open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lista vladara Alepa

Ovo je popis **vladara [[Alep]]a**, grada u Siriji, od antičkih vremena do danas.

## Seleukidi
* Grad kojim su upravljali perzijski Ahemenidi je godine 333. pne. zauzeo Aleksandar Veliki, a kasnije je došao u posjed njegovih nasljednika iz dinastije Seleukida.

## Rimsko-bizantski period
* Godine 64. pne. je grad zauzeo Pompej Veliki i priključio Rimskoj Republici. Otada je ostao pod vlašću rimske države Carstva, odnosno njegove nasljednice Bizanta (uz kraći period pod sasanidskom vlašću 613-626. 

## Muslimanski Arapi
* Na početku bizantsko-arapskih ratova ga je tokom muslimanskog osvajanja Sirije zauzeo Khalid ibn Walid i pripojio Rašidunskom Kalifatu; poslije je bio pod vlašću omejadskih (do 750), a potom abasidskih kalifa.

## [[Hamdanidska dinastija|Hamdanidi]]
* Saif al-Daula (945 &ndash; 967)
* Saad al-Daula 967&ndash;991
* Saeed al-Daula 991&ndash;1002
* Abu al-Hassan 1002&ndash;1004
* Abu al-Maaly 1004

## [[Fatimidi]]
* Lu'lu' 1004&ndash;1009
* Murtada Ad Dawla Mansur 1009&ndash;1015
* Fath Rob 1015&ndash;1023

## [[Mirdasidska dinastija|Mirdasiti]] (1015&ndash;1094)
* Assad ul Dawla Salih ibn Mirdas 1023&ndash;1029
* Shibl ud Dawla Nasr 1029&ndash;1038
* Anushtukin Al Dabzari 1038&ndash;1043
* Muez ud Dwala Thumal 1043&ndash;1057
* Al Hassan Bin Mulhem 1057&ndash;1060
* Rashid ud Dawla Mahmud 1060&ndash;1076
* Jalal ud Dawla Nasr 1076&ndash;1076
* Abul Fadl Sabeq 1076&ndash;1079

## Akviliti (1079&ndash;1086)
* Sharaf Ud Dawla Muslim 1079&ndash;1085
* Ibrahim Bin Quraysh 1085&ndash;1085
* Al Sharif Bin Al Habiby 1085&ndash;1086

## [[Sultan]]at Alep (1086&ndash;1260)
* Seldžučka dinastija u Alepu i Damasku:
** Qasim Ud Dawla Aq Sunqur 1086&ndash;1094
** Tag Ud Dawla Tutush 1094&ndash;1095
* Seldžučka dinastija u Alepu:
** Radwan ibn Tausch 1095&ndash;1113
** Alp Arslan al-Akhies ibn-Radwan 1113&ndash;1114
** Sultan Shah ibn-Radwan 1114&ndash;1117
*** Ibn al-Khashshab, *de facto*
* Artukidi u Alepu:
** Ghazi ibn-Artuq 1117
** Timurtash ibn-al-Ghazi 1117&ndash;1118
** Suleyman I ibn-al-Ghazi 1118&ndash;1121
** Suleyman II (uzurpator) 1121&ndash;1123
** Balak Uzurpator 1123&ndash;1124
** Timurtash ibn-al-Ghazi (drugi put) 1124&ndash;1125
** Ak Sunkur 1125&ndash;1127 (sultan Mosula)
** Masul ibn-Ak Sunkur 1127&ndash;1128 (sultan)
* Zengidska dinastija u Alepu:
** Zenghi I Ibn Ak Sunkur Kasim el Awla 1128&ndash;1146
** Nur ad-Din Mahmud ibn-Zengi 1146&ndash;1173 (od 1154. do 1173. ujedinjen s Damaskom)
** Malek as-Saleh ibn-Nur ad-Din 1173&ndash;1181
** Masud of Mosul (son of the Mosul Sultan) 1181&ndash;1182
** Zengi II, brat Masuda 1182&ndash;1183
* Osvojio ga Saladin 1183; sultan 1183&ndash;1186 (u Egiptu, Damasku i Alepu)
* Ajubidska dinastija u Alepu:
** Malek Al-Adil I (brat Saladina; potkralj) 1183&ndash;1186
** Malek Az-Zahir 1186&ndash;1216
** Malek Al-Aziz 1216&ndash;1236
** Al Malek An-Nasir Yusuf 1236&ndash;1260
* Mongolsko osvajanje 1260, a potom ga preuzima Kutus, mamelučki sultan Egipta

## [[Mameluci]]
* Imad ud Din Al Qazwinny 1260&ndash;1260
* Al Saeed Ali Al Mousily 1260&ndash;1260
* Hussam Ud Din Lagin 1260&ndash;1261
Ilijasidi

**Ilijasidi** () ili **Banu Ilijas** je naziv za dinastiju vladara koja je upravljala teritorijom današnje Kermanske pokrajine u Iranu od 932. do 968. godine. Sjedište joj je bio grad Bardasir.

Osnivač dinastije je bio Muhamed ibn Ilijas, član dinastije Samanida koji je 929. podržao neuspjeli puč protiv samanidskog emira Nasr b. Ahmada te tri godine kasnije pobjegao na jug, gdje je osnovao vlastitu nezavisnu državu. Potom je kao nominalni vazal lavirao između Bujida na zapadu i Samanida na sjeveru sve dok ga moždani udar 967. nije prisilio da preda vlast sinu Iljasa b. Muhamedu. On se pokazao nesposobnim, što su Bujidi iskoristili da osvoje vlast nad Kermanom i prisile Ilijaside na izbjeglištvo kod Samanida. Odatle su nekoliko godina pokušavali uz samanidsku podršku zauzeti Kerman, sve do njihov posljednji predstavnik al-Husein nije zarobljen oko 975. a nakon čega nestaju iz historijskih zapisa.

## Izvori
* Bosworth, C. E. "The Banu Ilyas of Kirman." *Iran and Islam.* Edited by C. E. Bosworth. Edinburgh: Edinburgh University Press, 1971. 
* Kabir, Mazifullah. *The Buwayhid dynasty of Baghdad, 334/946-447/1055.* Calcutta: Iran Society, 1964.
Kraljevina Alba

**Kraljevina Alba** () je izraz koji se koristi za Kraljevinu Škotsku u periodu od smrti kralja Donalda II cca. 900. do smrti kralja Aleksandra III 1286. koja je dovela do škotskih ratova za nezavisnost. On se koristi uglavnom od strane historičara kako bi se taj period razlikovao od kasnijeg perioda pod dinastijom Stuart. Karakteristika Kraljevine Albe bila je u tome što je većina stanovništva još uvijek koristila keltski govor, te još nije došlo do anglizacije prilikom koje je društvena elita prihvatila srednjoengleski, odnosno škotski jezik. 

Izraz potiče od škotsko-gelskog izraza *Rìoghachd na h-Alba* koja doslovno znači "Kraljevina Škotska".

## Literatura
* MacQueen "Laws and Languages"
Lusignan

* Lusignan (dinastija), evropska vladarska kuća
** Château de Lusignan, sjedište gospodara Lusignana u Vienneu, Francuska
* Lusignan, Vienne, gradić u francuskoj oblasti Vienne
** Canton of Lusignan, kanton u Vienneu, Francuska
* Lusignan-Petit, gradić u francuskom departmanu Lot-et-Garonne, France
* Lusignan (Guyana), selo u Gvajani
* Franz Joseph, Marquis de Lusignan, austrijski general (1753-1832)
Vušmgir

**Vušmgir** (), na lokalnom kaspijskom iranskom dijalektu doslovno "hvatač prepelica"; ? - 967) bio je vladar sjevernog Irana iz dinastije Zijarida, koji je vladao od 935. do smrti. Na vlast je došao naslijedivši svog brata Mardavidža, ubijenog u atentatu od strane sluga. Taj je atentat izazvao kaos, koji su iskoristili vladari suparničke bujidske dinastije i značajno smanjili zijaridsko područje. Vušmigr je sljedećih 30-ak godina proveo boreći se Bujidima u nastojanju da povrati teritorije, u čemu je imao promjenjivog uspjeha; uglavnom se oslanjao na Samanide kao svoje saveznike. Poginuo je u lovu na vepra, nedugo prije velikog pohoda na zapad organiziranog od strane Samanida. Nakon smrti su Samanidi kao njegovog nasljednika nastojali nametnuti Kabusa, ali je vlast ipak preuzeo najstariji sin Bisutun.

## Literatura
* R. N. Frye (1975). *[[The Cambridge History of Iran]], Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs*.
Muiz al-Daula

**Muiz al-Daula** (r. **Ahmad ibn Buje**, ? - 8. 4. 967.) bio je prvi emir Iraka iz perzijske dinastije Bujida, koji je vladao od 945. do smrti.

Bio je brat osnivača dinastije Imad al-Daule, te 930-ih sudjelovao u nizu pohoda kojima je ona širila vlast na područjima Iranske visoravni i Mezopotamije. Godine 936. je izgubio nekoliko prstiju u neuspjelom pokušaju da preotme Kerman od dinastije Ilijasida. Daleko uspješniji je bio u Huzestanu gdje je likvidirao odmetničku dinastiju Barida. Time je stvorena baza za pohod na Bagdad, prijestolnicu Abasidskog Kalifata čiji su vladari u to vrijeme postali tek marionete u rukama ambicioznih oficira i emira. Nakon višegodišnjih borbi u Mezopotamiji je Ahmad 19. 12. 945. ušao u Bagdad bez borbe i svojom marionetom učinio kalifa Al-Mustakfija.

To je, međutim, izazvalo reakciju suparničke dinastije Hamdanida iz Mosula koja je lansirala pohod na Bagdad. On je doveo do višemjesečne međusobne opsade u kojoj je Ahmad, uz velike poteškoće, ostvario pobjedu, uspostavivši tako trajnu dominaciju Bujida nad Mezopotamijom, odnosno početak prevlasti šijitskih Perzijanaca nad sunitskim turkijskim klanovima u bagdadskoj upravi. Iako je Ahmad uspio pod svoju vlast staviti današnji Oman, dalju ekspanziju su priječili sukobi sa Hamdanidima, kao i unutrašnji sukobi u samom Bagdadu.

Umro je 967. prilikom pohoda na Šahinide u mezopotamskim močvarama. Naslijedio ga je sin 'Izz al-Daula.

## Literatura
*  
*  R. N. Frye (1975). *[[Cambridge History of Iran]], Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs*.
Krišna III

**Krišna III** (*Krishna*, na kannada jeziku **Kannara**; ? - 967) bio je vladar indijske dinastije Raštrakuta koji je vladao od 939. do smrti te koji se smatra njenim posljednjim velikim predstavnikom. Vladavinu su mu obilježili sukobi sa suparničkim dinastijama pri čemu je bilježio vojničke uspjehe, te mu se teritorija na vrhuncu prostirala od rijeke Narmade na sjeveru do delte rijeke Kaveri na jugu. Bio je poznat kao veliki pokrovitelj književnosti, te je na njegovom dvoru djelovao znameniti pjesnik Sri Ponna. Pred kraj vladavine je veliki dio osvojenih zemalja predao kao leno svojim generalima, što će značajno doprinijeti propasti dinastije.

## Literatura
* 
* 
*  
* 

## Vanjske veze
* History of Karnataka, Mr. Arthikaje
Muhamed ibn Ilijas

**Abu Ali Muhamed ibn Ilijas** (; Abu 'Ali Muhammad ibn Ilyas; ? - 967 ili 968) je bio vladar sjevernog Kermana u današnjem Iranu, odnosno osnivač kratkotrajne dinastije Ilijasida. Bio je rodom iz Sogdijane i u srodstvu sa samanidskim emirima. Godine 929. je sudjelovao u neuspjelom puču protiv emira Nasr ibn Ahmada, zbog čega je zatvoren. Nakon puštanja je pobjegao na jug i osnovao de facto nezavisnu državu u Kermanu. Svoju je nezavisnost sljedećih decenija održavao vještom diplomacijom, odnosno laviranjem između suparničkih emira Samanida i Bujida. Na kraju ga je sin Ilyasa, koristeći moždani udar natjerao na abdikaciju. Kraj života je dočekao među Samanidima u Buhari.

## Literatura
* Bosworth, C. E. "The Banu Ilyas of Kirman." *Iran and Islam.* Edited by C. E. Bosworth. Edinburgh: Edinburgh University Press, 1971. 
* Kabir, Mazifullah. *The Buwayhid dynasty of Baghdad, 334/946-447/1055.* Calcutta: Iran Society, 1964.
Wichmann Mlađi

**Wichmann II Mlađi** (također navođen kao *Wigmann* ili *Wichman*) (cca. 930 - 22. septembar 967) bio je saksonski plemić iz Kuće Billung. Bio je sin grofa Wichmanna Starijeg i njegove sestre Frederune, najvjerojatnije sestre kraljice Matilde, a samim time i rođak njemačkog kralja, odnosno svetog rimskog cara Otona Velikog. Usprkos toga je ostao upamćen kao zagriženi neprijatelj Otonijanske dinastije.

Iako mu je otac 944. organizirao pobunu protiv Otona, odgojen je na Otonovom dvoru gdje se sprijateljio sa Liudolfom od Švapske. Sudjelovao je u njegovom ustanku 953. kada je zarobljen. Pušten je godinu dana kasnije. Međutim, već 955. je digao novi ustanak zajedno s bratom Egbertom Jednookim te s njim došao u Liubice (današnji Lübeck), u zemlju slavenskih Bodrića čijeg je kneza Nakoa nagovore da pokrenu rat protiv Otona. To je dovelo do bitke kod Recknitza u kojoj su Bodrići poraženi, a Wichmann prisiljen bježati na zapad, gdje je konačno pronašao utočište na dvoru francuskog vojvode Huga Velikog. Nakon Hugove smrti je prisiljen vratiti se u Njemačku gdje je od Otona ponovno dobio pomilovanje. 

Međutim, vrlo brzo se opet odmetnuo, odnosno pobjegao na teritoriju slavenskih Ljutića. Odatle je na čelu razbojnika uspio poraziti poljskog kneza Mješka I. Godine 967. su ga kod Wolina zajedno porazili Mješko i češki knez Boleslav I pri čemu je poginuo. Oton mu je zemlju konfiscirao i dao Crkvi.

## Literatura
* Reuter, Timothy. *Germany in the Early Middle Ages 800&ndash;1056*. New York: Longman, 1991.
* Bernhardt, John W. *Itinerant Kingship and Royal Monasteries in Early Medieval Germany, c. 936&ndash;1075*. Cambridge: Cambridge University Press, 1993.

## Izvori
Abu al-Faradž al-Isfahani

**`Ali ibn al-Husayn ul-Isbahānī** (), također poznat kao **Abu-l-Faraj** a na Zapadu kao **Abulfaraj** (897–967) bio je iranski učenjak arapsko-kurejškog porijekla poznat po tome što je u svojoj knjizi *Kitāb al-Aghānī*.
 prikupio arapske pjesme iz pred-islamskog perioda.

## Reference
Hubert od Spoleta

**Hubert** ili **Humbert** (; ? - 15. septembar 967 ili mart 970) bio je italijanski plemić i velikodostojnik. Bio je nezakoniti sin kralja Huga od Italije i njegove priležnice Wandelmonde. Između 935. ili 937. ga je otac, nakon što je otac svrgnuo strica Bosoa, dao titulu markgrofa Toskane. 941. je dobio titulu palatina, a sljedeće godine imenovan vojvodom Spoleta i markgrofom Camerinoa. Zahvaljujući tome je postao jedan od najmoćnijih feudalaca Italije. Mjesto vojvode Spoleta je izgubio oko godine 946. Kada je došao u sukob sa novim kraljem/uzurpatorom Berengarom II, u pomoć je, zajedno s papom Ivanom XII, pozvao njemačkog kralja Otona Velikog. 13. februara 962. mu je oduzeta titula markgrofa Toskane.

Oženio se za Willu, kćer Bonifacea I od Spoleta. S njom je imao sina Huga, markgrofa Toskane i tri kćeri - Waldradu, buduću suprugu venecijanskog dužda Pietra IV Candidana; Berthu (Berta), buduću suprugu Arduina od Ivreje; i Willu, buduću suprugu Tedalda od Canosse.
Hugues II od Lusignana

**Hugo II** () također poznat i po nadimku **Carus** ("Ljubazni" na latinskom) (? - 967) bio je drugi gospodar Lusignana, odnosno vladar istoimene dinastije. Prema *Kronici Saint-Maixtenta* upravo je on sagradio zamak Lusignan. Naslijedio ga je Hugo III Albus, za koga većina historičara pretpostavlja da mu je bio sin.

## Literatura
* Painter, Sidney. "The Lords of Lusignan in the Eleventh and Twelfth Centuries." *Speculum*, Vol. 32, No. 1. (Jan., 1957), pp 27–47.
Pombia

**Pombia** je gradić i općina (comune) u Italiji, koja administrativno pripada Novarskoj provinciji u Pijemontu. Smještena je oko 100&nbsp;km sjeveroistočno od Torina i oko 20&nbsp;km sjeverno od Novare.

Potiče iz rimskog doba kada je bila poznata po imenom **Flavia Plumbia**. Nakon pada Rimskog Carstva i langobardskog osvojanja postala je sjedište grofovije kojom su poslije Karla Velikog vladali franački feudalci.

## Reference

## Vanjske veze

* Comune Pombia
Aleramo od Montferrata

**Aleram** (; ? - 991) bio je markiz Montferrata i Liguriji (*[[marca Aleramica]]*) u Sjevernoj Italiji. Bio je sin Guglielma I a u dokumentima se prvi put spominje 933. kada mu je kralj Hugo od Italije dao leno kraj Vercellija. Godine 955. je dobio zemlje u današnjoj provinciji Alessandria.

Godine 958. mu je titulu markiza dao kralj Berengar II od Italije, čiju je kćer Gerbergu oženio. Usprkos toga je tri godine kasnije stao na stranu cara Otona Velikog, koji mu je potom dao dodatne zemlje u Langheu, Tanarou, Orbi i na obali Ligurskog mora. Tome je doprinijela i naklonost Adelaide od Burgundije.

Kada je godine 962. Italija došla pod neposrednu vlast Svetog Rimskog Carstva, car Oton je potvrdio sve Aleramove titule.

## Porodica
Aleramo je sa prvom suprugom, čije je ime Adelaide, imao tri sina:
* Guglielmo II, umro prije 967, suvladar s ocem
* Ottone, umro 991; njegov sin Guglielmo III je naslijedio Montferrat
* Anselm, koji je naslijedio Liguria

Sahranjen je u crkvi Grazzano Badoglio, u provinciji Asti. Grobnica, koja je restaurirana u 16. i 20. vijeku, je obilježena mozaikom koji prikazuje mitološke zvijeri.

## Literatura
* Circolo Culturale ''I Marchesi del Monferrato'' (external link to website devoted to dynastic history)
Banteay Srei

**Banteay Srei** (kmerski za "Šuma žena") je jedan od najmanjih kmerskih hramova u Angkoru (Kambodža) i jedini kojega nije izgradio kralj, nego dvorjanin Yajnavaraha s dvora kralja Rajendravarmana (10. stoljeće) oko 967. godine.

Hram se nalazi kod brda Phnom Dei, 25&nbsp;km sjeveroistočno od Angkor Thoma. Hram je uglavnom izgrađen od crvenog pješčenjaka i njegove raskošne dekoracije su još uvijek dobro sačuvane. Građevine su skromnih dimenzija, ali s jako profinjenim plastičnim ukrasima, zbog čega je nazvan "dragocjenim draguljem kmerske umjetnosti"

U ovom hramu, prvi put zabati ukrašeni narativnim prizorima, osobito oni na sjevernoj i južnoj knjižnici. Oni prikazuju šivaističke teme (npr. demon Ravana trese brda Kailasa iznad kojeg je Šiva ustoličen, dok Kama dolazi da poremeti njegovu meditaciju). Ostali zabati su posvećeni Višnuu i prikazuju teme kao što su "Kiša Indre" i "Umorstvo Kamsa". Dva druga poznata zabata s ovog spomenika sada se mogu naći u Nacionalnom muzeju Kambodže u Phnom Penhu i u Državnom muzeju azijske umjentosti (*Musée des Arts asiatiques*) Guimet, u Parizu. Brojni dovratnici prikazuju skulpture iz indijske mitologije.

Dokaz o kontinuiranoj uporabi i održavanju Banteay Sreija i okolnih lokaliteta Ishvarapura (oko izvora rijeke Siem Reap), pruža jedan važan natpis od početka 14. stoljeća koji se može vidjeti na kamenim vratima dovratnika gopure trećeg obzida. Na njemu se navodi ime njegova graditelja Yajnavaraha, te kako je njegov projekt privukao podršku njegovog brata i sestre.

Od 1992. godine, Banteay Srei je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a, a od 2002. do 2005. njegovu obnovu je provodila švicarska vlada u suradnji s međunarodnim projektom APSARA za zaštitu Angkora.


Datoteka:Sreiplan01.png|Tlocrt hrama
Datoteka:014 Banteay Srei Temple at Dawn, Cambodia.jpg|Tornjevi Banteay Sreija
Datoteka:BanteaySrei ShivaUmaRavana.jpg|Zabat "knjižnice" s prikazom Šive
Datoteka:Banteay Srei.jpg|Molitvena dvorana (mandapa) i toranj iznad svetišta
Datoteka:Banteay Srei Kala.jpg|Zaštitnik (Yaksa) na glavi mitskog bića Kalu


## Reference

* Michael Freeman i Claude Jacques, *Ancient Angkor*, River Books, Bangkok, 1999., .
* Luca Invernizzi Tettoni i Thierry Zéphir, *Angkor. A Tour of the Monuments*, Archipelago Press, Singapur 2004., .
* Banteay Srei - galerija fotografija
Amer (Indija)

**Amer** (ili Amber)() je bio nekadašnji grad u indijskoj državi Rajasthan, koji danas čini dio šire teritorije Općinske korporacije Jaipur. Osnovao ga je Meena radža Alan Singh (iz klana Chanda), pri čemu se prvi put spominje 967. Oko godine 1037. ga je osvojio Kachwaha klan Radžputa. U njemu je vladar Raja Man Singh I krajem 16. i početkom 17. vijeka sagradio znamenitu Amersku tvrđavu. Amer je bio glavni grad Kachwaha sve do 1727. kada je Amer Sawai Jai Singh II osnovao novu prijestolnicu devet kilometara južnije pod imenom Jainagara (Jaipur). Tamo su se premjestile sve upravne zgrade, a ostali su jedino svećenici hrama Shila Devi .

## Izvori
* http://ashishmeena.co.uk/chanda-meena-history/ 
* http://www.onefivenine.com/india/villag/Jaipur/Amber
Saarlased

**Saarlased** (u Engl. Oeselians, Osilians).- Stari narod koji je u 13. stoljeću živio na otoku Saaremaa, danas u Estoniji. Njihovo ime dolazi po nazivu za otok Saaremaa, koji na švedskom glasi (Ösel, Oesel.), odnosno u latinskom (Osilia). Narod Saarlased (Oselci) su poznati po kronikama Henrija Livonskog, i opisani kao vješti pomorci i gusari. Godine 1227 dolaze pod Livonski red. Zajedno sa Kurima oni će mješanjem sa Vikinzima uskoro stvoriti jedan novi narod koji danas poznajemo kao Estonce.

## Vanjske veze
* Horizon Pulp & Paper
Biskupija Merseburg

**Biskupija Merseburg** () je bila rimokatolička biskupija sa sjedištem u današnjem njemačkom gradu Merseburg, odnosno u mersburškoj katedrali. Godine 967. ju je osnovao rimsko-njemački car Oton Veliki zajedno sa biskupijama Meissen i Zeitz kao sufraganske biskupije Nadbiskupije Magdeburg, odnosno kao dio plana da se preko njih pokrštavaju Polapski Slaveni (Vendi) na granici Saksonske istočne marke. Nakon smrti biskupa Gisilhera car Heinrich II ju je proglasio kneževinom-biskupijom. Većina biskupa se bavila pokrštavanjem Luzičkih Srba koje nije dovršeno do 12. vijeka. Od 15. vijeka je biskupija pod sve većom dominacijom dinastije Wettin koja je uspjela ishoditi protektorat nad njom. 1544. je nakon Reformacije postala protestantska, a službeno je ukinuta 1565. kada joj je teritorija predana saksonskoj državi.
Adam Gontier

**Adam Wade Gontier** (Peterborough, 25. maj 1978) kanadski je pevač, ritam-gitarist i glavni tekstopisac rok-benda Three Days Grace. 

Pohađao je Srednju školu okruga Norwood. Tu je upoznao buduće kolege Neila Sandersona i Brada Walsta. S njima je osnovao bend Groundswell. Bend je stekao lokalnu popularnost, a posle nekoliko godina preselio se u Toronto da bi nastavio svoju muzičku karijeru. 

Uporedo sa svojim radom u Three Days Graceu, Gontier je sarađivao i s drugim bendovima, kao što je Apocalyptica. 

## Diskografija
### S grupom Three Days Grace
* *Three Days Grace* (2003)
* *One-X* (2006)
* *Life Starts Now* (2009)
* *Transit of Venus* (2012)

### S grupom Saint Asonia
* *Saint Asonia* (2015)
* *Flawed Design* (2019)
* *Introvert/Extrovert* (2022)

## Reference
Conchobar mac Tadg

**Conchobar mac Tadg** (? - 973) je bio kralj Connachta u srednjovjekovnoj Irskoj, koji je vladao od 967. do smrti. Poznat je prije svega kao osnivač klana/porodice Ua Conchobair u Connachtu, a od koje, po predaji, potiču sve osobe s prezimenom O'Connor.

Brat mu je bio Máel Ruanaid Mór mac Tadg, predak kraljeva Moylurga od kojih potiču osobe s prezimenom MacDermott.

## Izvori
* "Mac Dermot of Moylurg: The Story of a Connacht Family", Dermot Mac Dermot, 1996.
Boso od Merseburga

**Boso od Merseburga** (; ? - 1. novembar 970) bio je prvi biskup Merseburga (u današnjoj njemačkoj pokrajini Saksonija-Anhalt), poznat kao "apostol Vendima". Bio je rodom iz Bavarske i služio kao benediktinski redovnik u Regensburgu prije nego što ga je rimsko-njemački car Oton Veliki poslao da Vende (Slavene na istočnim granicama) pokuša pokrstiti. Boso je ispočetka u tome imao poteškoće, ali je s vremenom naučio slavenski jezik i postepeno stekao njihovo povjerenje. Biskupom je proglašen 967. Umro je nekoliko godina kasnije prilikom posjete rodnoj Bavarskoj, a naslijedio ga je Gisilher. 

## Izvori

|-
Dingnan Jiedushi

**Dingan Jiedushi** (定難節度使) je naziv za titulu koju su u srednjovjekovnoj Kini nosili vojni guverneri (*[[jiedushi]]*) oblasti oko grada Dingnan (današnji Yinchuan u autonomnoj oblasti Ningxia). U 8. vijeku ju je uvela dinastija Tang, a 881. je njenim nositeljem postao Li Sigong, tangutski gospodar rata. Kao i mnogi drugi *jiedushiji*, i Dingan Jiedushi je u periodu Pet dinastija i Deset kraljevstava postao de facto nezavisan, a titula je počela nasljeđivati među Li Sigongovim potomcima. Godine 1038. je jedan od njih, Li Yuanhao 1038. proglasio carem nezavisne države Zapadna Xia.

## Vanjske veze
* History/Song - Chinaknowledge
Li Yichang

**Li Yichang** (李彝昌), posthumno poznat kao Li Yixing, bio je tangutski velmoža u kineskoj službi koji je od 935. do 967. držao titulu Dingnan Jiedushi (regionalnog vojnog guvernera).
Dado od Pombije

**Dado** (ili **Dodon**; ? – 980) je bio grof od Pombije u današnjoj sjevernoj Italiji od 967. do smrti. Pod njegovom vlašću se nalazila i današnja Novara. Nije poznato tko su mu bili preci, historičari kao moguće očeve spominju grofa Adalberta od Pombije, ali i kralja Italije Berengara II. U svakom slučaju je imao tri sina – grofa Gilberta od Biandratea, grofa Amadeusa od Pombije te kralja Arduina od Italije.

## Literatura
* Chaume, M. *Les origines du duché de Bourgogne*.
Pandulf Željeznoglavi

**Pandulf I Željeznoglavi** (; ? - mart 981) bio je princ Beneventa i Kapue od 943. do smrti. Godine 967. je imenovan vojvodom Spoleta i Camerina, a 977. ili 978. je naslijedio titulu princa Salerna. Za vrijeme svoje vladavine je vodio borbe sa Bizantincima i Saracenima za kontrolu Južne Italije, nastojeći iskoristiti kolaps nekadašnje karolinške vlasti. Prije smrti je uspio uspostaviti vlast nad skoro cijelom južnom Italijom.

## Literatura
* Wickham, Chris. *Early Medieval Italy: Central Power and Local Society 400-1000*. MacMillan Press: 1981.
* Leyser, Karl. *Communications and Power in Medieval Europe: The Carolingian and Ottonian Centuries*. London: 1994.
* Caravale, Mario (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani: LXIII Labroca – Laterza*. Rome: 2004.
* Gregorovius, Ferdinand. *Rome in the Middle Ages Vol. III Part 2*. trans. Annie Hamilton. Rome: 1905.
* Gwatkin, H. M., Whitney, J. P. (ed) et al. *The Cambridge Medieval History: Volume III*. Cambridge University Press, 1926.

|-

|-
Bisutun

**Bisutun** (? - 977) bio je vladar sjevernog Irana iz dinastije Zijarida koji je vladao od 967. do smrti. Bio je najstariji sin prethodnog vladara Vušmgira. Otac mu je 967. poginuo u lovu na vepra, i to upravo u trenutku kada je u njegovu državu (Gorgan i Tabaristan) došla saveznička samandiska vojska kako bi zajedno sa Zijaridima napala Bujide na zapadu. Nakon Vušmgirove smrti su Samanidi pokušali na prijestolje postaviti mlađeg brata Kabusa, ali je Bisutun na kraju ipak uspio osvojiti prijestolje. Sljedećih deset godina se okrenuo Bujidima, pa se oženio za kćer Adud al-Daule, sina bujidskog vladara Rukn al-Daule; preko Bujida, koji su kontrolirali abasidskog kalifa Al-Mutija, je ishodio i službeno priznanje emirskog statusa. Nakon smrti 977. ga je naslijedio Kabus.

## Literatura
* R. N. Frye (1975). *[[The Cambridge History of Iran]], Volume Four: From the Arab Invasion to the Saljuqs*.
Iz al-Daula

**Iz al-Daula** (? - 978) je bio bujidski emir Iraka koji je vladao od 967. do smrti. Rodio se sa imenom *Bahtijar* i bio je sin emira Muiza al-Daule. Kada mu se otac razbolio, godine 955. ga je imenovao svojim nasljednikom. Vlast je preuzeo nakon očeve smrti, a kao svog sizerena je priznao strica Rukn al-Daulu, poglavara dinastije koji je vladao iz Irana. Iz al-Daula se pokazao slabim i nesposobnim vladarom; godine 971. je dozvolio da Bizantinci pod Jovanom I Cimiskijem opustoše sjevernu Mezopotamiju; dvije godine kasnije je pokrenuo katastrofalni pohod na Mosul kojim je vladala suparnička dinastija Hamdanida. Poslije je protiv sebe udaljio i turkijske najamnike koji su protiv njega digli ustanak. Nakon smrti Rukn al-Daule 976. je izbio sukob sa rođakom Adudom al-Daulom koji ga je 977. porazio; Izz al-Daula je zarobljen, ali mu je dan slobodan prolaz u Siriju uz obećanje da se više neće boriti protiv porodice. Njega je već sljedeće godine prekršio, stavivši se na stranu Hamdanida. Ponovno je poražen, te je pogubljen.

## Literatura
*  
*  R. N. Frye (1975). *[[Cambridge History of Iran]], Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs*.
Olaf I od Norveške

**Olaf Tryggvason** (staronordijski: *Óláfr Tryggvason*, ) (960-e – 1000) bio je kralj Norveške od 995. do 1000. Bio je sin Tryggvija Olafssona, kralja Viken (Vingulmark i Ranrike), te, prema navodima kasnijih saga, praunuk Haralda Lijepokosog, prvog kralja Norveške.

Olaf je igrao važnu ulogu u pokrštavanju Nordijaca, pri čemu se često morao koristiti nasiljem i mučenjem Pripisuje mu se da je 995. sagradio prvu crkvu u Norveškoj, a 997. osnovao grad Trondheim. U centralnom dijelu grada mu je podignut kip.

Historijski podaci o Olafu su oskudni, a što su pokušale nadoknaditi kasnije sage vjerodostojnost čijih navoda je predmet oštre rasprave među modernim historičarima.

## Izvori

## Vanjske veze
* Ebook: Olaf The Glorious by Robert Leighton  Readable HTML
* Heimskringla: The Saga of Olaf Tryggvason (English translation) on Wikisource
* Heimskringla: Saga Ólafs Tryggvasonar (Old Norse)
* Olaf the Glorious - A Story of the Viking Age  E-book by Robert Leighton ( – 1934)
Khottiga Amoghavarsha

**Khottiga Amoghavarsha** (? - 972) bio je vladar indijske države Rashtrakuta koji je vladao od 967. do smrti. Naslijedio je velikog vladara Krišnu III i sa njime počinje propadanje dinastije. Paramara kralj Siyaka II je za njegove vladavine napao i opustošio prijestolnicu Manyakheta; Khottiga je tada poginuo. Naslijedio ga je Karka II koji je vladao nekoliko mjeseci.

## Literatura
* 
* 

## Vanjske veze
* History of Karnataka, Mr. Arthikaje
Bžni

**Bžni** (; također navođen kao **Bjini** ili **Bjni**) je selo u provinciji Kotayk u Armeniji. Nalazi se u dolini između kanjona i male rijeke. Kroz historiju je bilo jedno od glavnih obrazovnih središta. Prvi put se spominje u 5. ili 6. vijeku od kroničara Ghazar Parpetsija. U 11. vijeku ga je preuzala porodica Pahlavuni, a poslije ga je kralj Hovhannes-Smbat predao crkvi. Selo je 1387/88. uništio Tamerlan. Usprkos toga su očuvani brojni rukopisi iz Bžnija.

## Galerija

Image:Saint Sargis Bjni.JPG|Crkva Sv. Sargisa u sredini sela.
Image:S. Gevorg Bjni 1.JPG|Crkva Surb Gevorg (sv. Đorđe) sagrađena u 13. vijejku.
Image:Bjni Fortress.JPG|Ostaci tvrđave Bžni.


## Vanjske veze

* Church of Holy Virgin in Bjni (armenica.org) 
* Church of St Sarkis in Bjni (armenica.org) 
* Communities Association of Armenia: Bjni 
* 3D model of Church of St Sarkis in Bjni
* World Gazeteer: Armenia &ndash; World-Gazetteer.com
Sigrid Gorda

**Sigrid Gorda**, poznata kao **Sigríð Storråda**, je kraljica koja se pojavljuje u nordijskim sagama kao supruga, prvo švedskog kralja Erika Pobjedničkog a potom danskog kralja Sweyna Forkbearda. Dok se u sagama opisuje kao Nordijka, dio historičara smatra da se temelji na historijski atestiranim poljskim ili pomoranskim princezama. Njenu autentičnost osporavaju neki autori kao Birgitta Fritz.

## Izvori
Badi' al-Zaman al-Hamadani

**Badi' al-Zamān al-Hamadāni** ili **al-Hamadhāni** (; 969 - 1007) bio je srednjovjekovni arapski književnik rodom iz Hamadana u današnjem Iranu. Najpoznatiji je kao autor ''Makamata'', zbirke 52 kratke priče o razbojniku, Abu al-Fateh al-Iskandariju. Ime Badi uz-Zaman znači *čudo doba*.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''The Maqámát'' of Badí‘ al-Zamán al-Hamadhání, engleski prijevod na *sacred-texts.com*
* Encyclopedia Iranica: ''Badi' al-Zamān al-Hamadāni''
Gothelo I od Lotaringije

**Gothelo** (ili **Gozelo**) (cca. 967 – 19. april 1044), zvani **Veliki**, bio je vojvoda Donje Lorene od 1023. te Gornje Lorene od 1033. Također je bio markgrof Antwerpena od 1005. (ili 1008) i grof Verduna. 

Gothelo je bio najmlađi sin grofa Godfreya I od Verduna i Matilde Billung, kćeri saksonskog vojvode Hermana. Nakon očeve smrti je dobio marku Antwerpen i postao vazal svog brata Godfreya II, koji je proglašen vojvodom Donje Lotaringije (Lorene) 1012. Brata je naslijedio 1023. uz podršku cara Heinricha II, ali mu se pružao otpor sve dok pobunjenike 1025. nije slomio Konrad II. Kada je Kuća Bar, koja je vladala Gornjom Lorenom, izumrla 1033. sa smrću njegovog rođaka Frederika III, Konrad ga je proglasio vojvodom oba vojvodstva, nastojeći ga iskoristiti u obrani od Oda II, grofa od Bloisa, Meaux,a Chartresa i Troyesa (kasnije Champagne).

U bitci kod Bara 15. novembra 1037, Gothelo je zadao odlučujući poraz Odu, koji je pokušavao stvoriti nezavisnu državu između Francuske i Njemačke. Odo je poginuo u bitci.

Gothelo je umro 19. aprila 1044. i sahranjen je u opatijskoj crkvi Bilsen. Njegov sin Godfrey ga je naslijedio u Gornjoj Loreni, ali je car Heinrich III odbio predati Donju Lorenu. Kada je Godfrey protiv toga protestirao, Heinrich III je zaprijetio da će vojvodstvo predati Godfreyevom nesposobnom bratu Gothelu. To je izazvalo dugi ustanak u Lotaringiji (1044 - 1056) pri čemu su Godfreyu pomagali brojni saveznici (grofovi Flandrije i Leuvena).

## Porodica
Ime Gothelove supruge nije poznato, iako se ponekad spominjala Barbe de Lebarten među kasnijim genealozima.
S njom je imao petoro djece:

* Godfrey Bradati, vojvoda Gornje Lorene
* Gothelo, vojvoda Donje Lorene
* Frederik, kasnije papa Stjepan IX
* Regilinda, udala se za Alberta II od Namura
* Oda, udala se za Lamberta II od Leuvena
* Matilda, udala se za Heinricha I, grofa palatina Lotaringije

## Izvori
Walter od Speyera

**Walter od Speyera** (; cca. 963 - 3. decembar 1027) bio je njemački rimokatolički svećenik i pjesnik, poznat koa biskup Speyera od 1006. do smrti. Bio je kapelan cara Otona III, a za vrijeme njegovog stolovanja je u Speyeru osnovana katedralna škola.

## Vanjske veze
* 
* Biografija
Berthe od Burgundije

**Berta Burgundska** (952., 964. ili 967. – 1010., 16. siječnja 1016., ili 1035.) bila je burgundska princeza.
## Obitelj
Bertini su roditelji bili kralj Konrad Burgundski i njegova prva žena, Matilda od Francuske. 

Bila je unuka Gerberge od Saske i Berte Švapske, po kojoj je nazvana, te sestra Gerberge Burgundske i polusestra Gizele, majke kraljice Gizele.

Njezin je prvi muž bio Odo I. od Bloisa, s kojim je imala sina Oda II.

Poslije se udala za bratića, francuskog kralja Roberta II. Crkvene su vlasti njihov brak smatrale nevažećim zbog vrlo bliskog podrijetla. Njihov je brak na kraju poništen.
968.

__NOTOC__
Godina **968.** (**[[rimske brojke|CMLXVIII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru.

## Događaji
* Pečenezi počinju opsadu Kijeva.
* Bitka kod Silistre u kojoj blizini današnjeg bugarskog grada Silistra, Rusi razbijaju bugarsku vojsku.
* Osnovana Nadbiskupija Magdeburg.
* Osnovana prva poljska biskupija u Poznańu, a Jordan imenovan njenim prvim biskupom.

## Rođenja

* 14. 5. &ndash; Leofric, earl od Mercije
* Kralj Ethelred II od Engleske
* Car Kazan, car Japana
* Roman III, bizantski car (u. 1034)
* Car Zhenzong od Songa

## Smrti

* 2. 3. &ndash; Wilhelm, nadbiskup Mainza, njemački svećenik
* 25. 8. &ndash; Edgiva od Kenta, supruga engleskog kralja Edwarda Starijeg
* Abu al-Misk Kafur, vladar Egipta i Sirije
* Aldred of Lindisfarnea, engleski biskup
* Giovanni III od Napulja, italijanski knez
* Landulf III od Beneventa, italijanski knez
* Matilda od Ringelheima, sveta rimska carica

## Reference
Abu Said Abul Hajr

**Abu Said Abul-Hajr** (; 7. decembar 967. – 12. januar 1049), također poznat kao **Šejh Abu Said** ili **Abu Said**, bio je znameniti perzijski sufist i pjesnik koji je značajno pridonio razvoju sufističke misli.

Većina podataka o njegovom životu je poznata zahvaljujući knjizi Asrar al-Tavhid (اسرارالتوحید, ili "Misterije ujedinjenja") koju je napisao Mohammad Ibn Monavvar, jedan od njegovih unuka, 130 godina nakon smrti.

Za vrijeme života je postao slavan u islamskom svijetu, čak i u udaljenoj Španiji. Bio je prvi sufistički pisac koji je koristio obične ljubavne pjesme kao sredstvo da izrazi i objasni svoj misticizam, te je igrao značajnu ulogu u razvoju perzijske sufističke poezije. Najveći dio života je proveo u Nišapuru.

## Reference

## Literatura

* Antologija sufijskih tekstova, Zagreb, 1988.
* E.G. Browne. *Literary History of Persia*. (Four volumes, 2,256 pages, and twenty-five years in the writing). 1998. 
* Jan Rypka, *History of Iranian Literature*. Reidel Publishing Company. ASIN B-000-6BXVT-K
Vahram Pahlavuni

**Vahram Pahlavouni** (965–1045) je bio armenski vojskovođa (sparapet) i princ Bžnija i Nika u Bagratunijskoj Armeniji. Bio je poglavar plemićke kuće Pahlavouni, koja je držala nasljednu titulu sparapeta u kraljevstvu Ani.

Najviše se istakao uspješnom obranom grada Ani od bizantskih napada 1042.

## Povezano
* Dinastija Bagratuni
Colo-Colo

**Colo-Colo** ili **FK Kolo-Kolo** (šp. *Club Social y Deportivo Colo-Colo*) je fudbalski klub u Santijagu u Čileu. Ime nosi po indijanskom poglavici.

Jedan je od inicijatora čileanske profesionalne lige. Osnivač je južnoameričkog kupa koji je prerastao u današnji Kup Libertadores. Osvajač je mnogobrojnih trofeja u Čileu i jedini klub iz te zemlje koji je ikada osvojio Kup Libertadores (1991). Iste godine je igrao u Interkontinentalnom kupu na Olimpijskom stadionu u Tokiju, kada je poražen od Crvene zvezde.

## Povezano
* Estadio Monumental

## Vanjske veze

* Zvanični sajt 
* Klub navijača
Carska neposrednost

**Carska neposrednost** (njemački: *Reichsfreiheit* ili *Reichsunmittelbarkeit*) je bila povlašteni feudalni i politički status koji su područja, kao što su carski grad, vjerski entitet, feudalne kneževine, ili manje gospodstvo mogli postići u okviru Svetog Rimskog Carstva. Reichsfrei grad, opatija ili teritorij je bio pod izravnim ovlastima Cara i Carskog Sabora (Reichstag), bez feudalnog gospodara posrednika.

## Prednosti i nedostaci
Neke dodatne prednosti mogle su uključivati pravo na prikupljanje poreza i cestarina, držanje tržnica, kovanje novca, nosenje oružja i provođenja pravnog postupka.Potonji je mogao uključivati i *Blutgericht* (ili "krvnu pravdu") kroz koju se može primijeniti smrtna kazna. Ta prava su ovisia o pravnim patenatima koje su dodjeljivali carevi.

Neki nedostaci mogli su uključivati izravnu intervenciju carskih povjerenstava, poput onih koji su se dogodili u nekoliko jugozapadnih gradova nakon Schmalkaldskog rata i potencijalo ograničavanje ili izravni gubitak prijašnih pravnih patenata. Ostali nedostaci mogu uključivati gubitak svih neposrednih prava, ako car i / ili Sabor nije mogao braniti ta prava protiv agresije izvana, kao što je to došlo u ratovima nakon francuske Revolucije i Napoleonskih ratova.Ugovor iz Lunévillea iz1801 zahtijevao je od cara da se odrekne svih zahtjeva za dijelove Svetog Rimskog Carstva s lijeve strane Rajne. Na posljednjem zasijedanju Carskog Sabora (njemački: Reichsdeputationshauptschluss) u 1802-03, koji se naziva njemačka mediatizacija, većina slobodnih carskih grada i crkvenih država izgubili su svoju carsku neposrednosti i bili su apsorbirani od strane nekoliko dinastičkiih država.

## Problemi u razumijevanju Carstva

Razumijevanje praktične primjenu prava neposrednosti čini povijest Svetog Rimskog Carstva osobito teškom za razumjeti, posebno među modernim povjesničarima. Čak i suvremenici kao što su Johann Wolfgang von Goethe i Johann Gottlieb Fichte i nazivali carstvo čudovišnim. povjesničari iz sredine 19. stoljeća napisali su da Carstva nije ni nešto sveto, ni rimsko, ni carstvo, a u odnosu na britansko "Carstvo", doživljavali su njemačko kao nedosežan neuspjeh koji je dosegao svoj vrhunac uspjeha u ranom srednjem vijeku i nakon toga opadao. Gotovo stoljeće nakon objavljivanja monumentalnog djela Jamesa Brycea *Sveto Rimsko Carstvo * (1864), ovaj pogled najviše prevladavao je među povjesničarima ranog modernog razdoblja iz engleskog govornog , te pridonijela razvoju Sonderweg teorije u njemačkoj prošlosti.
Giovanni III od Napulja

**Giovanni III** (*Ivan III*; ? - kraj 968/početak 969) bio je vojvoda Napulja poznat po najdugotrajnijoj vladavini, koja je trajala od 928. do smrti. Bio je sin i nasljednik prethodnog vojvode Marina I.

Na samom početku vladavine je vodio rat sa Saracenima, okončan mirovnim sporazumom sklopljenim pod zidinama Napulja. Poslije se udružio sa langobardskim prinčevima Atenulfom III i Landulfom I kako bi zbacio bizantsku vlast; njegov pokušaj je brzo spriječen dolaskom bizantske vojske koja ga je prisilila da se ponovno pokori carskoj vlasti.

Godine 946. se zajedno sa Landulfom II od Beneventa udružio protiv suparničkog vojvode Gisulfa u Salernu. Pokušaj je zaustavila intervencija Mastalusa I od Amalfija, a nakon toga se Landulf udružio sa Gisulfom i Napolitancima oduzeo Nolu.

955. je još jednom pokušao zbaciti bizantsku vlast, ali ga je dolazak bizantske flote koja je opustošila napuljsku luku prisilila da se ponovno pokori. Prilika za oslobođenje se pružila 962. kada je u Italiju došao njemački kralj Oton Veliki, koji je okrunjen za svetog rimskog cara; Giovanni je priznao Otona za svog sizerena te je time Sveto Rimsko Carstvo steklo formalnu vlast nad Napuljem. Godine 958. je uspješno odbio saracensku opsadu.

Giovanni je bio oženjen za Teodoru, kćer Teodore i Teofilakta I od Tuskuluma, te je na taj način bio u srodstvu sa klanom Tusculani, koji je za vrijeme *[[saeculum obscurum]]a* dominirao papinstvom. Teodorina (zloglasna) sestra Marozia je, pak, odgajala njegovog sina Marina. Svoju sestru Oraniju je dao vjenčati za Docibilisa II od Gaete.

Giovanni je bio sklon nauci i književnosti, te je svoju suprugu i glavnog svećenika Leona poslao u Carigrad odakle su se vratili s velikom količinom na Zapadu dotle izgubljenih antičkih tekstova koje je dao prevesti s grčkog na latinski.

Naslijedio ga je sin Marin II.

## Izvori


## Literatura
* Caravale, Mario (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani LV Ginammi &ndash; Giovanni da Crema*. Roma: 2000.
* Chalandon, Ferdinand. *[http://openlibrary.org/books/OL6997852M/Histoire_de_la_domination_normande_en_Italie_et_en_Sicile_... Histoire de la domination normande en Italie et en Sicilie]*. Paris: 1907.

----
Aldred of Lindisfarnea

**Aldred od Lindisfarnea** (? - 968) je bio biskup Lindisfarnea od 947. do 968.

## Reference

## Literatura
* Powicke, F. Maurice and E. B. Fryde *Handbook of British Chronology* 2nd. ed. London:Royal Historical Society 1961

## Vanjske veze
* Prosopography of Anglo Saxon England entry for Ealdred
Abu al-Misk Kafur

**Abu al-Misk Kafur** (905&ndash;968), također poznat i po nadimcima **al-Laithi**, **al-Suri**, **al-Labi** bio je vodeća ličnost u državnoj upravi ihšididskih emira Egipta i Sirije. Bio je crni rob rodom iz Etiopije, koga je njegov gospodar Muhammad bin Tughj postepeno unaprijedio sve do mjesta vezira; nakon gospodareve smrti 946. godine Kafur je postao *de jure* vladar ihšididskih područja koja su u vrijeme njegove smrti 968. uključivala Egipat i južnu Siriju (uključujući Damask).

Muhammad ibn Tughj ga je kupio 923. godine; navodi se da je već tada Kafur bio eunuh. Brzo je postao impresioniran ne samo njegovom odanošću, nego i inteligencijom, te ga je formalno oslobodio. Kafur mu se odužio kao tutor njegovih sinova, a potom kao oficir u vojnim pohodima kojima je Muhammadova vlast proširen na Hedžas, a 945. i na Siriju. Također je obavljao diplomatske misije u Bagdadu kod abasidskih kalifa. 

Nakon gospodareve smrti je služio kao regent njegovih sinova. Opisan je kao pobožan, ali ponekad sujeveran vladar, koji se svejedno pokazao sposobnim administratorom, pri čemu je imao pomoć darovitih suradnika kao što je Yaqub ibn Killis. Sklonost da gradi raskošne palače u vrijeme gladi mu je, pak, donijela kritike kasnijih historičara; one su, međutim, daleko blaže od satiričkih pjesama koje je na njegov račun napisao znameniti pjesnik al-Mutanabbi, razočaran tretmanom koji je imao na njegovom dvoru.

Njegova je vladavina stabilizirala Egipat, produžila vladavinu Ihšidida i za cijelu generaciju odgodila preuzimanje Egipta od strane Fatimidskog Kalifata.

## Reference
Eadgifu od Kenta

**Edgiva** (**Ediva**, **Eadgifu**) (umrla 968.) bila je engleska kraljica, treća supruga kralja Edvarda I. Starijeg, majka Edmunda I. Veličanstvenog, Edreda te sv. Edburge. Umrla je tijekom vladavine svog unuka Edgara I. Miroljubivog.

Kćer je Sigehelma, ealdormana od Kenta (umro 903.).
Jordan (biskup Poljske)

**Jordan** (? - 982 ili 984) je bio prvi biskup Poljske, koji je stolovao od 968. do smrti, najvjerojatnije iz današnjeg Poznańa. Pretpostavlja se da je bio italijanskog ili njemačkog porijekla.

Dio historičara pretpostavlja da je bio misionarski biskup podređen neposredno papi. U današnju Poljsku je stigao oko godine 966. i sudjelovao u krštenju poljskog kneza Mješka I.

Ne zna se da li ga je nakon njegove smrti zamijenio novi biskup ili je nastupila sedevakancija. U svakom slučaju, prvi sljedeći biskup Poljske čije je ime poznato je Unger, koji je na na biskupsku stolicu zasjedo 992. godine.

## Literatura
* Thompson, James Westfall. *Feudal Germany, Volume II*. New York: Frederick Ungar Publishing Co., 1928. 
* *Wielkopolski Słownik Biograficzny*. Warszawa-Poznań, 1983.
Bitka kod Silistre

:*Za bitku 971. godine, v. [[Opsada Dorostolona]].*

**Bitka kod Silistre** () se odigrala godine 968. u blizini današnjeg bugarskog grada Silistra između bugarske vojske na jednoj i kijevske ruske vojske pod knezom Svjatoslavom Igorevičem na drugoj strani. Predstavljala je dio velikog Svjatoslavovog pohoda na Balkan koga su bili potakli Bizantinci kako bi se riješili svojih bugarskih neprijatelja. Iako su imali dva puta manje ljudstva od Rusa, Bugari su pružili žestok otpor te je bitka potrajala skoro cijeli dan; kada se činilo da će Bugari odnijeti prevagu, Svjatoslav je ličnim primjerom potakao svoje ljude da izvojuju pobjedu. Vijest o porazu je dovela do abdikacije bugarskog cara Petra I; Svjatoslav, međutim, nije mogao odmah iskoristiti pobjedu, jer je došla vijest o napadu Pečenega na Kijev, pa se morao vratiti. Novi je pohod pokrenuo tek sljedeće godine i u njemu su opustošene bugarske zemlje.

## Literatura

* Атанас Пейчев и колектив, 1300 години на стража, Военно издателство, София 1984.
* Йордан Андреев, Милчо Лалков, Българските ханове и царе, Велико Търново, 1996.
* Божидар Димитров, Българите-първите европейци, София, 2002.
Wilhelm od Mainza

**Wilhelm** (929 - 2. mart 968) je bio nadbiskup Mainza od 954. do smrti. Bio je sin njemačkog kralja Otona Velikog i slavenske majke. 

Na mjesto nadbiskupa je došao 17. decembra 954. nakon smrti svog buntovnog prethodnika, nadbiskupa Friedricha. Njegov je izbor potvrdio papa Agapet II, koji mu je također dao i tutulu apostolskog vikara Njemačke. Otac mu je pak, dao titulu "nadkapelana Carstva".

Umro je mjestu Rottlebrode, a sahranjen je u Opatiji sv. Albana u Mainzu.
Landulf III od Beneventa

**Landulf III** (? - decembar 968 ili 969) bio je princ Kapue (pod imenom **Landulf V**) te princ Beneventa od 959. kao suvaladar zajedno sa svojim ocem Landulfom II i bratom Pandulfom Željeznoglavim, a od 961. samo sa svojim bratom. Imao je dva sina - Pandulfa i Landulfa - kojim je oporukom ostavio prijestolje, ali im je nasljedstvo na prevaru zadržao stric Pandulf Željeznoglavi, te su ga dobili tek nakon njegove smrti. 

## Izvori
* Caravale, Mario (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani: LXIII Labroca – Laterza*. Roma, 2004.

|-

|-
Opsada Kijeva (968)

**Opsada Kijeva** 968. godine (; ) je naziv za događaj, kada su, prema navodima srednjovjekovne kronike *[[Povest minulih leta|Povijesti minulih ljeta]]* grad Kijev, tadašnje sjedište Kijevske Rusije, pokušali zauzeti Pečenezi. Priliku za to im je pružio pohod kijevskog kneza Svjatoslava Igoreviča na Bugarsku, koji je Kijev ostavio nebranjenim. Dio historičara špekulira kako su Pečenezi mogli biti potaknuti i mitom koji je platio bizantski car Nikifor II Foka, nominalni ruski saveznik koji se tim potezom htio riješiti dva potencijalna suparnika.

Prije dolaska Pečenega je Pretič, komandant gradske straže, izbjegao na lijevu obalu Dnjepra, ostavivši u njemu narod, ali i Svjatoslavovu majku Olgu Kijevsku. Kako se opsada odužila, a Kijevljani počeli osjećati glad, Olga je preko jednog dječaka poslala poruku Pretiču da nešto poduzme, inače će biti prisiljeni na predaju, a on sam kažnjen od strane Svjatoslava zbog kukavičluka. Pretič se zbog toga odlučio na lukavstvo; sa svojim čamcima je krenuo na desnu obalu, prethodno dogovorivši da Kijevljani kliču kao da im u pomoć dolazi Svjatoslav. Pečenezi su stoga odmah ponudili primirje; kada je kan shvatio da pred sobom ima Pretiča, a ne Svjatoslava, Pretič mu je rekao da predstavlja prethodnicu Svjatoslavove vojske. Ne želeći ništa riskirati, Pečenezi su se povukli.

Kada se Svjatoslav konačno vratio sa Dunava, Olga ga je kritizirala zbog toga što je prijestolnicu ostavio nebranjenu. Svjatoslav ju je zbog toga odlučio premjestiti daleko od Pečenega, na ušće Dunava, gdje je osnovano naselje Perejaslavec.

## Literatura
* Васильевский, Василий Григорьевич. *Византия и печенеги*. Санкт-Петербург, 1872.
* Ипатьевская летопись
Car Kazan

bio je 65. po redu car Japana, prema tradicionalnom popisu, a koji je vladao od 984. do 986.

Prije stupanja na prijestolje je nosio ime Morosada*-shinnō* (師貞親王).. Bio je najstariji sin cara Reizeija, a majka mu je bila Fujiwara no Kaneko/*Kaishi* (藤原懐子), kćer dvorskog ministra (*sesshō*) po imenu Fujiwara no Koretada. Kasniji car Sanjō mu je bio brat.

Na prijestolje je došao nakon abdikacije svog prethodnika. Njegovu kratku vladavinu je obilježila izrada službene pjesničke antologije Shūi Wakashū, ali i borba sa klanom Fujiwara. Godine 986. ga je Fujiwara no Kaneie uspio na prevaru ishoditi njegovu abdikaciju, nakon čega je carem postao njegov unuk, poznat kao car Ichijo. Kazan je ostatak života proveo kao budistički redovnik.

## Izvori

## Literatura
* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). ''Gukanshō: The Future and the Past.'' Berkeley: University of California Press. ; OCLC 251325323
* Moscher, Gouverneur. (1978). *Kyoto: A Contemplative Guide.* ; OCLC 4589403
* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). ''The Imperial House of Japan.'' Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* Titsingh, Isaac. (1834). *[[Nihon Odai Ichiran]]*; ou, ''Annales des empereurs du Japon.'' Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). ''Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns.'' New York: Columbia University Press. ; OCLC 59145842
Kazan

**Kazan** se može odnositi na:
* Kazan (predmet), predmet koji služi za spravljanje alkoholnih pića, mada postoji i kazan za spremanje hrane
* , klisura koja je sastavni deo veće Đerdapske klisure
* Kazan, tatarski naziv Kazanja, grada u Rusiji i glavnog grada Tatarstana
* Car Kazan, japanski car