open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
A Taste of Honey

***A Taste of Honey*** () je britanski crno-bijeli igrani film snimljen 1961. godine u režiji Tonyja Richardsona. Predstavlja adaptaciju istoimene drame Shelagh Delaney, koja je također napisala scenario zajedno sa Richardsonom. Radnja je smještena u radnički milje Sjeverne Engleske, a protagonistica, čiji lik tumači Rita Tushingham je 17-godišnja djevojka, koja, ogorčena ljubavnim životom svoje majke napušta kuću, zatrudni sa crnim mornarom, ali zato za bebu pronalazi zamjenskog oca u obliku homoseksualnog studenta sa kojim će zajedno iznajmiti sobu. Kao i mnogi istaknuti britanski filmovi iz tog doba, *A Taste of Honey* je nastojao prikazati stvarnost tadašnje Britanije u stilu *[[kitchen sink realism|realizma slivnika]]*, a što je uključivalo i dotada uglavnom izbjegavane teme međurasnih odnosa i homoseksualnosti. A Taste of Honey je dobio nagradu BAFTA za najbolji britanski film, a Rita Tushingham je za svoju ulogu nagrađena na Kanskom festivalu.

## Uloge
* Dora Bryan ... Helen
* Robert Stephens ... Peter Smith
* Rita Tushingham ... Josephine ("Jo") 
* Murray Melvin ... Geoffrey Ingham
* Paul Danquah ... Jimmy
* Michael Bilton ... stanodavac
* Hazel i Stephen Blears ... ulična derišta *(van špice)*

## Izvori
;Napomene

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Photo gallery at Rita Tushingham fansite
The Walt Disney Company

**The Walt Disney Company**, skraćeno **Disney**, jedna je od najvećih svjetskih medijskih i produkcijskih kuća zabavnog programa. Sve je počelo 1923. kada su Walt Disney i njegov brat Roy Oliver Disney osnovali Disney Brothers Cartoon Studio. Od 1930. pa do 1986. korišteno je ime Walt Disney Productions.

Disney Enterprises Inc. je podružnica The Walt Disney Company.

## Podjela
The Walt Disney Company sastoji se od filmskih i glazbenih studija, distribucijskih i televizijskih kuća, parkova i odmarališta diljem svijeta.
* **Filmski studiji**: Walt Disney Pictures, Touchstone Pictures, Hollywood Pictures, Miramax Films i Dimension Films.
* **Glazbeni studiji**: Walt Disney Records, Mammoth Records, Lyric Street Records i Hollywood Records.
* **Distribucijske kuće**: Buena Vista International i Buena Vista Home Entertainment.
* **Televizijske kuće**: ABC, ESPN, Disney Channel, Lifetime, A&E i E!.

## Povezano
* Walt Disney

## Vanjske veze

* http://disney.com/ 
* http://disneyworld.disney.go.com/
Ivica Tanhofer

**Ivica Tanhofer** (rođena: ***Braun***) (Osijek, 19. 3. 1902 – Split, 21. 8. 1977), jugoslavenska glumica.

## Biografija
Ivica Tanhofer je rođena 19. 3. 1902 u židovskoj porodici iz Osijeka. Završila "Višu djevojačku školu" u Osijeku, gdje je i prvi put glumila u Hrvatskom narodnom kazalištu (HNK) u Osijeku 1921. U stalnom angažmanu je bila od 1922 do 1935 godine. Bila je članica novosadskoga kazališta u periodu od 1936 do 1940, da bi zatim, zajedno sa suprugom Tomislavom Tanhoferom, prešla u Hrvatsko narodno kazalište (HNK) u Zagrebu. Ondje je djelovala u periodu od 1940 do 1945 godine. 1945 Ivica je prešla u Hrvatsko narodno kazalište u Splitu, gdje je ostala do odlaska u Jugoslovensko dramsko pozorište (JDP) u Beogradu 1948 godine. U Beogradu je ostala do penzije 1966 godine. Na početku karijere odglumila je zapaženija ostvarenja u Shakespeareovim tragedijama i komedijama, a iz poznijeg razdoblja istaknula se kao Dürenmattova Klara Zachanassian u "Posjeti stare dame". U izvedbama Krležinih drama na pozornici splitskoga HNK tumačila je, surađujući uglavnom sa suprugom kao redateljem, Barunicu Castelli u "Gospoda Glembajevi" (1945, 1957 i 1961), Lauru Lenbachovu u "U agoniji" (1947 i 1956), Marijanu Margetićku u "Vučjaku" (1960) i Melitu u "Leda" (1963). Ivica Tanhofer je umrla 21. 8. 1977 u Splitu.

## Reference

## Literatura
*
Pterorhynchus

***Pterorhynchus*** je bio rod pterosaura "ramforinkoida" iz porodice Rhamphorhynchidae koji je živio tokom kasne jure na području formacije Daohugou u Unutrašnjoj Mongoliji (Kina).

Stephen Czerkas i Ji Qiang su 2002. dali naziv tom rodu. Nomenklaturni tip je *Pterorhynchus wellnhoferi*. Naziv roda izveden je iz grčkog *pteron*, "krilo" i *rhynchos*, "njuška", što se odnosi na visoku krestu na glavi. Naziv vrste dat mu je u čast istraživaču pterosaura, Peteru Wellnhoferu.

Rod se zasniva na holotipu CAGS02-IG-gausa-2/M 608 (izvorno DM 608). Pronađen je u Chifengu naslagama Daohugou. Prema Jiu, *Pterorhynchus* pripada bioti Yanliao iz callovijske formacije Haifanggou; Lü Junchang ga je 2007. pripisao malo mlađoj formaciji Tiaojishan iz istog stadija.

Taj nomenklaturni tip sastoji se od spojenog, gotovo potpunog skeleta sa ostacima pokrovnog tkiva, uključujući i krilnu membranu, strukture slične dlakama, dugu verziju krilca koje je prisutno na kraju repa "ramforinkoida", krestu na glavi sa niskom koštanom osnovom i velikim keratinskim produžetkom; posljednja osobina je neobična za "ramforinkoide" (tj. primitivne pterosaure), čiji fosili obično ne pokazuju tragove kreste. Prednji dio produžetka nastavljao se na vodeću marginu koštane osnove, stojeći pod prilično oštrim uglom; na kraju se krivio prema stražnjem dijelu lubanje u zaobljenoj krivulji. Kresta je pokrivala stražnje dvije trećine lubanje, pokazivala prisustvo velikih ovalnih krljušti i bila je učvršćena grebenima paralelnim sa zakrivljenim pratećim rubom. Pri osnovi je bio vidljiv vertikalan uzorak, koji se interpretira kao izvorni uzorak boja za kamufliranje. Opisivači su kresti pripisali aerodinamičnu funkciju, što se može vidjeti i u nazivu roda. Dlake (piknovlakna) isprva su opisane kao s listićima u obliku pera i smatralo se da odgovaraju hipotetskom Stadiju II u evoluciji perja. To bi ukazivalo na to da su dlake pterosaura i perje dinosaura homologni. Međutim, kasniji istraživači - u detaljnom istraživanju pokrovnog tkiva pterosaura - nisu se složili s tom interpretacijom, budući da nisu mogli naći dokaze za uzorak centralnog grananja ili calamusa. Nomenklaturni tip imao je duguljastu lubanju od 11,8&nbsp;cm, dug rep i raspon krila od oko 85&nbsp;cm.

Opisivači su priključili rod *Pterorhynchus* porodici Rhamphorhynchidae. Nova knjiga Davida Unwina, *The Pterosaurs: From Deep Time*, predstavlja ga kao kredski rod, ali je taj zaključak donesen na zastarjelim informacijama. Također je predložio da je spadao u potporodicu Scaphognathinae i bio u srodstvu sa *[[Scaphognathus]]om*.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Pterorhynchus''  u The Pterosauria
* Nekoliko rekonstrukcija ''Pterorhynchusa'' na The Grave Yard
Buzău (okrug)

**Buzău** čita se **Buzau** (rumunjski: *Județul Buzău*) je jedan od 41 rumunjskih okruga (județa / jedinica 
lokalne uprave) na jugoistoku Rumunjske u Muntaniji.
## Geografija
Okrug Buzău graniči sa Okrugom Brăila sa istoka, sa okruzima 
Prahova i Braşov sa zapada, sa Covasnom i 
Vranceom sa sjevera i sa Okrugom Ialomiţom sa juga.

Zapad Buzău je planinski kraj Masiva Buzău dijela Istočnih Karpata, dok je istočni dio niži jer tu teče rijeka Buzău sa svojim pritokama.

Okrug Buzău ima površinu od 6,103 km² a po popisu stanovništva iz 2011. imao je 451,069 stanovnika, od toga 409,316 Rumunja i 20,376 Roma i zanemariv broj ostalih nacija. 
## Privreda
Administrativni centar je grad Buzău, industrijski centar okruga, dobro povezan sa Bukureštom i Braşovom još od 15. vijeka. U njemu se proizvode metalni proizvodi, kemikalije i strojevi.
Grad - Râmnicu Sărat ima rafineriju nafte i tvornice tekstila, cigareta i vinariju.

Kod Sărata-Monteoru, Berca i Arbănesija crpi se nafta, a u gradiću Pătârlagele proizvodi se građevinski materijal.
Ostala veća naselja okruga su Pogoanele, Beceni, Vintilă Vodă i Ulmeni.

Okrug Buzău je i poljoprivredni kraj u kom se uzgoja žito i stoka.
## Historija i atrakcije
Kod Râmnicu Sărata je vojska moldavskog vojvode Stefana Moldavskog dva puta 1473. i 1481. pobjedila Osmanlije. Taj grad ima crkvu iz 17. vijeka sa izuzetnim freskama i muzej suvremene rumunjske umjetnosti.

U općini Măgura nalazi se manastir osnovan 1650. 
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Okruga Buzău 
* ''Buzău'' na portalu Encyclopædia Britannica
Bojar

**Bojar** (ruski: *боя́рин*, rumunjski: *boier*, bugarski: *боляр*) množina **bojari**, bio je pripadnik više srednjovjekovne feudalne aristokracije od Kijevske Rusije, Velike moskovske kneževine, Drugog bugarskog carstva, Kneževine Moldavije do Kneževine Vlaške.

## Historija
Bojari su se pojavili u Kijevskoj Rusiji tokom 10.. - 12. vijeka, kao članovi kneževe pratnje (*družina*). Oni su zauzimali najviše položaje u vojsci i tadašnjoj malobrojnoj administraciji. Oni su također formirali *bojarski savjet*, ili Dumu - savjetovno tijelo kneza u važnim pitanjima po kneževinu. 

Tokom 13. i 14. vijeka - bojari se pojavljuju i po sjeveroistočnom ruskim kneževinama, kao 
privilegirana klasa bogatih feudalaca, koji su služili knezu, kao njegovi pomoćnici i savjetnici, ali su zadržali pravo da napuste svoju službu i prijeđu drugom knezu bez gubitka feuda.

Od 15. vijeka do 17. vijeka - bojari Velike moskovske kneževine formiraju zatvorenu aristokratsku klasu, koja okružuje tron velikog kneza (kasnijeg cara) i vladaju zemljom zajedno s njim. 
Regrutirali su se iz redova nekih 200 porodica, koje su vukle svoju genealogiju od nekadašnjih kneževa, ili starih moskovskih bojarskih porodica i stranih aristokrata. 

Titula bojar nije pripadala svim članovima tih porodica, već samo onom članu kog bi knez (car) odobrao. 

Ispod bojara bila je klasa nižeg plemstva - **okolniki**. Iz te dvije klase formirao se *bojarski savjet*, koji je pomogao caru u kreiranju unutarnje i vanjske politike države. Odluke bojarskog savjeta, nakon što bih ih potvrdio car - imale su snagu zakona.
U to vrijeme bojari i okolniki uglavnom su služili kao šefovi carskih ureda, pokrajinski gubernatori i komandanti u vojsci.

Taj okoštali sistem nasljednih prava zvan - **mestničevstvo** (mестничество), ograničavao je cara u izboru glavnih suradnika i podređenih službenika, jer se nije gledalo na stvarne kvalitete, već puno više na aristokratsko genealoško stablo. 
Pritom je kod svakog izbora za neku visoku funkciju dolazilo do beskrajnih svađa između bojarskih porodica. 
Zbog svega tog je mestničevstvo ukinuto 1682. pa je time znatno ograničen utjecaj bojara.

Tokom 17. vijeka, društveni i politički značaj bojara počeo je opadati. Početkom 18. vijeka, car Petar Veliki ukinuo je bojarsku dumu, i umjesto nje osnovao carski senat, time su bojari potpuno izgubili značaj, jer je svoje visoke funkcionere birao je na osnovu njihovih kvaliteta i dometa u birokratskoj hijerarhiji. 
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Boyar'' na portalu Encyclopædia Britannica
Josip Thune

**Josip Thune** (Beč, 25. 3. 1899 – Zagreb, 19. 3. 1985), jugoslavenski gudač-violinist.

## Biografija
Josip Thune je rođen 19. 3. 1899 u Beču za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije. Potječe iz židovske porodice Sigmunda Thunea. Od 1923 bio je druga violina u orkestru Hrvatskog narodnog kazališta (HNK) u Zagrebu. Okupacijom Kraljevine Jugoslavije tj. uspostavom marionetske Nezavisne Države Hrvatske (NDH) Josip je prešao na katoličku vjeru, no ono što je znatno olakšalo njegov položaj bilo je to što mu je supruga bila katolkinja. Unatoč tome, Josip je zajedno sa suprugom Jelisavom i sinom Danielom bio prisiljen preuzeti žutu Davidovu zvijezde koju su trebali nositi na odjeći. Također je bio primoran podnijeti obveznu prijavu imetka Židova "Uredu za obnovu privrede Ministarstva narodnoga gospodarstva". U toj prijavi je naveo da posjeduje zemljište na zagrebačkoj Knežiji, gotovinu i dragocjenosti (*dva vjenčana prstena i tanki lančić*) od 5.500 YUD, stari namještaj u vrijednosti od 8.000 YUD, gusle na kojima svira u iznosu od 5.000 YUD i plaću u iznosu od 2.600 YUD. Kao jedan od rijetkih Židova uspio je ostati u HNK-u za cijelo vrijeme trajanja NDH. Josip i njegova porodica su uspjeli preživjeti Holokaust. Više od 50 godina proveo je u orkestru zagrebačke opere Hrvatskog narodnog kazališta (HNK). Umro je 19. 3. 1985 u Zagreb, te je pokopan na židovskom dijelu groblja Mirogoj.

## Reference

## Literatura
* 
*
Nordijski krst

**Nordijski** ili **skandinavski krst** (križ) je naziv za simbol skandinavskih zemalja. Nalazi se na njihovim zastavama, svim izuzev zastave Grenlanda. Krst označava hrišćanstvo. Prve zastave sa Nordijskim Krstom su zastava Danske, zastava Norveške, zastava Švedske, zastava Finske i zastava Islanda. Norveška je prva Nordijska Zastava koja ima tri boje.

Neke zastave nemaju službeni status jer su pod drugom državom. Na primjer Šetlandska ostrva imaju nordijsku zastavu, ali nije službena jer je pod upravom Škotske.
Călărași (okrug)

**Călăraşi** čita se **Kalaraši** (rumunjski: *Județul Călăraşi*) je jedan od 41 rumunjskih okruga (județa / jedinica 
lokalne uprave) na jugoistoku Rumunjske pored granice sa Bugarskom.
## Geografija
Okrug Călăraşi graniči sa Okrugom Constanţa sa istoka, sa okruzima Ilfov i Giurgiu sa zapada, sa Okrugom Ialomiţa sa sjevera i sa 
Bugarskom sa juga.

Călăraşi je ravničarski kraj čije istočne granice formira Dunav, a njegove pritoke Barza, Dâmbovița i rukavac Borcea oplakuju jugoistok okruga. Na jugu leže jezera Mostiștea i Gălătui.

Okrug Călăraşi ima površinu od 5,088 km² a po popisu stanovništva iz 2011. imao je 306,691 stanovnika, od toga 259,310 Rumunja i 22,939 Roma i zanemariv broj ostalih nacija. 
## Privreda
Administrativni centar je grad Călăraşi, industrijski centar okruga, poznat po proizvodnji papira.
Strojevi se proizvode u gradu Oltenița, a u Feteștiju i Valeji Roșie prehrambeni proizvodi.
Ostala veća naselja okruga su Mânăstirea, Grădiștea i Lupșanu.

Călăraşi je poljoprivredni kraj u kom se uzgoja žito, stoka i vinova loza uz Dunav.
## Historija i atrakcije
Okrug Călăraşi je osnovan tek 1981. od dijelova Okruga Ialomiţa i Okruga Ilfov.
Najveća znamenitost okruga je gradić Dichiseni nekadašnje rimsko naselje. 
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Okruga Călăraşi  
* ''Călăraşi'' na portalu Encyclopædia Britannica
Vojko Kavić-Kardoš

**Vojko Kavić-Kardoš** (Zagreb, 13. 5. 1918 – Koncentracijski logor Jadovno, 1941), jugoslavenski kazališni glumac-volonter.

## Biografija
Vojko Kavić-Kardoš je rođen 13. 5. 1918 u Zagrebu u zadnjim mjesecima Austro-Ugarske Monarhije. Potječe iz židovske porodice Franje i Olge Kardoš. Do početka Drugog svjetskog rata pohađao je Filozofski fakultet Sveučilišta u Zagrebu, a od 1939 bio je i đak glumačke škole. U Hrvatskom narodnom kazalištu (HNK) u Zagrebu je radio kao glumac početnik. Okupacijom Kraljevine Jugoslavije tj. uspostavom marionetske Nezavisne Države Hrvatske (NDH), Vojko se zajedno s roditeljima i mlađim bratom Aleksandrom-Sašom pokrstio i prešao na katoličku vjeru. To mu nažalost nije spasilo život, jer su Vojka između 27. i 29. 6. 1941 uhapsile ustaše sa skupinom od 165 židovskih omladinaca. Bio je odveden u "radnu službu" u Koncentracijski logor Danica u Koprivnici, a potom u koncentracijski logor Jadovno kod Gospića gdje je i ubijen. Bile su mu samo 23 godine. Prijavu imetka Židova podnio je "Uredu za obnovu privrede Ministarstva narodnoga gospodarstva NDH" 24. 6. 1941, samo tri dana prije nego je uhapšen. U toj prijavi je naveo da posjeduje samo odjeću u u vrijednosti 3.000 YUD. Tijekom Holokausta također su stradali Vojkov otac, majka i brat, te ostala mnogobrojna rodbina.

## Reference

## Literatura
*
12. berlinski filmski festival

**Berlinski međunarodni filmski festival 1962.** () je bilo dvanaesto po redu izdanje Berlinskog filmskog festivala (Berlinale), održano od 22. juna do 3. jula 1961. godine u tadašnjem Zapadnom Berlinu.

Na njemu je glavnu nagradu osvojio britanski film *[[A Kind of Loving]]* u režiji Johna Schlesingera.

U konkurenciji je bio prikazan i *[[La steppa]]*, film napravljen u italijansko-francusko-jugoslavenskoj koprodukciji.

## Nagrade
Sljedeće nagrade su osvojene na temelju odluke žirija:
* Zlatni medvjed: *[[A Kind of Loving (film)|A Kind of Loving]]*, rež. John Schlesinger
* Srebrni medvjed za najboljeg režisera: Francesco Rosi za *[[Salvatore Giuliano (film)|Salvatore Giuliano]]*
* Srebrni medvjed za najbolju glumicu: Rita Gam i Viveca Lindfors u *[[No Exit (1962 film)|No Exit]]*
* Srebrni medvjed za najboljeg glumca: James Stewart u *[[Mr. Hobbs Takes a Vacation]]*
* Izvanredna nagrada Srebrni medvjed: *[[To the Last Day|Isaengmyeong dahadorok]]*, rež. Sang-ok Shin
* Omladinska filmska nagrada
** Najbolji kratki film za omladinu: *[[Zoo (film, 1962)|Zoo]]*, rež. Bert Haanstra
** Najbolji dokumentarni film za omladinu: *Galapagos - Trauminsel im Pazifik*, rež. Heinz Sielmann
** Najbolji cjelovečernji film za omladinu: *[[Give Me Ten Desperate Men]]*, rež. Pierre Zimmer
* Omladinska filmska nagrada - Poseban spomen
** Najbolji cjelovečernji film za omladinu: *[[Little Presents]]* by Jack Witikka
* Nagrada FIPRESCI
** *[[Zoo (film, 1962)|Zoo]]*, rež. Bert Haanstra
* Nagrada OCIC
** *[[Through a Glass Darkly (film)|Kroz tamno ogledalo]]*, rež. Ingmar Bergman

## Reference

## Vanjske veze
* 12th Berlin International Film Festival 1962
* 1962 Berlin International Film Festival 
* Berlin International Film Festival:1962  at Internet Movie Database
Zoo (film, 1962)

***Zoo*** je nizozemski kratki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1962. u režiji Berta Henstree. U njemu se prikazuje zoološki vrt Natura Artis Magistra u Amsterdamu, odnosno način na koji tamošnje životinje vide ljudske posjetitelje. Henstraa je to postigao postavljajući skrivene kamere po kavezima. Sniman je oko 60 dana. Sljedeće godine je prikazan na berlinskom festivalu gdje je dobio priznanje kao najbolji kratki film za omladinu.

## Vanjske veze
*
Do posljednjeg dana

***Do posljednjeg dana*** () je južnokorejski crno-bijeli igrani film snimljen 1960. u režiji Shin Sang-oka. Po žanru je drama, a radnja prikazuje život nekoliko likova koji se nastoje prilagoditi okolnostima nakon završetka korejskog rata. Godine 1962. je prikazan na Berlinskom festivalu gdje je dobio specijalnu nagradu žirija.

## Uloge
* Choi Eun-hee
* Kim Jin-kyu
* Nam Koong Won
* Shin Seong-il
* Kim Hye-jeong

## Reference

## Vanjske veze
*
Mr. Hobbs Takes a Vacation

***Mr. Hobbs Takes a Vacation*** () je američka filmska komedija snimljena 1962. u režiji Henryja Kostera. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Edwarda Streetera. Naslovni protagonist, čiji lik tumači James Stewart, je prezaposleni bankar koji na kraju odluči uzeti godišnji odmor na koji odlazi zajedno sa svojom porodicom. Radnja prikazuje kako tamo doživljava brojne komične zgode i nezgode. *Mr. Hobbs* na domaćem američkom tržištu nije postigao preveliki uspjeh, ali je zato bio izuzetno popularan izvan američkih granica. Stewart je tako za svoju ulogu dobio Srebrni medvjed za najbolju mušku ulogu na Berlinskom festivalu. Taj ga je uspjeh potakao da sljedećih nekoliko godina nastupa u još nekoliko komedija za porodičnu publiku.

## Cast
* James Stewart ... Roger Hobbs
* Maureen O'Hara ... Peggy Hobbs
* Fabian ... Joe
* John Saxon ... Byron
* Marie Wilson ... Mrs. Turner
* Reginald Gardiner ... Reggie McHugh
* Lauri Peters ... Katey
* Valerie Varda ... Marika
* Lili Gentle ... Janie
* John McGiver ... Mr. Turner
* Natalie Trundy ... Susan
* Josh Peine ... Stan
* Minerva Urecal ... Brenda, Hobbsova sobarica
* Michael Burns  ... Danny Hobbs
* Richard Collier ... Mr. Kagle
* Peter Oliphant ... Peter Carver (van špice)

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
*
Le Rideau cramoisi

***Le Rideau cramoisi*** ( je francuski srednjemtražni crno-bijeli igrani film snimljen 1952. u režiji Alexandrea Astruca. Pripovjedač je bivši konjički oficir koji u flashbacku opisuje ljubavnu vezu koju je u mladosti imao sa kćeri svojih stanodavaca (čiji lik tumači Anouk Aimée), te kako je ona tragično i iznenadno završila. Film je prikazan izvan konkurencije na Kanskom festivalu,, a iste godine je osvojio i nagradu Prix Louis-Delluc.

## Uloge
* Anouk Aimée ... Albertine
* Marguerite Garcya ... Albertinina majka
* Jim Gérald ... Albertinin otac
* Jean-Claude Pascal ... oficir

## Reference

## Vanjske veze
*
Moi un noir

***Moi un noir*** () je francuski igrani film snimljen 1958. u režiji Jeana Roucha. Radnja je smještena u Treichville, siromašnu četvrt Abidjana, glavnog grada Obale bjelokosti (koja je tada bila dio Francuske Zapadne Afrike). Protagonisti, među kojima se nalazi i narator (koga tumači Oumarou Ganda), su grupa imigranata iz današnjeg Nigera koji su tamo došli u potrazi za srećom i bogatstvom, ali koji su umjesto toga prisiljeni boriti se za preživljavanje. Rouch, koji je godinama bio fasciniran afričkom kulturom i načinom života, prije toga je snimio zapažene dokumentarne filmove na temu. U *Moi un noir* je koristio brojne dokumentarističke tehnike, kao i korištenje naturščika umjesto profesionalnih glumaca. Film, snimljen nedugo prije nego što će francuska kolonijalna vlast prestati, a zemlje Zapadne Afrike steći nezavisnost, izazvao je veliku pažnju zbog prikaza načina na koji se afrička kultura sudara sa modernošću; posebno je u oči upalo to što protagonisti nastoje oponašati likove iz hollywoodskih likova, pa tako Ganda tumači lik koji je uzeo ime po poznatom glumcu Edwardu G. Robinsonu. *Moi un noir* se isticao i nekonvencionalnim tehnikama naracije i skok-montažom, koja će značajno uticati na autore Novog vala, a što je eksplicitno priznao i Jean-Luc Goddard. Godine 1958. je film osvojio nagradu Prix Louis-Delluc.

## Reference

## Vanjske veze
*
Pikku Pietarin piha

***Pikku Pietarin piha*** () je finski crno-bijeli igrani film snimljen 1961. u režiji Jacka Wittike. Predstavlja ekranizaciju istoimenog romana Sime Puupponena. Radnja se događa 1920-ih u Finskoj, a protagonist, čiji lik tumači Tuuka Tanner, je dječak koji nakon smrti majke razgovara s Bogom (čiji glas posuđuje autor originalnog romana) i komentira zbivanja u svom susjedstvu. *Pikku Pietarin piha* je sljedeće godine prikazan na berlinskom festivalu gdje je dobio posebno priznanje u kategoriji filma za mlađe uzraste.

## Cast
* Leif Aaltonen
* Aapeli - Bog (glas) (kao Simo Puupponen)
* Kaarlo Halttunen - Urar
* Eija Hämäläinen
* Pia Hattara - Vetterantin Torotea
* Hannes Häyrinen - Menadžer Palkeinen
* Raili Helander - Liisi
* Pentti Irjala - Kućepazitelj Harakka
* Tea Ista - Vetterantin Klory
* Leo Jokela - Vennu Harakka
* Leevi Kuuranne - Jormalainen
* Irja Kuusla - Tattarijeva supruga
* Heimo Lepistö - Tattari
* Eila Pehkonen - Hilma
* Pekka Pentti - Henry
* Nisse Rainne - Kućepazitelj Kuikka
* Saara Ranin - Vetteranska
* Jouko Rikalainen - Osku
* Leo Riuttu - Friman
* Heikki Savolainen - Fotograf Toivakka
* Irma Seikkula - Urarova supruga
* Eero Siljamäki - Immu
* Olavi Suhonen
* Tuukka Tanner - Pietari Jormalainen
* Elsa Turakainen - Karoliina
* Henny Valjus - Urarova punica (kao Henny Waljus)
* Reino Valkama - Trgovac tekstilom

## Reference

## Vanjske veze
*
Huis clos

***Huis clos*** ( ), također poznat i pod engleskim naslovom ***No Exit*** () je drama francuskog književnika Jean-Paul Sartrea praizvedena u Parizu 1944. godine, danas poznata kao njegovo najpopularnije djelo, odnosno jedan od najuticajnijih dramskih tekstova 20. vijeka.

Protagonisti su muškarac po imenu Joseph Serrano i dvije žene - Inès Serrano i Estelle Rigault - koji se nalaze u tajanstvenoj sobi iz koje se, čini se, nema nikakvog izlaza. Radnja prikazuje kako se ispostavlja da su sve troje mrtvi, odnosno duše koje su zbog svojih grijehova osuđeni na Pakao, a da to predstavlja upravo soba u kojoj će jedni druge vlastitim prisutsvom vječno mučiti.

*Huis clos*, koja je poslužila kao podloga za znameniti Sartreov citat "Pakao, to su drugi", je kasnije bila predmetom brojnih filmskih i televizijskih adaptacija.

## Reference

## Vanjske veze
* La naissance de ''Huis Clos'', par Jean-Paul Sartre
* Comment les autres forment l'enfer dans ''Huis Clos'' 
* *[http://www.sparknotes.com/lit/noexit No Exit]* at Sparknotes.com
* 
* *[http://www.americanrepertorytheater.org/events/show/no-exit No Exit at A.R.T.]* 2006 production of No Exit at the American Repertory Theater
*
Donnez-moi dix hommes désespérés

***Donnez-moi dix hommes désespérés*** () je francusko-izraelski crno-bijeli igrani film snimljen 1962. u režiji Pierrea Zimmera. Radnja se događa 1946. godine kada grupa Jevreja, nakon što je preživjela Drugi svjetski rat i antisemitske progone, odlučuje započeti novi život u Palestini gdje osniva prvi kibuc. *Donnez-moi dix hommes désespérés* je prikazan na berlinskom festivalu gdje je dobio nagradu za najbolji cjelovečernji film za omladinu.

## Uloge
* Gila Almagor : Pat	
* Pascale Audret : Sara
* Catherine Berg	
* Philippe Clair	
* Francis Lax
* Jacques Riberolles : David
* Maurice Sarfati : Daniel

## Liens externes
* http://www.cinema-francais.fr/les_films/films_z/films_zimmer_pierre/donnez_moi_dix_hommes_desesperes.htm
* http://cinema.encyclopedie.films.bifi.fr/index.php?pk=51816
*
Oumarou Ganda

**Oumarou Ganda** (Niamey, 18. ožujka 1935. - Yamoussoukro, 1. siječnja 1981.) - nigerski redatelj i glumac.

U dobi od 16 godina, postao je član francuske vojske te je proveo dvije godine u Indokini, a kasnije se vraća u Niger, gdje nije mogao naći posao. Emigrirao je u Obalu Bjelokosti i počeo raditi u luci u Abidjanu. U tom razdoblju susreće francuskoga etnologa i redatelja Jeana Roucha, koji je upravo radio na fenomenu migracije u zapadnom dijelu Afrike. Ganda postaje njegov asistent i igra prvu sporednu ulogu pa kasnije glavnu ulogu u njegovu filmu "Moi un Noir", 1958.

Kasnije se vratio u Niamey u Nigeru i počeo raditi u kulturnom centru glavnog grada i specijalizirati se kao filmski tehničar. Godine 1968., snimio je svoj prvi film "Cabascabo", koji je autobiografski i s njime je ostvario slavu i uspjeh na međunarodnoj razini. Producirao je i nekoliko dokumentarnih filmova, a upravo tijekom pripreme jednog od njih doživio je srčani udar i umro 1. siječnja 1981.

## Filmografija
*"Cabascabo", 1968., zarma jezik, autobiografska iskustva Gande kao vojnika u Indokini.
*"Wazzou Polygame", 1970., zarma jezik, prosvjedni film o problemima nigerskog društva, nagrađen je na Fespaco-u 1972.
*"Saïtane", 1972., zarma jezik. Još jedan prosvjedni film o religiji i ulozi žene u Nigeru.
*"Exile", 1980., inspiriran je afričkom usmenom pričom.
On n'enterre pas le dimanche

***On n'enterre pas le dimanche*** () je francuski crno-bijeli kriminalistički film snimljen 1960. u režiji Michela Dracha. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Freda Kassacka. Protagonist, koga tumači Albert Gilou, je mladi mulat koji sa rodnog Martinika dolazi u Pariz kako bi započeo književnu karijeru te se upozna i započne ljubavnu vezu sa Šveđankom koja radi kao au pair djevojka. Radnja prikazuje kako sticajem okolnosti u samoobrani ubije djevojčinog poslodavca, te kako se zbog toga mora kriti od policije.  *On n'enterre pas le dimanche* se temom i pristupom velikim dijelom naslanjao na film noir, ali je koristio i tehnike karaktersitične za Novi val. Godine 1960. je osvojio nagradu Prix Louis-Delluc.

## Vanjske veze
*
Rita Gam

**Rita Gam** (2. april 1927 - 22. mart 2016) je bila američka glumica, najpoznatija po filmskim ulogama 1950-ih i 1960-ih. Godine 1962. je za nastup u filmu *[[No Exit (film, 1962)|No Exit]]* zajedno sa Vivecom Lindfors osvojila Srebrni medvjed za najbolju glumicu.

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* Rita Gam at the University of Wisconsin's Actors Studio audio collection
Anglosaksonsko naseljavanje Britanije

**Anglosasko naseljavanje Britanije** je pojam kojim označujemo procese iskrcavanja i naseljavanja germanskih naroda s kontinentalne Europe na Britaniju tijekom ranog srednjeg vijeka. Posebice se odnosi na dolazak Anglosasa u Britaniju nakon pada starorimske vlasti u 5. stoljeću.

Znanstvena zajednica nije jedinstvena u svezi s poticajem, stupnjem naseljavanja i učinkom naseljavanja germanskih naroda. Razlog su različitosti izvora. Tradicijska podjela doseljenika na Angle, Sase i Jute - naroda iz Angelna, Stare Saske i Jyllanda datira iz djela *[[Historia ecclesiastica gentis Anglorum]]* koje je u 8. stoljeću napisao na latinskom Beda Časni o kršćanstvu u Kraljevini Engleskoj. Povijesna i arheološka istraživanja s početka 20. stoljeća su pokazala da je širi raspon germanskih naroda s obala Frizije, Donje Saske i Švedske doselio u Britaniji u onom dobu. Anglosasi su zamijenili keltsku kulturu i društvo u velikom dijelu južne i središnje Britanije te tako pridonijeli stvaranju anglo-saske Engleske i uporabi staroengleskog jezika.

Stari latinski tekstovi ovaj dolazak nazivaju *Adventus Saxonum*, a prvi ga je uporabio sv. Gildas oko 540. godine.

*Adventus Saxonum* polazišnom je točkom povijesti Engleske. Tradicijski ju se opisuje više kao invazijom, nego kao naseljavanjem, dok nadnevci i okolnosti odudaraju. Mjera prvih uspjeha Angla i Sasa bila je 441. godine, kad je Galska kronika iz 452. zabilježila da je Britanija pala pod sasku vlast nakon što je pretrpila mnogo katastrofa, vjerojatno u značenju da je sva britanska obala ostala odsječenom do tog nadnevka.

U znanstvenoj zajednici traje debata kako i zašto su naselja Angla i Sasa bila uspješna te pitanje pune naravi odnosa Angla i Sasa prema romaniziranim Britima, uključujući pitanje dokamo su došljaci premjestili ili nadomjestili postojeće stanovnike. Većinu neromaniziranih Brita koja je živjela na zapadu i sjeveru Britanije anglosasko naseljavanje uvelike nije pogodilo.

## Napomene
Ialomița (okrug)

**Ialomiţa** čita se **Jalomica** (rumunjski: *Județul Ialomiţa*) je jedan od 41 rumunjskih okruga (județa / jedinica 
lokalne uprave) na jugoistoku Rumunjske.
## Geografija
Okrug Ialomiţa graniči sa Okrugom Constanţa sa istoka, sa Okrugom Ilfov sa 
zapada, sa okruzima; Brăila i Buzău i Prahova sa 
sjevera i sa Okrugom Călăraşi sa juga.

Ialomiţa je ravničarski kraj čije istočne granice formira Dunav, a rijeka Ialomiţa i dunavski rukavac Borcea oplakuju istok okruga. Najveća jezera su Strachina na istoku i Fundata u centru okruga.

Okrug Ialomiţa ima površinu od 4,453 km² a po popisu stanovništva iz 2011. imao je 274148 stanovnika, od toga 241,765 Rumunja i 14,278 Roma i zanemariv broj ostalih nacija.
## Privreda i atrakcije
Administrativni centar je grad Slobozia, podignuta na temeljima nekadašnjeg rimskog naselja.
Tvornice u Sloboziji Urziceniju proizvode prehrambene proizvode, a građevinski materijal 
proizvodi tvornica u Tăndărei.

Ialomiţa je i poljoprivredni kraj u kom se uzgoja žito, stoka i vinova loza uz Dunav i njegov rukavac 
Borceu.

Najveće atrakcije okruga su ladanjski gradići Amara (Jezero Amara), Gheorghe Doja (Jezero Fundata) i 
Valea Ciorii (Jezero Strachina) u koje se ljudi ljeti dolaze kupati. 
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Okruga Ialomiţa 
* ''Ialomiţa'' na portalu Encyclopædia Britannica
Ilfov (okrug)

**Ilfov** (rumunjski: *Județul Ilfov*) je jedan od 41 rumunjskih okruga (județa / jedinica lokalne uprave) na jugoistoku Rumunjske oko glavnog grada Bukurešta.
## Geografija
Okrug Ilfov graniči sa Okrugom Ialomiţa sa istoka, sa Okrugom Dâmboviţa sa zapada, sa Okrugom Prahova sa sjevera, sa Okrugom Călăraşi sa jugoistoka i sa 
Okrugom Giurgiu sa jugozapada.

Ilfov je ravničarski kraj smješten u centru Vlaške nizine koji poput prstena okružuje Bukurešt. 
Prosječna visina okruga je između 50 i 120 metara. 
Kroz okrug teku rijeke Ialomiţa, Argeşa, Sabar i Dâmboviţa.

Ilfov ima puno prirodnih i umjetnih jezera, najveća jezera su Snagov (575 ha), Căldăruşani (224 ha), Buftea (307 ha), Buciumeni (60 ha), Mogoşoaia (92 ha), Panteleimona (313 ha) i Cernica (360 ha).

Okrug Ilfov ima površinu od 1583 km² a po popisu stanovništva iz 2011. imao je 388,738 stanovnika, od toga 341,895 Rumunja i 15,634 Roma i zanemariv broj ostalih nacija.

Na teritoriju okruga leži 8 gradova; Bragadiru, Buftea, Chitila, Măgurele, Otopeni, Pantelimon, Popești-Leordeni i Voluntari, 32 općina i 91 sela. 
 
## Privreda
Administrativni centar je grad Buftea ali i Bukurešt u kom se još uvijek nalaze neke od službi.

Sve donedavno Ilfov je bio ruralni kraj, u posljednje vrijeme se zbog blizine Bukurešta naglo industrijalizira, jer se brojne kompanije zbog cijena zemljišta sele u jeftiniji Ilfov.
## Historija
Okrug Ilfov osnovan je 1968., tad je bio puno veći imao je čak 8225 km², jer su tad u okviru njega bili i Bukurešt, čitav Okrug Giurgiu i zapadni dijelovi okruga Călăraşi i Ialomiţa. Nakon tog je par puta mjenjao status, od toga da je bio dio Bukurešta, do različite površine, svoj današnji oblik dobio je 1997.

Ilfov je bio naseljen još od neolita, dokazi za to iskopani su kod lokaliteta Cernica, Glina i Vidra. Kao i čitava Vlaška Ilfov je tokom svoje historije doživio čitav niz transformacija, i vidio brojne vladare, od Dačana, Rimljana, prodora brojnih plemena tokom 3. - 7. vijeka, života za Kneževine Vlaške, 
osmanske okupacije do rumunjske nezavisnosti.

Ime Ilfov se prvi se put spominje na početku 15. vijeka, u vezi sa rijekom Ilfov (pritoka Dâmbovițe) po kojoj je čitav kraj dobio ime, a zatim 1482. u jednom dokumentu kojom se manastiru 
Snagov dodjeljuju neka sela i privilegije za uzdržavanje. 
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Okruga Ilfov
Dâmbovița (rijeka)

**Dâmbovița** čita se **Dambovica** (rumunjski: *Râul Dâmbovița*) je rijeka u 
Rumunjskoj duga oko 250 km, najveća pritoka Argeșa.
## Geografija
Dâmbovița izvire u masivu Făgăraș u Transilvanijskim Alpama, u centru Rumunjske. 
Od izvora teče gotovo pravilno prema jugoistoku do grada Bukurešta gdje ima ušće u rijeku Argeș.

Dâmbovița ima sliva velik oko 2837 km². 
## Reference

## Vanjske veze

* ''Dîmbovița River'' na portalu Encyclopædia Britannica
No Exit (film, 1962)

***No Exit*** () je američko-argentinski crno-bijeli igrani film snimljen 1962. u režiji Teda Danielewskog. Predstavlja drugu po redu ekranizaciju znamenite istoimene drame francuskog pisca Jean-Paula Sartrea. Protagonisti su muškarac i dvije žene koji se nađu u jednoj hotelskoj sobi. Radnja prikazuje kako se ispostavi da su sve troje mrtvi, odnosno da su zbog svojih grijeha završili u Paklu, te da ih umjesto mučenja čeka vječni boravak u sobi u kojoj ne mogu podnositi jedni druge. *No Exit* se isticao time što je sadržavao scene flashbacka u kome su se pokazivali grijesi koje su protagonisti učinili za vrijeme života. Također je predstavljao i jedan od prvih američkih filmova gdje je jedan od likova lezbijka. Iako su glumice Rita Gam i Viveca Lindfors na Berlinskom festivalu osvojile Srebrni medvjed za najbolju glumicu, većina kritičara nije bila sklona filmu, često navodeći neadekvatnu glumu kao njegov glavni nedostatak.

## Reference

## Vanjske veze
*
Huis clos (film, 1954)

***Huis clos*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1954. u režiji  Jacqueline Audry. Predstavlja prvu ekranizaciju znamenite istoimene drame Jean-Paul Sartrea, koji je također sudjelovao u pisanju scenarija. Protagonisti su muškarac i dvije žene koje se liftom spuštaju u hotelsku sobu prije nego što shvate da su zapravo, mrtvi, i da se nalaze u Paklu. Radnja prikazuje kako se ispostavi da ih umjesto mučenja čeka vječni boravak u međusobnom društvu, koje im postaje nepodnošljivo. Za Arletty, nekoć jednu od najvećih francuskih filmskih zvijezda, koja je poslije Drugog svjetskog rata zbog ljubavne veze sa Nijemcem došla na neslužbenu crnu listu, nastup u *Huis clos* je predstavljao jednu od rijetkih glavnih uloga u tom periodu.

## Uloge
* Arletty ... Inès Serrano, lezbijka
* Gaby Sylvia ... Estelle Rigaud, ubica
* Franck Villard ... Joseph Garcin, baraba
* Yves Deniaud ... le garçon d'étage (the Valet)
* Nicole Courcel ... Olga, Estellina najbolja prijateljica
* Danièle Delorme ... Florence, Inèsina ljubavnica
* Jean Debucourt ... general
* Jacques Chabassol ... Pierre, mladić zaljubljen u Estelle
* Arlette Thomas ... Mme Garcin, Josephova supruga
* Louis de Funès (van špice)

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Huis clos (1954) at the *Films de France*
DC Comics

**DC Comics** je jedna je od najvećih i najvažnjih strip izdavačkih kuća u SAD-u i svijetu. Njihove najpoznatije kreacije su Superman, Batman, Wonder Woman, Green Arrow i Flash.

## Vanjske veze

*
Epidemija kolere u Sijera Leoneu 2012.

**Epidemija kolere u Sijera Leoneu 2012.** je do kraja kolovoza 2012. dovela do smrti 350 ljudi. Ovo je najgora epidemija u Sijera Leoneu u zadnjih 15 godina. Međunarodne zdravstvene organizacije (Liječnici bez granica, Crveni križ i ostali) čine sve da obuzdaju širenje kolere, koja je pogodila i susjednu Gvineju, gdje je od kolere od veljače umrlo 82 ljudi. Izvanredno stanje zbog epidemije kolere proglašeno je 16. kolovoza 2012. u Sierra Leoneu. Tamošnje vlasti na ovaj su se potez odlučile nakon što je broj smrtnih slučajeva u ovoj godini značajno porastao, a broj zaraženih opasno približio brojci od 11 600 ljudi. Pretpostavlja se da je u Gvineji i Sijera Leone zaraženo zajedno preko 17 400 ljudi. Odluka je objavljena nakon sastanka članova tamošnje vlade s predstavnicima Svjetske zdravstvene organizacije i UNICEF-a. Vlada Sierra Leonea odmah je stvorila specijalne snage za borbu protiv epidemije.  

## Izvor epidemije
Prema podacima Ujedinjenih naroda, ova mala zapadnoafrička država ima jedan od najgorih zdravstvenih sustava na svijetu, s jednim liječnikom na čak 34 744 stanovnika. Najviše su ugroženi stanovnici slamova u glavnom gradu Freetownu, gdje su neodgovarajući sanitarni uslovi i često se upotrebljava zagađena voda (ističe Amara Jambai, direktor za prevenciju i kontrolu bolesti pri Ministarstvu zdravlja Sijera Leonea). Epidemija se proširila posebno nakon velikih padalina kiše u ovom području, nakon čega su nastale velike poplave, koje su zajedno s vrlo lošom higijenom dovele do širenja ove zaraze. 

Samo 40% ljudi u Sijera Leoneu ima svoje vlastite zahode (nužnike), tako da u prosjeku 7 obitelji dijeli zajednički zahod. Prema časopisu *The Africa Review* oko 60% zahoda ima samo jednu rupu bez odvoda vode, tako da oni vrlo lako zagade izvore pitke vode kroz tlo. Prema istom časopisu oko 30% ljudi vrši nuždu na otvorenom. Sam sustav dovoda pitke vode i kanalizacije je prilično uništen u civilnom ratu koji je trajao od 1991. do 2001., tako da oko 43% ljudi u Sijera Leoneu nema pristupa čistoj vodi.  

Epidemija kolere se pojavila u 10 županija (od 13). Najprije se pojavila u 8 županija: Port Loko, Kambia, Tonkolili, Bo, Moyamba, Bombali, Pujehun i u Zapadnoj gradskoj zoni (Freetown). Najviše zaraženih je u Zapadnoj gradskoj zoni ili glavnom gradu Freetownu, gdje je bilo 4 965 zaraženih do sredine kolovoza 2012. i 63 ljudi je umrlo. U županiji Porto Loko je u isto vrijeme bilo 2 806 zaraženih i 45 ljudi je umrlo. U županiji Kambala je 1 134 zaraženih i 28 ljudi je umrlo. Zaraza se proširila i na županiju Kenema. Izvještaji su pokazali da se zaraza više širi u velikim gradovima. 

## Izvori
Hornindalsvatnet

**Hornindalsvatnet** je najdublje jezero u Norveškoj, a ujedno i najdublje jezero u Europi sa službenom dubinom od 514 metara. Kako se površina jezera nalazi na nadmorskoj visini od 53 metra, to znači da se dno jezera nalazi na 461 metar ispod površine mora. Na istočnoj strani jezera nalazi se selo Grodås (općina Hornindal), a na zapadnoj strani jezera nalazi se selo Mogrenda (općina Eid). Autoput E39 prolazi pokraj sela Mogrenda. 

Kada je 1990-tih norveška telekomunikacijska tvrtka *Telenor* postavljala kabele od optičkih vlakana, izmjerili su dubinu jezera od 612 metara. To znači da je službena dubina jezera od 514 metara vjerovatno i veća. Obujam vode u jezeru je 12,1 km3, a površina jezera je 51 km2, po čemu jezero Hornindalsvatnet je 19-to po veličini jezero u Norveškoj. Jezero se nalazi u norveškom okrugu Sogn og Fjordane. Prastaru granitnu podlogu Norveške erodirali su ledenjaci ledenoga doba i oblikovali visoke planine i duboke doline, tako da ima više od 160 000 jezera, a najveće je jezero Mjøsa na jugoistoku.

Jezero Hornindalsvatnet je poznato i po maratonu, koji se održava u srpnju svake godine. 

## Izvori
Kruščica (jezero)

**Kruščica** je umjetno jezero nastalo izgradnjom brane na rijeci Lici 1971. za potrebe Hidroelektrane Senj i kasnije za Hidroelektranu Sklope. Nalazi se na donjem dijelu toka rijeke Like kod sela Mlakva u Kosinju. Ime je dobilo po selu Kruščica koje je na tom mjestu potopljeno,a stanovništvo iseljeno u okolne krajeve. Za ljetnih mjeseci u vrijeme niskog vodostaja vide se temelji i ruševine crkve, kuća, imanja i cesta potopljenog sela. Na Kruščicu se može doći iz smjera Kosinja kroz selo Mlakvu, pješačkom (planinarsko)m stazom iz smjera sela Kaluđerovac, ili se spustiti čamcem velebnim kanjonom Like iz smjera Kaluđerovca.

Kruščica je oaza mira i tišine, prostor izvorne ljepote prirode i reljefa i kao takva pruža nezaboravan doživljaj za svakog ljubitelja prirode, slučajnog posjetitelja ili ribiča koji tamo dolazi u potragu za ribama,a oni najspretniji love somove preko 90 kilograma. Za vrijeme boravka na jezeru Kruščica i kanjonu rijeke Like nerijetko se mogu doživjeti bliski susret s vidrom, srnom, košutom, jelenom, medvjedom ili vukom.

Kada je pokrenut projekt iskorištavanja hidroenergetskog sustava Senj, tada je osmišljen sustav gdje se vode rijeke Like, koja je vrlo bujična i promjenjiva rijeka, te vode rijeke Gacke koja je nešto smirenija, dovode u zaleđe Velebita i napravljena je Hidroelektrana Senj, snage 216 MW. Tada se već razmišljalo da ta hidroelektrana bude veća i da taj akumulacijski prostor bude veći. Nažalost, ovaj projekt proširenja umjetnog jezera počeo se raditi pred početak Domovinskog rata, a kada je on započeo sve je stalo. 1995., kada je taj kraj u potpunosti oslobođen, nije se još razmišljalo o obnovi projekta, već se to moglo kada su se za to stekli potrebni uvjeti. Tehnički gledajući tu samo radi o proširenju postojećeg umjetnog jezera Krušćica. Točnije, bit će izgrađena mala **Hidroelektrana Kosinj**, ali osnovni projekt je ustvari proširenje postojećeg umjetnog jezera. Tehnički se ništa ne mijenja, nego se samo akumulacioni prostor na Lici, koja je jako bujična, povećava. Tom akumulacijom dobili bismo između 200 i 300 milijuna kWh nove energije. Tako bi se u Senju napravili novi kapaciteti od oko 350 - 400 MW, jer bi se koristio veliki pad vode kod Senja, a veća energija se dobiva većom količinom vode i većim padom.

## Pražnjenje umjetnog jezera Kruščica

2010., nakon 13 godina ponovno je ispražnjeno umjetno jezero Kruščica korisnog obujma 128 milijuna m<sup>3</sup> vode koja pokreće vodne turbine HE Sklope i HE Senj. Riječ je o redovitom pražnjenju akumulacije koje se obavlja svakih 10 godina radi pregleda dna umjetnog jezera, brane objekata i hidromehaničke opreme, te popravka mogućih oštećenja i ponora. Predstavnici ribičkih udruga koji su svakodnevno bili na terenu utvrdili su kako zbog pražnjenja jezera nije zabilježena nikakva šteta na ribljem fondu, jer su se ribe povukle uzvodno koritom rijeke Like koje je svuda dublje od dna jezera.

## Reference
Ledenjak Jostedalsbreen

**Ledenjak Jostedalsbreen** je najveći ledenjak u Norveškoj, ali ujedno i najveći ledenjak u kontinentalnoj Europi. Smješten je sjeverno od područja Bergen i Sognefjord, u norveškom okrugu Sogn og Fjordane. Ledenjak Jostedalsbreen se nalazi u općinama Luster, Balestrand, Jølster i Stryn. Najviši vrh je u području Lodalskåpa, s nadmorskom visinom od 2 083 metra, dok je najviša točka samog ledenjaka Høgste Breakulen s nadmorskom visinom od 1 957 metara. Dijelovi ledenjaka se granaju u doline (oko 50 grana), kao na primjer Bøyabreen (u mjestu Fjærland) i Nigardsbreen, koji se nalaze na nadmorskoj visini od oko 300 metara. Ukupna površina ledenjaka je 487 km<sup>2</sup>. Najdeblji dio ledenjaka je 600 metara. Duljina ledenjaka je oko 60 kilometara i pokriva polovinu nacionalnog parka Jostedalsbreen, koji je osnovan 1991. 

Ledenjak se održava zbog velike količine oborina snijega u tom području, a ne zbog hladnih temperatura. To znači da ledenjak ima veliki iznos topljenja leda u svom podnožju. 2006. je jedna grana ledenjaka (Briksdalsbreen) izgubila 50 metara leda u visini, za samo par mjeseci. Nedavna mjerenja su pokazala da se ledenjak povukao 146 metara u području Briksdalsbreena, što ukazuje na povećano topljenje ledenjaka zbog globalnog zatopljenja. Muzej ledenjaka Fjærland organizira posjete ledenjaku različitih duljina I stupnja težine.  

## Izvori
Lavlji brežuljak

**Lavlji brežuljak**, **Lavlji nasip** ili **Lavlji humak** (fran. *Butte du Lion*, niz. *Leeuw van Waterloo*) je veliki umjetni stožasti brežuljak koji se nalazi u blizini mjesta gdje se odvijala Bitka kod Waterlooa, u spomen na ranjavanje nizozemskog princa Vilima II. u rame od zrna muškete. Gradnju je naredio njegov otac, nizozemski kralj Vilim I. 1820., a gradnja je završena 1826. 

Spomenik je osmislio kraljevski arhitekt Charles Van der Straeten, prema nalogu nizozemskog kralja Vilim I. Nadahnuće je proizašlo iz ideje inženjera Jean-Baptiste Vifquaina, koji je više razmišljao o simbolu pobjede ujedinjenih saveznika, nego o simbolu za pojedinca. Oblik spomenika ustvari svjesno podsjeća na tumul koji je dao izgraditi Gaj Julije Cezar, u čast najhrabrijeg galskog plemena koji su se zvali Belgi.

Lavlji brežuljak se gradio koristeći zemlju na kojoj se odvijala bitka kod Waterlooa, uključujući polje s imanja La Haye Sainte, gdje je boravio feldmaršal Arthur Wellesley, vojvoda od Wellingtona. Lavlji brežuljak je visok 43 metra i ima opseg 520 metara, što znači da je obujam brežuljka 390 000 m<sup>3</sup>. Za posjetitelje ulaznica je 6 eura, za koju se može popeti na vrh do kipa lava, do kojeg vode 226 stepenica. Na vrhu je dostupan prikaz bitke i dalekozori za razgledavanje okolice. U podnožju se nalazi kružna zgrada Panorama, u kojoj se može pogledati velika slika bitke i raspored vojnika.

Na vrhu Lavljeg brežuljka se nalazi kip lava kojeg je sagradio Jean-François Van Geel (1756. - 1830.). Lav je uzet kao simbol s grba nizozemskih vladara i simbolizira hrabrost. Ispod šape lava se nalazi kugla, koja prestavlja veličanstvenu svjetsku pobjedu. Kip je težak 28 tona, visok 4,45 metara i dugačak 4,5 metara. Lijevan je u ljevaonici u Liègeu, odakle je dopremljen teretnim čamcem do Bruxellesa, a zatim teškim teretnim kolima s konjskom zapregom do Waterlooa. Postoji legenda da je kip izliven od topova koje su Francuzi ostavili. Kip je ustvari izliven od ljevanog željeza u 9 komada, koji su spojeni na samom gradilištu.

## Slike

Image:Waterloo Lion.jpg|Kip lava na vrhu Lavljeg brežuljka, na mjestu gdje ranjen nizozemski princ Vilima II.
Image:Loevehoej-trappe (4888566423).jpg|Da bi se popeli do kipa lava treba preći 226 stepenica.
Image:Waterloo - De Leeuw -4.JPG|Na vrhu Lavljeg brežuljka nalazi se kip lava.
Image:Waterloo - l escalier de la butte du Lion.jpg|U podnožju se nalazi kružna zgrada "Panorama".
Image:Belgium Waterloo Butte du Lion stone and view.JPG|Prikaz Bitke kod Waterlooa na vrhu Lavljeg brežuljka.
Image:Construction-butte -waterloo NB.jpg|Prikaz gradnje Lavljeg brežuljka.


## Izvori
Giurgiu (okrug)

**Giurgiu** čita se **Đurđu** (rumunjski: *Județul Giurgiu*) je jedan od 41 rumunjskih okruga (județa / jedinica 
lokalne uprave) na jugu Rumunjske.
## Geografija
Okrug Giurgiu graniči sa Okrugom Călăraşi sa istoka, sa Okrugom Teleorman 
sa zapada, sa okruzima; Ilfov i Dâmboviţa sa 
sjevera i sa Bugarskom sa juga.

Giurgiu je ravničarski kraj čije južne granice formira Dunav (i Bugarska), uz njega kroz okrug protječu 
i rijeke Argeş i Dâmboviţa. Na ušću rijeka Câlniștea i Neajlov
(pritoke Argeşa) leži jezero Comana.

Okrug Giurgiu ima površinu od 3,526 km² a po popisu stanovništva iz 2011. imao je 281422 stanovnika, od toga 248,355 Rumunja i 15,223 Roma i zanemariv broj ostalih nacija. 
## Privreda
Administrativni centar je grad Giurgiu, velika dunavska luka.
Ostala veća naselja su Bucșani, Domnești i Letca Nouă.

Giurgiu je prije svega poljoprivredni kraj u kom se uzgoja žito, stoka.

Duž rijeke Argeş leže zaštićena šumska područja.

## Historija
Okrug GiurgiuDâmboviţa osnovan je 1981. od dijela Okruga Ilfov.

Kod gradića Călugărenija je Mihaj Hrabri (Mihai Viteazul) (1558. - 1601.) pobijedio osmansku vojsku 1595., na to podsjeća brončani spomenik podignut kod grada. 
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Okruga Giurgiu  
* ''Giurgiu'' na portalu Encyclopædia Britannica