Eikosanoid

**Eikosanoidi** su signalni molekuli koji nastaju oksidacijom esencijalnih masnih kiselina (EPA) koje su dvadeset-ugljenika duge. Oni vrše kompleksnu kontrolu nad mnogobrojnim telesnim sistemima, kao što je razvoj inflamacije i imuniteta. Oni isto tako funkcionišu kao glasnici u centralnom nervnom sistemu. Kontrolne mreže koje zavise od eikosanoida su među najkompleksnijim sistemima ljudskog tela.
__TOC__
Eikosanoidi su izvedeni bilo iz omega-3 (ω-3) ili omega-6 (ω-6) EFA. ω-6 eikosanoidi su generalno proinflamatorni, dok ω-3 molekuli imaju tu ulogu u znatno manjoj meri. Količina i balans tih masnoća u ishrani ima uticaja na telesne funkcije kontrolisane eikosanoidima, kao i na kardiovaskularne bolesti, trigliceride, krvni pritisak, i artritis. Antiinflamatorni lekovi poput aspirina i drugih NSAID lekova deluju putem umanjenja sinteze eikosanoida.

Postoje četiri familije eikosanoida: prostaglandini, prostaciklini, tromboksani i leukotrieni. Svaka ima dve ili tri zasebne serije, izvedene bilo iz ω-3 ili ω-6 EFA. Različite aktivnosti tih serija u znatnoj meri objašnjavaju zdravstvene efekte ω-3 i ω-6 masti.

## Nomenklatura
Eikosanoid ( - dvadeset) je kolektivni naziv za oksidisane derivate tri različite esencijalne masne kiseline sa dvadeset ugljenika:
* Eikosapentaenoinska kiselina (*EPA*), ω-3 masna kiselina sa 5 dvostrukih veza;
* Arahidonsla kiselina (*AA*), ω-6 masna kiselina, sa 4 dvostruke veze;
* Dihomo-gama-linolenska kiselina (*DGLA*), ω-6, sa 3 dvostruke veze.

Trenutna upotreba ograničava termin na leukotriene (*LT*) i tri tipa prostanoida: prostaglandini (*PG*) prostaciklini (*PGI*), i tromboksani (*TX*). Ta definicija se koristi u ovom članku. Međutim, nekoliko drugih klasa lipida se mogu tehnički nazvati eikosanoidima: hepoksilini, resolvini, izofurani, izoprostani, lipoksini, epi-lipoksini, epoksi-eikosatrienoinske kiseline (EET) i endokanabinoidi. Neki izvori nazivaju leukotriene i prostanoide „klasičnim eikosanoidima“, što je u kontrastu sa „novim“, „eikosanoidima sličnim“ ili „neklasičnim eikosanoidima“.

Pojedini eikosanoidi se označavaju skraćenicama koje su četiri karaktera duge. One se formiraju na sledići način:
* Dvoslovana oznaka lipida,
* Jedno slovo koje označava sekvencu i
* Subskript koji daje indikaciju o broju dvostrukih veza.

Primeri su:
* EPA-izvedeni prostanoidi imaju tri dvostruke veze, npr. PGG3, PGH3, PGI3, TXA3, dok leukotrieni imaju pet, (LTB5).
* AA-izvedeni prostanoidi imaju dve dvostruke veze, npr. PGG2, PGH2, PGI2, TXA2, dok leukotrieni iz ove grupe imaju četiri, (LTB4).

Osim toga, mogu da postoje stereohemijske razlike među molekulima. Izomeri se označavaju grčkim slovima, npr. PGF2α.

## Biosinteza

Familije enzima koje katališu masno kiselinsku oksigenaciju kojom se formiraju eikosanoidi su:
* Ciklooksigenaza, ili COX, generiše prostanoide.
* Lipoksigenaza, ili LOX, ima nekoliko formi. 5-lipoksigenaza (5-LO) formira leukotriene.

Eikosanoidi se ne čuvaju u ćelijama, nego se sintetišu po potrebi. Oni se formiraju iz masnih kiselina koje sačinjavaju ćelijske membrane i jedarni ovoj.

Biosinteza eikosanoida počinje kad se ćelija aktivira mehaničkom traumom, citokinima, faktorima rasta ili drugim stimulusima. Stimulus može da bude i eikosanoid iz susedne ćelije. Time se inicira oslobađanje fosfolipaza sa ćelijske membrane. Fosfolipaze putuju do jedarnog ovoja. Tamo, fosfolipaze katalizuju estersku hidrolizu fosfolipida (putem A<sub>2</sub>) ili diacilglicerola (putem fosfolipaze C). Time se oslobađaju 20-ugljenika duge esencijalne masne kiseline. Ova hidroliza je stupanj koji određuje brzinu formiranja eikosanoida.

Više fosfolipaza može da oslobodi masne kiseline. Među njima je tip IV citosolna fosfolipaza A2 (cPLA2) ključni učesnik. Ćelije bez cPLA2 generalno nemaju sposobnost sinteze eikosanoida. Fosfolipaza cPLA2 je specifična za fosfolipide koji sadrže AA, EPA ili GPLA u SN2 poziciji. cPLA2 takođe ima sposobnost oslobađanja lizofosfolipida koji postaju trombocit-aktivirajući faktori.

## Literatura

## Vanjske veze

*