open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Naantali

**Naantali** (švedski: *Nådendal*) je grad i općina na jugozapadu Finske od 18,871 stanovnika.

## Geografija

Sam grad Naantali leži u Regiji Prava Finska, duž obale Baltičkog mora, udaljena 16 km zapadno od administrativnog centra regije Turkua i 180 km zapadno od i glavnog grada države Helsinkija.

Veći dio Općine Naantali prostire se i po obližnjim otocima, pravom arhipelagu.

## Historija

Naantali je jedan od najstarijih finskih gradova, njegov nastanak vezan je uz osnivanje samostana Brigitinskog reda, koji su tadašnji vjerski llideri odlučili 1438. podići u Finskoj. On je po prvobitnoj namjeri trebao biti podignut na drugom mjestu, ali je 1442. podignut na rtu Ailostenniemi.

Nazvan je **Vallis Gratie** (Dolina milosrđa) a to se na srednjevijekovnom švedskom prevodilo kao - *Nadhendaal*, od tud finsko ime grada Naantali.

Tadašnji kralj Kalmarske unije Christopher dodjelio je 23. augusta 1443. povelju samostanu, pa se taj datum računa kao godina kad je osnovan Naantali.

Kako je on postao mjesto hodočašća uz njega je niklo mjesto koje je prosperiralo sve do 16. vijeka i nastupanja reformacije kad je taj katolički samostan ukinut. Nakon tog su za Naantali nastupili 
crni dani.

To je trajalo sve do početka 18. vijeka, kad je otkriveno da voda iz izvora Viluluoto ima ljekovita svojstva pa se Naantali tokom 19. vijeka razvio u lječilište, koje je svoju kulminaciju imalo između 1910. - 1930., međutim i to je trajalo do 1960-ih kad je i ta aktivnost zamrla.

Obnovljena je sredinom 80-ih u jednom hotelu ali više nema takav odjek.

Općina Naantali se 2008. udružila sa općinama Merimaskun, Rymättylän i Velkua, a 2011. pripojen joj je i arhipelag Livonsaari, pa je teren općine povećan za oko 50 km².
## Privreda
Najveći privredni objekt u gradu je luka, koja je mjereno u ukupnoj tonaži prevezene robe četvrta u Finskoj.
Ona se nalazi na dvije lokacije u samom gradu na kopnu na lokaciji *Kantasatama* i na otoku *Luonnonmaa*.

Pored luke tu je i velika rafinerija nafte i termoelektrana. Uz sve to Naantali je još uijek i velik turistički centar.

## Gradovi prijatelji

* , Općina Vadstena
* , Općina Nordfyn
* , Svelvik
* , Vesturbyggð
* , Puck
* , Kirovsk

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Naantali''
Camelot (film)

***Camelot*** je američki filmski mjuzikl snimljen 1967. godine u režiji Joshue Logana. Predstavlja adaptaciju istoimenog popularnog brodvejskog mjuzikla, a koji je bio inspiriran legendama o kralju Arthuru. Radnja je smještena u pseudohistorijsku srednjovjekovnu Britaniju i prikazuje kako se kralj Arthur (čiji lik tumači Richard Harris) ženi za lijepu Guinevere (čiji lik tumači Vanessa Redgrave) te saziva Vitezove okruglog stola sa kojima će iz svog zamka Camelot započeti novo zlatno doba mira, blagostanja i pravde, ali kako sve to ugrozi Guineverina ljubavna veza sa njegovim najboljim vitezom Lancelotom (koga glumi italijanski glumac Franco Nero).

*Camelot* je predstavljao jedan od najskupljih i najambicioznijih projekata u Hollywoodu svog doba. Usprkos toga, nije izazvao dobre kritike, a usprkos relativno dobre gledanosti nije predstavljao komercijalni uspjeh, što se tumači izuzetno visokim budžetom. Redgrave je na setu započelu ljubavnu vezu s Nerom sa kojim će se nakon više decenija i vjenčati.

## Uloge
* Richard Harris ... King Arthur
* Vanessa Redgrave ... Guenevere 
* Franco Nero ... Lancelot du Lac
* David Hemmings ... Mordred
* Lionel Jeffries ... Kralj Pellinore
* Laurence Naismith ... Merlyn
* Pierre Olaf ... Dap
* Estelle Winwood ... Lady Clarinda
* Gary Marshal ... Sir Lionel
* Anthony Rogers ... Sir Dinadan
* Peter Bromilow ... Sir Sagramore
* Sue Casey ... Lady Sibyl
* Gary Marsh ... Tom od Warwicka
* Nicolas Beauvy ... mladi Arthur

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
*
O.K. Connery

***O. K. Connery***, također poznat i pod naslovom ***Operation Kid Brother*** () je italijanski špijunski film snimljen 1967. godine u režiji Darija Sabatella, koji se često navodi kao jedan od najbezočnijih pokušaja da se eksploatira fenomenalna popularnost filmova o Jamesu Bondu.

Počeo se snimati nedugo nakon što je Sean Connery objavio da nakon *[[Samo dvaput se živi]]* više neće tumačiti Bondov lik. Naslovni lik u *O. K. Connery*, pak, tumači Conneryjev mlađi brat Neil Connery; on se u filmu, pak, zove dr. Neil Connery i radi kao vrhunski plastični kirurg i hipnotizer. Radnja prikazuje kako ga britanska tajna služba angažira da zamijeni svog neimenovanog starijeg brata kako bi razbio zavjeru kriminalne organizacije THANATOS da pomoću super-magneta onesposobi sve mehaničke uređaje u svijetu.

*O. K. Connery*, koji se snimao na lokacijama u Maroku i Španiji, uspio je uz nepoznatog Conneryja okupiti prilično impresivnu glumačku ekipu čiji su članovi bili stekli slavu i popularnost u filmovima iz serije o Bondu. Glavni ženski lik je tumačila Daniela Bianchi, poznata kao Bondova djevojka Tatjana Romanova u ''Iz Rusije sa ljubavlju'', a glavnog negativca tumači Adolfo Celi, koji je bio glumio glavnog negativca Larga u ''Operaciji Grom''.  Osim njih su se u filmu pojavili Bernard Lee i Lois Maxwell tumačeći kopije likova M i Moneypenny. Usprkos svega toga, *O. K. Connery* je dobio porazne kritike, pri čemu se često navodilo da predstavlja grotesknu parodiju filmova koje je nastojao imitirati. *O. K. Connery* je također bio povodom za dugogodišnju svađu među braćom Connery.

## Povezano
* ''Casino Royale''

## Izvori

## Literatura
* 

## Vanjske veze
*
Laitila

**Laitila** (švedski: *Letala*) je grad i općina na zapadu Finske od 8,542 stanovnika.

## Geografija

Laitila leži u Regiji Prava Finska u dolini rijeci Härinänjoki, udaljena 60 km sjeverno od od administrativnog centra regije Turkua, na križanju cesta E8 i 43.

Laitila je udaljena svega 18 km od Baltičkog mora i Uusikaupunkia.

## Historija

Laitilaa je za srednjeg vijeka bila parohija, čije se naselje Untamala prvi put spominje u dokumentima početkom 15. vijeka. Kako se nalazila na povoljnom položaju za prodor u unutrašnjost, postala je trgovište, i prostor za širenje kršćanstva.

Crkva sv. Mihovila dovršena je 1468. i dugo vremena je bila središte širenja vjere za puno veći kraj.

Općina Laitila osnovana je 1868., a status grada dobila je 1986.

## Privreda

U Laitila djeluje 600 poduzeća a bave se od proizvodnje vjetrobranskih stakla za autobuse, plastike do obrade metala i drva.

Grad je najpoznatiji po pivovari i tvornici bezalkoholnih pića *Wirvoitusjuomatehdas*.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Laitila''
Les Deux Anglaises et le Continent

***Dvije Engleskinje i kontinent*** (francuski **Les Deux Anglaises et le Continent**) francuski je romantični dramski film iz 1971. koji je režirao François Truffaut. Scenarij su napisali Truffaut i Jean Gruault prema istoimenom romanu koji je 1954. napisao Henri-Pierre Roché. Glavne uloge tumače Jean-Pierre Léaud, Kika Markham i Stacey Tendeter.

Iako su kritike bile razmjerno pozitivne, film je općenito imao mlak prijem. Truffaut je stoga odlučio vratiti 20 minuta filma natrag u film, kako bi produbio profile likove, a ta produžena verzija je objavljena 1984., nakon njegove smrti. U francuskim kinima film je pogledalo 412.866 gledatelja, a u Španiji je zabilježio 540.978 prodanih kino ulaznica.

## Glavne uloge
* Jean-Pierre Léaud - Claude Roc
* Kika Markham - Ann Brown
* Stacey Tendeter - Muriel Brown
* Sylvia Marriott - gđa. Brown
* Marie Mansart - Madame Roc
* Philippe Léotard - Diurka
* Irène Tunc - Ruta
* Mark Peterson - g. Flint
* David Markham 
* Georges Delerue - Claudeov poslovni agent
## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Balistička raketa intermedijernog dometa

**Balistička raketa intermedijernog dometa** (akr. **IRBM**, iz ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi od minimalno 3000 do maksimalno 5500 km, iako ova klasifikacija može varirati ovisno o organizaciji. U modernoj vojnoj terminologiji, dio IRBM-ova spada u širu grupu bojišnih balističkih raketa (do 3500 km), koja također uključuje i rakete kratkog dometa () odnosno rakete srednjeg dometa (). Prve balističke projektile intermedijernog dometa razvil su Sjedinjene Države i Sovjetski Savez kasnih 1950-ih i ranih 1960-ih, a nakon njih i Francuska, Kina i Indija. U 21. vijeku pojavile su se špekulacije da iste razvijaju i Sjeverna Koreja, Iran i Izrael, iako takva nagađanja nisu ni službeno potvrđena ni ovjerena testiranjima.

## Modeli
;Bivši i operativni
*  Agni-III (3500 – 5000 km)
*  Agni-IV (4000 km)
*  DF-3A (3300 km)
*  DF-25 (3200 km)
*  DF-26 (3500 – 4000 km)
*  UGM-73 Poseidon (5000 km)
*  S3 (3500 km)
*  PGM-17 Thor (3700 km)
*  R-14 (3700 km)
*  RSD-10 (5500 km)
;Špekulacije
*  Jerihon-3 (4850 km)
*  BM25 Musudan (4000 km)
*  Šahab-5 (3500 – 4300 km)
*  Šahab-6 (+5500 km)

## Povezano
* Balistička raketa kratkog dometa
* Balistička raketa srednjeg dometa
* Balistička raketa interkontinentalnog dometa

## Vanjske veze
*  ''Ballistic Missile Basics''  na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
*  ''Intermediate-Range Ballistic Missile (IRBM)''  na stranicama Missile Threat
Agni-V

**Agni-V** je interkontinentalni balistički projektil razvijen u Indiji.

## Razvoj
Pod vodstvom vodećeg indijskog znanstvenika za razvoj obrambenog oružja, dr. M. Natrajana, indijska organizacija DRDO (eng. Defence Research and Development Organisation) koja se bavi istraživanjem i razvojem obrambenog oružja, počela je raditi na projektilu Agni-V. Riječ je o nadograđenoj inačici projektila Agni-III. Interkontinentalni projektil ima domet između 5000 i 6000 km a njegovo testno lansiranje prvi put je najavljivano krajem 2010. godine, no projektil je lansiran godinu i pol dana kasnije.

## Opis
Agni-V je projektil koji se sastoji od tri razine. Pokreće ga kompozitni motor koji je smješten na trećoj razini. Dvije od tih tri razina bit će izrađene od kompozitnih materijala. Agni-V moći će nositi više bojevih glava te će biti opremljen protumjerama od anti-balističkih raketnih sustava.

Projektil je već dizajniran te se 2010. očekuje prvo testiranje projektila. 60% projektila bit će slično prethodniku Agni-III. Novi projektil koristit će napredne tehnologije poput prstenastog laserskog žiroskopa i brzinomjer.
Agni-V će u indijskom vojnom arsenalu postati prvi projektil koji će se montirati na cestovna vozila te se lansirati s njih. S druge strane, projektil Agni-III nije dizajniran za montažu na vozilo te zbog toga dolazi do poteškoća prilikom njegovog premještanja iz jednog mjesta na drugo.

Pri nekim drugim predviđanjima, smatra se da će prvo testiranje Agni-V biti početkom 2011. te će se na njemu primjeniti sve prednosti s Agni-III.

Agni-III je dvorazinska raketa, dok se Agni-V sastoji od tri razine, kako bi se reducirala težina. Također, Agni-V ima domet koji je za 1500 km veći od Agni-III (3500 km).

Avinash Chanel, direktor ASL-a, izjavio je: "*Agni-5 je specijalno prilagođen za cestovnu mobilnost. Razvili smo takav oblik gradnje, te će u budućnosti svi kopneni strateški projektili u Indiji biti proizvedeni za cestovni prijevoz.*"

Kućište projektila izrađeno je od čelika te je hermetički zatvoreno čime bi se projektil mogao skladištiti više godina, prije same uporabe. Kućište mora apsorbirati jake "stresove", budući da ispaljivanje 50-tonskog projektila stvara potisak od 300 do 400 tona.

Dr. Saraswat je u februaru 2010. komentirajući projektil, izjavio za Reuters: "*Možete smanjiti nosivost projektila i time povećati domet Agni-V*".

Agni-V se može sastojati od 3 do 10 odvojenih nuklearnih bojevih glava. Svaka bojeva glava može imati dodijeljen drugi cilj, a glave se odvajaju nakon stotinu kilometara. Postoji i alternativna mogućnost da dvije ili više glava imaju dodijeljen isti cilj.

## Testiranje
Indijski ministar obrane, A. K. Antony u augustu 2010. godine izjavio je da je projektil spreman za testiranje. Organizacija DRFO je dovršila 90% radova na projektilu te su u završnoj fazi provjere. Agni-V prvi put je uspješno testiran 19. 4. 2012. godine čime se Indija priključila elitnoj skupini od pet zemalja (Rusija, SAD, UK, Francuska, Kina) koje su razvile interkontinentalne balističke projektile.

## Izvori
Mattighofen

**Mattighofen** je grad koji se nalazi u severnozapadnom delu Austrije (Gornja Austrija, nemački: Oberösterreich). Danas je Mattighofen grad sa 6022&nbsp;stanovnika (1169&nbsp;stanovnika po km². Poštanski broj Mattighofena je 5230. Gradonačelnik ovog grada je Friedrich Schwarzenhofer, posle Josefa Öllera. Mattighofen je 87&nbsp;km udaljen od Linza, a 240&nbsp;km od Beča.

## Geografija

Mattighofen se nalazi na visini od 454&nbsp;m. Daljina od severne strane ovog grada do južne iznosi 3&nbsp;km, a od istočne do zapadne 3,3&nbsp;km.

## Historija
Pronalazi iz praistorijskog doba, posebno iz Halstat perioda dokazuju prisustvo ljudi na ovoj prostoriji. Takođe su i rimljani ostavili svoje tragove na ovoj teritoriji. Mattighofen je bio jedan od pet ranih bavarskih vojvoda. 757. godine napravljen je *Kaiserpfalz* (palata). Godine 1436. je vitez Hans Kuchler izgradio kolegijum. Za vreme reformacije Mattighofen je bio u vlasti Otenburga, a posle 1600. godina pripadao je bavarskoj vojvodi. Godine 1779. je Infirtel postao deo Austrije.

Od svih mesta u toj opštini Mattighofen ima nastarije ime. Grad je dobio naziv po Mattigu koj je, osim većih reka kao što su Inn i Salcah žadržao svoje pravo ime. To ukazuje na dalje održavanje tradicije stanovništva ovog grada. Već od 860. godine se u potvrdama pojavio sve češće naziv "Matahhoua" (Matahova). Sa godinama se ime grada promenilo više puta:
* Matagao (788. godine)
* Matichau (800. godine)
* In loco qui dicitur Matahgauue (802. godine)
* Matachov (885. godine)
* Matachova villa regia (890. godine)
* Matughof (1007. godine)
* God Maticha (oko 1070. godine)
* Mathchoven (1150. godine)
* Matenchoven (1164. godine)
* Matechoven (1287. godine)
* Matikhoven (1486. godine)
* Mätighoven (1532. godine)
* Mattighofen

### Gradski grb
Grb je plave boje, na grbu se nalazi polumesec u srebnroj boji pored koga se nalazi zlatna šestougaona zvezda.

## Obrazovanje
* četiri vrtića (Vrtić Istok i Zapad, Caritas - vrtić)
* Osnovna škola
* Nova srednja škola I i II
* Politehnička škola
* Muzička škola
* Visoka osnovna škola

## Privreda
Najveći poslodavci u ovom regionu su u Mattighofenu.
* KTM Motor-vozila
* Delphi
* GBM GmbH
* Prevent Vogl
* KA-MA GmbH
* Dete Austrija GmbH
Takođe se nalaze i druga preduzeća u ovom gradu.
Medici vile i vrtovi

**Medici vile i vrtovi** u pokrajini Toskani upisani su na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 2013. god. kako bi se zaštitila ostavština obitelji Medici koji su kao najpoznatiji pokrovitelji renesansne umjetnosti utjecali na opću europsku kulturu. 

Na popis je upisano dvanaest vila izgrađenih  od 15. do 17. stoljeća, a koje predstavljaju inovativne sustave ruralne izgradnje u skladu s prirodom i posvećene ladanju, umjetnosti i znanju. Ove vile utjelovljuju novu vrstu vladarske rezidencije inovativnih oblika i funkcija koje su uvelike razlikuju od farmi bogatih Firentinaca iz istog razdoblja, te od vojnih utvrdbenih feudalnih dvoraca. One su prvi primjer povezanosti stambenih i vrtnih prostora s okolicom, što je postalo trajnom odlikom vladarskih rezidencija u cijeloj Italiji, ali i Europi. Njihovi vrtovi su neodvojivo spojeni s prirodnim okolišem što je dovelo do razvoja krajobraznih odlika humanizma i renesanse.

## Popis vila

### Ostale vile
Ostale vile koje su pripadale obitelji Medici, a nisu na popisu zaštićenih spomenika UNESCO-a:

# Villa di Mezzomonte (1480.–1482., 1629.–1644.)
# Villa La Quiete (1453.-1650.)
# Villa di Collesalvetti (1464.–1738.)
# Villa di Agnano (1486.–1498.)
# Villa di Camugliano (oko 1530.-1615.)
# Villa di Arena Metato (oko 1563.-1738.)
# Villa di Spedaletto (1486.–1492.)
# Villa di Stabbia (1548.–1738.)
# Villa della Topaia (oko 1550.-1738.)
# Villa di Seravezza (1560.–1738.)
# Villa di Marignolle (1560.–1621.)
# Villa di Lappeggi (1569.–1738.)
# Villa dell'Ambrogiana (1574.–1738.)
# Villa La Magia (1583.–1738.)
# Villa di Lilliano (1584.–1738.)
# Villa di Coltano (1586.–1738.)
# Villa di Coltano (oko 1595.-1738.)
# Villa di Montevettolini (oko 1595.- 1738.)
# Villa di Artimino (1596.–1738.)
# Villa di Buti (?)

## Reference

* Daniela Mignani, *The Medicean Villas by Giusto Utens (2nd edition ed.)*, Arnaud, Florence, 1995. 
* Isabella Ballerini, *The Medici Villas: The Complete Guide*, Giunti, Florence, 2003. 
* Helena Attlee, *Italian Gardens - A Cultural History*, Frances Lincoln, London, 2006. 

## Vanjske veze

* Službene stranice Medici vila
Bojišna balistička raketa

**Bojišna balistička raketa** (akr. **TBM**, iz ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi od minimalno 300 do maksimalno 3500 km, te se koriste za udare unutar okvira bojišta. Prema ovoj klasifikaciji, bojišne balističke rakete uključuju projektile kratkog () i srednjeg dometa (), te dio projektila intermedijernog dometa (). Grupiranje raketa na bojišne novija je praksa i izvorno je zamišljena da obuhvati sve između taktičkih i interkontinentalnih balističkih projektila (>5500 km), a danas se najčešće rabi u obrambenoj (antibalističkoj) terminologiji. Primjeri bojišnih raketa su npr. sovjetska RT-15 i američka PGM-17 Thor iz 1960-ih godina.

## Povezano
* Balistička raketa kratkog dometa
* Balistička raketa srednjeg dometa
* Balistička raketa intermedijernog dometa
* Balistička raketa interkontinentalnog dometa

## Vanjske veze
*  ''Theater Ballistic Missiles'' na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
Uusikaupunki

**Uusikaupunki** (švedski: *Nystad*) je grad i općina na jugozapadu Finske od 15,567 stanovnika.

## Geografija

Uusikaupunki leži u Regiji Prava Finska, duž obale Baltičkog mora, udaljen 70 km sjeverozapadno od administrativnog centra regije Turkua.

## Historija

Današnji Uusikaupunki osnovao je švedski kralj Gustav Adolf 19. aprila 1617. pod imenom Novigrad - Nystad.
Pod tim imenom ušao je u evropsku historiju kad je u njemu 1721. potpisan Ništatski mir, kojim je završen Veliki sjeverni rat.

Uusikaupunki je grad u kom je proradila prva finska tvornica stakla, ali i grad koji je dvaput izgorio gotovo do temelja, ali se oba puta obnovio.

Uusikaupunki ima slavnu pomorsku historiju, tokom 19. vijeka imao je drugu najveću flotu u Finskoj, danas se dokumenti iz tog vremena mogu vidjeti u lokalnom pomorskom muzeju.

## Znamenitosti i atrakcije
Historijski centar grada poznat je po brojnim drvenim kućama iz 19. vijeka, i crkvama od kojih je najstarija podignuta u 15. vijeku, a najnovija 1863.

Velika atrakcija grada je park vjetrenjača Myllymäki.

## Privreda

Uusikaupunki je centar finske automobilske industrije to je tvornica - Valmet koja je od 1960. proizvela više od milijun automobila u koperaciji sa poznatim proizvođačima Opel, Lada, Saab, a danas je to Porsche.
Pored tog u Uusikaupunkiju radi petrokemijska tvornica i brodogradilište uz nekoliko drugih manjih poduzeća koja se bave preradom ribe.

Za privredu grada značajna je i luka sa stalnim brodskim vezama prema Švedskoj i Njemačkoj.

## Gradovi prijatelji

* , Antsla
* , Općina Haderslev
* , Veliki Novgorod
* , Sandefjord
* , Szentendre
* , Varberg

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Uusikaupunki''
Loimaa

**Loimaa** (švedski: *Letala*) je grad i općina na jugozapadu Finske od 16,607 stanovnika.

## Geografija

Loimaa leži u Regiji Prava Finska u dolini rijeci Loimijoki, udaljena 66 km sjeveroistočno od administrativnog centra regije Turkua i 
Baltičkog mora.

## Historija

Parohija Loimaa prvi put je zabilježena u dokumentima 1439., naselje je do 1921. toliko naraslo da je dobilo status trgovišta, a 1969. i status grada.

Sve do izgradnje željezničke pruge Turku - Toijala 1876. to je bio čisto 
poljoprivredni kraj, tek od kad je izgrađen kolodvor Loimaa je počela dobijati gradski karakter.

Grad Loimaa spojio se sa istoimenom općinom 2005., a na početku 2009. pridružile su mu se općine Alastaro i Mellilä.

## Gradovi prijatelji

* , Åmål
* , Uddevalla
* , Frogn
* , Skien
* , Türi
* , Jõhvi
* , Staraja Rusa
* , Mosfellsbær
* , Općina Thisted
* , Grenå

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Loimaa''
Antun Novalić

**Antun Novalić** (Osijek, 1951 - Osijek, 26. 9. 2009), kontroverzni hrvatski poduzetnik, bankar i bivši predsjednik NK Osijek.

## Biografija
Antun Novalić je rođen 1951 godine u Osijeku. Novalić je za života bio vrlo kontroverzna osoba. Njegov poslovni uspon je počeo osnivanjem "Holdinga Novalić", a nastavljen oformljenjem "Gradske banke". Također je bio vlasnik poznatog osječkog restorana "Bijelo-plavi" uz koji je namjeravao izgraditi i hotel. 1990-tih godina Novalić je bio dio većine gospodarskih zbivanja u Slavoniji. Njegova moć počela je kopniti propadanjem tj. stečajem "Gradske banke", a za što je uvijek okrivljavao visoku politiku. U svojoj sportskoj karijeri Novalić je bio jedan od najuspješnijih čelnika NK Osijek, a kao predsjednik čija je momčad osvojila prvi trofej kluba u povijesti, Kup iz sezone 1998/99 godine. Javnosti je između ostalog postao poznat i po dva sudska postupka vođena na Županijskom sudu u Osijeku. U julu 2007 godine oslobođen je optužbi da je od 1996 do 2001 godine protuzakonito prisvojio 57 milijuna HRK od transfera nogometaša Petra Krpana, Marka Babića, Jurice Vranješa, Igora Pamića i Tončija Žilića. Postupkom je utvrđeno da je Novalić osobnim novcem plaćao spomenute nogometaše, ali i druge igrače NK Osijeka, iako je to trebala biti obveza kluba te da su između Novalića, NK Osijeka i tih igrača sklopljeni sponzorski ugovori kojima se prava iz transfera igrača prenose na Novalića. U obrazloženju presude sudac Zvonko Vekić je naveo kako je Novalić predsjednikom NK Osijek postao 1995 godine, kada je klub bio u financijskoj krizi, s blokiranim računom, te da je u idućih nekoliko godina sredstva za funkcioniranje kluba uglavnom osiguravao Novalić, i to kreditima i pozajmicama preko tvrtaka u kojima su on ili članovi njegove uže obitelji bili jedini osnivači, tvrtaka iz "Holdinga Novalić" te pozajmicama preko osječke "Gradske banke", u kojoj je Novalić, osobno i preko svojih poduzeća, bio većinski vlasnik. Zbog sumnje u zlouporabu položaja i ovlasti u "Gradskoj banci" tj. protupravno stečene imovinske koristi u iznosu od 51 milijun HRK, Novalić je nepravomoćno osuđen na dvije i pol godine zatvora 2007 godine. Novalić se na potonju presudu žalio. Također je bio optužen da je pri adaptaciji i preprodaji restorana "Bijelo-plavi" u Osijeku prisvojio 2,4 milijuna HRK. Novalić je u pritvoru proveo više od dvije godine, a nakon izlaska na slobodu ponovno se uključio u sportski život grada. Posljednjih godina svog djelovanja ostao je uz sport, baveći se radom u ženskom odbojkaškom klubu "Pivovara Osijek". Antun Novalić je umro 26. 9. 2009 godine u Osijeku, izgubivši bitku s karcinomom u 58 godini života.

## Reference
Taktička balistička raketa

**Taktička balistička raketa** (akr. **TBM**, iz ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi približno između 50 i 300 km. Ovi okviri nisu strogo definirani u zapadnjačkoj terminologiji i kao donja granica uzimaju se prosječni dometi raketne artiljerije, odnosno kao gornja granica minimalni dometi strateških bojišnih raketa. Prema sovjetskoj odnosno ruskoj vojnoj nomenklaturi, pojam "taktičke rakete" ima drugo značenje i odnosi se na one dometa do 50 km, dok se projektile dometa između 50 i 300&nbsp;km grupira u "operativno-taktičke". Taktičke balističke rakete najčešće imaju mobilne platforme zbog veće sigurnosti i bržeg raspoređivanja, a bojeve glave mogu biti visokoeksplozivne ili pak nositi oružje za masovno uništenje. Kod prvog slučaja svrha im je nanošenje štete protivničkim postrojenjima, artiljeriji i drugim metama iza neprijateljskih linija. Taktičke balističke rakete koriste se u vojskama brojnih država svijeta i obično predstavljaju gornji limit njihovih kopnenih mogućnosti. Prednosti su im relativno niska cijena i velika razorna moć, što dolazi do izražaja u tehnološki disproporcionalnim sukobima protiv protivnika koji raspolaže sa sofisticiranijim naoružanjem u drugim poljima.

## Modeli
*  CSS-8 (150 – 180 km)
*  DTI-1 (180 km)
*  Hatf IX (60 km)
*  Hatf II (180 km)
*  MGM-140 ATACMS (300 km)
*  MGM-52 Lance (120 km)
*  Nazeat (80 – 130 km)
*  Prahar (150 km)
*  OTR-21 Točka (70 – 185 km)
*  Tondar-69 (150 – 210 km)
*  WS-1 (180 km)
*  J-600T Yıldırım (I) (150 km)
*  Zelzal-1 (150 km)
*  Zelzal-2 (210 km)
*  Zelzal-3 (200 – 250 km)
*  Jerina-1 (285 - 300 km)
*  Jerina-2 (75 km)

## Povezano
* Raketna artiljerija
* Balistička raketa kratkog dometa

## Vanjske veze
*  ''Ballistic Missile Basics''  na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
*  ''Ballistic Missile Defense Glossary''  na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
*  ''Tactical Ballistic Missile (TBM)''  na stranicama Missile Threat
Transportni erektor-lanser

**Transportni erektor-lanser** (akr. **TEL**) je vrsta vojnog vozila koje služi za transport, podizanje i lansiranje raketa. Najčešće se rabi za raketno-artiljerijske sisteme, taktičke i strateške bojišne projektile (uključujući interkontinentalne), ali i za sisteme zemlja-zrak (npr. S-300 i MIM-104 Patriot). Također se rabi i za svemirske rakete-nosače. Prednost mobilnog TEL-a u odnosu na klasične statične lansere (rampe ili silose) je teža detekcija za neprijateljsku stranu što ih čini kompliciranijom metom za avijaciju i krstareće projektile. Naizgled jednostavan koncept TEL-a tehnološki je izuzetno kompleksan jer se vozilo mora prilagoditi velikoj nosivosti (do 50 tona) i dimenzijama (do 20-ak m), mora imati moćan i pouzdan hidraulički pogon (što dodatno povećava masu), te biti izrađeno od vatrostalnih materijala koji će ga pri lansiranju zaštititi od mlaza raketnog motora. Iz potonjih razloga kotači se (kao najosjetljiviji dio) prije lansiranja oblažu zaštitom kako ne bi došlo do zapaljenja, dok drugi vid kretanja uključuje gusjenice. Srodne konfiguracije transportnom erektor-lanseru su TELAR koji uz tri navedene funkcije dodatno sadrži i radar, te TLAR koji je bez mogućnosti podizanja jer su rakete konstruktivno položene u kosi/vertikalni položaj za lansiranje (npr. ruski sistem TOR M1). U američkoj vojnoj nomenklaturi za TEL se ponekad koristi i sinonim MEL (mobilni erektor-lanser).

## Modeli
*  WS-51200
*  MAZ-543
*  MAZ-7917
*  MZKT-79221
*  BGM-109G

## Vanjske veze

*  Delory, Stéphane (2012): ''An essential aspect of ballistic proliferation: transporter erector launchers (TEL)'' , Centre d'Etudes de sécurité internationale et de maitrise des armements
Arístides Agramonte

**Arístides Agramonte Simoni** (Camagüey, 3. lipnja 1868. – New Orleans, Louisiana, 19. kolovoza 1931.) je bio kubansko-američki liječnik, patolog i bakteriolog, ekspert za tropsku medicinu. Studirao je medicinu na Columbiji u New Yorku. Godine 1898., vojni liječnik i general-brigadir George Miller Sternberg imenovao je Agramontea izvršnim pomoćnim kirurgom pri američkoj vojsci te ga je poslao na Kubu kako bi proučio epidemiju žute groznice. Kasnije je bio član Komisije za žutu groznicu, komisije američke vojske koju je predvodio vojni lijačnik Walter Reed, a koja je oformljena kako bi analizirala širenje žute groznice. 

Uz žutu groznicu, Agramonte je proučavao kugu, denga groznicu, trahom, malariju, tuberkulozu, trbušni tifus i druge bolesti. Nakon rada u Komisiji, vratio se na Kubu gdje je predavao na Univerzitetu u Havani od 1900. do 1930., utjecavši snažno na razvoj medicine na Kubi. Paralelno je držao i nekoliko pozicija u vlasti.

U periodu od 1903. do 1917. godine, Agramonte je bio šest puta nominiran za Nobelovu nagradu za fiziologiju ili medicinu, međutim nikada ju nije dobio. Godine 1903. nominirao ga je John George Adami, dok ga je u periodu 1912. – 1917. (nije bio nominiran 1916.) nominirao Charles Louis Alphonse Laveran.
Carlos Finlay

**Carlos Juan Finlay** (Camagüey, 3. prosinca 1833. – Havana, 20. kolovoza 1915.) je bio kubanski liječnik i epidemiolog najznačajniji po svom radu na proučavanju žute groznice, odnosno otkriću da su komarci prenosioci bolesti.

Finlay je rođen kao Juan Carlos Finlay Barres u tadašnjem Puerto Príncipeu 1833. godine. Otac mu je bio liječnik škotskog porijekla, a majka mu je bila francuskog porijekla. Školovao se u Francuskoj 1844. godine, ali se morao vratiti na Kubu na dvije godine zbog kolere. Nakon oporavka, godine 1848., vraća se u Europu, ali ostaje u Engleskoj čak dvije godine zbog političkih previranja. Kada je konačno došao do Francuske kako bi nastavio obrazovanje, obolio je od trbušnog tifusa pa se opet morao vratiti na Kubu.

Univerzitet u Havani nije želio priznati njegove europske akademske rezultate pa se upisao na Univerzitet Thomasa Jeffersona u Philadelphiji, gdje je usko surađivao sa Johnom Mitchellom i njegovim sinom Silasom, koji su nadgledali njegov studij. Diplomirao je 1855. godine. Tada se vratio u Havanu, gdje je 1857. godine otvorio oftalmološku ordinaciju, a tri godine kasnije otišao na dodatno jednogodišnje školovanje u Pariz.

U listopadu 1865. godine se oženio Adelom Shine, s kojom će imati tri sina – Charlesa, Georgea i Franka.

Kubanska vlada je 1879. godine poslala Finlayja da zajedno s američkom Komisijom za žuru groznicu izučava tu bolest. U Komisiji je djelovao i njegov sunarodnjak Arístides Agramonte. Nakon dvije godine je poslan kao kubanski delegat na međunarodnu konferenciju u Washingtonu. Na konferenciji je prvi put ustvrdio kako žutu groznicu prenosi komarac, a godinu dana kasnije utvrdio je kako se radi o komarcu iz roda *[[Aedes]]* (kasnije je utvrđeno da se radi o vrsti *[[Aedes aegypti]]*). Dvadeset godina kasnije, kada je Komisija predvođena Walterom Reedom stigla na Kubu kako bi proučila bolest, Finlay je Reeda uspio uvjeriti u svoju teoriju o komarcima koji ju je subsekventno i potvrdio. Ovo otkriće je omogućilo suzbijanje žute groznice i spašavanje brojnih ljudskih života u Južnoj i Centralnoj Americi, kao i u južnom dijelu Sjedinjenih Država i u Africi.

Finlay je bio izrazito svestran naučnik, a iako je njegov primarni interes bila žuta groznica, bavio gubom, kolerom, biljnim bolestima, ali i gravitacijom. Tečno je govorio francuski, španjolski i engleski jezik, a mogao je čitati i latinski. Sedam je puta nominiran za Nobelovu nagradu za fiziologiju ili medicinu, ali ju nikada nije dobio. Godine 1908., Francuska mu je uručila orden Legije časti.

Umro je 1915. godine u svojoj kući u Havani od posljedica moždanog udara.
Der träumende Mund

**Der träumende Mund** može biti:

* Der träumende Mund (film, 1932), francusko-njemački crno-bijeli film u režiji Paula Czinnera
* Der träumende Mund (film, 1953), zapadnonjemački crno-bijeli igrani film u režiji Josefa von Bakyja
Ponte Vecchio

**Ponte Vekio** (; u prevodu „stari most“) je jedan od najpoznatijih mostova u svetu i prepoznatljiv simbol Firence.

## Istorija i izgradnja

Ovaj srednjovekovni most sagrađen je 1345. što ga čini najstarijim preživelim mostom u gradu. Most se nalazi na reci Arno na mestu gde je ona najuža. Ovde je, kako se veruje, postojao most još za vreme starog Rima. Za projektanta mosta smatra Tadeo Gadi, koji je Đotov učenik.

Poznat je po malim dućanima koji se nalaze na samom mostu (uglavnom draguljarnicama). Smatra se da su te radnje postojale na mostu od samog nastanka mosta, pošto su vlasnici radnji na taj način izbegavali plaćanje poreza (s obzirom da su se ti dućani praktično nalazili na „ničijoj zemlji“).

Tokom povlačenja Nemaca za vreme Drugog svetskog rata, most nije uništen što se nije desilo sa ostalim mostovima u Firenci. Ovo se navodno desilo zato što je vojska imala izričito naređenje od strane Hitlera.

Smatra se da je ekonomski koncept bankrota nastao ovde: kada prodavac više ne bi imao da plati svoje dugove, sto na kojem je prodavao robu (*banco*) bio bi fizički uništen (*rotto*) od strane vojnika i ovo bi se nazivalo *bancorotto* (što u bukvalnom prevodu znači „polomljen sto“). Pošto više nisu imali sto, prodavci nisu mogli ništa da prodaju.

## Arhitektura
Most se sastoji od tri odvojena luka. Centralni ima dužinu od 30 metara, a druga dva manja po 27 metara. Uspon između lukova je 3,5 i 4,4 metara.

## Skorašnja istorija
Duž mosta nalaze se brojni katanci zaključani na raznim mestima, a naručito ih ima u blizini statue Benvenuta Čelinija. Običaj sa katancima se primenjuje tek od skora, mada je poznato da se ovo primenjuje još od ranije u Rusiji i Aziji. Veruje se da će zaljubljeni par koji zaključa katanac i baci ključ u reku ostati zauvek zajedno. Zbog velikog broja katanaca koji turisti stavljaju na most, gradska administracija je uvela kazne od 50 evra kako bi sprečila da katanci oštete ovaj vekovima stari most.

Most je jako oštećen u izlivanju reke Arno 1966. u Firenci

## Reference

## Literatura
* 
* 

## Vanjske veze

* Nezavisna studija o Ponte Vekiju sa slikama 
* Ponte Vekio, Firenca
* Ponte Vekio, pregled
* Ponte Vekio, virtuelna tura
Custer of the West

***Custer of the West*** () je američko-britansko-francusko-španski vestern film snimljen 1967. godine u režiji Roberta Siodmaka. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Robert Shaw, je znameniti američki konjički zapovjednik George Armstrong Custer. Radnja prikazuje kako nakon službe u američkom građanskom ratu dobija premještaj u Dakotama gdje njegovi napori da zavede i očuva mir između Indijanaca i bijelih doseljenika doživljavaju neuspjeh, koji će kulminirati u znamenitoj bitci kod Little Big Horna. *Custer*, u kome je Shawova supruga Mary Ure tumačila Custerovu suprugu Libby, je predstavljao jedan od ambicioznijih projekata svog doba i u njemu je korištena widescreen tehnika Cinerama; to se, između ostalog, odrazilo i na nekoliko akcionih scena čija je glavna svrha bila prikazati atraktivnost formata, a koji, zapravo, nisu imali previše veze sa radnjom. *Custer* je napravljen u vrijeme kada su se u SAD počeli preispitivati brojni mitovi vezanih uz historiju SAD i Divlji Zapad; zbog toga Custer u filmu, za razliku od tematski sličnog i jednako ambicioznog *[[They Died with Their Boots On]]* iz 1941. godine, nije prikazan kao romantični heroj nego kao bezosjećajni profesionalni vojnik, a također se prikazuje i kako su njegovi ljudi ubijali indijanske žene i djecu u masakru na Washiti. Usprkos svega toga, film je imao porazne kritike, pri čemu se najviše spominjala nespretna Sidomakova režija i loš scenarij, a historičari su imali brojne zamjerke na historijske nepreciznosti. Sa druge strane, muzička tema Bernarda Segalla je postala jedna od najprepoznatljivijih u historiji vestern-žanra.

## Uloge

* Robert Shaw ... General George Armstrong Custer
* Mary Ure ... Elizabeth Custer
* Ty Hardin ... Major Marcus Reno
* Jeffrey Hunter ... Kapetan Frederick Benteen
* Lawrence Tierney ... General Philip Sheridan
* Marc Lawrence ... kopač zlata
* Kieron Moore ... Poglavica Sitting Bull
* Charles Stalmaker ... Por. Howells
* Robert Hall ... Nar. Buckley
* Robert Ryan ... Nar. Mulligan

## Izvori


## Vanjske veze
*
Balistička raketa srednjeg dometa

**Balistička raketa srednjeg dometa** (akr. **MRBM**, iz ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi od minimalno 1000 do maksimalno 3000 km, iako ova klasifikacija može varirati ovisno o organizaciji. U modernoj vojnoj terminologiji, MRBM-ovi spadaju u širu grupu bojišnih balističkih raketa (do 3500 km), koja također uključuje i rakete kratkog dometa (), te dio raketa intermedijernog dometa (). Prvi balistički projektili srednjeg dometa bili su sovjetski R-5 i R-12 odnosno američki PGM-19 Jupiter, svi odreda razvijeni sredinom 1950-ih godina. Razmještanje ovih modela s nuklearnim bojevim glavama po Kubi i Turskoj dovelo je 1962. do velike raketne krize. Tokom narednih dekada raketne sisteme srednjeg dometa razvilo je još sedam država svijeta. Većina modela su dvostupanjske konfiguracije, visine do 20-ak m i dijametra do 150 cm. Najveće arsenale MRBM-ova danas posjeduju Rusija, Kina i Iran.

## Modeli
*  Agni-I (700 – 1250 km)
*  Agni-II (2000 – 3000 km)
*  Ašura (2000 – 2500 km)
*  DF-2 (1250 km)
*  DF-21 (1770 km)
*  Fadžr-3 (2000 – 2500 km)
*  Gadr-110 (2500 – 3000 km)
*  Gauri (I/II) (1500 – 2300 km)
*  Imad (2500 km)
*  Jerihon-2 (1300 km)
*  PGM-19 Jupiter (2410 km)
*  MGM-31 Pershing (1770 km)
*  R-5 (1200 km)
*  R-12 (2100 km)
*  Rodong-1 (1000 – 1500 km)
*  Rodong-2 (1500 km)
*  Sajdžil (1/2/3) (2000 – 2500 km)
*  SSBS S1 (3000 km)
*  Šahab-3 (2500 km)
*  Šahin-II (2000 km)

## Povezano
* Balistička raketa kratkog dometa
* Balistička raketa intermedijernog dometa
* Balistička raketa interkontinentalnog dometa

## Vanjske veze
*  ''Ballistic Missile Basics''  na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
*  ''Medium-Range Ballistic Missile (MRBM)''  na stranicama Missile Threat
Pargas

**Pargas** (finski: *Parainen*) je grad i općina na jugozapadu Finske od 15,494 stanovnika.

## Geografija

Pargas leži u Regiji Prava Finska na otoku Ålön u Baltičkom moru, udaljen 23 km južno od administrativnog centra regije Turkua i 173&nbsp;km istočno od glavnog grada države Helsinkija.

Općina Pargas prostire se po otocima, pravom arhipelagu u dijelu Baltika zvanom Saaristomeri. A sam grad Pargas je najveće otočko naselje u Finskoj, u kom većina stanovnika govori švedski.

U Pargasu leži 10 marina i 20 manjih luka, jer je on polazišna točka za jedriličare i jahtaše koji žele oploviti Saaristomeri i njegov arhipelag velik 5548 km², od čeg 80 % otpada na more u kom leži preko 10 000 otoka i hridi.

Pargas je grad sa najviše trajekata i brod]]ova u Finskoj, a poznat je i po mostovima, jer ima 12 većih uz puno manjih.
## Historija

Općina Pargas je nova formirana tek 1. januara 2009. kad su se spojile općine Houtskär, Iniön, Korpo i Nagu u novu jedinstvenu općinu.
## Privreda
Pored turizma koji je motor privrede, to je i veliki rudnik vapnenca je baza industrije Pargasa, dok se po otocima većina stanovnika bavi poljoprivredom.

## Gradovi prijatelji

* , Općina Haninge

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Pargas''
Paimio

**Paimio** (švedski: *Pemar*) je grad i općina na jugozapadu Finske od 10,628 stanovnika.

## Geografija

Paimio leži u Regiji Prava Finska, u unutrašnjosti, udaljen 30 km istočno od administrativnog 
centra regije Turkua i 135 km od glavnog grada države Helsinkija.

## Historija

Paimio je jedno od najstarijih finskih naselja, osnovan još 1325. koji je status grada dobio tek 
1997.

Paimio je u Finskoj a i širom svijeta poznat po svojoj bolnici, nekadašnjem sanatoriju kog je između 1930. - 33. podigao 
poznati arhitekt. - Alvar Aalto.

## Gradovi prijatelji

* , Audru
* , Općina Ljungby
* , Zelenogorsk
* , Sovjetski
* , Tølløse
* , Ås
* , Općina Öckerö

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Paimio''
Marina (pristanište)

**Marina** (od talijanskog i španjolskog *marina* = obala) je pristanište namjenjeno manjim turističkim brodovima, jedrilicama i motornim jahtama. Marine se mogu nalaziti na obali mora, rijeka, jezera ili kanala, a služe za prihvat, čuvanje i otpremanje manjih sportskih i rekreacijskih plovila. U njima se nautičari mogu snabdjeti gorivom, hranom i drugim potrepštinama, te popraviti kvarove i oštećenja, saznati najnovije meteorološke podatake te obaviti carinske formalnosti.

## Povezano
* Luka
* Gat

## Izvor

## Vanjske veze

* ''marina²'' na portalu Treccani
Abschied

***Abschied***  () je njemačka crno-bijela filmska komedija u režiji Roberta Siodmaka, poznata kao prvo zvučno ostvarenje u produkciji znamenitog studija UFA, odnosno Siodmakovoj filmografiji. Protagonisti, koji tumače Brigitte Horney i Aribert Mog, su mlada prodavačica i trgovački putnik čiju ljubavnu vezu ugrožava to što je mladić dobio ponudu za bolje plaćeni posao u drugom gradu. Film je karakterističan po tome što se gledateljima nastojalo na što domišljatije načine (dijaloge, muziku, zvuk telefona, zvonca i sl.) demonstrirati novu zvučnu tehnologiju.

## Uloge
* Brigitte Horney ... Hella, prodvačica
* Aribert Mog ... Peter Winkler, trgovački putnik
* Emilia Unda ... Frau Weber
* Konstantin Mic ...  Bogdanoff
* Frank Günther ...  Neumann, ceremonijal-majstor
* Erwin Bootz ... sam sebe
* Martha Ziegler ... Lina, sobarica
* Vladimir Sokoloff ... Baron
* Esmée Symon ... 1. sestra Lennox
* Gisela Draeger ... 2. sestra Lennox
* Marianne Mosner ... 3. sestra Lennox
* Georg Nikolai
* Erwin Splettstößer
* Bruno Hoenscherle
* Daisy Rensburg

## Vanjske veze
*
Bottle Rocket

***Bottle Rocket*** (u hrvatskom izdanju distribuiran pod nazivom *Provalnici diletanti*) američka je kriminalistička komedija iz 1996. koju je režirao Wes Anderson prema vlastitom scenariju, kojeg je napisao zajedno sa Owenom Wilsonom, a kojemu je dugometražni prvijenac u ulozi režisera. glavne uloge tumače Luke Wilson, Owen Wilson, Robert Musgrave i James Caan. Radnja se odvija oko trojice nespretnih prijatelja - Anthony, Dignan i Bob - koji namjeravjau izvesti pljačku uz pomoć iskusnog g. Henrya, ali kojima život kriminalaca nikako ne polazi za rukom zbog toga što su vrlo šeprtljavi.

Anderson je dugometražni film snimio prema kratkom filmu, također nazvanom *Bottle Rocket*, koji je snimio 1992. a objavio 1994., zajedno sa braćom Wilson. Prilikom premijere, *Bottle Rocket* je doživio komercijalni neuspjeh, ali je s vremenom stekao status kultnog filma. Među pobornicima je bio i Martin Scorsese, koji ga je čak naveo kao jedan od njemu deset najdražih filmova 1990-ih.

Do danas, *Bottle Rocket* je jedini Andersenov film u kojem nije nastupio Bill Murray. Ipak, Anderson i Wilson su čak i tu izvorno htjeli da Murray glumi, u ulozi Henrya.

## Glavne uloge
* Luke Wilson - Anthony Adams
* Owen Wilson - Dignan 
*Robert Musgrave - Bob Mapplethorpe
* James Caan - Mr. Abe Henry
* Lumi Cavazos - Inez
* Ned Dowd - Dr. Nichols
* Shea Fowler - Grace
* Haley Miller - Bernice
* Andrew Wilson - Jon Mapplethorpe 
* Brian Tenenbaum - H. Clay Murchison
* Stephen Dignan - Rob
* Anna Cifuentes - Carmen
* Kumar Pallana - Kumar

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
* 
* Izvorni scenarij na http://www.dailyscript.com/scripts/bottlerocket.html
Carry On Cowboy

***Carry On Cowboy*** () je britanska vestern filmska komedija snimljena 1965. godine u režiji Geralda Thomasa. Predstavlja jedanaesti naslov u seriji ''Carry On'' odnosno parodiju vestern žanra. Radnja je smještena na Divlji Zapad i prikazuje kako engleski stručnjak za sanitarije (čiji lik tumači Jim Dale), javivši se za posao u Washingtonu greškom preuzima mjesto federalnog šerifa i dolazi u grad Stodge City gdje će suprostaviti razbojniku (čiji lik tumači Sid James). U  *Carry On Cowboy* se pojavljuje lik Annie Oakley, koji tumači Angela Douglas, koja će nakon toga nastupiti u još tri filma iz serije.

## Uloge

## Vanjske veze
* 
* 
* 
*''Carry on Cowboy'' at the British Film Institute's Screenonline
Carry On Screaming!

***Carry On Screaming*** () je britanska horor filmska komedija snimljena 1966. godine u režiji Geralda Thomasa. Predstavlja dvanaesti naslov iz serije ''Carry On'', odnosno parodiju tada popularnih horor filmova studija Hammer Films. Radnja je smještena u edvardijansku Englesku i prikazuje kako mladić (čiji lik tumači Jim Dale) prijavljuje nestanak svoje djevojke (koju glumi Angela Douglas), a što pokreće istragu na čelu sa detektivom (čiji lik tumači Harry H. Corbett) koji će pronaći usamljeno imanje na kome se nalaze dva čudovišta.

## Uloge
* Harry H. Corbett – Detektiv narednik Sidney Bung
* Kenneth Williams – Dr Orlando Watt
* Jim Dale – Albert Potter
* Charles Hawtrey – Dan Dann
* Fenella Fielding – Valeria Watt
* Joan Sims – Emily Bung
* Angela Douglas – Doris Mann
* Bernard Bresslaw – Sockett
* Peter Butterworth – Detektiv pozornik Slobotham
* Jon Pertwee – Doctor Fettle
* Michael Ward – Mr Vivian
* Tom Clegg – Oddbod
* Billy Cornelius – Oddbod Junior
* Norman Mitchell – Cabby
* Frank Thornton – Mr Jones
* Frank Forsyth – Dežurni narednik
* Anthony Sagar – Policajac
* Sally Douglas – Djevojka
* Marianne Stone – Mrs Parker
* Denis Blake – Rubbatiti
* Gerald Thomas – glas Oddboda Juniora (van špice)

## Reference

## Literatura
* 
* 

## Vanjske veze
* 
* 
* ''Carry On Screaming''  at The Whippit Inn
* 
* 
* 
* Ray Pilgrim recalls the recording of the “Carry On Screaming” title song
Ehe im Schatten

***Ehe im Schatten*** () je njemački crno-bijeli igrani film snimljen 1947. u sovjetskoj okupacionoj zoni u režiji Kurta Maetziga, poznat kao prvi njemački film koji se bavi nacističkim progonom Jevreja. Radnja je inspirirana tragičnom sudbinom popularnog filmskog glumca Joachima Gottschalka, koja je većini njegovih poklonika postala poznata tek nakon završetka Drugog svjetskog rata i sloma nacističkog režima. Protagonist filma, čiji lik tumači Paul Klinger, je filmski glumac čija je popularnost toliko velika da nacistički režim ignorira to što je oženjen za Jevrejku (čiji lik tumači Ilse Steppat). Radnja prikazuje kako njen dolazak na javnu svečanost uvrijedi nacističke glavešine, te od glumca zatraže da se od nje razvede prije nego što nju i dijete odvedu u koncentracioni logor. Maetzig, koji je i sam bio jevrejskog porijekla, je kasnije tvrdio da je veliki dio inspiracije za film pronašao i u vlastitom životu pod nacističkom vlašću.

## Uloge
* Paul Klinger: Hans Wieland
* Ilse Steppat: Elisabeth 
* Alfred Balthoff: Kurt Bernstein
* Claus Holm: Dr. Herbert Blohm
* Hans Leibelt: Fehrenbach 
* Karl Hellmer: Gallenkamp 
* Hilde von Stolz: Greta Koch 
* Walter Werner: Mr. Hofbauer
* Karl Hannemann: Gestapov agent
* Elly Burgmer: tetka Olga
* Lothar Firmans: državni sekretar

## Izvori

## Vanjske veze
*
Pravilo rampe

**Pravilo rampe** (engleski **180-degree rule**) je montažno pravilo u filmu koje regulira netremično praćenje prizornog zbivanja i kontinuitet praćenja zbivanja. Kada imamo dva lika koja razgovaraju, kamera prilikom snimanja te sekvence ne prelazi preko "rampe", zamišljenog polja do 180 stupnjeva, jer bi se prelaskom preko toga dobio raspored likova i predmeta obrnut u odnosu na sljedeći kadar, a to bi dovelo do dezorijentacije publike. Tradicionalno, preporuča se da režiser ne stavlja kameru na suprotnu stranu usred neke scene, jer bi time doveo i do obrnutosti prethodno uspostavljenog smjera ekrana.

Ipak, ima primjera gdje su pojedini režiseri namjerno prekršili ovo pravilo. Stanley Kubrick je, primjerice, prešao "rampu" prilikom snimanja scene lika Jacka Nicholsona i konobara u sekvenci zahoda filma *[[Isijavanje (1980)|Isijavanje]]*, kako bi dočarao dezorijentaciju protagonista. Jean-Luc Godard je slično razbio ovo pravilo na početku filma *[[Do posljednjeg daha (1960.)|Do posljednjeg daha]]* kada kamera namjerno skače u krug između prednjeg i stražnjeg sjedala, buntovnost po kojoj je ubrzo postao poznat "francuski novi val".
## Povezano
*kontinuirana montaža
## Izvori

## Literatura
*
*
Daniela Rocca

**Daniela Rocca** (Acireale, 12. septembar 1937 – Milo 28. maj 1995) je bila italijanska manekenka i filmska glumica, najpoznatija po ulozi Rosalije Cefalù u komediji *[[Divorzio all'italiana|Razvod na italijanski način]]*.

Rodom sa Sicilije, karijeru je započela natječući se na izborima ljepote, te je 1953. godine osvojila titulu Miss Catania, te se natjecala za Miss Italije. Nakon nekoliko godina ju je režiser Pietro Germi angažirao za *Razvod*, gdje je tumačila ulogu supruge koju muž namjerava likvidirati frustriran nepostojanjem institucije razvoda u tadašnjem italijanskom zakonodavstvu. To joj je bila najuspješnija uloga, ali također i zapečatila karijeru. Nedugo nakon snimanja je doživjela živčani slom i pokušala samoubistvo, a što je naknadno objasnila neuzvraćenom ljubavlju prema Germiju. Iako je nakon tih događaja nastavila karijeru, brzo je stekla reputaciju "nepouzdane" glumice i došla na neslužbenu "crnu listu" italijanske kinematografije. Nakon toga je završila u duševnoj bolnici, te nakon nekoliko decenija umrla sama i zaboravljena u staračkom domu.

## Izabrana filmografija
* *[[Head of a Tyrant]]* (1959)
* *[[Caltiki – The Immortal Monster]]* (1959)
* *[[The Giant of Marathon]]* (1959)
* *[[Non perdiamo la testa]]* (1959)
* *[[Austerlitz (film)|Austerlitz]]* (1960)
* *[[Colossus and the Amazon Queen]]* (1960)
* *[[Revenge of the Barbarians]]* (1960)
* *[[Divorce, Italian Style]]* (1961)
* *[[I Don Giovanni della Costa Azzurra]]* (1962)
* *[[The Captive City (1962 film)|The Captive City]]* (1962)

## Vanjske veze

* 
* Obituary: Daniela Rocca, by Peter Achtner. The Independent (London) 2 June 1995