Milan Gorkić

**Milan Gorkić** (pravo ime **Josef Čižinský**) (Bosanski Brod, 19. februara 1904. – Moskva, 1. novembra  1937.), jugoslovenski revolucionar i komunista, Generalni sekretar ilegalne Komunističke partije Jugoslavije, Titov prethodnik, streljan tokom Staljinove čistke.

Čižinski je bio stari član SKOJ i KPJ od osnivanja. Član vodstva KPJ od 1932, a generalni sekretar od 1936. U vreme velike čistke Gorkić je čvrsto stojao na staljinističkoj liniji, glorifikovao moskovske procese i Staljinovo streljanje "špijuna-izdajnika" bez pardona. Godine 1937. je pozvan u Moskvu gde je uhapšen, osuđen kao gestapovski špijun te strijeljan.

1956. godine je rehabilitovan u Sovjetskom Savezu, kao nevina žrtva Staljinovih čistki.

## Rana biografija

Josip Čižinsky je rođen 1904. godine u Bosanskom Brodu, u porodici češkog radnika doseljenoga krajem 19. stoljeća u Bosnu kao stručnjaka. Njegov otac Vaclav Čižinsky rođen u prikarpatskoj Ukrajini (područje koje je nakon Prvog svjetskog rata pripalo Čehoslovačkoj), a kao činovnik je radio u Sarajevu.

Josip je završio nižu pučku školu u Bosanskom Brodu 1910–1914, te višu pučku školu (5. do 8. razred) u Slavonskom Brodu 1914–1918. U rujnu 1918. upisuje se u Trgovačku akademiju u Sarajevu.

Josip Čižinski se osjećao Bosancem i bio je vrlo osjetljiv ukoliko bi mu to netko osporavao.

## Partijski rad

U svibnju 1919. postaje član "Organizacije intelektualnih radnika" na Trgovačkoj akademiji, a 4. prosinca iste godine, sa nepunih 16 godina, izabran je za člana Mjesnog komiteta SKOJ-a za Sarajevo. Krajem prosinca 1919. postaje član SRPJ(k). Obe organizacije krajem 1920. bivaju zabranjene donošenjem Obznane.

Nakon zabrane komunističkih organizacija, Čižinski nastavlja raditi za SKOJ i partiju u ilegali. Isključen je iz Trgovačke škole. Sa 17 godina postaje sekretar Okružnog komiteta SKOJ-a za Bosnu i Hercegovinu, sa 18 godina zamjenik je glavnog urednika sindikalnog lista *Radničko jedinstvo*. Objavljuje članke pod svojim pravim imenom, kao i pod pseudonimom "Gorkić". To je bio nadimak koji je dobio u Trgovačkoj akademiji, jer je oduševljeno čitao Maksima Gorkog i držao o njemu predavanja. Kada je jednom bio uhićen, policija ga je ispitivala pozna li Gorkića; tvrdio je da se radi o studentu iz Zagreba. Kasnije, boraveći u Moskvi, po tadašnjem običaju (da se od eventualnih progona zaštiti obitelj) živi pod pseudonimom Milan Gorkić, pod kojim je većinom kasnije spominjan.

Godine 1923. tajno napušta zemlju i sudjeluje na Drugoj partijskoj konferenciji KPJ u Beču, gde je riješeno da ga se pošalje u Moskvu na studij. U SSSR-u je odmah zaposlen u Propagandnom odijelu Kominterne jer je znao nekoliko jezika (njemački, francuski i češki).

Ujesen 1927. oženio se s Betti Nikolajevnom Glan, koja je također radila u Komunističkoj internacionali. Imao kćer Jelenu.

1928. godine na Četvrtom kongresu KPJ u Dresdenu izabran je u CK KPJ. Bio je organizacioni sekretar Komunističke omladinske internacionale 1928-1930. Piše brojne brošure i članke u raznim časopisima. Kao istruktor Komunističke internacionale putovao je po raznim europskim zemljama (Engleska, Francuska, Čehoslovačka, Grčka).

1928. godine Kominterna je poslala Gorkića i grupu instruktora u Jugoslaviju, da rade na provođenju "Otvorenog pisma Kominterne KPJ". Međutim, već 6. januara 1929. godine kralj Aleksandar je zaveo vojnu diktaturu, nakon čega je KPJ pozvala na oružani otpor. Vlada generala Živkovića posle ovog poziva je krenula svim sredstvima da uništi KPJ. U to vreme, mnogi od instruktora poslatih iz Moskve su "glavom bez obzira" napustili zemlju, uključujući i glavnog među njima, Gorkića. Ante Ciliga ga je nakon toga optuživao za dezerterstvo i "hladnokrvno žrtvovanje desetine i stotina ljudskih života".

## Vođa KPJ

U lipnju. 1932. Kominterna je raspustila tadašnje vodstvo KPJ i postavila Čižinskog, pod pseudonimom Sommer, za rukovodioca Privremenog rukovodstva. Gorkić je mesto rukovodioca KPJ imenovan uz podršku sovjetskog revolucionara Nikolaja Buharina. Pored njega, Privremeno rukovodstvo su činili Blagoje Parović i Vladimir Ćopić. Oni su se borili za konsolidaciju i organizaciono učvršćenje KPJ nakon teške krize izazvane šestojanuarskom diktaturom kralja Aleksandra i neuspelim oružanim otporom KPJ.

Slijedećih je godina sastav Privremenog biroa više puta mijenjan, ali Gorkić ostaje u njemu. Boravi ponajviše u Beču i u Moskvi. Krajem srpnja 1934. Čižinski upoznaje Broza, koji dolazi u Beč, i u narednom periodu ga snažno podržava i ubacuje u vrh KPJ. Decembra iste godine Čižinski učestvuje na Četvrtoj zemaljskoj konferenciji KPJ u Ljubljani, na kojoj je Tito izabran u Politbiro. Početkom 1935. godine Čižinski je biranim rečima preporučio Tita za rad u Moskvi:

U narednom razdoblju nije bilo sukoba o načinu rada između Gorkića i Tita, oni su se odlično slagali i delili iste stavove. 1935. godine na Sedmom kongresu Kominterne Gorkić je istupio s referatom u kojem je karakterizirao položaj KPJ i način rješenja osnovnih pitanja strategije i taktike KPJ. Preko Čižinskog Broz 1936. postaje član CK KPJ u Jugoslaviji.

Nakon Aprilskog plenuma CK KPJ 1936. godine, Izvršni komitet Kominterne je smijenio sve članove Centralnog komiteta KPJ osim Gorkića. U kolovozu 1936. godine Kominterna je postavila Josipa Čižinskog za generalnog sekrata KPJ (prvi put je u KPJ uvedena ta titula), a Josipa Broza za organizacionog sekretara i njegovog zamenika. Odlučeno je da Gorkić ostane u inozemstvu (sjedište CK KPJ bilo je u Beču, a 1. siječnja 1937. prebačeno je u Pariz), dok će Broz otići na partijski rad u Jugoslaviju.

## Odbrana Staljinove čistke

U vreme velike čistke Gorkić čvrsto stoji na staljinističkoj liniji i javno denuncira "trockiste" u KPJ. Gorkić i Broz u to vreme objavljuju tekstove u kojima napadaju kao "trockiste" sve one koji kritikuju "kult autoriteta", ili dovode u pitanje odluke partijskih funkcionera. Sam Gorkić glorifikuje moskovske procese i Staljinovo streljanje "špijuna-izdajnika" bez pardona. One koji kritikuju Staljinovu čistku Gorkić osuđuje kao "trockiste".

U članku: »O boljševičkoj nepomirljivost« Čižinsky ocenjuje da su Kamenjev, Zinovjev i Rykov bili »odlučni protivnici protiv proleterske revolucije«, da su na sudu dobrovoljno priznali svoje grijehe te strijeljani, da nije bilo nikakvog mučenja.

Čižinski je 1937. godine boravio u Parizu, gde je bilo sedište CK KPJ, organizirajući prebacivanje dobrovoljaca za građanski rat u Španolskoj. U to vreme Ivan Gržetić, predstavnik KPJ pri Kominterni, ga redovno izveštava iz Moskve o isključenjima i hapšenjima jugoslovenskih komunista, kao i to da je mnoge "prosto pojela magla". Na pitanja koja su u zemlja nicala u vezi s likvidacijama vodećih komunista, Gorkić odgovara tako što svaljuje krivicu na njih:

Karlo Štajner je zapisao "da je više funkcionera Komunističke partije postalo žrtvom NKVD-a donekle na osnovu Gorkićevih izvještaja", među njima i osnivači KP Jugoslavije: Filip Filipović, sva tri brata Vujovića, Đuro i Stjepan Cvijić, Kamilo Horvatin, Vladimir Ćopić, Antun Mavrak i mnogi drugi...«

Neki veruju da se postepeno, u atmosferi staljinističkih čistki gdje se svi međusobno sumnjiče, i odnos Broza i Čižinskog kvario. Broz u početku Kominterni daje opreznu ocenu o njemu, uglavnom pozitivnu sa par primedbi:

Phyllis Auty smatra da je Gorkić bio sasvim nesvestan svog položaja i da nije ni sumnjao da će biti ubijen ako ode u Moskvu. Štaviše, on je u pismima otvoreno izražavao nezadovoljstvo politikom Kominterne i ruskog rukovodstva, negodujući što su članovi poljske, nemačke i austrijske KP bolje tretirani od Jugoslovena.

## Hapšenje i streljanje u Moskvi

Njegova supruga Beti Nikolajevna Glan je prva uhićena, u junu 1937. U moskovskoj „Pravdi“ izašla je notica da je Beti Glan uhapšena kao „špijun Gestapa i inteližans servisa“. Krajem jula 1937, baš u najvećoj našoj kampanji protiv „trockističkih i buharinskih hijena“, Kominterna poziva u Moskvu Milana Gorkića. Neki drugovi su ga upozoravali da ne ide, ali on je bio uvjeren da će sve biti u redu. Sperber, koji se u to vrijeme razišao sa staljinistima, nastojao ga je odvratiti od nauma, ali Gorkić mu je odgovorio:

Neposredno pred polazak video se u Parizu sa Rodoljubom Čolakovićem, koji je to zabeležio:

Ne sumnjajući šta ga tamo čeka, a i suviše računajući na svoje velike veze u Kominterni, otputovao je u Moskvu bez odlaganja i na samoj stanici uhapšen, kao agent engleske obavještajne službe — Intelligence Service. Sa hapšenjem Gorkića, uhapšeno je i celo partijsko predstavništvo KPJ u Komintreni. Prvo glavni predstavnik Ivan Gržetić, a zatim i ostali. Neposredno potom, počinje uklanjanje vođstva Komunističke partije Jugoslavije kao „gorkićevaca“:

Hapšenje Gorkića i čistke u partiji vešto su se krile od partijskog članstva, pa čak i od članova CK koji su se nalazili u Parizu. Kada se saznalo, onda su „novi“ šefovi počeli sa objašnjenjima, koja su ustvari bila teške optužbe protiv Milana Gorkića. Nakon hapšenja Gorkića, Josip Broz se potpuno ograđuje od njega i teško ga optužuje pred organima NKVD-a da je bio pokvaren čovek koji je pravio pijanke sa najbližim saradnicima:

O Gorkiću postoje svedočenja da je u zatvoru bio politički aktivan, držao je predavanja o španskom građanskom ratu i dizao moral zatvorenicima. Gorkić je, između ostalog, pred sudom optužen i osuđen kao britanski špijun. 1. novembra 1937. godine je osuđen na smrt i streljan istog dana. Također je optužen za sudjelovanje u antipartijskoj organizaciji u Kominterni, kojom je navodno rukovodio Osip Pjatnicki. Pjatnicki i Gorkić nisu priznali optužnicu.

## Posthumno isključenje iz KPJ

Kad je saznao šta se desilo sa Čižinskim, Tito piše Kominterni: "On je, po mom uvjerenju, učinio do danas najviše štete mojoj firmi". U jesen 1938. čim je došao u Moskvu, Tito Staljinovim poverenicima u Kominterni piše da je bio već 1937. godine "bio veoma nezadovoljan politikom Gorkića."

Tito ga je, nakon preuzimanja vodstva u KPJ, sredinom marta 1939. godine posthumno isključio iz partije. Tito ga je tada teško oklevetao svrstavajući ga među elemente "koji su našoj partiji i radničkoj klasi nanijeli goleme štete u toku niza godina svojim frakcijama i grupaškim borbama, vezama sa klasnim neprijateljima, varali KI, svojim destruktivnim radom kočili razvitak partije i pa taj način obezglavljivali pokret radničke klase Jugoslavije, i tako pomagali klasnom neprijatelju."

U listopadu 1940. godine, na Petoj zemaljskoj konferenciji KPJ u Dubravi, kada su diskutanti napadali i osuđivali Gorkića, novi generalni sekretar Josip Broz Tito je to prekinuo rečima:

## Rehabilitacija

Njegova supruga se godine 7. travnja 1956. godine, nakon Dvadesetog kongresa KP SS, uspjela izboriti za odluku o punoj rehabilitaciji. Za razliku od svih ubijenih sekretara CK KPJ, Josip Čizinsky je i politički rehabilitiran, rješenjem Kontrolne partijske komisije CK KPSS, 20. lipnja 1956. godine, kao generalni sekretar CK KPJ.

Tek 1977. godine, više od dvadesetak godina posle poništavanja lažnih optužbi protiv ovog nevinog čoveka u sovjetskim partijskim i sudskim organima, Tito je izjavio da "ni Gorkić nije bio nikakav strani špijun" i kako mu "moramo dati odgovarajuće mesto u historiji našeg revolucionarnog pokreta".

## Povezano
* Četvrta zemaljska konferencija KPJ
* KPJ tokom Velike čistke

## Reference

## Literatura
* Dedijer, Vladimir: *Novi prilozi za biografiju Josipa Broza Tita*, 1. knjiga, Zagreb: Mladost i Spektar, Rijeka: Liburnija, 1980. (Fototisak izdanja iz 1953.)
* Branko Petranović, Momčilo Zečević: JUGOSLAVIJA 1918-1988 (poglavlje ORGANIZACIONO-IDEOLOŠKO SAZREVANJE KPJ U PREDVEČERJE APRILSKOG RATA)
* 
* Očak, Ivan: *[[Gorkić. Život, rad i pogibija. Prilog biografiji]]*, Zagreb: Globus, 1988.
* Petar Požar, *Jugosloveni žrtve staljinskih čistki*, Beograd, 1989.

## Vanjske veze
* M. GORKIĆ: „O TROCKIZMU KOD NAS"
* Milan Gorkić (enciklopedija Krležijana)
* Ivan Očak: ''Josip Čižinskv-Gorkić. Početak revolucionarnog puta'', Radovi Zavoda za hrvatsku povijest, Vol. 17 No. 1, 1984.
* Ivan Očak, O sudbini obitelji jugoslovenskih emigranata "narodnih neprijatelja" u Sovjetskom Savezu 
* Miljenko Jergović: Gorkić