severnog vetra, pa je svojim protivnicima davao i prednost. Dok je davao žrtvu Zevsu, prosilac bi uzimao Hipodamiju u svoje kočije, a Enomej bi kretao tek nakon obeda. Lako bi ga sustigao i pogodio kopljem u leđa. Savkom prosiocu bi potom odrubio glavu i njome „ukrašavao“ zidove svoje palate. Nakon tuceta ubijenih prosilaca u Pizu je stigao i Pelop koji ga je pobedio. Ovaj put, život je izgubio Enomej ili tako što se upleo u uzde, pa su ga konji vukli dok nije izdahnuo ili ga je Pelop ubio. Prema jednom predanju, Enomej je samom sebi oduzeo život nakon što je prokleo svog kočijaša Mirtila, uz čiju pomoć je Pelop i pobedio.

Njegov grob, kao i ostaci njegove palate su pokazivani u Olimpiji, kao i velika humka u kojoj su bile zakopane glave prosilaca.

## Arheologija
U Zevsovom hramu, u Olimpiji, na zabatama su bile mermerne grupe na kojima su bile prikazane pripreme za trku Pelopa i Enomaja.

## Reference
Enomaj (razvrstavanje)

**Enomaj** ( se može odnositi na:
* Enomaj, kralj Pise u grčkoj mitologiji
* Oenomaus (pobunjeni rob), (cca. 72. pne.), jedan od vođa Spartakovog robovskog ustanka
* Enomaj od Gadade, (2. vijek n.e.), filozof kiničke škole
Enomaj (pobunjeni rob)

**Enomaj** (, ? - cca. 72. pne.) bio je jedan od gladijatora, rodom iz Galije, koji su godine 73. pne. pod vodstvom Spartaka pobjegli iz gladijatorske škole u Kapui, otpočevši tako treći robovski ustanak. Zajedno sa Spartakom i Kriksom se nametnuo kao jedan od trojice ustaničkih vođa. Enomaj je sudjelovao u prvoj velikoj pobjedi robovske vojske, odnosno uništenje rimske vojske pod Gajem Klaudijem Glaberom na Vezuvu. Antički izvori navode da je vrlo brzo nakon toga poginuo, najvjerotanije u zimu 73/72. pne., te tako nadživio i Kriksa i Spartaka.

Enomaj se pojavljuje kao lik u TV-serijama **' i **' gdje ga tumači ganski glumac Peter Mensah. U njoj je prikazan kao gladijatorski učitelj/trener afričkog porijekla (što proturječi historijskim izvorima).

## Literatura
* Bradley, Keith. *Slavery and Rebellion in the Roman World.* Bloomington: Indiana University Press, 1989.
Gaj Klaudije Glaber

**Gaj Klaudije Glaber** () bio je rimski pretor 73. pne. koji je bezuspešno pokušavao da uguši Spartakov ustanak koji je predvodio odbegli gladijator Spartak u napadima na Vezuvu. Glaber je oterao Spartakove ustanike na planinu, blokiravši jedini prolaz prema podnožju. Spartakovi ustanici su, međutim, improvizovali užad od granja i lišća te se noću spustili sa stena iza leđa Glaberove vojske. Potom su iznenada napali njen logor te je potpuno razbili.

## U popularnoj kulturi
U *[[Spartacus (Howard Fast)|Spartakusu]]*, romanu Hauarda Fasta posvećenom ustanku, pojavljuje se lik po imenu Tit Glaber (*Titus Glaber*) temeljen na istorijskom liku Glabera. U filmskoj ekranizaciji filmskoj ekranizaciji romana iz 1960. se taj lik zove Glabro (*Glabrus*) i glumi ga Džon Del. U televizijskoj miniseriji iz 2004. se lik pojavljuje pod imenom Tit Glaber, i glumi ga Ben Kros.

Glaberov lik, prikazan kao Spartakov smrtni neprijatelj, se pojavljuje i u TV-seriji **' ga glumi [[Craig Parker|Krejg Parker]].

== Odabrani antički izvori ==
* Sallust, ''Histories'' 3.90-93 Maurenbrecher.
* Livy, ''Periochae'' 95.
* Plutarch, ''Crassus'' 8-9.
* Frontinus, ''Strategemata'' 1.5.21.
* Appian, ''Civil Wars'' 1.116
* Florus, ''Epitome'' 2.8.4 
* Neki od ovih izvora dostupni su na engleskom jeziku na **Internet Ancient History Sourcebook*' [http://www.fordham.edu/halsall/ancient/3slaverevolttexts.htm] .

== Izvori ==


== Bibliografija ==
* Broughton, T. Robert S. *Magistrates of the Roman Republic,* vol. 2. Cleveland: Case Western University Press, 1968, p. 109 &115 n. 1.
* Bradley, Keith. *Slavery and Rebellion in the Roman World.'' Bloomington: Indiana University Press, 1989, pp. 93-94.
Pelop

**Pelop** (, pelios: mrak; ops: lice, oči) je u grčkoj mitologiji bio eponimni heroj Peloponeza, po kome je i dobio naziv.

## Mitologija
Bio je sin lidijskog kralja Tantala i Eurijanase ili Dione. Kada je bio dete, otac ga je ubio i pripremio za obed koju je ponudio bogovima. Međutim, oni su prozreli njegovu nameru i uzdržali se od jela. Jedino je Demetra načela plećku. Bogovi su dečaka vratili u život, a na mestu gde ga je Demetra načela, Hermes je dodao slonovaču. Od tada su svi Pelopovi potomci imali beli beleg u obliku trozupca, zvezde ili mrlje. Prema drugom predanju, priča da je Pelop bio poslužen na trpezi bogova je bila samo glasina koju je čula njegova majka kada ga je tražila, jer ga je Posejdon odveo na Olimp da poslužuje bogove, pošto mu se dečak dopao. Ipak, on je vraćen na zemlju kada je njegov otac Tantal kažnjen.

Pelop je poželeo ruku lepe Hipodamije, kćerke elidskog kralja Enomaja, ali je zato morao sa njim da se utrkuje kočijama. Zato je mladić od Posejdona izmolio zlatne kočije sa krilatim konjima i to mu je, zajedno sa kočijašem Mirtilom, obezbedilo pobedu. Prema Pindaru, on je sa Hipodamijom imao šest sinova, ali Apolodor navodi Atreja (ili Letreja, po Pausaniji), Tijesta, Dijasa, Kinosura, Korinta, Hipalma (ili Hipalmika), Hipasa, Kleona, Argeja, Alkata, Elija, Piteja, Trezena, kao i kćerke Nikipu, Lisidiku (ili Lisijadiku) i Astidamiju. Sa nimfom Aksiohom (ili Danaidom) je imao sina Hrisipa, koji mu je bio ljubimac. Drugi izvori navode i Alkatoja, Kopreja, Epidaura, Euridiku, Hipalkima, Skirona (ili Skira), Sikiona, Plistena, Dijanta, Kibosura, Ajlina, Antibiju i Arhipu.

Prema drugom predanju, napustio je otadžbinu jer ga je ugrožavao trojanski kralj Il. Sa Lidijanima, Frižanima i zavidnim bogatstvom stigao je među siromašan narod Peloponeza. Tu se oženio Hipodamijom, nasledio Enomajev presto i zavladao Elidom. Kasnije se sukobio sa arkadskim kraljem Stimfalom i počinio nedelo zbog koga su zavladali suša i glad u celoj Grčkoj. Zato mu Eliđani pripisuju da je izgradio prvi hram Hermesu kako bi se iskupio, a i zaslužan je za unapređenje olimpijskih igara.

Nakon smrti, Grci su slavili Pelopa kao božanstvo. Čak, prema verovanju, Grci nisu mogli da pobede u trojanskom ratu dok ne donesu Pelopove kosti ili makar plećku, što ih je savetovalo proročište. Međutim, pri povratku iz rata, lađu koja je prevozila tu relikviju je zadesio brodolom i ona je bila izgubljena u moru, sve dok je mrežom nije izvukao ribar iz Eretrije. Pelopov grob je prikazivan u Olimpiji, a njegov skiptar u Heroneji.

## Arheologija
Tradicija osnivanje olimpijskih igara povezuje sa Heraklom ili Pelopom, a u Olimpiji u (svetom) prostoru (Altisu) uokvirenom zidovima je najpre, sredinom 7. veku p. n. e. podignuto svetilište posvećeno Pelopu. U tom prostoru je i Herin hram, u čijem središtu je Pelopion sa kipom Pelopa. U Zevsovom hramu, takođe u Altisu, na zabatama su bile mermerne grupe na kojima su bile prikazane pripreme za trku Pelopa i Enomaja.

## Druge ličnosti
* Jedan od Hipodamijinih prosilaca, koji je bio neuspešan i poginuo je. 
* Agamemnonov i Kasandrin sin, Teledamov brat.

## Reference
Helej

**Helej** je u grčkoj mitologiji bio sin Perseja i Andromede. 

## Etimologija
Njegovo ime znači „bradavičav“.

## Mitologija
Helej je podržao Amfitriona u borbi protiv Tafijana, koji su naselili ostrva Akarnanije. On je osnovao grad Helos blizu Sparte. Prema nekim izvorima, on je bio ista ličnost kao i Elej. Prema jednoj tvrdnji, bio je Persejev sin i Pelopov naslednik, a prema drugoj, unuk kralja Endimiona. Često je mešan sa bogom Sunca, Helijem.

## Literatura
Amarinkej

**Amarinkej** () je u grčkoj mitologiji bilo ime više ličnosti.

## Etimologija
Ime Amarinkej ima značenje „brzo letenje“.

## Mitologija
* U Homerovoj „Ilijadi“, ali i prema Apolodoru i Pausaniji, bio je jedan od kraljeva Elide u doba kada je vlast nad ovom zemljom bila podeljena. Vlast je podelio Augija, predosećajući da će ga Herakle napasti. Amarinkej je opisan kao neustrašiv i tvrdilo se da je svoj deo stekao pobedom. Borio se na dvokolicama, ali ga je oborio Nestor i oteo mu ih je. Sahranjen je u Buprasijumu, priobalnom gradu na severozapadu Elide. Bio je sin Pitija, iseljenika iz Tesalije. Imao je sinove Hipostrata i Diora.
* Prema Higinu, bio je učesnik trojanskog rata, u koji je doveo devetnaest brodova. Predvodio je Mikence. Bio je Onesimahov sin, ali se kao njegov otac pominjao i Aketor. Neki izvori ukazuju da je ovo ista ličnost kao i prethodni, te da nije učestvovao u trojanskom ratu, već njegov sin Dior.

## Izvori
Eurit

**Eurit** () je u grčkoj mitologiji bio čuveni strelac, koji se u toj veštini nadmetao i sa samim Apolonom, čiji je unuk bio.

## Mitologija
Bio je Melanejev i Stratonikin sin i vladar Ehalije, zemlje koja se nalazila u Tesaliji, Meseniji ili ostrvu Euribiji. Supruga mu je bila Antiopa ili Antioha, sa kojom je imao sinove Klitija, Tokseja, Ifita, Dejona (ili Moliona) i kćerku Jolu. Kada mu je kćerka stasala za udaju, obećao ju je onome ko njega i njegove sinove pobedi u gađanju lukom i strelom. Pripovedalo se da je luk i strele dobio od Apolona. U ovom nadmetanju, uspeo je da ih pobedi Herakle, ali Eurit nije bio spreman da mu da svoju kćerku, jer se pribojavao da će je zadesiti sudbina Heraklove bivše žene Megare. U to vreme je Autolik došao u Ehaliju i pokrao Euritova goveda. Eurit je verovao da je kradljivac Herakle i poslao je sina Ifita da ih pronađe. Ifit nije delio sumnje svoga oca, već je u Tirintu molio Herakla da mu pomogne da pronađe goveda. Iako mu je obećao pomoć, Herakle ga je u nastupu ludila bacio sa stene, te je mladić poginuo. Kasnije, kada se očistio od njegovog ubistva, Herakle je poveo vojsku na Ehaliju, razrušio grad, pobio Eurita i njegove sinove i zarobio Jolu. Prema drugom predanju, Eurita je ubio Apolon jer se drznuo da ga izazove na nadmetanje. Eurit je pred smrt svoje strele zaveštao Ifitu, koji ih je kasnije dao Odiseju kako bi se izborio sa prosiocima svoje supruge.

## Druge ličnosti
* Ličnost iz Elide, sin Aktora i Molione. Bio je oženjen Terefonom, Deksamenovom kćerkom, sa kojom je imao sina Talpija.
* Rođak prethodnog Eurita, sin kralja Augije, koga je Herakle ubio strelama iz zasede, zajedno sa pomenutim rođakom, blizu Kleone.
* Jedan od Argonauta, sin Hermesa i Antijanire, koji se ponekad naziva i Erit.
* Kralj Karije ili Tragasije, Idotejin otac.
* U trojanskom ratu, lider Epejanaca iz Elide i Tafijanaca, koji je živeo na ostrvu, na obali Akarnanije. Ubio ga je Euripil.
* Jedan od giganata, koji je bio sin Urana i Geje ili je nastao iz Uranove krvi. Dionis ga je u gigantomahiji ubio tirsom.
* Jedan od sinova Hipokonta (videti: Hipokontidi).
* Prema Higinu, bio je Hipasov otac.
* Najviše divlji od svih kentaura, koji je na Piritojevoj svadbi započeo kavgu. Ubio ga je Tezej.
* Aktorov sin, jedan od etiopskih vladara, koji je bio na Kefejevom dvoru u toku borbe između Fineja i Perseja, u koju se kasnije uključio i poginuo.
* Prema Vergilijevoj „Eneidi“, bio je Klonov otac.

## Izvori
Andrij Ševčenko

**Andrij Mikolaijovič Ševčenko** (ukrajinski: Андрій Миколайович Шевченко; Dvirkivščina, 29. rujna 1976.), bivši ukrajinski nogometaš i reprezentativac te bivši izbornik ukrajinske reprezentacije. Ševčenko je do svibnja 2006. bio član AC Milana kada je potpisao za londonski Chelsea. Međutim, u Chelseu nije bio u formi u kakvoj je bio u Milanu, te se nikako nije mogao izboriti za mjesto u prvoj postavi, pa se u kolovozu 2008. vraća u Milan.

Nakon povratka sa posudbe iz Milana, dana 28. kolovoza potpisao je dvogodišnji ugovor za matični klub Dinamo Kijev. U prvoj utakmici nakon povratka postigao je pogodak protiv FC Metalurga u pobjedi 3-1, ostvarenoj 31. kolovoza 2009.

Ševčenko je u djetinjstvu bavio boksom, no bio je prisiljen preći na nogomet. Profesionalnu karijeru započeo je u kijevskom Dinamu gdje je bio do 1999. Tada je potpisao za AC Milan gdje je ostao sve do 2006. 

Za Europskog nogometaša godine izabran je 2004.

Za reprezentaciju je nastupio 69 puta i postigao je 31 gol. 

## Karijera
* Dinamo Kijev (1994.-1999.)
* AC Milan (1999.- svibanj 2006.)
* Chelsea F.C. (svibanj 2006.-2008)
* AC Milan (2008.-2009.
* Dinamo Kijev (2009.-2012.)

## Odličja
* **[[Supercoppa Italia]]**:2004
* **[[Europski Superkup]]**:2004
* **[[Serie A]]**:2004
* **[[Liga prvaka UEFA]]**:2003
* **[[Coppa Italia]]**:2003
* **[[Ukrajinska prva liga]]**:1995, 1996, 1997, 1998, 1999
* **[[Ukrajinski kup]]**:1996, 1998
* **Najbolji strijelac Ukrajinske prve lige**:1999
* **Najbolji strijelac Serie A**:2000, 2004
Michael Owen

**Michael Owen** je profesionalni engleski nogometaš. Trenutačno je slobodan igrač.

## Biografija
Michael Owen je sin bivšeg engleskog nogometaša Terry Owena. Za Liverpool debitira u svibnju 1997. godine. U svojoj prvoj sezoni je bio najbolji strijelac Premiershipa. U toj sezoni (1997./98.) igrao je također za Liverpool, a postigao je 18 golova. Sve do sezone 2003./04. bio je najbolji strijelac Liverpoola. Najbolja sezona dok je igrao za Liverpool bila je 2000./01. kada je osvojio Kup UEFA, FA kup i Engleski liga kup. 2004. prelazi u Real Madrid za 8 milijuna funti, gdje je se zadržao samo jednu sezonu. U svojoj jedinoj sezoni u Real Madridu postigao je 13 pogodaka što je bilo najviše golova u najmanje minuta provedenih na terenu u La ligi, prvenstveno zbog toga što je većinu utakmica provodio na klupi. 2005. godine ga kupuje Newcastle United za 18 milijuna funti. Početak sezone je bio za Michaela Owena solidan, no tada se ozlijedio te 18 mjeseci nije nastupao. Nakon što se oporavio od ozljede u sezoni 2007./08. postaje najbolji klupski strijelac te postaje kapetan. Nakon što je sezone 2008./09. Newcastle ispao iz Premier lige, budući da mu je istekao ugovor, potpisuje za Manchester United.

Za Englesku je debitirao 1998. godine, te je postao najmlađi igrač koji je nastupio za Englesku, te najmlađi strijelac. Igrao je na Svjetsko prvenstvu 1998., Euru 2000., Svjetskom prvenstvu 2002., Euru 2004. i na Svjetskom prvenstvu 2006., ali se ozlijedio već na početku prve utakmice Engleske. Ukupno je nastupio 89 puta i zabio 40 pogodaka.

## Uspjesi
 Liverpool:
* FA kup: 2001.
* Engleski Liga kup: 2001., 2003.
* FA Community Shield: 2002.
* Kup UEFA: 2001.
* UEFA Superkup: 2002.
* FA Juniorski kup: 1996.

 Newcastle United:
* Intertoto kup - Pobjednik: 2006./07.

#### Osobni
* PFA Mladi igrač godine: 1998.
* Najbolji strijelac Premier Lige: 1998., 1999.
* BBC Sports osoba godine: 1998.
* Zlatna lopta: 2001.

## Vanjske veze

* Službena stranica 
* Profil Michaela Owena
Raúl González

**Raúl González Blanco** (rođen 27. lipnja 1977.), poznatiji kao **Raúl**, španjolski je nogometaš, napadač, koji trenutačno igra za njemački nogometni klub Schalke 04. Raúl je istaknuti španjolski nogometni reprezentativac, s preko 100 nastupa za izabranu vrstu, čiji je drugi strijelac svih vremena s postignuta 44 pogotka, prvi je David Villa sa 46. Također je, s postignutim 71 pogotkom vodeći strijelac svih vremena UEFA-ine Lige prvaka, gdje je u dvije sezone bio najbolji strijelac natjecanja.

### Klupska karijera
Iako je počeo trenirati u Atletico Madridu, sezonu 94-95 počeo je u trećoj momčadi Real Madrida, ali je ubrzo priključen prvoj momčadi koju je tada vodi Jorge Valdano. Postao je najmlađi igrač (17 godina i četiri mjeseca) koji je nastupio u seniorskoj utakmici za Real. Svoj prvi ligaški pogodak postigao je u gradskom derbiju protiv Atletica. U toj sezoni zabio je 9 golova u 28 susreta te je pomogao Realu osvojiti naslov prvaka.

U sljedećih osam sezona osvojio je tri prvenstva, tri lige prvaka. 2003. imenovan je kapetanom nakon odlaska Fernanda Hierra. Zanimljivo je da nikada nije osvojio Kup kralja(Španjolski kup).

Postao je prvi igrač koji je zabio 50 golova u Ligi prvaka, nakon što je zabio Olympiakosu 28.10.2005. Raul je najbolji strijelac lige prvaka svih vremena (68), i igrač sa najviše nastupa (128). Zanimljivo je da nikada nije dobio crveni karton u 15 godina profesionalne karijere. Za Real je postigao čak 322 gola i prestigao legendarnog Alfreda Di Stefana, još je i najbolji strijelac La lige od aktivnih igrača sa 228 golova.
Raul i Iker Casillas imaju ugovor po kojemu im se ugovor mora produljiti dok god igraju preko 30 utakmica po sezoni. 23. rujna 2009 prešao je Manola Sanchisa po broju nastupa za Real. Ujedno je drugi je igrač po broju nastupa u prvenstvu.

### Reprezentativna karijera
Raul je drugi najbolji strijelac (44) španjolske reprezentacije prvi je David Villa sa 46, i igrač u polju sa najviše nastupa (102). Igrao je na SP 1998, 2002, 2006. Na Euru 2000 i 2004. Od njegova 44 gola 25 ih je bilo u natjecateljskim utakmicama. Od tih 25, šest ih je bilo u završnicama prvenstava.

### Privatni život
Već dosta sezona, Raul nakon postizanja pogotka ljubi vjenčani prsten kao zahvala njegovoj ženi na četiri sina i kćer. Dvojici sinova je dao ime po Jorgeu Valdanu i po Hugu Sanchezu.

### Trofeji
** 6 La liga naslova: 1994./95., 1996./97., 2000./01., 2002./03., 2006./07., 2007./08.
** 4 Španjolska superkupa: 1997., 2001., 2003., 2008.
** 3 Lige prvaka: 1997./98, 1999./00., 2001./02.
** 2 Interkontinentalna kupa: 1998., 2002.
** 1 Europski superkup: 2002.
Antimah

**Antimah** je u grčkoj mitologiji bilo ime više ličnosti.

## Mitologija
# Prema Apolodoru, bio je sin Herakla i Nikipe, Tespijeve kćerke.
# Bio je jedan od Heraklida, Dejfontov otac i Trasijanorov sin. Njega je spomenuo Pausanija.
# Apolodor ga je nabrojao među Penelopine prosce iz Dulihija.
# Prema Ovidijevim *[[Metamorfoze|Metamorfozama]]*, bio je kentaur. Prisustvovao je Piritojevom venčanju i borio se protiv Lapita. Ubio ga je Kenej.
# U Homerovoj *[[Ilijada|Ilijadi]]* bio je Trojanac, koji, nadajući se mitu, odnosno zlatu koje mu je Paris obećao, elokventno je odbijao sve predloge da se Helena vrati Menelaju, kada su pred početak rata Menelaj i Odisej to zahtevali od Trojanaca. On je čak svoje sunarodnike nagovarao da ih ubiju. Njegova deca su bila Pisandar, Hipoloh, Hipomah i Tisifona. 
# Prema Kvintu Smirnjaninu, bio je ratnik sa Krita koji je došao sa kraljem Idomenejem da se u trojanskom ratu bori protiv Trojanaca. Bio je jedan od junaka sakrivenih u trojanskom konju. Ubio ga je Eneja.
# Prema Higinu, bio je jedan od Egiptida, oženjen Danaidom Midejom.

## Izvori
Filej

**Filej** () () - Sin Augija, poznatim po svojim štalama.
## Mitologija
Kada je Augije, otac Fileja, odbio da isplati Heraklovu nagradu koju mu je bio obećao za čišćenje štala, naredio je svome sinu da on presudi u sporu između Augija i Herakla. Filej je, sa pravom presudio u korist Herakla, ali se njegov otac Augije nije složio sa presudom, i nije isplatio Herakla.

Filej, ljut na oca, se iselio iz zemlje i naselio se na ostrvo Dulijion, gde je srećno vladao sve do svoje smrti. Filejev sin Megent je sudelovao u Trojanskom ratu sa vojskom koju je dovezao sa 40 brodova, i istakao se kao hrabar borac.
## Izvori
* V. Zamarovski, *Junaci antičkih mitova*, *Leksikon grčke i rimske mitologije*, Zagreb 1985, str. 105.
Roberto Carlos

**Roberto Carlos da Silva Rocha** (Garça,10. travnja, 1973.), poznatiji kao
**Roberto Carlos**, je brazilski nogometaš koji trenutačno igra za brazilski klub Corinthians.
Nastupao je za brazilsku nogometnu reprezentaciju na čak tri svjetska prvenstva,
uključujući i svjetsko prvenstvo 2002. kada je Brazil osvojio naslov prvaka.

Prije nego što je potpisao za Fenerbahçe, jedanaest godina je igrao za Real Madrid s kojim je osvojio četiri domaća
prvenstva, tri puta Ligu prvaka i dva Interkontinentalna kupa. Također je 
jedan od šestorice igrača koji su nastupili u Ligi prvaka više od 100 puta. Ostala petorica su Paolo Maldini, 
Raúl, Oliver Kahn, David Beckham i Ryan Giggs.

FIFA ga je 1997. proglasila drugim najboljim svjetskim igračem, iza Ronalda.

## Klupska karijera

Roberto Carlos je profesionalnu karijeru započeo u Palmeirasu, a sa 22 godine 
prelazi u milanski Inter. U Interu se zadržao samo jednu sezonu, te 1996.
potpisuje za Real Madrid.

### Fenerbahçe (2007.-2010.)

U svojoj prvoj službenoj utakmici za turskog prvaka, Fener je osvojio turski superkup protiv Besiktasa,
a 25. kolovoza 2007. Roberto Carlos je postigao i svoj prvi gol za novi klub.

### Corinthians (2010.-)

Dana 5. siječnja, 2010, objavljeno je da je potpisao za brazilski nogometni klub Corinthians, u kojem igra njegov veliki prijatelj Ronaldo.

## Reprezentacija

Roberto Carlos je za brazilsku nogometnu reprezentaciju nastupio čak 125 puta, te je 
zabio 24 gola. Nastupao je na svjetskim prvenstvima 1998., 2002. i 2006. Igrao je u finalu svjetskog prvenstva 2002.,
na kojem je Brazil osvojio svoj peti naslov svjetskog prvaka.

Svoju reprezentativnu karijeru završio je 2006., nakon poraza u četvrtfinalu svjetskog prvenstva od strane 
Francuske.

## Statistika

## Trofeji

### Klub
*  **[[Sociedade Esportiva Palmeiras|Palmeiras]]**
** Brazilska liga: 1993, 1994
** Turnir Rio-Sao Paulo: 1993
** Prvenstvo Sao Paula: 1993, 1994
*  **[[Real Madrid]]**
** La Liga: 1996-97, 2000-01, 2002-03, 2006-07
** Španjolski spuer kup: 1997, 2001, 2003
** UEFA Liga prvaka: 1997-98, 1999-00, 2001-02
** Europski super kup: 2002
** Interkontinentalni kup: 1998, 2002
*  **[[Fenerbahce]]**
** Turski super kup: 2007

### Reprezentacija
*  **[[Brazilska nogometna reprezentacija|Brazil]]**
** Copa América: 1997, 1999
** Svjetsko prvenstvo u nogometu - Južna Koreja i Japan 2002.: 2002

## Vanjske veze
* Roberto Carlos: službena stranica  
* FootballDatabase profil i statistika