Vojin Popović

= Војин Поповић =
Из Википедије, слободне енциклопедије

За другу употребу, погледајте страницу Војин Поповић (певач).

**Војин Поповић** (Сјеница, 9.12. 1881 - Кајмакчалан, 29.11. 1916), познат као **војвода Вук** је био српски четнички војвода који је учествовао у борбама за Македонију, у балканским ратовима и Првом светском рату, као командант Добровољачког одреда на Солунском фронту.

## Садржај
* 1Биографија
* 2Признања
* 3Види још
* 4Референце
* 5Литература
* 6Спољашње везе

## Биографија[уреди]
Споменик војводи Вуку, Топличин Венац, Београд
Војвода Вук са својим војницима 1912.
Одред Војводе Вука након јуриша на Сиву стену 19. септембра 1916.
Рођен је 9. децембра 1881. у Сјеници. Убрзо после тога његова породица се преселила у Крагујевац, где је Војин похађао школу. Определио се за војну каријеру. 3. новембра 1901. године завршио је војну академију и постао потпоручник. Кад су прве чете 1905. кренуле за Стару Србију међу четницима био је и Војин Поповић. Учествовао је борбама против турака на Челопеку и Козјаку.

Војин Поповић учествовао је у многим биткама, и Четничким акцијама, балканским ратовима и Првом светском рату. У балканским ратовима учествовао је у Кумановској бици и бици на Сртевици. Његов четнички одред помагао је Дунавској дивизији у Првом светском рату да одржи фронт у Мачви. Као командант Јадарског четничког одреда учествовао је у Церској бици. Заједно са српском војском се повукао преко Албаније а кад је отворен Солунски фронт, био је командант Добровољачког одреда на Солунском фронту.
Спомен плоча на гробу Војводе Вука на Црној Чуци
Погинуо је у неравноправној борби са Бугарима северно од села Груништа, у јуришу на Грунишки вис 29. новембра 1916. године у 35. години живота. Његов Добровољачки одред имао је на почетку Солунског фронта 2200 људи, а закључно са Вуковом смрћу спао је на свега 450 људи - била је то и смрт његовог одреда. Преживели војници Добровољачког одреда пребачени су у друге пукове. Грунишки вис је био освојен а Бугари протерани. Када је погинуо имао је чин пешадијског потпуковника српске војске.

Његово тело било је сахрањено на српском војничком гробљу у Зејтинлику, а септембра 1923. пренето је на Ново гробље у Београду.

Цели живот војвода Вук посветио је борби, то је био његов лични избор. Он је у себи осећао да је позван од родне груде да се сваком туђинцу, непријатељу, супротстави ако тај жели да влада његовим народом. Био је ожењен и имао једну ћерку која није имала потомака.

Слика војводе Вука у ратничкој униформи, из времена четовања по старој Србији, истакнута је на почасном и видном месту у просторијама Удружења ратних добровољаца 1912—1918, њихових потомака и поштовалаца у Београду, Савски трг број 9. То Удружење наставља и негује традиције ратног добровољаштва из Првог светског рата.

## Признања[уреди]
Војин Поповић, 
* Одликован је великим бројем одликовања.
* Војводи Вуку су подигнути споменици у Београду (у парку на Топличином венцу, дело вајара Ђорђа Јовановића) и у Нишу.
* Једна улица у београдској општини Палилула носи име Војводе Вука .
* Имао је чин потпуковника српске војске.

## Види још[уреди]
* Кућа Поповића
* Четници
* Војвода
* Бранивоје Јовановић
* Богдан Југовић Хајнц
* Јован Бабунски
* Саватије Милошевић
* Војислав Танкосић

## Референце[уреди]
# ↑ Бранко Цига Миленковић, Београд-људи и улице, Беостар, Београд, 1998.

## Литература[уреди]
*
*

## Спољашње везе[уреди]
* Портал Биографија

* „Клону рука у војводе Вука“, Илија Трифуновић, Српско наслеђе, историјска свеска, број 12, децембар 1998.
* „Јунаци Кајмакчалана“, Новица Пешић, *Вечерње новости*, фељтон, 2006.