open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
RK Goražde

**Rukometni klub Goražde** je klub iz Goražda osnovan 1957. godine. Klub je se prije zvao Rukometni Klub Radnički  sve do 1992. godine kada je klub preimenovan u Rukometni Klub Goražde. Takmiči se u Premijer rukometnoj ligi Bosne i Hercegovine. Utakmice igra u dvorani "Mirsad Hurić". Boje dresova su žuta, crvena i plava. Trener kluba je Nermin Đana, pomoćnik Damir Marevac, a trener golmana Edin Merkez. 

Od plasmana u Premijer ligu 2005. godine Goražde je ustaljeni član prvog razreda. Najveći uspjeh kluba je bio plasman u EHF European Cup (Challenge Cup) u sezoni 2007/2008 i osvajanje Kupa Bosne i Hercegovine u rukometu u sezoni 2011/2012.

## Poznati igrači
* Enver Koso
* Predrag Timko
* Senjanin Maglajlija
* Kasim Kamenica
* Borislav "Boro" Spasojević
* Fahrudin Melić
* Goran Nerić
* Borko Jovičić
* Junuz Vlajčić
* Omer Ramiz
* Ostoja Radović
* Anel Kuljuh
* Admir Kešetović
* Edin Kadić
* Mirsad Hurić
* Sead Hurić
* Mladen Čačić
* Nenad Radović
* Enes Kadrić
* Slavko Topalović
* Ajdin Bukva
* Damir Delić
* Armin Bezdrob
* Goran Biljaka
* Goran Anđelić
* Igor Krivokapić
* Adnan Jaškić
* Salmin Šehović
* Haris Fidahić
* Dinko Dedović
* Adam Savić
* Tarik Žiga
* Josip Buljubašić
* Elmir Građan
* Admir Pelidija
* Peđa Dejanović
* Eduard Martić
* Vladimir Bajin
* Ibrahim Hadžibegović
* Arsen Jović
* Zoran Mihailović
* Bernard Mandarić
* Armin Marić
* Goran Kalenić
* Nedim Halilović 
* Davor Lučić
* Nermin Džananović
* Admir Sijerčić 
* Džemal Osmanković
* Nermin Jamak
* Boris Pucarević
* Damir Hodo
* Nedim Merkez
* Željko Grbić
* Mirko Lukić 
* Haris Jamak
* Damir Hubjer
* Harun Đana
* Bekir Džemidžić
* Haris Kunovac 
* Anel Odžak 
* Ramiz Hošo 
* Ernad Muhović
*Stefan Grujić

## Poznati treneri
* Kasim Kamenica (aktuelni trener)
* Fikret Pašić
* Dragoljub Mićović
* Borislav "Boro" Spasojević
* Bartolo Rodin
* Mladen Cakeljić
* Milanko Savčić
* Nermin Đana

## Vanjske veze
* Službena stranica 
* Historija kluba
Sladila

**Zaslađivači** ili **sladila** su tvari koje izazivaju osjet slatkoće, zbog čega se dodaju hrani i pićima kao zamjena za šećer. U pravilu imaju mnogo manju kalorijsku vrijednost od šećera. 
Šećer, tj. saharoza, najjeftinije je sladilo. Osim slatkog okusa služi i kao izvor energije. Šećer ima veliku kalorijsku vrijednost, te donosi organizmu jednostavno dohvatljivu energiju za životne potrebe, zbog čega se drugi, metabolitički teže dohvatljivi izvori energije (masnoće i proteini) talože kao rezerva, masne naslage u tijelu, i tako nastaje pretilost. Kod nekih oblika dijabetesa velik unos šećera izaziva metabolički poremećaj koji može uzrokovati smrt. Glavni razlozi upotrebe sladila su dijabetes, te potreba smanjenja unosa energije putem šećera (redukcijska dijeta).

Tvari za zaslađivanje dijele se na:
* Zamjene za šećer: supstancije manje ili isto slatke kao saharoza, s približnom ili nižom kalorijskom vrijednošću u odnosu na istu količinu šećera. Metabolitički put razgradnje u organizmu razlikuje se od saharoza, što je i jedan od razloga njihove primjene. Izvorno su sastojci biljaka ili se dobijaju iz prirodnih sirovina.
* Umjetna sladila: neka se dobijaju sintetskim putem, a neka se nalaze kao izvorni sastojci u biljkama i nekoliko su desetaka puta slađi od šećera. Imaju zanemarivu kalorijsku vrijednost.

## Literatura

*
* G. W. von Rymon Lipinski, Erich Lück: *Süßstoffe − Entwicklung und Tendenzen, *Chemie in unserer Zeit, 9. Jahrg. 1975, Nr. 5, S. 142−145, 
* Christoph Maria Merki: *Zucker gegen Saccharin. Zur Geschichte der künstlichen Süßstoffe*. Campus Verlag, Frankfurt a. M./New York 1993, .
* Ahmed J, Preissner S, Dunkel M, Worth CL, Eckert A, Preissner R. (2010): *SuperSweet - a resource on natural and artificial sweetening agents.* In: *Nucleic Acids Res.*  
* 

## Vanjske veze
* Calorie Control Council—trade association for manufacturers of artificial sweeteners and products
Head-Smashed-In Buffalo Jump

**Bizonski ponor Head-Smashed-In** (engleski: *Head-Smashed-In Buffalo Jump*, siksika: *Estipah-skikikini-kots*, tj. "Bizonski ponor utisnute glave") je tradicionalno lovište bizona u podbrđu Stjenjaka koje se izdiže iz prostrane prerije oko 18&nbsp;km sjeverozapadno od grada Fort Macleod na jugoistoku kanadske pokrajine Alberte. Ime mu potječe od Blackfoot legende prema kojoj je mladi ratnik u želji da izbliza vidi kako bizoni padaju s litice, pao i bio pokopan ispod bizona. Kasnije su ga pronašli s glavom utisnutom u tlo zbog težine bizona.

Godine 1981., Bizonski ponor Head-Smashed-In je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Americi kao "dom i muzej na otvorenom kulture naroda Blackfoot".

## Odlike
"Bizonske ponore" (*buffalo jumps*) su posljednjih 5.700 godina koristili starosjedilački narodi prerije kako bi lovili bizone tako što su ih tjerali na pad s visokih litica. Mjesta takvog lova su poznata i drugdje na svijetu, poput Solutré-Pouilly u Francuskoj (gdje su ubijani divlji konji) ili Dolní Věstonice u Češkoj (gdje su ubijani mamuti), ali je bizonski ponor Head-Smashed-In daleko najveći i bio je najdulje u uporabi.

Prije kasnijeg uvođenja konja, Blackfoot indijanci bi se obukli u kože kojota i vukova, te bi plašeći potjerali bizone s 3&nbsp;km udaljenih brda *Porcupine Hills* ("dikobraščeva brda") do zapadne linije goleme prerije (površine od oko 40&nbsp;km²) koja je završavala stotinama stjenovitih litica. "Bizonski trkači" su bili posebno obučeni mladići koji su izučavali ponašanje životinja kako bi ih znali opkoliti straga i uz vjetar, te potom vikajući i mašući robom potjerati u trk. Bizoni bi znali stati prije litice, ali bi ih težina krda iza njih gurnula u ponor. Bizoni bi se polomili tako da su ih poslije mogli lako savladati u podnožju litice i odnijeti na obradu u obližnji kamp. U kampu, koji je morao biti na mjestu sa svježom vodom, bizoni su u potpunosti iskorištavani; od mesa koje se sušilo suncem na kamenju, do proizvodnje alatki od kostiju, masti od koštane srži i koža za šatore. U blizini bizonskog ponora Head-Smashed-In pronađeni su ostaci kamenih temelja za šatore (tzv. "tipi prstenje") koji su služili da učvrste šator protiv vjetra.

Nadalje, lov na bizone, koji se odvijao sezonski, imao je i duhovnu važnost, te je obogaćivao umjetnost i kulturu naroda koji je nakon lova imao vremena za dokolicu i užitak.

Bizonski ponor Head-Smashed-In je sam dug oko 300 metara i na najvišem dijelu visok 11 m. Naslage kostiju u njegovom podnožju su duboke do 12 m, a pronađeni su i brojni ostaci polomljenog kamenog oružja, te na stotine starijih kamenih i novijih vrhova strijelica, što govori o tisućljetnoj uporabi za lov.

## Izvori

## Vanjske veze
* Parks Canada web site  
* Head-Smashed-In Buffalo Jump Interpretive Centre 
* *[http://www.ama.ab.ca/westworld/?/articles/imagining_head_smashed_in/ Imagining Head Smashed-In] *, revizija knjige
Kanadski Stjenjak

**Kanadski Stjenjak** je kanadski dio Stjenjaka, sjevernoameričkog i istočnog dijela Kordiljera, koji se proteže od unutarnjih prerija Alberte na istoku do jarka Stjenjaka u Britanskoj Kolumbiji na zapadu, te od rijeke Liard na sjeveru do granice sa SAD-om na jugu.

Kanadski Stjenjak je uglavnom sastavljen od šejla i vapnenca, a najviši vrhovi su Mount Robson (3.954 m) i Mount Columbia (3.747 m). Veliki dio gorja je zaštićen u sustavu poznatom kao "Nacionalni parkovi kanadskog Stjenjaka", koji je 1984. god. upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Americi. Njega čine 4 nacionalna parka:

te tri pokrajinska parka Britanske Kolumbije:

Ovim područjem velike bioraznolikosti i ljepote prirode s planinama, ledenjacima, termalnim izvorima i paleontološkim nalazištima (poput Burgess šejla), protječu neke od glavnih sjevernoameričkih rijeka, kao što su:

## Izvori

* Roger W. Patillo, *[http://books.google.de/books?id=4vcYTRpGSHYC The Canadian Rockies: Pioneers, Legends and True Tales]* (ograničena verzija), Trafford Publishing 2005., 

## Vanjske veze
Nacionalni park Jasper

**Nacionalni park Jasper** (engleski: *Jasper National Park*) je nacionalni park na istočnim obroncima kanadskog Stjenjaka na jugoistoku kanadske pokrajine Alberte, tek nešto zapadno od grada Edmontona. NP Jasper ima površinu od od 10.878&nbsp;km² i osnovan je još 1907. godine. On svojom južnom stranom graniči s NP Banffom, s kojim je, zajedno s drugim susjednim parkovima Stjenjaka, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Americi još 1984. godine pod nazivom "Nacionalni parkovi kanadskog Stjenjaka"

Ime je dobiom po traperu Jasperu Hawesu koji je vodio trgovačku postaju početkom 19. stoljeća, a šumski rezervat Jasper je osnovan 1907., da bi status nacionalnog parka dobio 1930. godine. Sjedište parka se nalazi u istoimenom naselju Jasper (Alberta) i 2011. godine je imao 1.916.677 posjetitelja.

## Odlike

U parku izviru neke od najvažnijih rijeka ovog područja kao što su Sjeverna Saskatchewan rijeka (koja pripada slivu Hudsonova zaljeva), te rijeke Athabasca i Smoky (koje pripadaju slivu Arktičkog oceana).

Najznamenitiji dijelovi parka Jasper su planina Mount Edith Cavell, jezero Pyramid i planina Pyramid, jezero Maligne, jezero Medicinei dolina Tonquin, te ledenjak Athabasca (koji pripada ledenjačkoj dolini Columbia) i istoimeni Athabasca slap, te slap Sunwapta. Neka od najprivlačnijih mjesta za posjetitelje povezuje Put ledenjačkih polja (Icefields Parkway). Termalni izvor Miette, koji se nalazi na samom sjeveroistočnom ulazu u park, ima ugodnu temperaturu jer ga hlade planinski zvori. Park nudi i mogućnost kampiranja, planinarenja, šetnje, golfa, jahanja, alpskog i nordijskog skijanja (zimovalište Marmot Basin).

U parku je zabilježeno mnogo vrsta sisavaca kao što su grabežljivci: sivi medvjed, američki crni medvjed, puma, ris, vuk, gorska kuna, lasica, sjeverna riječna vidra; te biljojedi: wapiti, ušati jelen *(Odocoileus hemionus)* i bjelorepi jelen *(Odocoileus virginianus)*. U alpskim područjima se mogu naći: divokoza, svisci, zviždači (*Ochotonidae*); dok u vlažnijim područjima žive: los, dabar, dikobraz i vjeverice.

Od oko ptica u parku najprisutnije ptice grabljivice su: bjeloglavi orao, suri orao, bukoč i mali sokol; te siva šojka *(Perisoreus canadensis)* i planinska sjenica *(Poecile gambeli)* na nižim djelovima, dok se na višim djelovima može naći i bjelorepi tetrijeb (*Lagopus leucura*), a na vlažnim plijenori, čaplje i divlje patke koje ovdje provode svoja ljeta.


Datoteka:Cavell_Glacier_with_Crevices_and_Annual_Rings.jpg|Ledenjaci Angel i Cavell 
Datoteka:Melting_Toe_of_Athabasca_Glacier.jpg|Ledenjak Athabasca
Datoteka:Athabasca Falls 1.jpg|Slap Athabasca
Datoteka:Spirit Island, Maligne Lake.jpg|Jezero Maligne
Datoteka:Medicine Lake Alberta (1).jpg|Jezero Medicine


## Reference

## Vanjske veze

* Turistički vodič za NP Yoho i selo Field 
* Jasper Rockies - kratki video 
* Članakk o NP Jasper , *The Canadian Encyclopedia*
Zuiderzee

**Zuiderzee** [ˌzœy̯dərˈzeː], nekadašnji plitki zaljev Sjevernog mora na sjeveru Nizozemske, pretvoren tokom 20. vijeka u slatkovodno jezero IJsselmeer.

## Historija
Zuiderzee je imao površinu od nekih 5000 km², a od Sjevernog mora razvajao ga je luk nekadnašnjih pješčanih sprudova iz kojih su nastali današnji Zapadnofrizijski otoci. Negdje oko 400. taj nizinski kraj naselili su Frižani, kako je upravo tad počela rasti razina mora, oni su prvi počeli graditi visoke humke (terp ili werden), zapravo prava brda koja su im služila da se za visokih voda sklone od njih. Ona su po svojim dimenzijama spadala u ondašnja velika inženjerska djela čovječanstva.

Teritorij koji je tek kasnije postao zaljev Zuiderzee još je u 1. vijeku bio jedan konglomerat slatkovodnih jezera, od kojih su centralno i najveće Rimljani zvali Lacus Flevo. Ta jezera nisu bila izravno povezana s morem, već su njihove vode oticale putem rukavaca rijeke Rajne. U kasnijim vremenima, kad je porasla razina mora (250–600) odnosno riječnih korita, centralno jezero se značajno povećalo. Razina voda drastično se povećala u 13. vijeku, ponajviše tokom velikih poplava 1219. i 1282. kada je potopljen veliki teritorij. Tada se formirao i zaljev Zuiderzee.

Već negdje oko 1000. čitavo područje Zuiderzeea bilo je potpuno ograđeno pješčanim obalnim nasipima. Oni su omogućavali kontrolu vodostaja unutar tako zaštićenog terena, a izgradnjom kanala kojima je oticao višak voda omogućena je gradnja manjih poldera. Do 1667. tehnika gradnje poldera razvila se do te mjere da je već onda bilo zamisli da se izgradi brana na ulazu u Zuiderzee. Ipak, ništa se nije poduzelo sve do katastrofalne poplave 1916. koja je ubrzala usvajanje i razradu planova koje je osmislio Cornelis Lely. Nakon tog je u periodu od 1927. do 1932. na sjevernom ulazu u Zuiderzee podignuta brana Afsluitdijk ("Prilagodljiva brana"), duga 31 km. Na taj način je od zaljeva ponovno formirano jezero nazvano IJsselmeer, odvojeno od vanjskog Waddenskog mora (dio Sjevernog mora).

Do početka 1980-ih, melioracionim radovima stvorena su četiri ogromna poldera, uglavnom poljoprivrednog zemljišta. Oni su uključivali izgradnju detaljno razrađenog sistema pumpnih stanica, obrambenih nasipa i kanala sa ustavama. Nakon svih tih radova gotovo polovica zemljišta nekadašnjeg IJsselmeera, točnije 1620 km² od ukupno 3440 km², bila je isušena. Ograđivanje IJsselmeera i smanjenje njegove površine omogućilo je također da se nekadašnja boćata voda izmjeni u pitku, zahvaljujući stalnom pritjecanju voda Rajninog rukavca IJssela. Projekt Cornelisa Lelyja ipak nije završen u potpunosti jer se 1980-ih odustalo od izgradnje petog planiranog poldera Markerwaarda.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Zuiderzee'' na portalu Encyclopædia Britannica }
Senebkay

**Weseribre Senebkay**, egipatski faraon koji je vladao u drugom prijelaznom razdoblju, oko 1650. godine pne. Otkriće njegova groba 15. siječnja 2014. dokazalo je postojanje posebne dinastije u Abydosu, suvremenika XV.-XVI. dinastije. Otkriće dokazuje da Hiksi, semitski narod koji je stigao s juga današnje Sirije, nisu vladali cijelim Egiptom. Hiksi su osnovali petnaestu i šesnaestu egipatsku dinastiju. Ime faraona prije otkrića nije bilo poznato. Neki hijeroglifi iz faraonova imena pojavljuju se na Torinskom papirusu, dokumentu starom više od 3 000 godina, na kojemu se nalazi oko 300 faraonskih imena (Weser ... re). Na postojanje abidoske dinastije prvi je uputio Detlef Franke, a kasnije je teoriju dodatno razvio egiptolog Kim Ryholt 1997. godine.

## Grobnica
Grobnicu su u južnom dijelu Abydosa otkrili Josef W. Wegner sa Sveučilišta u Pennsylvaniji i tim egipatskih arheologa. Grobnica se sastoji od četiri komore i ukrašena je vapnencem, slikama božica Izide, Nut, Neftis i Selket. Tijelo je otkriveno u drvenom sarkofagu unutar oštećene kamene grobnice. Tekst nađen unutar kraljevske kartuše glasi: "kralj Gornjeg i Donjeg Egipta, Woseribre, sin Re, Senebkay". Grob nije pokriven nikakvim nadgrobnim spomenikom i stoga je morao biti opljačkan u antičkom dobi. Faraon je bio visok oko 185&nbsp;cm, a umro je u kasnim 40-ima.

## Izvori
Uroš Kostić Rudinac

**Uroš Kostić Rudinac** (ubijen 1917.) je bio jedan od vođa Topličkog ustanka u okupiranoj Srbiji.

## Biografija
Uroš Kostić Rudinac je živeo i četovao na području Leposavića. Kostić je bio iskusan borac, jer je učestvovao u četničkim akcijama 1903-1912. godine.

## Prvi svetski rat

U Prvom svetskom ratu, kada je Austrougarska zavela okupacionu upravu krajem 1915. godine, Kostić se odmetnuo. On je bio tajanstveni čovek koga su austrougarski obaveštajni oficiri u svojim izveštajima u proleće 1916. godine nazivali Uroš Belaković i Uroš Bečanović i vezivali ga za područje oko Gornjeg Milanovca i Kragujevca. Guvernman je za tom osobom uputio poternicu. U leto 1916. godine obaveštajci su povezali tu ličnost sa aktivnostima četnika u kraju oko Kosovske Mitrovice. U drugoj polovini novembra 1916. godine, kada se taj čovek pojavio u selu Sočanica, neko je dojavio okupacionoj vlasti da je on iz tih krajeva. Vojna vlast je složila kockice i utvrdila da je rodom sa Kosova, iz sela Rudine pod planinom Rogoznom. Rudinac je do pojave Koste Vojinovića odigrao značajnu ulogu. Stvorio je prvu pouzdanu mrežu jataka i poverenika, podsticao četovanje i pripremio borbenu akciju. Prva prava gerilska četa je, osim Vojinovića i Rudinca, brojala još četiri borca: Aleksandra Pipera iz Kosovske Mitrovice, Vlajka Vladisavljevića iz Leposavića, Proku Planića iz Zemanice i Radomira Gašića s Kopaonika.

Kada su se uskoro pojavile i druge ustaničke vođe, Uroš Kostić je donekle pao u senku, ali je uvek ostao u krugu najvažnijih. On je nesporno bio tvorac organizacije u novopazarskom okrugu, a Kosta Vojinović i on zajedno u kosovskomitrovačkom okrugu. Njegova porodica je bila uhapšena i potom internirana.

Na početku 1917. godine učestale su potere za Kostićem. Neprijateljski vojnici su detaljno pretraživali planinu Rogoznu. Tada je Rudinac rasturio četu na nekoliko manjih grupa, da bi se mogli neopaženo prebaciti u novopazarsku oblast. I u ovom kraju su, takođe, bile brojne potere, kojima je Kostić u početku uspešno uzmicao. Jedna potera stigla ga je u Banjskoj Reci. Razvila se borba u kojoj je Kostić poginuo početkom februara. Kosta Vojinović je desetak dana kasnije zapisao u dnevnik: „Poginuo je Uroš Kostić izdajom“.

## Reference

## Povezano
* Toplički ustanak
* Srbija u Prvom svetskom ratu
IJmuiden

**IJmuiden** je grad od 48.320 stanovnika u nizozemskoj provinciji Sjevernoj Holandiji, velika luka na Sjevernom moru.

Do IJmuidena vodi Noordzeekanaal preko kojeg je omogućen put prekooceanskim brodovima do Amsterdama.

## Vanjske veze

* ''Bunkerarchief IJmuiden''
Noordzeekanaal

**Noordzeekanaal** (ili kako ga kod nas prevode *Sjevernomorski kanal*) je pomorski kanal na sjeveru Nizozemske koji vodi od Amsterdama do luke IJmuiden na Sjevernom moru.

## Karakteristike i historija gradnje
Noordzeekanaal je danas dug 24 km, širok 235 metara i dubok 15 metara, tako da njime mogu ploviti prekooceanski brodovi do 90.000 tona.

Ideja o njegovoj izgradnji prvi put se pojavila 1852. godine, ali je rad na izgradnji započeo 1865. i kanal je otvoren 1876. godine. Kasnije je u nekoliko navrata povećavan. Njegovom izgradnjom je omogućen je pristup moru Amsterdamu, nakon njegove izgradnje od je postao glavna luka.

Morske ustave kod IJmuidena su uništene tokom Drugog svjetskog rata, ali su nakon rata brzo obnovljene. Danas je najveća duga 400 m i široka 50 m.

## Reference

## Vanjske veze

* ''North Sea Canal'' na portalu Encyclopædia Britannica }
Noordhollandsch Kanaal

**Noordhollandsch Kanaal** (punim imenom **Groot Noordhollandsch Kanaal**, prevedeno *Sjevernoholandski kanal*) je pomorski kanal na sjeveru Nizozemske koji vodi od Amsterdama do luke Den Helder na Sjevernom moru.

## Karakteristike i historija gradnje
Noordzeekanaal je dug 74 km. Njegovom izgradnjom htio se olakšati pristup moru Amsterdamu, jer je tadašnji zaljev Zuiderzee postao preplitak za brodove.

Radovi na kopanju kanala započeli su 1820., a dovršen je 1824. Uskoro se pokazalo da je njegovo iskapanje bio promašaj, jer je bio predug, sa puno zavoja, i na pojedinim dijelovima preuzak. Zbog tog se već 1852. pojavila ideja o izgradnji Noordzeekanaala, novog kraćeg kanala do Sjevernog mora, prokopanog do 1876. godine.

Specifičnost tog kanala su drveni pontonski mostovi (holandski: *vlotbruggen*) jer tadašnje tehničke mogućnosti nisu omogućavale tako široki raspon mostova koji bi premošćivali čitavu širinu kanala.

## Reference
Brest (Bjelorusija)

**Brest** (bjeloruski: *Брэст*/ *Brest*, tradicijski bjeloruski *Берасце, Bierascie*, poljski: *Brześć*, ranije *Brześć nad Bugiem*, Brest na Bugu, i *Brześć Litewski*, "Litavski Brest") je grad u zapadnoj Bjelorusiji na granici sa Poljskom, upravno je središte Brestske oblasti. 2008. godine grad je imao 312.950 stanovnika.

## Ime
Litvansko ime je *Brestas*, nekad *Lietuvos Brasta*. Rusko je ime *Брест* (Brest), nekad i u oblicima *Бере́стье, Бе́ресть, Бре́ст-Лито́вск*. Na jidišu se zove * בריסק / Brisk* . Ukrajinsko je ime *Бе́рестя* i *Бе́ресть*. U hrvatskim starim tekstovima nalazimo ga pod imenom *Brest-Litovsk*. Od 1921. bjelorusko mu je ime bilo *Берасьце-над-Бугам* (Brest na Bugu).

## Geografija
Grad se nalazi se na ušću rijeke Muhavec u Bug blizu poljskog grada Terespola . Brest se nalazi na međunarodnom putu E30 koji spaja Berlin i Moskvu. Tokom sovjetskog perioda bio je glavni granični prijelaz. Danas služi kao tranzitni grad na putu između Europske unije i Zajednice Nezavisnih Država.

U Brestu se nalazi i važan željeznički centar jer je on posljednja točka do koje doseže široki ruski kolosijek.

## Historija
Grad je osnovan od strane Slavena. Kao grad, Brest -(Berestye) u Kijevskoj Rus' prvi se put spominje u ruskim dokumentima iz 1019. godine. Bio je nekoliko puta osvajan od strane Poljske i Litve, opustošen od strane Mongola 1241. godine, a nije bio obnovljen sve do 1275 godine. U 16. stoljeću grad je preimenovan u Brest-Litovsk, nakon što je postao dio Poljsko-Litavske unije. Godine 1918. u ovom gradu je potpisan čuveni Brest-Litovski mir između tadašnje Rusije i Centralnih sila. Poznata je Tvrđava u Brestu iz 19. stoljeća, koja je postala čuvena po borbama u Prvom i Drugom svjetskom ratu.

## Stanovništvo
Godine 2008. u gradu je živjelo 312.950 stanovnika, dok je prosječna gustoća naseljenosti 3.966 stan./km2

Po nacionalnosti gradsko stanovništvo čine Bjelorusi 75%, Rusi 17% i Ukrajinci 6%, Poljaci 1,3% i Židovi 0,15% .

## Značajne osobe
* Menachem Begin, vođa Irguna, političar i dobitnik Nobelove nagrade za mir 1978. Također je bio 6. premijer Izraela.
* Olga Jančevecka, jugoslavenska šansoneta ruskih korijena

## Gradovi prijatelji
*  Orel, Nižnij Tagil, Astrahan, Kovrov, Tjumenj, Petrozavodsk, Petrograd, Rusija
*  Luck, Ivano-Frankivsk,Odesa, Ukrajina
*  Lublin, Biała Podlaska, Siedlce, Terespol Poljska
*  Pleven, Bugarska
*  Botoşani, Rumunjska
*  Coevorden, Nizozemska
*  Xiaogan, Kina
*  Port-sur-Saône, Francuska
*  Weingarten, Ravensburg, Baienfurt, Baindt, Berg), Njemačka

## Povezano
* Brestska tvrđava

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica grada
;Ostali projekti
Njemačko-sovjetska parada u Brestu

**Njemačko-sovjetska parada u Brestu** (, ) je naziv za ceremoniju održanu 22. septembra 1939. godine u gradu Brest-Litovsk () u tadašnjoj Poljskoj (današnja Bjelorusija) u kojoj su zajedno sudjelovale trupe nacističke Njemačke i Sovjetskog Saveza. Do nje je došlo na početku drugog svjetskog rata, odnosno tokom njemačke invazije Poljske koju je nedugo potom slijedila sovjetska invazija. Parada je održana dva dana nakon što su jedinice njemačkog Wehrmachta i sovjetske Crvene armije ostvarile prvi međusobni kontakt, odnosno dan nakon što je njemački 19. oklopni korpus pod komandom Heinza Guderiana zauzeo Brest i tamošnju znamenitu tvrđavu. Kada je Guderian doznao da se Brest nalazi na sovjetskoj strani demarkacione linije određene paktom Ribbentrop-Molotov, naredio je povlačenje, ali je predložio Semjonu Krivošejnu, komandantu sovjetske 29. tenkovske brigade, da se prije toga održi zajednička parada. Krivošejn je pristao, a događaj, kao i srdačno druženje pripadnika dviju vojski, su uredno zabilježile ekipe njemačkih fimskih žurnala. Ta je gesta u međunarodnoj javnosti trebala raspršiti sve sumnje o novostvorenom prijateljstvu dotadašnjih ideoloških neprijatelja, odnosno demoralizirati tadašnje zapadne saveznike. Nakon operacije Barbarossa je događaj bio izvor neugodnosti za učesnike, a poslije, pogotovo za vrijeme hladnog rata je često korišten kao argument za izjednačavanje Trećeg rajha i SSSR-a u poljskim, antisovjetskim i antikomunističkim krugovima.

## Vanjske veze

*  Text of the "Agreement on the handover of the city of Brest-Litovsk and further actions of Russian troops" (page 1) , (page 2) 
* German newsreel of the parade
Frank-Walter Steinmeier

**Frank-Walter Steinmeier** (Detmold, savezna država Sjeverna Rajna-Vestfalija, 5. siječnja 1956. ) je njemački (socijaldemokratski) političar, višestruki ministar. Po obrazovanju je doktor pravnih znanosti.

## Politička karijera

Steinmeier je ušao u vrhove njemačke politike kao blizak suradnik Gerharda Schrödera. Dok je Schröder bio predsjednik vlade savezne države Donje Saske, Steinmeier je bio ravnatelj kadrovskog odsjeka državne vlade (1993.-1996.), pa državni tajnik i ravnatelj Zemaljske kancelarije (1996.-1998.).

Nakon pobjede socijaldemokrata na saveznim izborima 1998. Schröder je postao savezni kancelar a Steinmeier državni podtajnik, te je naslijedio Boda Hombacha kao predstojnik kancelarova ureda (1999.-2005.). 

Nakon relativne pobjede demokršćana na saveznim izborima 2005. i formiranja velike koalicije pod vodstvom Angele Merkel, Steinmeier je u njezinoj vladi bio ministar vanjskih poslova (2005.-2009.) i vicekancelar (2007.-2009.).

Socijaldemokratska stranka Njemačke izabrala je Steinmeiera 2008. za kandidata za kancelara na izborima 2009, na kojima su demokršćani izvojštili apsolutnu pobjedu, pa je Steimeier u Bundestagu bio vođa socijaldemokratske zastupničke skupine i time šef oporbe. 

Poslije relativne pobjede demokršćana na saveznim izborima 2013. i ponovnog formiranja velike koalicije pod vodstvom Angele Merkel, Steinmeier je ponovo imenovan ministrom vanjskih poslova.
Opsada Alcázara

**Opsada Alcazara** se dogodila u ljeto 1936. u španskom gradu Toledo na početku građanskog rata i predstavljala je pokušaj snaga odanih republikanskoj vladi da zauzme tvrđavu Alcazar de Toledo, glavno uporište nacionalističkih pobunjenika u tom dijelu Španije. Do nje je došlo nakon što se José Moscardó Ituarte, vojni guverner Toleda nakon izbijanja pobune 17. jula izjasnio za pobunjenike te zajedno sa nekoliko stotina pripadnika Civilne garde i desničarskih milicija, povukao u Alcazar, koga su nakon toga opkolile trupe odane vladi i ljevičarske milicije. Otvoreni sukobi su započeli nakon nekoliko dana pregovora, u kojima je Moscardo odbio predati tvrđavu čak i nakon što republikanci zaprijetili likvidacijom njegovog zarobljenog sina Luisa. Iako su republikanci imali deset puta više ljudstva i teško naoružanje, Moscardo je uspio njihove napade odbijati skoro dva mjeseca, prije nego što su ga deblokirale pobunjeničke trupe iz Afrike. Iako Alcazar, koji je za vrijeme opsade gotovo potpuno razoren, nije imao neku naročitu vojničku važnost, zbog svoje uloge u španskoj historiji je postao jednim od simbola u ranoj fazi rata, pogotovo za nacionaliste koji su svoju pobjedu vješto iskoristili u propagandne svrhe. Godine 1940. je o tom događaju u Italiji snimljen *[[Opsada Alcazara (film)|L'assedio dell'Alcazar]]*, nagrađen na venecijanskoj Mostri.

## Reference

## Vanjske veze

* Photographs of the siege and aftermath
* Moscardó diary excerpt and image of the Alcázar collapsing 
* Satellite image from Google Maps
L'assedio dell'Alcazar

***L'assedio dell'Alcazar*** (), također poznat i po španskom naslovu ***Sin novedad en el Alcazar*** () je italijansko-španski crno-bijeli ratni film snimljen 1940. u režiji Augusta Genine. Radnja je smještena u španski grad Toledo na početku građanskog rata 1936. godine i prikazuje malobrojne nacionalističke pobunjenike kako u znamenitoj opsadi odolijevaju brojčano i tehnički nadmoćnijim republikanskim snagama. Napravljen je na početku drugog svjetskog rata, odnosno kao dio nastojanja italijanskog fašističkog vođe Mussolinija i španskog fašističkog vođe Franca da slave međusobno savezništvo koje je Franca dovelo do pobjede u građanskom ratu. Na venecijanskoj Mostri, na kojoj su tada uglavnom sudjelovale zemlje Sila Osovine dobio je Mussolinijev kup za najbolji italijanski film.

## Uloge
* Fosco Giachetti : Kapetan Vela
* Mireille Balin : Carmen Herrera
* María Denis : Conchita Alvarez
* Rafael Calvo : Pukovnik José Moscardó Ituarte
* Carlos Muñoz : Sin pukovnika Moscarda

## Vanjske veze
* 
* http://worldcinemadirectory.co.uk/index.php/component/film/?id=751
Den Helder

**Den Helder** je grad od 57.236 stanovnika u nizozemskoj provinciji Sjevernoj Holandiji te velika luka na Sjevernom moru.

Den Helder je glavna pomorska baza nizozemske ratne mornarice. Do Den Heldera vodi 74 km dug Sjevernoholanski kanal koji je iskopan davne 1824. da bi se omogućilo prekooceanskim brodovima da doplove do Amsterdama.

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada''
Janet Yellen

**Janet Louise Yellen** (New York City, New York, SAD, 13. kolovoza 1946.) američka je ekonomistica i profesorica. Predsjednica je Vijeća guvernera Sustava federalnih rezervi SAD, prva žena na toj dužnosti.

Prije toga bila je potpredsjednica istog Vijeća guvernera, a još ranije predsjednica i izvršna direktorica Banke federalnih rezervi u San Franciscu, predsjednica Vijeća ekonomskih savjetnika tadašnjeg predsjednika SAD Billa Clintona, odnosno profesorica Sveučilišta države Kalifornije u Bereleyju.

## Biografija
Rođena je u židovskoj obitelji u Brooklynu. Magistrirala je ekonomiju 1967. na Pembrokeovu koledžu Brownova sveučilišta u Providenceu, a doktorirala 1971. na Yaleovu sveučilištu pod mentorstvom Jamesa Tobina i Josepha Stiglitza.

## Nauk
Yellen slijedi Keynesovu ekonomsku doktrinu i smatra valjanom suvremenu verziju Phillipsove krivulje.

## Izvori
Sjeverni Brabant

**Sjeverni Brabant** (holandski: *Provincie Noord-Brabant*) je jedna od 12 nizozemskih provincija, smještena na jugu zemlje.

## Geografija
Provincija Sjeverni Brabant ima površinu od 5082 km² i 2,434.560 stanovnika (popis 2009). Druga je po veličini provincija u zemlji, a prostire se od belgijske granice na sjeveru, uzduž provincija Zeelanda (na zapadu) i Limburga (na istoku), te između rijeka Meuse (Maas) i Merwede. Dvije najznačajnije rijeke provincije su Mark i Dommel koje su uz kanale Zuid-Willemsvaart i Wilhelmina najvažniji vodni resursi. Glavni grad provincije je 's-Hertogenbosch (Den Bosch).

Plodni priobalni pojas provincije, u kom se uzgaja pšenica i šećerna repa, doživio je katastrofalnu poplavu 1953. godine. S druge strane, zemlja duž močvarnih terena uz korita rijeka je puno kiselija, pa se uglavnom koristi za pašnjake. Potpuno različit od tog je kraj na jugu provincije, koji je puno siromašniji. To je kraj prošaran brojnim jezercima i tresetištima, ujedno i brdovit i obrastao šumom (nedavno je ponovno pošumljen četinarima). Ovdje relativno posno zemljište dozvoljava ratarima da se pored ovčarstva bave uzgojem različitih kultura, ali u vrlo ograničenim količinama.

Veliki melioracioni radovi i isušivanje močvara oko gradića De Peela (šira okolica Eindhovena) u 19. vijeku, omogućili su osnivanje novih naselja i preseljenje stanovnika iz južnih ruralnih krajeva, koji su isušena tresetišta počeli koristiti za povrtlarstvo i uzgoj goveda, ali se taj proces nakon 1900. usporio i projekt propao jer je više od polovice preseljenog stanovništva otišlo u gradove. Nekad su gradovi Bergen op Zoom, nekad poznat kao centar močvarnog kraja, uz Bredu i 's-Hertogenbosch koji su pak bili poznati po pješčanom tlu, najveći centri, no danas su najveći gradovi ujedno i industrijski centri Tilburg i Eindhoven.

## Historija
Arheološki nalazi iz neolitika, brončanog i željeznog doba svjedoče o vrlo ranoj naseljenosti tog kraja, kao i rimski kampovi duž rijeke Meuse (Maas). Nakon srednjeg vijeka, upravo ta rijeka postala je granična crta između istoka i zapada (koji se nazirao još u dvjema različitim skupinama iz željeznog doba). Ta podjela je nastavljena u naizgled jedinstvenom Vojvodstvu Brabant, u kom je postojao snažni antagonizam između barona iz Brede (na zapadu) i feudalaca iz Meierija na istoku. Te podjele tinjaju još i danas jer većina stanovnika zapadog dijela Brabanta naginje prema Belgiji i Francuskoj, a oni sa istoka prema Njemačkoj odnosno Porajnju, iako su gotovo svi stanovnici katolici.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice provincije 
* ''Noord-Brabant'' na portalu Encyclopædia Britannica
's-Hertogenbosch

**'s-Hertogenbosch** (francuski: *Bois-le-Duc*), doslovno prevedeno *Vojvodina šuma*, kog Holanđani kolokvijalno rađe zovu **Den Bosch** (*Šuma*), glavni grad provincije Sjeverni Brabant u Nizozemskoj. Udaljen je 80 km od Amsterdama i ima 135.648 stanovnika.

## Geografija
Den Bosch leži duž kanala Zuid-Willemsvaart, kod ušća rijeka Dommel i Aa koje nakon tog formiraju rijeku Dieze.

## Historija

Na području grada je 1185. vojvoda od Brabanta Hendrik I imao lovačku kuću, zbog čega je grad kasnije i dobio ime 's-Hertogenbosch. Za srednjeg vijeka izrastao je kao značajni trgovački centar za vunu, a od 1559. je i sjedište biskupije. Zbog svog izuzetnog strateškog položaja na granici katoličkog i protestantskog svijeta, više puta je doživio duge opsade. U dva navrata za vrijeme Nizozemske revolucije, 1601. i 1603. godine, bezuspješno ga je opsjedao Maurits Oranjski, ali ga je nakon tog 1629. zauzeo Frederik Hendrik Oranjski. Francuzi su ga zauzeli 1794. i od tada do 1814. bio je glavni grad departmana Bouches-du-Rhin.

## Znamenitosti
Najveće znamenitosti grada su vijećnica iz 1671. i katedrala Sint-Jans građena u stilu romanike, koja je od 1419. do 1520. potpuno pregrađena u stilu cvjetne gotike. Katedrala je inače najveća katolička crkva u Holandiji. Preko puta vijećnice nalazi se statua slikara Hieronymusa Boscha koji je rođen u Den Boschu.

## Privreda
Den Bosch je veliko željezničko čvorište i centar trgovine stokom. Grad je i centar prehrambene industrije, a također se proizvode kompjutori i plastični proizvodi.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada
Avellaneda

**Avellaneda** je grad u Argentini u pokrajini Buenos Aires. Prema proceni iz 2005. u gradu je živelo 328.969 stanovnika.

## Sport
Avellaneda je dom dva značajna fudbalska kluba, koji spadaju u Veliku petorku argentinskog fudbala:
* FK Independiente, osnovan 1904. godine.
* FK Racing, osnovan 1903. godine.

## Reference


## Vanjske veze
Lasica

**Lasica** () je vrsta zvijeri iz roda lasica (*Mustela*), porodice kuna (Mustelidae).

## Opis
Lasice su vitke životinje s dugim repom i kratkim nogama, što im omogućava da prate svoj plijen, najčešće sitne glodavce, do njihova skloništa. Pored sitnih glodavaca, lasice se hrane i zečevima. Krzno im je crvenkastosmeđe, svjetlije nego kod većine životinja njihovog roda; u sjevernim krajevima boja njihovog krzna zimi potpuno pobijeli, što ih čini skoro nevidljivima na snijegu (zato se u nekim krajevima nazivaju snježnim lasicama, a u Norveškoj i Švedskoj "snježnim miševima"). Rijetko dostižu dužinu preko 23&nbsp;cm.

Lasice naseljavaju sjeverne krajeve Europe, Azije i Sjeverne Amerike, osim Islanda, Irske i istočne Kanade. Najjužnija staništa lasica se nalaze u sjevernoj Africi. Također, čovjek ih je donio sa sobom i na Novi Zeland.

Obično žive u blizini seoskih imanja, livadama, na rubovima šuma i sl. U Europi lasice obično žive u istim područjima kao i njihova bliska vrsta, hermelin, koji je nešto krupniji, ali jako sličan.

Iako su uglavnom aktivne noću, lasice se ponekad mogu susresti i danju. Žive samotnjačkim životom. Ženke se mogu pariti više puta godišnje, ako ima hrane u izobilju.

## Vanjske veze
* Weasel, Mustela nivalis
Provincije Nizozemske

**Nizozemske provincije** (holandski: *Provincies van Nederland*) su administrativno političke jedinice lokalne samouprave prve razine *[[Nizozemska|Nizozemske]]*.

Nizozemska je podijeljena na ukupno 12 provincija, njihov administrativni sistem ima istu strukturu kao što ga imaju općine, a to se svodi na to da direktno biraju članove svoje skupštine (Provinciale Staten), koji biraju članove provincijske vlade (Gedeputeerde Staten), osim predsjednika odnosno kraljevog komesara (Commissaris van de Koning), kog imenuje savezna vlada, a odobrava monarh.

Glavne funkcije provincija svode se na kontrolu rada nad općinima unutar svojih granica i brigu o vodama u okviru svojih provincija (waterschappen). Svake četvrte godine članovi provincijskih skupština (Provinciale Staten) biraju poslanike za nizozemski senat (Eerste Kamer) koji je prvi dom saveznog parlamenta (Staten - Generaal), članove drugog doma (Tweede Kamer) biraju direktno svi građani Nizozemske na općim parlamentarnim izborima.

Osim što se bavi kontrolom vladine politike, senat (Eerste Kamer)može samo odobriti ili odbiti zakone, ali nemože predlagati ili mijenjati zakone.

## Popis nizozemskih provincija

## Reference

## Vanjske veze

* Interprovinciaal Overleg
Inteligentni robot

**Inteligentni robot** je robot iz treće generacije, koji je u stanju da interpretira informacije o varijacijama u položaju radnih predmeta i o promjenama u okolini, te da im prilagodi svoje djelovanje bez intervencije operatera.

Inteligentni robot ima dvije značajne karakteristike:
* moć učenja
* moć adaptacije
Na osnovu ove dvije karakteristike možemo reći da je inteligentni robot autonoman.
Pacifički sjeverozapad

**Pacifički sjeverozapad** je regija sjeverozapadne Sjeverne Amerike, na zapadu omeđena Tihim oceanom.

Pri definiranju, u regiju se uvijek uključuju kanadska pokrajina Britanska Kolumbija i američke savezne države Washington i Oregon. Često se uključuju i jugoistočna Aljaska, Idaho, zapadna Montana i najsjeverniji dijelovi Kalifornije.

Najveća metropolitanska područja u regiji su Seattle/Tacoma u Washingtonu gdje je krajem 2000-ih živjelo oko 3,300.000 ljudi, zatim Vancouver u Britanskoj Kolumbiji sa 2,3 milijuna stanovnika, te Portland u Oregonu sa 2,2 milijuna stanovnika.

## Izvori
Lutrogale

***Lutrogale*** je rod vidri koji pripada porodici *[[Mustelidae]]*, sa samo jednim živućim predstavnikom - glatkom indijskom vidrom.

* *Lutrogale cretensis* †
* *Lutrogale palaeoleptonyx* †
* *[[Lutrogale perspicillata]]* - glatka indijska vidra

## Drugi projekti
Vjeverice

**Vjeverice** (ijek.) ili **veverice** (ek.), zajednički naziv za životinje iz porodice *Sciuridae*, iz reda glodavaca. 

Tipičan predstavnik ove porodice su vjeverice sa dugačkim repom, koje naseljavaju Europu, Aziju i Amerike. Također, u porodici Sciuridae su i leteće vjeverice, dok leteće vjeverice iz porodice *Anomaluridae* koja naseljavaju Afriku nisu iz ove skupine.

## Opis
Živi u šumama,parkovima,vrtovima, aktivna je danju (nekad i noću!), dobro se penje i skače. U krošnjama gradi nekoliko loptastih gnijezda u kojima skriva hranu i mlade. Ne spava pravi zimski san (povremeno se budi).

Prehranjuje se bobicama, plodovima, gljivama, jajima, sjemenkama i mladim pticama. 

## Rasprostranjenost
U Europi žive samo dvije vrste vjeverica-siva i crvena vjeverica.
Na svijetu je poznato oko 200 vrsta vjeverica. No, uz crvenu vjevericu, koja je do 70-ih godina prošloga stoljeća bila jedini stanovnik Europe, na starom kontinentu odnedavna viđamo i sivu. Prvi primjerci, uvezeni iz Sjeverne Amerike, pušteni su u Italiji, da bi se u posljednjih 50-ak godina nevjerojatno proširili i ugrozili opstanak zaštićene crvene vjeverice. 

Zbog kitnjasta, uspravno položena repa te gotovo ljudskog izgleda dok sjede na stražnjim šapama i grickaju hranu, ti predivni glodavci svima su dobro znani i često se mogu vidjeti u parkovima u naseljima. Sive vjeverice ljeti često zadobiju svijetlo smećkastocrvenu nijansu, posebno na leđima i bokovima pa ih je lako zamijeniti s crvenima. Crvene, pak, za zimskih mjeseci imaju dlakave čuperke na vrhovima uški koje sive vjeverice nemaju nikada. 

Obje vrste vjeverica vole lješnjake. No, sivih je više pa su i proždrljivije, premda bi se mogle zadovoljiti i žirevima koje crvene ne vole, jer ih ne mogu dobro probaviti. Ni jedna vrsta vjeverica ne hibernira, iako su manje aktivne, pa je u hladnim zimama u prednosti siva vjeverica koja nakupi znatno deblji sloj zaliha masti. U Velikoj su Britaniji lokalne populacije crvenih vjeverica nestale u samo 15 godina nakon dolaska sivih vjeverica. 

Kad pronađe lješnjak, vjeverica najprije provjeri je li jestiv, no ponekad ga ne pojede odmah već spremi u spremište hrane za crne dane. Mirisnim žlijezdama na usnama vjeverica označava hranu, koju će zakopati što je dublje moguće, na mekanu terenu, a potom, uzdignuta repa, krenuti u novu potragu. Miris lješnjaka osjetit će čak i pod snježnim pokrivačem.

## Vanjske veze

* ''Vjeverice''  na National Geographicu
Bjelorepi jelen

**Bjelorepi jelen** (latinski: *Odocoileus virginianus*) je jelen podrijetlom iz SAD-a, Kanade, Meksika, Srednje i Južne Amerike, te s krajnjeg juga Perua. Također je uvezen u Novi Zeland tu u neke zemlje Europe, kao što su Finska, Češka i Srbija. U Sjevernoj i Južnoj Americi, su najrašireniji divlji papkar.

Jelensko krzno je crvenkasto-smeđe boje u proljeće i ljeto, a pretvara se u sivo-smeđe tijekom jeseni i zime. Jelen se može prepoznati po karakterističnoj bijeloj donjoj strani repa, koji služi kao signal za uzbunu tijekom opasnosti. Postoji populacija bjelorepih jelena u državi New York koji su u potpunosti bijeli.

Bjelorepi jeleni su vrlo promjenjive veličine, prema Bergmannu je pravilo da prosječna veličina veća dalje od ekvatora. Mužjaci sjevernoameričkog jelena obično teže od 60 do 130&nbsp;kg, ali u rijetkim slučajevima, može težiti više od 159&nbsp;kg.

Ženka u Sjevernoj Americi obično teži 40 do 90&nbsp;kg. Jeleni iz tropskih krajeva i Florida Keya su znatno manji u prosjeku od 35 do 50&nbsp;kg. Jeleni u Andma su veći od drugih te imaju gustu dlaku koja izgleda kao krzno. Duljina varira od 95 do 220&nbsp;cm, uključujući i rep od 10 do 36,5&nbsp;cm , a visina u lopaticama je od 53 do 120&nbsp;cm.

Bjelorepi jelen jede različite vrste hrane, najčešće jede mahunarke, izbojke s drveća, lišće, kaktus i trave. Oni također jedu žir, voće i kukuruz. Njihov poseban želudac omogućuje im da jedu neku hranu koju ljudi ne mogu, kao što su gljive i otrovni bršljan. Njihova prehrana ovisi o sezoni prema raspoloživosti izvora hrane. Također jedu sijeno, trave, bijelu djetelinu i drugu hranu koja se može naći u seoskim dvorištima.

## Podvrste

## Vanjske veze

* Bjelorepi jelen, Smithsonian Nacionalni muzej povijesti i prirode
* Video bjelorepog jelena 
* Rasprostranjenost bjelorepog jelena u Novom Zelendu 

## Izvor
Bjeloglavi orao

**Bjeloglavi orao** (lat. *Haliaeetus leucocephalus*) je ptica grabljivica iz Sjeverne Amerike, poznata još kao nacionalna ptica i simbol Sjedinjenih Američkih Država. Područje koje nastanjuje se proteže većim dijelom Kanade i Aljaske, SAD-a i severnog Meksika. Nalazi se u blizini velikih voda koja su bogata hranom i visokog drveća koje koristi za izradu gnijezda. Vrsta je koncem 20. stoljeća bila na rubu istrebljenja, ali sada ima stabilnu populaciju tako da je uklonjena s popisa ugroženih vrsta u Sjedinjenim Američkim Državama.

## Opis

Perje odrasle ptice je smeđe boje osim glave i repa koji su prekriveni bijelim perjem. Kljun i noge su svijetlo žuti, a rep je srednje duljine. Bjeloglavi orao spada u krupne ptice. Dužina tijela odrasle jedinke je 70 - 102 centimetra, raspon krila je do 2,44 metra, i teži od 2,5 do 7 kilograma. Ženka je za 25 % veća od mužjaka. Najveće su ptice na Aljasci gdje krupna ženka može da teži preko 7,5&nbsp;kg, i ima raspon krila od 2,4 metra. Glasanje bjeloglavog orla: http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/5/59/Bald_Eagle_Yellowstone_National_Park.ogg. Njegova ishrana se sastoji uglavnom od ribe. Ptica je spolno zrela s 4-5 godina života. Životni vijek im je u prosjeku 20 godina, ali u zarobnjeništvu može da živi i nešto dulje..

## Stanište, ishrana, razmnožavanje

Bjeloglavi orao pravi najveće ptičje gnijezdo u Severnoj Americi, do 4 metara dubine, 2,5 metara širine i dostiže težinu od 1 tone. Par se vraća uvijek u isto gnijezdo koje nadograđuje svake godine. Na Floridi je zabilježeno gnijezdo dubine 6,1 metar, 2,9 metara širine i 2,7 tona težine. Ženka snese 1 do 3 jaja, na kojim neizmjenično leže oba roditelja. Dok je jedna ptica na jajima druga je u potrazi za hranom. Jaja su u prosjeku duga 73 milimetra i imaju obim od oko 55 milimetara..

## Vrste
Bjeloglavi orao pripada rodu *Haliaeetus* (latinski od starogrčkog *haliaetos*), "morskih orlova", ali se samo morski orlovi koji imaju bijelo perje na glavi i repu nazivaju "bjeloglavima", tj. *eucocephalus* (lat. od starogrčkog *λευκος (leukos)* - bijelo, i *εφαλη, kefale* - glava). Razlikuje se dvije takve podvrste:
* *H. l. leucocephalus* (Linné, 1766.) je glavna podvrsta koja obitava južnije od paralele od 38°, koja obitava na jugu SAD-a i u meksičkoj državi Baja California.
* *H. l. washingtoniensis* (Audubon, 1827.), sinonima *H. l. alascanus* (Townsend, 1897.), je rasprostranjenija sjeverna podrvsta koja naseljava sjever SAD-a, Kanadu i Aljasku, s iznimkom populacije na rtu Hatteras, Sjeverna Karolina.

## Izvori

## Vanjske veze

* The National Eagle Center 
* American Bald Eagle Foundation 
* American Bald Eagle Information  
* Informacije i fotografije bjeloglavih orlova
* Video bjeloglavih orlova na Internet Bird Collection
Suri orao

**Suri orao** (lat. *Aquila chrysaetos*) je vrsta orla koji je velik 1 m s rasponom krila preko 2 m i težak 2,5 do 7 kg. Pripada orlovima u porodici jastrebova. Ta vrsta orla živi u Sjevernoj Americi, Europi i Aziji i ugrožena je vrsta u Hrvatskoj.

## Opis

Odrasli suri orao ima tijelo pokriveno tamnosmeđim perjem. Ima velika i snažna krila te može letjeti vrlo visoko, glavu s oštrim i snažnim kljunom kojim žrtvu raskida na komadiće i velikim očima s kojima odlično vidi. Ima duge noge s kandžama koje mogu biti velike nekoliko centimetara i njima raskida meso žrtve. Ima dugi rep koji je dug otprilike 35&nbsp;cm.

### Razmnožavanje
Parenje započinje u siječnju ili u svibnju kad ženka u gnijezdo snese 2 bijela jaja i grije ih 45 dana. Kasnije se izlegu mladunci koji su pokriveni mekim bijelim paperjem te su veliki svega nekoliko cm.

### Stanište
Živi većinom na planinama i u šumama Sjeverne Amerike, Sjeverne Azije, Sjeverne Afrike i Europe.

### Prehrambene navike
Suri orao jede mnoge životinje. Najčešće se hrani sviscima, zečevima i miševima, a ponekad se zadovolji i lisicom, lešinom, pticama, mladim jelenima, stokom, domaćom ovcom i mlade domaće koze.

## Podvrste
Postoji nekoliko podvrsta surog orla. To su:
* *Aquila chrysaetos chrysaetos*, živi u Europi, Pirenejskom poluotoku i Sibiru
* *Aquila chrysaetos canadensis*, živi u Sjevernoj Americi
* *Aquila chrysaetos daphanea*, živi u Kazahstanu, Mandžuriji i sjeverozapadnoj Kini
* *Aquila chrysaetos homeryi*, živi u Sjevernoj Africi, Turskoj i Iranu 
* *Aquila chrysaetos japonica*, živi u Japanu i Koreji
* *Aquila chrysaetos kamtschatica*, živi u istočnom Sibiru, Altaju i Kamčatki

## Vanjske veze
Članak o surom orlu
Nacionalni park Kootenay

**Nacionalni park Kootenay** (engleski: *Kootenay National Park*) je nacionalni park na zapadnim obroncima kanadskog Stjenjaka na jugoistoku kanadske pokrajine Britanska Kolumbija. NP Kootenay ima površinu od od 1.406&nbsp;km² i osnovan je 1920. godine. On svojom sjevernom stranom graniči s NP Yoho, a istočnom s NP Banffom, s kojima je zajedno upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Americi još 1984. godine pod nazivom "Nacionalni parkovi kanadskog Stjenjaka"

## Odlike

Park je osnovan 1920. godine kao sporazum pokrajine Britanske Kolumbije i kanadske federalne vlade da će zemljište oko novoizgrađenog autoputa biti pretvoreno u nacionalni park. Zbog toga je park jako uzak, tek 8&nbsp;km u širinu s obje strane 94&nbsp;km dugog autoputa. S druge strane, zbog istog razloga su znamenitosti parka uglavnom lako dostupne i blizu autoputa. Nazvan je po istoimenoj rijeci Kootenay, koja je jedna od najvećih rijeka u parku; druga je rijeka Vermillion i obje se ulijevaju u rijeku Columbia i pripadaju slivu Tihog oceana. Nadmorska visina parka je od 918 m na jugozapadnom ulazu u park, do 3.424 m visoke planine Deltaform.

Glavne znamenitosti parka su termalni izvori kod mjesta Radium Hot Springs koji imaju bazene s temperaturama od 35&nbsp;°C do 47&nbsp;°C, a nalaze se nešto južnije od ulaza u park kroz klanac Sinclair; u ovom području obitava gumena zmija (*Charina bottae*). Nedaleko od njih je Maslinasto jezero (*Olive Lake*) i rijeka Kootenay. Mramorni klanac (*Marble Canyon*) se nalazi na donjem toku potoka Tokumm, nešto prije njegova ušća u rijeku Vermillion čiji je najveći slap Numa nešto južnije. U parku se nalaze i brojni mineralni izvori bogati željezom, poznati kao *Paint Pots* ("Lonci boje"), a koje su lokalni indijanci koristili za bojenje svoje odjeće okerom sve do 20. st.


Datoteka:Kootenay National Park.jpg|Sinclair prolaz između vrhova
Datoteka:Kootenay NP Entry.JPG|Ulaz u park kroz klanac Sinclair
Datoteka:Marble Canyon - Kootenay National Park 1.JPG|Mramorni klanac 
Datoteka:Kootenay National Park Kootenay River.JPG|Kootenay rijeka
Datoteka:Olive Lake - National Park Kootenay.JPG|Maslinasto jezero 


## Reference

## Vanjske veze

* Geologija kanadskog Stjenjaka  
* Kootenay River Kootenay National Park 
* Kootenay National Park , *The Canadian Encyclopedia*