Bujanska konferencija

**Bujanska konferencija** je održana od 31. decembra 1943. do 2. januara 1944. u selu Bujanu, severna Albanija, na širem području Đakovice. Na njoj je Narodnooslobodilački odbor Kosova doneo odluku o priključenju Kosova Albaniji.

Ova odluka, međutim, nakon rata nije sprovedena zbog namjere KPJ da se očuva cjelovitost Jugoslavije. Neki smatraju da Kosovo nije pripojedno Albaniji zbog velikog uticaja Srba i Crnogoraca u jugoslovenskom komunističkom vrhu.

## Pozadina

Izaslanik glavnog štaba NOVJ Svetozar Vukmanović Tempo ocenjuje da je međusobna mržnja Albanaca i Srba najviše kočila je razvitak NOB-a. Tempo tvrdi da albanske mase traže pripojenje Albaniji i da postoji realna opasnost da ih mobiliše šovinistička grupacija "Bali Kombetar". CK KP Albanije i Miladin Popović, delegat KPJ u Albaniji, predlažu da se albanske mase stave pod komandu jednog albanskog štaba na Kosmetu, koji bi bio pod komandom Glavnog štaba Albanije a srpske mase pod komandu jugoslovenskog štaba. Miladin Popović takođe smatra da je Metohiju potrebno organizaciono uklopiti u sastav KP Albanije. U svome obraćanju CK KPJ, Tempo priznaje da bi te mere olakšale prikupljanje albanskih masa u NOB, "ali s druge strane mi bismo izgubili mnogo kod srpskog naroda", pa zato traži savet CK.

Tito upozorava Tempa u pismu od 9. novembra 1943. da pitanje samoopredeljenja naroda treba postaviti tek posle pobede nad Nemačkom i kvislinzima:

Na Pokrajinskom savetovanju KPJ za Kosovo i Metohiju novembara 1943. je promenjeno ime partijske organizacije KPJ za Kosovo i Metohiju - umesto srpskog "Metohija" stavljen je albanski naziv "Dukađin". Razlog za promenu imena je bio što ondašnje stanovništvo tako zove ovu oblast. Međutim, geografsko ime Dukađin je znatno šire od Metohije, pošto obuhvata i dobar deo severne Albanije. Istom prilikom je odlučeno da se preduzme sazivanje šire konferencije radi stvaranja zajedničkog narodnooslobodilačkog odbora za čitavo Kosovo i Dukađin.

## Održavanje konferencije
Konferencija je održana od 31. decembra 1943. do 2. januara 1944. u selu Bujanu, koje geograski pripada oblasti Dukađin, a administrativno državnoj teritoriji Albanije. Konferenciji je prisustvovalo 49 delegata iz svih srezova Kosmeta, osim iz gnjilanskog. Konferenciji su prisustvovali i delegati iz kraja u kojem je održana konferencija. Po etničkom sastavu, od ukupno 51 delegata bilo je 7 Srba i Crnogoraca, dok su ostali bili uglavnom Albanci.

## Odluke konferencije
U uvodnom delu rezolucije ukazuje se na neodrživost sadašnjeg stanja:

Rezolucija zatim govori o položaju albanske narodnosti:

U završnom paragrafu se, nakon osude fašističke varijante ujedinjenja, naglašava pravi put ujedinjenja Kosova sa Albanijom:

Među potpisnicima ove rezolucije su Mehmed Hodža, kao predsednik NOO, Pavle Jovićević, kao prvi, i Rifat Beriša, kao drugi potpredsednik, zatim Dževdet Doda, Fadilj Hodža, Hajdar Duši, Zećirija Redža - članovi predsedništva, i niz ostalih članova (Imer Pulja, Džavid Š. Nimani itd.).

Sa konferencije 2. januara 1944. je izdat proglas Oblasnog narodno-oslobodilačkog odbora koji pozdravlja odluke AVNOJ-a, da je "za uvek sahranjena Versajska Jugoslavija, zemlja nacionalnog, socijalnog i političkog ugnjetavanja". Albanci se pozivaju da stupe u zajedničku borbu sa Srbima i Crnogorcima protiv okupatora i njihovih pomagača, "jer samo zajednička oružana borba protivu okupatora i njegovih pomagača jeste put kojim ćete doći do slobode i prava na samoopredeljenje i otcepljenje".

## Reakcije

Odgovor CK KPJ je upućen Oblasnom komitetu 28. marta 1944 (potpisao Milovan Đilas). U njemu se kritikuje formiranje Pokrajinskog komiteta umesto Oblasnog NOO "zato što vaš kraj nije neka posebna kompaktna oblast" i dodaje se da nije trebalo menjati naziv Metohija u Dukađin, "iz prostog razloga što pod Dukađin spadaju i krajevi koji prelaze preko bivše jugoslovenske granice", no taj se naziv može zadržati "ako narod taj kraj zaista tako zove". CK upozorava kosovske drugove da ne treba stvarati Zemaljsko antifašističko veće narodnog oslobođenja, nego se treba zadržati na Oblasnom NOO. Zatim se opominje da ne sme doći do nesporazuma između Oblasnog komiteta i albanskih drugova "zbog raznih razgraničenja i sl.", jer "to danas nije važno"; glavno je borba protiv okupatora. Na kraju, CK KPJ kritikuje i samu rezoluciju, obrazlažući da odluke AVNOJ-a omogućuju pravo na samoopredeljenje, ali su uperene protiv svih hegemonista, pa i velikoalbanaca; pravo na samoopredeljenje može da se stekne samo borbom protiv nemačkog fašizma.

Kritika CK KPJ prihvaćena je doslovno od Oblasnog komiteta.

## Posledice

Nakon kosovske operacije, Kosovo je postalo autonomna oblast nove SFR Jugoslavije. Znatan deo albanskog stanovništva se protivio povratku pod srpsku odnosno jugoslovensku vlast, usled čega je došlo do pobuna Albanaca (1944-1945), nazvane balistička pobuna.

Enver Hodža je prilikom svoje posete Beogradu 1946. godine postavio Titu sledeće pitanje povodom Kosova: "Kosovo i druge oblasti albanskog stanovništva u Jugoslaviji su albanske teritorije koje su velike sile nepravedno otrgle. Sada, kada su naše dve zemlje socijalističke, stvoreni su uslovi da se ovaj problem pravedno reši". Na ovo je Tito odgovorio: "Slažem ce, to je i naša želja, ali u ovom trenutku mi ne možemo ništa da učinimo u tom smislu, jer to Srbi ne bi shvatili". Hodža je na to zaključio: "Ako to ne shvataju danas, shvatiće sutra".

## Literatura
* Zbornik dokumenata i podataka o Narodnooslobodilačkom ratu jugoslovenskih naroda, tom l, knj. 19

## Izvori

## Vidi još
* Istorija Kosova
* Kosovo i Metohija u Narodnooslobodilačkoj borbi
* Velika Albanija