open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Whitechapel (sezona 4)

Četvrta sezona kriminalističke serije ***[[Whitechapel (serija)|Whitechapel]]*** najavljena je 24. rujna 2012. godine, a emitirana u razdoblju od 4. rujna do 9. listopada 2013. godine. Snimanje je započelo 13. siječnja 2013. godine te je snimljeno ukupno 6 epizoda emitiranih kao tri dvoepizodna slučaja, što je identičan format kao i u prethodnoj sezoni.

## Glumačka postava

### Glavni glumci

* Rupert Penry-Jones kao Joseph Chandler
* Phil Davis kao Ray Miles
* Steve Pemberton kao Edward Buchan

### Sporedni glumci

* Sam Stockman kao Emerson Kent
* Hannah Walters kao Megan Riley
* Ben Bishop kao Finlay Mansell
* Claire Rushbrook kao Dr. Caroline Llewellyn

### Gostujući glumci

* Daisy Beaumont kao Stella Knight
* David Gant kao Aleksandar Zukanov
* Brian Protheroe kao Crispin Wingfield
* Tom Beard kao Oliver Diggory
* Jake Curran kao Lee Bysack
* Geoff Bell kao Gerard Watts
* Mandeep Dhillon kao Sabima Masoud
* Leah Whittaker kao Erica Kent

## Popis epizoda

## Reference

## Vanjske veze
* Whitechapel na IMDb-u
Šalvare

**Šalvare** (od turskog: *şalvar* = široke hlače, a to je u turski ušlo preko perzijske riječi za hlače *szalwār*) su tradicionalne vrlo široke uniseks hlače nalik na pidžamu raširene po Južnoj i Centralnoj Aziji koje su se vremenom kao i vrlo slične **[[dimije]]** proširile i po Osmanskom Carstvu i postale sinonim za oblačenje *ala turca*.

Šalvare su se po Indijskom podkontinentu često nosile zajedno sa gornjim dijelom **kamiz** (nešto kao duga košulja, haljetak) taj komplet zove se **Šalvar kamiz**.

## Opis
Šalvare su kao i dimije bile vrlo jednostavno krojene, s istom prednjicom i zadnjicom, bez ikakvih proreza i džepova, nešto šire u struku, a uže oko gležnjeva, iako je tu bilo i varijacija, po Indijskom podkontinentu nosile su se ravno krojene šalvare.

## Porijeklo
Šalvare su vjerojatno nastale u drevnom Iranu, za njih su prvi saznali Arapi kad su zauzeli Sasanidsku Monarhiju u 7. vijeku.

Iz Irana su se raširile po Indijskom podkontinentu za vrijeme Mogulskog carstva u 16. vijeku, a nakon tog i po brojnim zemljama Osmanskog Carstva.

## Rasprostranjenost

Šalvare su bile dio narodne nošnje po južnoslavenskim zemljama Osmanskog Carstva; Bugarskoj, Srbiji, Bosni i Hercegovini, Slavoniji, Crnoj Gori, Kosovu i Makedoniji sve do kraja 19. vijeka. Nosili su ih podjednako i muškarci i žene, musliman, kršćani i Židovi, jedino što su za nemuslimane bile ograničene boje, to je mogla biti samo crna.

## Izvori

## Vanjske veze
* The spread of the salwar na portalu The Hindu  
* ''Chalvar'' na portalu Encyclopædia Britannica 
* ''Narodnje nošnje''
Žuti lokvanj

**Žuti lokvanj** je rod višegodišnjih vodenih biljaka iz familije lokvanja (Nymphaeaceae), sa debelim, mesnatim rizomima položenim na dnu, u mulju. Biljka ima dva tipa listova, podvodno (tanko i prozračno) i plivajuće (veliko, čvrsto, smešteno na dugačkim drškama). Cvetovi su izrazito žuti, krupni i mirišljavi. Plod je u obliku boce. Cveta od aprila do septembra. Zovu ga još i žuti lopoč i žuti plutnjak. Sreće se na površini stajaćih voda. Srednje termofilna biljka koja se razvija na punoj svetlosti. 
Žuti lokvanj je strogo zaštićen u flori Srbije.

## Lekovita svojstva biljke

U celoj biljci ima alkaloida, heterozoida, tanina, skroba i smole. Zbog obilja tanina, lokvanj se koristi kao antidijaroik. Zbog sadržaja alkaloida ima primenu u ginekologiji za lečenje akutnih i hroničnih trihomonalnih ingekcija i kao kontraceptivno sredstvo. Međutim, zbog svog otrovnog dejstva, lokvanj je skoro izbačen iz terapijske upotrebe. U narodnoj medicini se koristio i cvet lokvanja. Čaj, tinkture ili ekstrakt ovih droga se se upotrebljavali protiv nesanice, nervoze i polne prenadraženosti. 

## Galerija slika

Datoteka:Nuphar lutea 170803.jpg
Datoteka:Nuphar lutea 24072005.jpg
Datoteka:Illustration Nuphar lutea0.jpg
Manevarski rat

**Manevarski rat** ili **pokretni rat** je oblik ratovanja u kome preovladava primjena manevra, u taktičkim, operativnim i strateškim operacijama.

Za razliku od pozicijskog rata i drugih formi statičnog ratovanja, manevarski rat se odlikuje brzim promjenama situacije, pokretima snaga i sredstava, prenošenjem akcija na druge dijelove fronta, uključenost fronta i pozadine u borbe i tako dalje. Po tim osobinama je suprotnost pozicijskom ratu.

Manevarski način ratovanja je star koliko i istorija ratova. Tek od 18. vijeka postaje predmet stvarnih dejstava kojima se nastojalo da se protivnik prinudi na predaju sa minimalnom borbom. U Drugom svjetskom ratu, pojavom munjevitog rata (Blickriga), manevarski rat postaje osnovni oblik rata u savremenom svijetu.

## Literatura
* Vojna enciklopedija, Beograd, 1973., knjiga peta, strana 262.

## Povezano
* Pozicioni rat
Adelaide

**Adelaide** je najveći i glavni grad australske države Južna Australija od 1,105.840 stanovnika (2006) i peti grad po velični u Australiji.

## Geografija
Adelaide leži na obroncima Masiva Lofty udaljen 14&nbsp;km od zaljeva sv. Vincenta. Grad ima mediteransku klimu s vrućim ljetima (srednja temperatura u februaru je 23 °C), i blagim zimama (u julu je prosječno 12&nbsp;°C), sa prosječnom godišnjom količinom oborina od 530&nbsp;mm. Adelaide je planski podignut grad, sa velikim zelenim površinama koje odvajaju centar grada od stambenih predgrađa.

## Historija
Adelaide je izabran kao buduće naselje 1836. od strane tadašnjog prvog australskog guvernera Williama Lighta , na blago uzdignutim terenu uz rijeku Torrens, koja ga dijeli na južni poslovni i sjeverni stambeni dio. Ime Adelaide je dobio prema ženi tadašnjeg britanskog kralj]a Williama IV.

Adelaide je još 1840. kao prvi australski grad, dobio vlastito Gradsko vijeće, ali je ono raspušteno 1843. zbog dugova, pa je vođenje grada preuzela pokrajinska vlada do 1849., kada je ponovno formirano Gradsko vijeće, koje je ponovno dobilo grad na upravljanje 1852. Od 1919. Adelaide ima na svom čelu gradonačelnika.

## Znamenitosti
U Australiji je Adelaide poznat kao grad brojnih crkava, anglikanska katedrala Sv. Petra i katolička Sv. Franje Ksaverskog su najveće znamenitosti grada uz palaču pokrajinskog parlamenta i palaču Univerziteta koji je osnovan 1874. Ostale znamenitosti grada su Prirodoslovni muzej i Zoološki vrt.

Adelaide je u Australiji poznat po svom bijenalnom Festivalu umjetnosti, koji djeluje od 1960. kao prvi australski međunarodni festival.

## Privreda i transport
Plodnost okolnih ravnica, i laki pristup dolini rijeke Murray istočno od grada, kao i bogatstvo ruda u obližnjim brdima pridonijelo je ubrzanom rastu grada.

Isprva se Adelaide razvio kao centar za trgovinu poljoprivrednih proizvoda iz okolice; pšenice, vune, voća i vina. Kasnije se zahvaljujući svom položaju i sirovinama iz okolice razvio kao industrijski centar sa tvornicama za proizvodnju automobilskih dijelova, strojeva, tekstil]]a i kemikalija.

Od 1962. Adelaide ima veliku rafineriju nafte na Hallet Covu, južno od grada pored Port Noarlunga, druga rafinerija u Port Stanvacu radila je do 2003. Adelaide je povezan plinovodom sa nalazištem zemnog plina Gidgealpa u bazenu Cooper (sjeveroistok Južne Australije).

Kao veliko transportno čvorište za željeznički, pomorski, zračni i cestovni transport, u Adelaide se slijevaju proizvodi iz doline rijeke Murray, koja nema luku na svom ušću. Luka Adelaide je *Port Adelaide Enfield*, udaljena 11&nbsp;km sjeverozapadno od centra grada.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Adelaide'' na portalu Encyclopædia Britannica
All Souls koledž, Oksford

**All Souls koledž** (, ) je jedan od sastavnih koledža koji zajedno čine Univerzitet u Oksfordu. Koledž je osnovan 1438 godine. Pohađaju ga isključivo studenti na diplomskim studijama koji svake godine dolaze kako bi polagali "najteži ispit na svijetu" na ispitnom fellowshipu na kojemu pravo sudjelovanja ima oko 7 od 500 najboljih studenata završne godine preddiplomskih studija od koji na kraju 3, 2, 1 ili niti jedan fellowship zaista bude i dodijeljen.

## Kampus

Image:All Souls College in winter.jpg
Image:1 all souls college oxford 2012.jpg
Image:High Street Oxford looking east in landscape view.jpg
Image:Panorama St Mary the Virgin tower.jpg


## Reference

## Vanjske veze
* All Souls koledž
Balliol koledž, Oksford

**Balliol koledž** () je jedan od sastavnih koledža koji zajedno čine Univerzitet u Oksfordu. Koledž je osnovan 1263 godine. Tradicionalno su preddiplomski studenti sa Balliol koledža politički najaktivniji studenti na Univerzitetu u Oksfordu. Adam Smith je vjerovatno najpoznatiji bivši student Balliol koledža.

## Kampus

Image:Balliol front quad.jpg
Image:Balliol College Feb 2005.jpg
Image:Balliol College from Broad Street looking west.jpg
Image:Balliol College Hall and SCR (from Fellows' Garden), Oxford.jpg


## Vanjske veze
* Balliol koledž
Brasenose koledž, Oksford

**Brasenose koledž** (, ) je jedan od sastavnih koledža koji zajedno čine Univerzitet u Oksfordu. Koledž je osnovan 1509 godine. Brasenose koledž je dom Veslačkom klubu Brasenose koledža, jednom od najstarijih veslačkih klubova na svijetu.

## Kampus

Image:Old Quad, Brasenose College.jpg
Image:Brasenose College from St Marys.jpg
Image:Brasenose College from Loggan's Oxonia Illustrata.jpg
Image:The western building of Brasenose College from St Marys.jpg
Image:UK-2014-Oxford-Brasenose College 01.jpg
Image:The Brazen Nose knocker.jpg


## Vanjske veze
* Brasenose koledž
Christ Church, Oxford

**Christ Church** (, ) je jedan od najvećih sastavnih koledža koji zajedno čine Univerzitet u Oksfordu. U isto vrijeme kompleks predstavlja i centralnu katedralu Oksfordske episkopije. Koledž je osnovan 1546 godine. Christ Church se baš kao i sestrinski Trinity College na Cambridgeu smatra najaristokratskijim koledžom na matičnom univerzitetu.

## Kampus

Image:ChCh Cathedral.jpg
Image:1 christ church hall 2012.jpg
Image:Christ Church College Meadow Building.jpg
Image:ChristChurchMeadow.JPG


## Vanjske veze
* Christ Church
Ana Pavlova

**Ana Pavlova** (ruski: * А́нна Па́влова*, Sankt Peterburg, 12. februar 1881. – Haag, 23. januar 1931.), bila je ruska balerina, velika zvijezda svog vremena.

Ana Pavlova bila je neobično krhka i nježna, pa je zbog tog i nisu primili u baletnu školu, kad se prvi put pojavila na audiciji 1890. Kasnije je upravo to postao njen adut, jer je bilo gotovo nevjereojatno koliko snage ima u tom krhkom tijelu.

## Biografija
Ana Pavlova studirala je ples od 1891. u baletoj školi Marijinskog teatra u Sankt Peterburgu. Nakon tog je od 1899. postala i članica *[[Ruski carski balet|Ruskog carskog baleta]]* u istom teatru, a od 1906. postala je primabalerina tog baleta. Od 1909. pleše u Parizu, u trupi Ballets Russes Sergeja Djagiljeva. Nakon 1913. nastupa kao zvijezda vlastite baletne grupe po čitavom svijetu.

Na samom početku karijere proslavila se u ulozi Giselle Adolphea Adama. Prijelomna godina u njenoj karijeri bila je 1907. kad je sa nekoliko drugih plesača, otišla na veliku evropsku turneju; Riga, Stockholm, Kopenhagen, Berlin i Prag. Turneja je odlično primljena, Pavlova je ispala velika zvijezda, pa je iduće godine 1908. organizirana i druga turneja. Nakon tog angažirao ju je 1909. impresario Sergej Djagiljev da nastupa sa njegovim Ballets Russes po Parizu i Londonu. Ana Pavlova je unatoč tim vanjskim angažmanima i nadalje ostala primabalerina Marijinskog teatra i nije se pridružila Sergeju Djagiljevu želivši sačuvati svoju nezavisnost i vjernost klasičnom baletu. Sa tada velikom baletanom Mihailom Mordkinom otišla je 1910. nastupati u New York i London.

Ipak je napustila Ruski carski balet 1913. i nastanila se u Londonu nastupajući ispočetka sa raznim partnerima (Laurent Novikov, Pjotor Vladimirov) i grupama na turnejama koje je organizirao njen muž Victor Dandré. Kasnije je osnovala vlastitu baletnu grupu sa kojom je nastupala po cijelom svijetu.
 
Pavlova se interesirala i upoznala sa tradicionalnim narodnim plesovima Poljaka, Rusa i Meksikanaca te ih uvrstila u svoj repertor. Za turneje po Japanu i Indiji upoznala se i sa klasičnim indijskim narodnim plesom te tako sudjelovala u renesansi te plesne tehnike.

Izvan pozornice život Ane Pavlove bio je lišen bilo kakve dramatičnosti i skandala, nije imala djece, ali je osnovala 1920. prihvatilište u Parizu za rusku siročad. Umrla je iznenada od upale pluća prije zakazanog nastupa u Haagu 1931.

Pavlova je do perfekcije izvodila baletne solo točke iz svog repertoara u Marijinskom teatru, a ostala je upamćena po kreaciji *[[Labuđe jezero|Umirućeg labuda]]* na muziku Saint-Saënsa iz *[[Le Carnaval des animaux|Karnevala životinja]]*. Malo se fotografirala, a još manje dala snimati filmskom kamerom, najduže je snimio glumac Douglas Fairbanks 1924. u Hollywoodu, pa je to uz neke kraće sekvence iz njezinih nastupa iskorišteno za dokumentarni film o njoj pod naslovom *Besmrtni labud*.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Anna Pavlova'' na portalu Encyclopædia Britannica
Petrlaš

**Peterlaš** je naselje u Srbiji u opštini Dimitrovgrad u Pirotskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 33 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 81 stanovnika). Do 2009. godine ime naselja je bilo *Petrlaš*.

## Demografija
U naselju Peterlaš živi 33 punoletna stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 70,6 godina (66,1 kod muškaraca i 74,7 kod žena). U naselju ima 24 domaćinstva, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 1,38.

Stanovništvo u ovom naselju veoma je nehomogeno.

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
William IV od Ujedinjenog Kraljevstva

**William IV.**, punim imenom **William Henry** (London, 21. august 1765. - London, 20. jun 1837.), bio je kralj Ujedinjenog Kraljevstva od 26. juna 1830. do svoje smrti 20. juna 1837.

William IV. je bio treći sin kralja Georga III. i mlađi brat, nasljednik kralja Georga IV.

## Biografija
William IV. je sa trinaest godina postao pripadnik Kraljevske mornarice, pa je zbog tog dobio nadimak **Kralj moreplovac**.

Oženio se 13. jula 1818. princezom Adelaidom, kćerkom vojvode od Saxe-Meiningena sa kojom je imao dvije kćeri; Charlotte i Elizabeth koje su vrlo rano umrle.

Za vrijeme njegove vladavine izvršeno je više reformi: povećana je autonomija gradskih vlasti, ograničeno je radno vrijeme djece, ukinuto je ropstvo i reformiran je birački sistem.

Kako nije imao zakonitih naslijednika, naslijedila ga je osamnaestogodišnja sestrična Viktorija, princeza od Kenta. Ona kao žena nije mogla naslijediti hanoverski tron, tako da je on prešao na Vilijamovog brata Ernesta Augusta.

## Reference

## Vanjske veze
* ''William IV'' na portalu Encyclopædia Britannica
Grofovija Edessa

**Grofovija Edesa** je bila križarska država sa sjedištem u gradu Edesa (današnja Şanlıurfa u jugoistočnoj Turskoj).

## Historija
Osnovana je godine 1098. za vrijeme Prvog križarskog rata nakon što je križarski vođa Balduin od Boulognea zauzeo grad i svrgnuo tadašnjeg armenskog velmožu Thorosa. U sljedećih nekoliko decenija se uspjela proširiti na istok, sve do Tigrisa, ali se isto tako ispostavilo da predstavlja najranjiviju od svih križarskih ratova, dijelom zato što je bila najudaljenija od mora i blizu glavnih muslimanskih uporišta u Iraku, a dijelom zbog stalnih razmirica sa Kneževinom Antiohijom. Godine 1146. je muslimanski atabeg Zengi zauzeo Edessu, a što je bio povod za Drugi križarski rat. Kada je taj rat završio neuspjehom, posljednji ostaci Grofovije su prodani bizantskom caru Manuelu I Komnenu. Grofovija Edesa je tako postala prvom križarskom državom koja je nastala, a i prvom koja je prestala postojati.
Kneževina Antiohija

**Kneževina Antiohija** bila je križarska država koja je postojala na području današnje sjeverne Sirije i južne Turske. Osnovana je za vrijeme Prvog križarskog rata 1098. nakon znamenite opsade, kada je njenim prvim vladarom postao Bohemund od Taranta. Postojanje Kneževine je, pogotovo u prvim decenijama, bilo obilježeno razmiricama s drugim križarskim državama, sukobima s muslimanskim susjedima, ali i Bizantom, čiji su carevi sredinom 12. vijeka uspjeli na neko vrijeme od antiohijskih kneževa napraviti svoje vazale. U drugoj polovici 12. vijeka je Antiohija bila preslaba da sudjeluje u Trećem križarskom ratu, ali se uz podršku italijanskih pomorskih republika oduprla Saladinu. Sredinom 13. vijeka se kao vazal podvrgnula mongolskom Hulagu Kanu, ai je 1268. prestala postojati kada je Antiohiju osvojio egipatski mamelučki vladar Baibars.

## Povezano
* Križarske države
* Jeruzalemsko kraljevstvo
* Prvi križarski rat
* Manuel I. Komnen
* Rumski sultanat

## Literatura

* 
* Steven Runciman, (1952) *A History of the Crusades, vol. II: The Kingdom of Jerusalem and the Frankish East, 1100-1187*. Cambridge University Press.
Danišmendi

**Danišmendi** su bili turkmenska (oguška) dinastija koja je vladala sjeverno-centralnim i istočnim dijelom Anadolije u 11. i 12. vijeku. Prvotno uporište je bilo oko Sivasa, Tokata i Niksara u centralnom i sjeveroistočnom dijelu Anadolije, odakle su se proširili na zapad do Ankare i Kastamonua, te na jug do Malatyje, koju su osvojili 1103. Začeci dinastije su relativno opskurni, ali se pretpostavlja da su vlast i teritorije počeli sticati nakon bitke kod Mancikerta 1071. Prva značajnija ličnost je bio Danišmend Gazi, za koga se pretpostavlja da je iskoristio sukobe unutar seldžučke dinastije da oko 1086. stekne nezavisnost. On i njegovi nasljednici su igrali važnu ulogu u borbi s prvim križarima. U drugoj polovici 12. vijeka je teritoriju Danišmenda uspio anektirati sedlžučki Rumski Sultanat.

## Vladari

## Vanjske veze

* 
*
Bitka kod Melitene

**Bitka kod Melitene** se odigrala 1100. godine kraj grada Malatya u današnjoj Turskoj između antiohijske križarske vojske pod knezom Bohemundom I na jednoj, i danišmendske (turske) vojske pod Malik-Gazi Gumuštekinom (Danišmend Gazi) na drugoj strani. Do nje je došlo kada je Bohemond krenuo u pomoć svom savezniku, armensko-kilikijskom vladaru Gabrijelu od Melitene, čiji se grad našao pod opsadom danišmendskih snaga. Turci su tom prilikom postavili uspješnu zasjedu križarima, koji su uglavnom poginuli. Bohemund i princ Richard od Salerna su tada zarobljeni. Ta je bitka prekinula neprekinuti niz pobjeda koje su križari od 1097. uživali u borbama sa muslimanskim neprijateljima; nastojanje da se Bohemund oslobodi je bio jedan od povoda za neuspjeli Križarski rat 1101. godine. Sama Melitena je oslobođena od strane drugih križarskih vođa, iako je konačno pala pod Danišmende sljedeće godine. Bohemund je ostao u turskom zarobljeništvu sve do 1103. kada mu je otkupljena sloboda.
Warner de Grez

**Warner od Greza** (; također *Werner* ili *Garnier od Greya*; ? - 23. jul 1100) bio je francuski plemić rodom iz današnjeg Valonskog Brabanta u Belgiji, poznat po sudjelovanju u Prvom križarskom ratu. Prema Albertu od Aixa je bio rođak križarskog vođe Godefroya Bujonskog, a 1096/97. je prodao dio svojih zemalja kako bi mogao financirati vlastito sudjelovanje u pohodu. Warner je sudjelovao u svim važnijim bitkama pohoda, a nakon zauzimanja Jeruzalema je ostao zajedno sa Godefroyom. Nakon Godefroyeve smrti 18. jula 1100. je zauzeo Davidovu kulu kako bi spriječio biskupa Dagoberta od Pise da preuzme vlast u Jeruzalemu, a što je kasnije Godefroyevom bratu, grofu Edese Balduinu omogućilo da postane novi kralj Jeruzalema. Werner je umro pet dana nakon toga što su neki kroničari bili skloni protumačiti kao Božju kaznu.
Ženska rukometna reprezentacija Crne Gore

**Ženska rukometna reprezentacija Crne Gore** je reprezentacija koja predstavlja Crnu Goru u rukometu u svim kontinentalnim i svjetskim takmičenjima. Reprezentacija je osvojila jednom zlatnu medalju u 2012. na Evropskom prvenstvu u rukometu za žene i jednom je bila viceprvak na Olimpijadi 2012. godine.
Bernold od Konstanza

**Bernold od Konstanza** (; cca. 1054&ndash;Schaffhausen, 16. septembar 1100) bio je katolički svećenik i kroničar, najpoznatiji kao autor tekstova u kome se zdušno brani gregorijanska reforma, odnosno Grgur VII u borbi za investituru. 

## Vanjske veze
* ''Catholic Encyclopedia'': Bernold of Constance
Thomas od Bayeuxa

**Thomas od Bayeuxa** (; ; ? - 18. novembar 1100) bio je nadbiskup Yorka od 1070. do smrti. 

Rodio se u gradu Bayeux u Normandiji, a obrazovao u Liègeu. Postao je kapelan normandijskog vojvode Guillaumea, kasnije poznatog kao William Osvajač. Nakon što je William osvojio Englesku, Thomasa je imenovao za nasljednika Ealdreda na mjestu nadbiskupa Yorka. Nakon što je izabran, Thomas je došao u sukob sa Lanfrancom, nadbiskupom Canterburyja, koji je od njega zahtijevao zakletvu vjernosti, tvrdeći da je on primas Crkve u Engleskoj. Kada je Thomas to odbio, Lanfranc ga je odbio posvetiti. Spor je privremeno riješio kralj William nagovorivši Thomasa da popusti. Dva nadbiskupa su se, međutim, i nakon toga nastavili sporiti oko crkvenih pitanja, odnosno nadležnosti nad biskupijama i načina na koji York mora izraziti svoju potčinjenost Canterburyju.

Nakon što je kralj William I umro, Thomas je služio kao savjetnik njegovog sina i nasljednika Williama&nbsp;II, te je pomogao ugušiti pobunu koju je organizirao njegov stari mentor, biskup Odo od Bayeuxa. Nakon pobune je Thomas sudjelovao u suđenju Williamu de St-Calaisu, svom sufraganskom biskupu [Durhama]. Za vrijeme vladavine Williama II je ponovno izbio sukob oko toga tko je [primas Engleske, ovog puta sa novim canterburyjskim nadbiskupom Anselmom. Kada je 1100. u lovu stradao kralj William II, Thomas je zakasnio na ceremoniju krunidbe njegovog brata Henryja I. Umro je nekoliko dana kasnije.

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  Accessed on  2008
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Břetislav II od Češke

**Bržetislav II** (; ; cca. 1060 – 22. decembar 1100) bio je knez Češke od 14. septembar 1092. do smrti. 

Bio je najstariji sin kralja Vratislava II i Adelaide, kćeri mađarskog kralja Andrije I. Mjesto kneza je naslijedio od svog strica Konrada I. Vladavinu mu je obilježilo nastojanje da iskorijeni ostatke paganstva u Češkoj. Također je nastojao uvesti sistem nasljeđivanja u Češkoj, koji je najviše pogodova njegovom polubratu Bořivoju II, koga je 1097. imenovao vojvodom Brna. Ubijen je od strane svojih političkih protivnika u lovačkom domu Zbecno na zapadu Praga.

Od 1094. je bio u braku sa Luitgard od Windberga, s kojom je imao sina po imenu Bžetislav, a koji će poginuti prilikom pokušaja svrgavanja Soběslava I 1130.

## Preci
Torrens (rijeka)

**Torrens** je australska rijeka koja teče kroz državu Južnu Australiju i utječe u Južni ocean kod grada Adelaide, duga 85&nbsp;km. 
## Geografija
*Torrens* izvire na obroncima Planine Pleasant, dijela Masiva Adelaide u državi Južna Australija. Od izvora gotovo pravolinijski teče prema zapadu preko doline do grada Adelaide i svog ušća u Južni ocean u Zaljevu sv. Vincenta.

*Torrens* sa svojim pritokama ima sliv velik oko 508 km², danas je gotovo čitav njegov tok pretvoren u rekreacionu zonu. Rijeka *Torrens* je značajna za snabdijevanje pitkom vodom milionskog Adelaidea, zbog tog su u njenom gornjem toku podignuta akumulaciona jezera Millbrok, Kangaroou i Hope Valley. U prošlosti se njena dolina, beskupulozno krčila od šuma za dobijanje obradivih polja i gradnju kuća, tako da je radikalno izmjenjen njen nekadašnji krajolik. *Torrens* ima pet povremenih pritoka, koje ljeti presuše. 
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Torrens River'' na portalu Commonwealth of Australia , Bureau of Meteorology
Corpus Christi koledž, Oksford

**Corpus Christi koledž** (, ) je jedan od sastavnih koledža koji zajedno čine Univerzitet u Oksfordu. Koledž je osnovan 1517 godine.

## Kampus

Image:Corpus Quad.jpg


## Vanjske veze
* Corpus Christi koledž
Yesh Atid

**Yesh Atid** izraelska je centristička stranka, koju vodi bivši novinar Yair Lapid (*Jair Lapid*). Osnivana 2012. godine, na parlamentarnim izborima 2013. godine postala je druga stranka u zemlji sa 19 poslanika od ukupno 120 u parlamentu.

## Reference
Zaljev Porto

**Zaljev Porto** nalazi se u sklopu Regionalnog parka Korzika (francuski: *Parc Naturel Régional de Corse*, korzikanski: *Parcu di Corsica*) na francuskom otoku Korzici, čine ga uvale Piana, Zaljev Girolata i Nacionalni rezervat Scandola. 

Prostire se na oko 11.800 hektara i štiti mnoge endemske i ugrožene vrste biljaka i životinja. Dvije ugrožene vrste rogatih sisara obitavaju tu, muflon (*Ovis aries musimon*) i endemski korzikanski crveni jelen (*Cervus elaphus corsicanus*). Ukupno se tu nalaze 33 endemske vrste biljaka, a litice su dom mnogim morskim pticama, kao što je Bukoč, Veliki zovoj, Sivi sokol i Srebrnasti galeb. Gotovo je nepristupačan za posjetitelje, te se može obići samo brodom iz sela *Galéria*. 

God. 1983., zaljev Porto upisan je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao prirodni fenomen izvanredne ljepote, posebice porfiritskih stijena poluotoka Scandola s kršovitim raslinjem, bistrih voda s mnogo manjih uvala i nepristupačnih špilja u kojima obitava veliki broj raznolikih morskih živih vrsta.

## Nacionalni rezervat Scandola
Nacionalni rezervat Scandola (*Réserve naturelle de Scandola*) ima površinu od 19.19 km² (9.19 km² kopna i 10 km² obale), a nalazi se na zapadnoj obali Korzike između Rta Muchillina i rta Nera, uključujući zaljev Girolata. Rezervat ima dva dijela, uvalu Elpa Nera i poluotok Scandola, koji se odlikuju oštrim liticama s mnogim nepristupačnim uvalama, usjecima i jamama, kao što je *Tuara*. Osnovan je 1975. godine, a cijela njegova obala ima visoke crvene litice visine oko 900 metara, ali i pješčane plaže.

## Uvale Piana
Uvale Piana (*E Calanche di Piana*, *Calanques de Piana*) su mnogi morski usjeci (*calanca*) općine Piana, između Ajaccioa i Calvija, u korzikanskom zaljevu Porto.


file:0_Scandola_Osani_JPG1.jpg|Otok Gargalo i Palazzu ploča
file:Corse-04907-réserve de Scandola.jpg|Ploča nacionalnog rezervata Scandola
file:Corse-04895-réserve de Scandola.jpg|Organizirani obilazak parka
file:0 Scandola Osani JPG4.jpg|Riolitne stijene rta Osani
file:04_Calanche_Piana.jpg|Usjeci Piana


## Vanjske veze

* Zaljev Porto  
* Nacionalni rezervat Scandola
Pont du Gard

**Pont du Gard** (fr. za Most preko rijeke Gard) je dio rimskog akvadukta koji je donosio vodu gradu Nimesu, Francuska. Nalazi se u Vers-Pont-du-Gard blizu Remoulinsa i od 1985. nalazi se na UNESCOvom popisu svjetske baštine. Sagrađen je 19. pr. Kr., dug je 269 metara i sastoji se od tri horizontalna pojasa lukova nejednake veličine, najveće visine od 48,8 m. On je najviši rimski akvedukt i pored onog u Segoviji (Španjolska), najbolje sačuvan.

Dva reda lukova čine veliki polukružni lukovi jednakog rasporeda, a treći manjeg, sitnijeg ritma, što stvara dojam ubrzanja. Luk koji na sredini premošćuje rijeku je nešto veći od ostalih, pa zaustavlja ritam arkada i lagano se približava blagim linijama pejzaža.

Pont du Gard je dio negdašnjeg 50&nbsp;km dugog akvedukta koji je povezivao Uzès i Nîmes, u južnoj Francuskoj. Nekada je njime prolazilo 200 milijuna litara vode dnevno, a cijelom duljinom pad iznosi samo 17 m, dok je pad Pont du Garda samo 2,5&nbsp;cm; što govori o velikoj preciznosti antičkih graditelja. Najvjerojatnije je korišten sve do 9. stoljeća, dugo nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva. No, kako od 4. stoljeća nije održavan, talozi minerala i otpada su doveli do njegova zapušenja i naposlijetku napuštanja.

Njegova sekundarna funkcija je bila funkcija mosta, zbog čega je preživio srednji vijek. Naime, iako je neko kamenje s njega ukradeno, lokalni feudalci su ga održavali jer im je donosio prihode mostarine. Od 18. stoljeća je počeo privlačiti posjetitelje i slava o njegovoj ljepoti se pronijela svijetom. Danas je jedna od najvećih turističkih znamenitosti Francuske. God. 2000., na njemu je izvedena opsežna obnova prilikom koje je otvoren novi turistički centar, uklonjene su građevine s njega i promet je preusmjeren s mosta i njegove okolice.

## Veze
* Umjetnost starog Rima
* Segovia
* Akvadukt

## Reference

## Vanjske veze

* Video 
* Pont du Gard website  
* Akvadukt (od Uzesa to Nimesa) website  
* Pont du Gard: Galerija fotografija
Katedrala u Reimsu

**Katedrala Notre-Dame u Reimsu** je dostojanstvena i skladna krunidbena katedrala francuskih kraljeva koja se izdiže iznad današnjeg Reimsa; UNESCOv spomenik svjetske baštine od 1991. god.

## Izgradnja i oblik

Katedrala se počela graditi 1211. godine, pa iako nije bila dovršena prije 1481., stilski je izvanredno jedinstvena. Crkva ima križni tlocrt i da bi se osigurao prostor za krunidbene svečanosti koje su se na tom mjestu održavale od 496. godine, prošireni su glavni brod, pobočni brodovi i istočni dio da obuhvate transepte. Osjeća se tendencija kratkoće, širine, simetrije i kompaktnosti. Transepti se neznatno ističu, a glavni brod ima dvostruke pobočne brodove. Deambulatorij (pobočni brod koji okružuje oltar) i kapele se radijalno šire tvoreći na istočnom dijelu tipičnu francusku zaobljenu apsidu.

Svečana, suzdržano ukrašena unutrašnjost sugerira bezgraničnu visinu i prostran glavni brod. Red snopastih (svežnjastih) stubova poredanih duž glavnog broda dugog 140 metara privlači pogled na križne svodove visoke 38 metara. Reimski graditelji upotrijebili su klasični raspored arkada, triforija i visoko postavljenih prozora, ali umjesto jednostavnih prozora sa šiljastim lukovima kao u katedrali u Chartresu primijenili su dvostruke šiljaste lukove i na razini pobočnih brodova i visoko na razini glavnog broda.

Rozeta s vitrajima iznad vrata zapadnog pročelja zamjenjuju tradicionalni zabat "razgrađujući" zid obojenim svjetlom. Vještina ugradnje vitraja u tanke kamene okvire (*mullions*) doživjela je savršenstvo upravo u Reimsu.

Katedrala u Reimsu glasovita je po svom složenom sustavu elegantnih potpornja koji podupiru i rese kipovima ukrašeni eksterijer. Na zapadne tornjeve visoke 82 metra nikada nisu dodane krovne kape. Čvrsta konstrukcija ove katedrale svjedoči o vještini visokogotičkih majstora zidara (masona); za Prvog svjetskog rata izdržala je bombardiranje od oko 3,000 granata.

Na zapadnim portalima katedrale nalazi se gotovo 500 isklesanih likova od kojih su neki veći od prirodne veličine. Najprije su klesani u tradicionalnom strogom stilu izduženih figura (danas vidljiv na skulpturama desnog portala), a kasnije (osobito u rekonstrukciji nakon požara u 14. stoljeću) u stilu reimske skulpture s klasičnim pozama i životnijim pokretima (danas vidljiv na skulpturama lijevog portala).


file:Domenico_Quaglio_(1787_-_1837),_Die_Kathedrale_von_Reims.jpg|Domenico Quaglio, *Katedrala u Reimsu* 1830-ih
file:PlancathedraleReims.svg|Tlocrt katedrale
file:Pinacle.cathedrale.Reims.png|Kontrafor katedrale
file:Reims_kathedraal_interieur.jpg|Tansept s vitrajima
file:Reims_Cathedral_Jayanta.jpg|Pročelje noću


## Izvori
* Laurie Schneider Adams, *A History of Western Art*, McGraw Hill, New York, 2001. 
* *Velike arhitekture svijeta*, urednik John Julius Norwich, Marjan tisak, Split, 2005. 

## Poveznice

* Katedrala
* Bazilika Saint-Remi u Reimsu
* Gotička arhitektura
* Kiparstvo gotike
* Notre-Dame u Parizu
* Notre-Dame u Chartresu
* Crkvena arhitektura
* Kršćanska umjetnost

## Vanjske veze
* Cathedrale-reims.com  
* Fotografije 
* Panoramske fotografije
Tomi Lapid

**Josef (Tomi) Lapid** (Novi Sad, 27.12.1931 - Tel Aviv, 1.6.2008) bio je izraelski novinar i političar vojvođanskog porekla.

## Biografija
Rođen je u Novom Sadu (Jugoslavija, sadašnja Srbija), kao Tomislav Lampel. Njegov otac Bela bio je poznati novosadski advokat, ugledan novinar.  Mađarska okupaciona policija ga je uhapsila aprila 1941. i sprovela u logor odakle se nije vratio. Supruga se sa sinom sakrila u Pešti. Vratili su se 1945. a Tomi je išao u gimnaziju Zmaj Jova Jovanović. Sa mnogim drugim novosadskim Jejrejima, lađom iz Rijeke iselio se u Izrael 1948. godine.

Bio je novinar u tiražnom "Maarivu", a docnije postaje direktor nacionalne izraelske RTV, od 1979. do 1984.

Pisao je i literarna i dramska dela, pa i kuvare i vodiče za turiste.

Predsedavao je bordom direktora Memorijalnog centra "Jad Vašem".

## Politička karijera
Godinama je vodio partiju Šinui, koja je 1999. godine u parlamentu (Kneset) imala šest mandata, da bi na sledećim izborima postigla senzacionalan uspeh, dobivši 15 mandata. Uspeh je postigao "antiklerikalnim programom", zbog čega je izuzetno oštro kritikovan od ortodoksnih partija.

Lapid je bio ministar pravde u vladi Arijela Šarona, ali je njegova partija (Šinuj) napustila vladajuću koaliciju 2004. zbog protivljenja preteranom finansiranju verskih institucija. Na sledećim izborima partija nije prešla cenzus i se raspala.

## Reference
Sv. Vincent (zaljev)

**Zaljev sv. Vincenta** (engleski: *Gulf St Vincent *) je veliki zaljev na južnoj obali Australije, dio Velikog australijskog zaljeva odnosno Indijskog oceana, u državi Južnoj Australiji kod grada Adelaidea.

## Geografija
Zaljev sv. Vincenta je širok 145 i oko 73&nbsp;km dubok, sa zapada graniči s poluotokom York iza kojeg se prostire zaljev Spencer, a sa istoka sa poluotokom Fleurieu. Na jugu prema oceanu, granica mu je otok Kangaroo. Najveći grad uz njegove obale je Port Adelaide, luka grada Adelaidea, na istočnoj obali zaljeva. U zaljev sv. Vincenta utječu rijeke Torrens, Gawler i Onkaparinga.

Obale zaljeva sv. Vincenta su niske i pjeskovite, s vodama jako visokog saliniteta, pa se to koristi za rad solane kod Dry Creeka pored Adelaidea. Do zaljeva sv. Vincenta prvi je doplovio britanski pomorac Matthew Flinders koji je zaljev detaljno ispitao 1802. godine. Zaljev je dobio ime po admiralu Johnu Jervisu koji je nosio titulu vojvode od sv. Vincenta.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gulf Saint Vincent'' na portalu Encyclopædia Britannica
Popis stanovništva u SFR Jugoslaviji 1991.

Prema zadnjem službenom popisu stanovništva Jugoslavije, 1991., ta je država imala 23.528.230 stanovnika, što je gustoća naseljenosti od 92 stanovnika na km2. Kasnije se, iste godine, ponovio taj popis u nekim bivšim republikama koje su stekle nezavisnost da bi se utvrdio njihov službeni rezultat. Na primjer, Hrvatska je prema jugoslavenskom popisu tada imala 4.760.344 stanovnika od kojih su Hrvati činili 77.9 % stanovništva, da bi prema novoj verziji hrvatske vlade taj broj stanovnika bio zapravo 4.784.265, od kojeg su Hrvati činili zapravo 78.1 % stanovništva. I u drugim republikama bile su manje omaške u broju stanovnika (npr. Bosna i Hercegovina ima dva podatka, prema jednom je imala 4.364.574 žitelja a prema drugom 4.377.033) zbog kaotičnosti popisa u ožujku 1991. usred raspada SFRJ i bojkota popisa među albanskim stanovništvom na Kosovu. U nekim republikama stoga su objavljeni samo preliminarni rezultati sa najosnovnijim podacima.

## Popis 1991. po jugoslavenskoj evidenciji

*Stanovništvo*
* Slovenija - 1.962.606
* Hrvatska - 4.760.344
* BiH - 4.364.574
* Crna Gora - 615.267
* Makedonija - 2.033.964
* Srbija - 9.791.475 (Kosovo 1.954.747, Uža Srbija 5.824.211, Vojvodina 2.012.517)
* **Jugoslavija** - 23.528.230

Od ukupnog broja stanovnika SFRJ, narodnosni sastav bio je sljedeći: Srbi 8.526.872 (36,2 %), Hrvati 4.636.700 (19,7 %), Muslimani/Bošnjaci 2.353.002 (10,0 %), Albanci 2.178.393 (9,3 %), Slovenci 1.760.460 (7,5 %), Makedonci 1.372.272 (5,8 %), Jugoslaveni 710.394 (3,0%), Crnogorci 539.262 (2,3 %), Mađari 378.997 (1,6 %) i drugi.

Najveći gradovi bili su Beograd (1.602.226 stanovnika), Zagreb (706.770 stanovnika), Skopje (444.760 stanovnika), Sarajevo (361.753 stanovnika) i drugi.

Još uvijek je bilo 463.291 nepismene osobe starije od 15 godina (2% ukupnog stanovništva države), od toga 384.033 žena (83%) i 79.258 muškaraca (17%).

## Nadopunjen popis 1991.
*Stanovništvo*
* Slovenija - 1.965.986
* Hrvatska - 4.784.265
* BiH - 4.377.033
* Crna Gora - 615.035
* Makedonija - 2.033.964 (1994. ponovljen popis, 1.936.877 stanovnika)
* Srbija - 9.778.991 (Uža Srbija 5.808.906, Vojvodina 2.031.992)
* **Jugoslavija** - 23.542.815

## Povezano
* Popis stanovništva u SR Bosni i Hercegovini 1991.
* Popis stanovništva u SR Hrvatskoj 1991.
* Popis stanovništva u SR Srbiji 1991.
## Reference

## Knjige
* 
*
* 
* 
* 
* 
* 
## Vanjske veze
* THE SITUATION OF MINORITIES IN THE FEDERAL REPUBLIC OF YUGOSLAVIA
Yorke (poluotok)

**Yorke** (engleski: *Yorke Peninsula*) je veliki poluotok na južnoj obali Australije u državi Južna Australija, koji duboko ulazi u Južni ocean.

## Geografija
Yorke je dug oko 260 km od luke Port Pirie do rta Spencer, a širok je od 32 do 56 km. Poluotok razdvaja dva velika zaljeva, Spencer na zapadu od zaljeva sv. Vincent na istoku.

Teren poluotoka je blag, postepeno se penje do visine 120 m na sjeveru, na njemu se najviše uzgaja ječam i pšenica. To je glavna privredna aktivnost na poluotoku uz nešto kamenoloma, eksploatacije gipsa i solane. Najveći grad uz njegove obale je Wallaroo, iz kog se transportiraju žitarice sa poluotoka. 

Do poluotoka Yorkea prvi je doplovio britanski pomorac Matthew Flinders 1802. godine. Poluotok je dobio ime po tadašnjem lordu britanskog admiraliteta Charlesu Yorku.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gulf Saint Vincent'' na portalu Encyclopædia Britannica
Sijamski blizanci

**Sijamski blizanci** su identični blizanci čija su tijela spojena in utero. Predstavljaju rijedak fenomen, te se procjenjuje da se događa između jednog u 50.000 i jednog od 100.000 poroda, s time da je njihova vjerojatnost nešto viša u Jugozapadnoj Aziji i Africi. Oko polovice su mrtvorođenčan, a manji dio se rađa sa deformacijama koji im život čine nemogućim. Preživlajava ih oko 25%. Fenomen je češći među ženskom nego muškom djecvu, u odnosu 3:1.

Postoje dvije terorije koje nastoje objasniti porijeklo sijamskih blizanaca. Prva teorija je *fisija*, u kojoj se oplođena jajna stanica djelomično dijeli. Druga i više prihvaćena teorija je fuzija, pri kojoj se oplođena jajna stanica u potpunosti dijeli, ali matične stanice (koje traže istovresne stanice) pronalaze matične stanice na drugom blizancu i tako ih spajaju. Sijamski blizanci dijele isti horion, placentu i amniotičku vreću, iako te karakteristike nisu vezane isključivo za srasle bluance, te se također mogu pronaći kod monozigotskih ali ne-sraslih blizanaca koji dijele te strukture u in utero.

Najpoznatiji par sijamskih blizanaca su bili Chang i Eng Bunker (Thai: อิน-จัน, In-Chan) (1811&ndash;1874), tajlandska braća rođena u Sijamu (današnji Tajland). Oni su putovali sa crikusom P. T. Barnuma te su nastupali pod imenom Sijamski blizanci (. Chang i Eng su bili povezani sa tkivom, mesom i zajedničkom jetrom. U suvremeno doba bi ih relativno lako razdvojili. S obzirom na rijetkost fenomena, i slavu braće, po njima je izraz "sijamski blizanci" dobio ime.

## Izvori

## Vanjske veze

* Types and social history of conjoined twins 
* Conjoined Twins  - slideshow by *[[Life magazine]]*
* The site of the medical Saudi team responsible for numerous successful separation surgeries 
* Eng and Chang - The Original Siamese Twins; The University of North Carolina at Chapel Hill, The North Carolina Collection Gallery
* The Human Marvels: A Historical Reference Site run by J. Tithonus Pednaud, Teratological Historian
* Cases of conjoined and incomplete twins 
* Clara and Alta Rodriguez, joined at the pelvis and successfully separated in 1974 at Children's Hospital of Philadelphia by surgeons including C. Everett Koop
* National Library of Medicine: Selected Moments in the History of Conjoined Twins
* Emedicine article
* Facts About Multiples: Conjoined Records and stats
Barkijaruk

**Abu al-Muzaffar Rukn ud-Dīn Barkyāruq bin Malikšāh** (), **Barkijaruk** (*čvrsti, negaseće svjetlo*), (1081. - 1105.) bio je sultan Seldžučke Monarhije od 1094. do smrti.

Bio je sin Malik-šaha I te nakon njegove smrti sudjelovao u borbi za nasljedstvo protiv tri brata - Mahmuda I, Ahmeda Sandžara i Mehmeda I.

Barkijaruk je na prijestolje u Bagdadu došao u dobi od trinaest godina, i često je od svojih protivnika bio optuživan za nezrelost i neiskustvo. Vodio je ratove da nametne vlast područjima Iraka i Irana, a u manjoj mjeri Siriji gdje su mu lokalni emirili otvoreno prkosili. Za vrijeme njegove vladavine se zbio Prvi križarski rat zbog kojih je seldžučka država ostala bez dijela posjeda u Siriji i Palestini.

Godine 1104. se razbolio i odlučio pomiriti s Muhamedom I, formalno podijelivši vlast. Umro je 1105. u Borudžerdu. Nakratko ga je naslijedio malodobni sin Malik-šah II, a ubrzo nakon toga Muhamed I.

## Reference
Antipapa Teodorik

**Teodorik** () je bio katolički protupapa od 1100. do 1101. godine. Prije nego što je postao antipapa, služio je kao kardinal, odnosno biskup Albanoa. Do njegovog izbora je došlo u vrijeme Borbe za investituru, odnosno nakon smrti pro-carskog antipape Klementa III 1100. čiji su se sljedbenici suprostavljali papinskoj stranci. Oni su se potajno okupili u bazilici Svetog Petra i izabrali Teodorika za papu. Međutim, Teodorik je tri mjeseca kasnije zarobljen i doveden pred papu Paskala II koji ga je poslao u samostan La Cava kraj Salerna. Njegovi sljedbenici su kao nasljednika, odnosno novog antipapu izabrali Adalberta.
Friedrich I von Schwarzenburg

**Friderich I** ili *Friedrich von Schwarzenburg* (cca. 1075 &ndash; 5. oktobar 1131) bio je nadbiksup Kölna od 1100. do smrti.

Friedrich I je bio sin grofa Bertholda I od Schwarzenburga. Nakon što se zaredio postao je kanonik Bamberga i Speyera. Nadbiskupom ga je godine 1100. imenovao rimsko-njemački car Heinrich IV. Nakon što je došao na to mjesto, počeo je izgradnju zamka Volmarstein. Sudjelovao je u izradi Konkordata u Wormsu kojim je okončana Borba za investituru. Godine 1125. je izabrao Lotara od Saksonije za novog njemačkog kralja umjesto Friedricha II od Švapske, a nakon što je prvo za kralja pokušao izabrati Charlesa I Dobrog od Flandrije. Kralj Lotar je kasnije jug nadbiskupije osigurao izgradnjom zamaka. Nakon smrti je pokopan u opatiji Michaelsberg.

## Izvori
Mahmud I Seldžuk

**Nasir ad-Din Mahmud I** (? - novembar 1094.) bio je sultan Seldžučke Monarhije od 1092. do smrti. Na mjestu sultana je naslijedio svog oca Malik-šaha I. Tokom kratke vladavine je uspio uspostaviti vlastiti autoritet u Bagdadu, ali ne i u zapadnim područjima očeve države, pa je tako Anadolijom zavladao Kilidž Arslan I, a Sirijom njegov stric Tutuš I, dok je Horasanom vladao Ahmad Sandžar. Istovremeno se morao boriti za vlast sa svojim mladim bratom Barkijarukom. Nakon smrti ga je Barkijaruk naslijedio. Često se navodi kako je kaos u koji je vrijeme njegove vladavine zavladao seldžučkom državom omogućio neočekivani uspjeh Prvog križarskog pohoda nekoliko godina kasnije.

## Reference
Dagobert od Pise

**Dagobert** (ili **Daibert** ili **Daimbert**; ; ? - 1105) bio je prvi nadbiskup Pise i drugi latinski patrijarh Jeruzalema, koji je stolovao u dva navrata - od 1100. do 1102. te 1105. godine.

O Dagobertovom ranom životu i porijeklu se malo zna; pretpostavlja se da ga je sredinom 1080-ih zaredio i na mjesto biskupa Pise postavio Wezilo, nadbiskup Mainza i jedan od najvatrenijih pristaša cara Heinricha IV za vrijeme Borbe za investituru. Dagobert je, međutim, relativno brzo promijenio strane i postao blizak sa Matildom od Toskane, jednom od najvatrenijih pristaša papinstva. Pretpostavlja se da je preko Matilde stekao naklonost pape Urbana II, koji je 1088. potvrdio njegovo postavljanje za biskupa Pise, iako su se tome protivili biskup Petar od Pistoie, a i lokalno svećenstvo. Dagobert je u Pisi uzeo aktivnog učešća u gradskom životu i politici, te je do 1092. stekao podršku i kod stanovništva i kod svećenstva. Iste je godine imenovan nadbiskupom.

Na Božić 1094. se sreo s papom, i pratio ga na njegovoj velikoj turneji, koja je uključivala znamenite koncile u Piacenzi i Clermontu. Godine 1098. je služio kao papin legat na dvoru kralja Alfonsa VI od Kastilje i pomagao pri reogranizacii Crkve na područjima osvojenima od Maura.

Na Levant se zaputio krajem iste godine, među pizanskom flotom poslanom da pomaže križarima u Prvom križarskom ratu. Nakon što je nakratko sudjelovao u pokušaju Bohemunda Antiohijskog da zauzme bizantsko uporište Latakija, došao je u Jeruzalem 21. decembra 1099. Njegov status je nejasan; dio historičara vjeruje kako je u Svetu Zemlju došao kao apostolski legat, odnosno nasljednik umrlog Adhemara od Le Puya; sam Dagobert se sve vrijeme u služebnim dokumentima i pismima papi Paskalu II potpisivao kao "nadbiskup Pise".

Odmah po dolasku u Jeruzalem je smijenio patrijarha Arnulfa od Chocquesa pod izlikom da je njegov izbor bio ne-kanonski. Od jeruzalemskog kralja Godefroya je isposlovao obećanje da će mu nakon smrti ostaviti vlast u gradu; istovremeno je kovao zavjeru sa Bohemundom Antiohijskim da mu prepusti vlast. Međutim, Bohemundovo zarobljavanje u bitci kod Melitene je zaustavilo te planove. Nakon Godefroyeve smrti je 11. novembra 1100. Jeruzalem preuzeo njegov brat, grof Edese Balduin.

Odnosi između kralja i patrijarha su ispočetka bili hladni, ali korektni; Dagobert je Balduina na Božić 1100. službeno okrunio. Međutim, dolazak đenoveške flote pred obalu Palestine u aprilu 1101. je značajno oslabio Dagobertov položaj, a još više dolazak novog papskog legata Mauricija koji je došao istražiti optužbe za korupciju protiv patrijarha. Najesen je Balduin protjerao Dagoberta iz Jeruzalema. Nakon što se nakratko sklonio u Antiohiju kod Bohemundovog nećaka Tankreda, ali je nakon dolaska novog legata službeno smijenjen.

Dagobert se vratio u Italiju gdje je svoj položaj pokušao vratiti ličnom intervencijom kod pape. U tome je bio uspješan, te je 1105. ponovno imenovan patrijarhom. Na putu je umro u Messini.
Wallaroo

**Wallaroo** je gradić i luka u australskoj državi Južna Australija od 3 053 stanovnika (2006.) 
## Geografija
*Wallaroo* leži na poluotoku York u Zaljevu Spencer, udaljen oko 160&nbsp;km sjeverno od Adelaidea.
## Historija
Do *[[Zaljev Spencer|Zaljeva Spencer]]* prvi je doplovio britanski pomorac Matthew Flinders 1802. Prvi evropski naseljenik bio je uzgajivač ovaca 1851. Nakon što je otkriven bakar u okolici, osnovano je naselje 1861. koje je 1862. dobilo status grada. *Wallaroo* je svoj vrhunac imao 1920. kad je imao 5 000 stanovnika. Kad su se iscrple zalihe bakra, počeo je opadati broj stanovnika

Današnji *Wallaroo* je luka sa silosom, iz kog se eksportira ječam i pšenica, glavne kulture na Poluotoku York.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Wallaroo''
Mary i Eliza Chelkurst

**Mary** i **Elizabeth Chelkurst** (ili **Chalkhurst**; cca. 1100 - 1134), također poznate i kao **Biddendenske djeve** () su polulegendarne sijamske blizanke koje su rođene u selu Biddenden u engleskoj grofoviji Kent. Prema legendi su bile kćeri relativno bogatih roditelja, te su nakon smrti naslijeđenu zemlju, poznatu kao "Zemlja kruha i sira" (), ostavile selu pod uvjetom da se njihov prihod svakog Uskrsa kao milostinja dijeli siromasima. Običaj darivanja sirotinje se u zapisima prvi put javlja 1605. godine, a sama priča tek 1770-ih; blizanke su ime dobile tek u 19. vijeku. Dio historičara, kao Edward Hasted, drži da je priča obična izmišljotina, dok neki, kao Robert Chambers smatraju da je priča istinita, iako su blizanke živjele u 16. umjesto 12. vijeku.

## Vanjske veze

* Biddenden Parish Council 
* Biddenden cakes  exhibited at London's Science Museum