Jeronim de Rada

**Jeronim de Rada** (, 29. novembar 1814 – 28. februar 1903) bio je arbereški folklorist, novinar, pravnik, književnik i sudionik Albanskog narodnog preporoda. Smatra se jednim od najutjecajnijih albanskih pisaca 19. stoljeća, koji je odigrao bitnu ulogu u albanskoj renesansi.

## Život
Rođen je kao sin župnika talijansko-albanske katoličke crkve u Macchia Albaneseu u planinama Cosenze, De Rada je pohađao koledž svetog Adrijana u San Demetrio Coroneu. Već prožet strašću prema svom albanskom porijeklu, počeo je sakupljati folklornu građu u ranoj mladosti.

## Djelo
### Književnost
U oktobru 1834. godine, u skladu s očevim željama, upisao se na Pravni fakultet Sveučilišta u Napulju, ali glavni fokus njegovih interesa ostali su folklor i književnost. Upravo je u Napulju 1836. godine De Rada objavio prvo izdanje svoju najpoznatiju poemu na albanskom jeziku, *Pjesme o Milosau* (*Këngët e Milosaos*, 1836) pod talijanskim naslovom *Poesie albanesi del secolo XV. Canti di Milosao, figlio del despota di Scutari* ("Albanska poezija 15. stoljeća. Pjesme o Milosau, sinu skadarskog despota"). Ubrzo je bio prisiljen napustiti studij zbog epidemije kolere u Napulju i vratio se kući u Kalabriju.

Njegovo drugo djelo, *Canti storici albanesi di Serafina Thopia, moglie del principe Nicola Ducagino* (*Albanske povijesne pjesme Serafine Topije, supruge princa Nikole Dukađinija*, Napulj 1839), bourbonske su vlasti zaplijenile zbog navodne povezanosti De Rada sa zavjereničkom skupinom za vrijeme talijanskog preporoda. Djelo je ponovno objavljeno pod naslovom *Canti di Serafina Thopia, principessa di Zadrina nel secolo XV* (*Pjesme Serafine Topije, zadrinske princeze u 15. stoljeću*, Napulj 1843) i kasnijih godina u trećoj verziji kao *Specchio di umano transito, vita di Serafina Thopia, Principessa di Ducagino* (*Ogledalo čovjekove prolaznosti, život Serafine Topije, dukađinske princeze*, Napulj 1897). To djelo priča o tome kako se kći vojvode (duke) od Arte, lijepa Serafina, zaljubljuje u Bozdara Stresa, čemu se njezini roditelji protive i udaju je za princa iz obitelji Dukagjini; nakon toga ona polako vene, a kad sazna za Bozdarovu smrt, od tuge umire; u poemi je prikazan i povijesni kontekst 1441–1468.

U svojoj najvećoj poemi, *Nepobjedivi Skenderbeg* (*Skënderbeu i pafat*), na kojoj je radio do kraja života, De Rada pjeva o albanskom herojskom dobu i o Skenderbegu, koji se pojavljuje kao opći heroj i kao simbol albanskog nacionalnog preporoda. Njegova povijesna tragedija na talijanskom jeziku *I Numidi* (*Numidijani*, Napulj 1846, razrađena pola stoljeća kasnije kao *Sofonisba, dramma storico* (*Sofonisba, povijesna drama*, Napulj 1892), uživala je samo skroman ugled. 

Revolucionarne 1848. godine De Rada je osnovao časopis *L'Albanese d'Italia* ("Talijanski Albanac"), koji su objavljivao i članke na albanskom jeziku. Ovaj dvojezični "politički, moralni i književni časopis" u konačnoj nakladi od 3200 primjeraka bio je prvo periodično izdanje na albanskom jeziku u svijetu. Prije nego što je Albanija postala samostalni politički entitet, ona je već postala pjesnička stvarnost u djelima Jeronima De Rade. Njegova vizija neovisne Albanije prerasla je u drugoj polovici 19. stoljeća iz jednostavne želje u realni politički cilj kojemu je strastveno bio predan.

De Rada je bio glasnik i prvi javni glas romantičarskog pokreta u albanskoj književnosti, pokreta koji je, nadahnut njegovom nepromjenjivom energijom u ime nacionalnog buđenja među Albancima u Italiji i na Balkanu, trebao evoluirati u romantični nacionalizam karakterističan za doba narodnog preporoda u Albaniji. Njegove novinarske, književne i političke aktivnosti imale su ključnu ulogu ne samo u poticanju svijesti o arbereškoj manjini u Italiji, već i u postavljanju temelja albanskoj nacionalnoj književnosti.

Njegovo je najpopularnije književno djelo spomenuta poema *Pjesme o Milosau*, na albanskom jeziku poznata kao *Këngët e Milosaos*, duga romantična balada koja prikazuje ljubav Milosaa, fiktivnog mladog plemića u Skadru (Scutari) iz 15. stoljeća, koji se vratio kući iz Soluna. Ovdje, na seoskoj fontani, susreće i zaljubljuje se u Rinu, kćer pastira Kologre. Razlika u društvenom položaju među ljubavnicima dugo priječi njihovo sjedinjenje sve dok potres ne uništi i grad i sav privid klasnih razlika. Nakon vjenčanja u inozemstvu, rađa se dijete. Ali razdoblje bračnog blaženstva ne traje dugo. Milosaov sin i supruga ubrzo umiru, a on sam, ranjen u borbi, stradava na obali rijeke u blizini Skadra. Tu je pjesmu francuski književnik Victor Hugo nazvao "nadopunom moderne romantične poezije".

De Rada je izdavao i časopis *[[Fiamuri Arbërit]]*, čiji se prvi broj pojavio 20. jula 1883. u Cosenzi u Italiji, u početku na albanskom, pisan abecedom na latinskoj osnovi koju je izmislio de Rada, a kasnije s prijevodima na talijanski. Časopis je sadržavao teme vezane uz albansku književnost, politiku i povijest i brzo je postao popularan među Albancima i široko distribuiran.

### Politička djelatnost
Godine 1881. stavovi De Rade o budućnosti Albanije predviđali su zemlju podijeljenu u tri cjeline na temelju religije unutar jedne savezne države. Do 1886. godine, De Rada se usprotivio grčkim prijedlozima o balkanskoj federaciji i podržao postojanje Albanije odvojene od Grčke jer bi svako ujedinjenje, po njemu, značilo kraj albanskog postojanja. De Rada se svrstavao uz Osmanlije protiv zajedničkih neprijatelja i nije odobravao protuosmansku pobunu, promatrajući je kao djelovanje grčkog i srpskog stranog utjecaja i nadajući se da će Osmansko Carstvo Albancima dati njihova društveno-politička prava.

U oktobru 1895. godine De Rada je zajedno s kolegama Italo-Albancima Giuseppeom Schiròom i Anselmom Lorecchiom organizirao kongres o albanskom nacionalnom, kulturnom i jezičnom samoodređenju, koji je sazvan u Coriglianu Calabru, a nakon njega je uslijedio drugi kongres u Lungru tijekom veljače 1897. godine.

## Reference

## Literatura
* 
* 
*