open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lista vladara Češke

Ovaj članak donosi **listu vladara Češke** od uspostave Vojvodstva Češke 870. godine pa sve do formiranja Čehoslovačke 1918. godine. U tom su se periodu na tronu Češke, koja je uglavnom bila dio većih monarhija poput Svetog Rimskog Carstva ili Austro-Ugarske, izmijenili vladari iz različitih dinastija, s tim da su najznačajniji trag na razvoju Češke ostavili domaći Pšemislovići i Habsburgovci.

## Legendarni češki vladari

* Praotac Čeh (Pater Boemus)
* Krok
* Libuše, vojvotkinja; Přemysl Orač, njezin suprug
* Nezamysl
* Mnata
* Vojen
* Vnislav
* Křesomysl
* Neklan
* Hostivít

## Popis

&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; *[[Mojmírovići]]* • &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; *[[Přemyslovići]]* • &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; *[[Pjastovići]]* • &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; *[[Luxembourg (dinastija)|Dinastija Luxembourg]]* • &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; *[[Habsburgovci|Habsburg]]/[[Habsburg-Lothringen]]* • &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; *[[Jagelovići]]* • &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; *Nedinastijski*

### Velikomoravska Kneževina (cca. 830. - 906./907.)

### Vojvodstvo Češka (cca. 870. - 1198.)

### Češki kraljevi (1085. – 1092., 1158. – 1172., 1198. – 1918.)

## Vanjske veze
* Panovníci českých zemí, manželky a posloupnost
* Titles of the rulers of Bohemia
Jovan Čekić

**Jovan Čekić** filozof, teoretičar umetnosti i konceptualni umetnik, Rođen je 1953. godine u Beogradu. Diplomirao je i doktorirao u Beogradu. Izlaže od 1975. godine. Jedan je od osnivača konceptualne grupe 143. Redovni je profesor na Fakultetu za medije i komunikacije Univerziteta Singidunum, iz oblasti filozofija umetnosti, dekonstrukcija, digitalna umetnost i nove tehnologije.

## Biografija

Kao gostujući profesor predavao je na Fakultetu likovnih umetnosti u Beogradu (2003), Fakultetu likovnih umetnosti na Cetinju (2003-2007), Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu (2008). Urednik je Art edicije u izdavačkoj kuci Geopoetika. Objavio je brojne radove iz filozofije, teorije umetnosti i teorije medija. Objavio je knjigu Presecanje haosa (1998) i monografiju Art Sessions: Era Milivojević (2001). Priredio je sedam samostalnih izložbi i učestvovao u velikom broju grupnih izložbi u zemlji i inostranstvu. Dobitnik je Nagrade Memorijala Nadežde Petrović (1996) i Nagrade Oktobarskog salona (2000). Urednik za teoriju u časopisu Moment, glavni urednik časopisa za vizuelnu kulturu New Moment (1993-1997). Bio je umetnički direktor Bijenala mladih u Vršcu (2002), BELEF-a (2003, 2004), Bio je kreativni direktor u agencijama Saatchi & Saatchi (1993-1997), Communis (2006). 

## Nagrade
* 1996 Nagrada Memorijala Nadežde Petrović 

## Samostalne Izložbe

* 2006, ReLink, Galerija Artget, Kulturni Centar Beograd
* 2004, Skoteinos, SKC, Galerija V.I.P.
 
## Grupne izložbe
* 2005, O normalnosti. Umetnost u Srbiji 1989-2001, MSU Beograd
* 2005, New Photography From Serbia, Fotohof, Salzburg, Austrija
* 2004, Sistem, SKC, Beograd
* 2003, Identitet i razlika, SKC, Beograd 
* 2002, Remont Galerija, Beograd
* 2001, Remont Review I - Beogradska umetnička scena 90-tih
* 2000, 41.Oktobarski salon, (Nagrada oktobarskog salona)
 

## Objavljene knjige
* 1998 Presecanje haosa, Beograd
* 2001 Art Sessions: Era Milivojević, Beograd

## Vanjske veze
* http://www.dipassage.org/ 
* www.serbiancontemporaryart.info
* http://www.fmk.singidunum.ac.rs/nastavnici-i-saradnici/ , pristup 21. mart 2013
* Presecanje Haosa
Putumayo (rijeka)

**Putumayo** (šp. *Río Putumayo*, port. *Río Içá*) je velika lijeva pritoka rijeke Amazone duga 1609 km.

## Hidrografija
Putumayo izvire kao *Guamués* iz kolumbijskog jezera La Cocha visoko u Andama pored grada San Juan de Pasto. Od izvora teče u smjeru jugozapada preko visoravni sa gustim šumama, tek kad prođe grad Puerto Asis mijenja ime u Putumayo.

Rijeka nastavlja svoj tok u smjeru jugoistoka kroz tropske prašume, u tom dijelu svog toka formira granicu između Kolumbije i Ekvadora i Kolumbije i Perua. Nakon što prođe kolumbijski gradić Santa Clara, ulazi u Brazil, gdje je zovu *Río Içá*. Kod grada Santo Antônio do Içá, rijeka se izliva u Amazonu.

Putumayo ima sliv velik oko 148.000 km² i prosječni istjek od 8760 m<sup>3</sup>/s na svom ušću u Amazonu.

Putumayo je glavna transportna arterija, tog dijela svijeta, jer je plovan gotovo cijelom svojom dužinom. Duž njenovih obala poredane su brojne male riječne luke, iz kojih se transportira Kaučuk sakupljen iz šuma duž njegova toka.

## Povezano
* Amazona
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Putumayo River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Jovan Pervaz Joca

**Jovan Pervaz Joca** (1885 — 1947) je bio novosadski građevinski preduzimač.

Jedan je od osnivača Udruženja zanatlija Srba u Novom Sadu. Bio je predsednik SZPD Neven (1933/1934).

Izgradio je Pervazovo naselje kod Almaškog groblja 1935. godine.

Krajem 1938. usvojena njegova molba na Savetu opštine da se tek uvedena nova autobuska linija Trg oslobođenja – Štrand produži do Almaškog groblja.

## Literatura
* Dušan Popov: Encikolpedija Novog Sada, knjiga 19.
Magdalena (rijeka)

**Magdalena** (šp. *Río Magdalena* ili ** Rio Grande de la Magdalena**) je najveća rijeka koja čitavim svojim tokom teče u Kolumbiji, duga 1497 km.

## Hidrografija
Magdalena izvire na bifurkaciji između andskih Centralnih i Istočnih kolumbijskih Kordiljera. Od izvora teče pravolinijski u smjeru sjevera, sve do svog ušća u Karipsko more kod grada Barranquilla.

Svoje najveće pritoke rijeke San Jorge, Cesar i Caucu prima u močvarnom poplavnom području sjevernih nizina.

Ušće Magdalene mora se stalno jaružati da se omogući plovidba oceanskim brodovima do luke Barranquilla, koja leži samo desetak kilometara od delte. Inače je Magdalena plovna za brodove plićeg gaza sve do grada Neiva, uz prekid kod mjesta Honda, gdje su brzaci.

Magdalena ima sliv velik oko 257.438 km² i prosječni istjek od 7200 m<sup>3</sup>/s na svom ušću u Karipsko more. Vode Magdalene bogate su ribom, pa je ona najvažnija zona slatkovodnog ribarstva u Kolumbiji.

Magdalena je bila glavna transportna arterija od vremena španjolske kolonizacije. Za kolonijalnih vremena sve do sredine 19. vijeka, roba su provozila jedrenjacima plitkog gaza. Parobrodi su se pojavili od 1822., ali su počeli raditi sa profitom tek nakon 1850., kad se desio duhanski bum koji je osigurao dovoljno rasutog tereta da bi vožnja bila isplativa.

Od 20. vijeka brodski promet na rijeci polako gubi na značenju u borbi sa konkurentskijim, automobilskim, željezničkim i aviotransportom.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Reference

## Vanjske veze

* ''Magdalena River'' (na portalu Encyclopedia Britannica)
Lomami

**Lomami** je velika lijeva pritoka rijeke Kongo u Demokratskoj Republici Kongo duga 1500 km.

## Hidrografija
Lomami izvire na visoravnima Katange na jugu Demokratske Republike Kongo. Od izvora teče pravolinijski u smjeru sjevera, sve do svog ušća u rijeku Kongo kod mjesta Isangi, 113&nbsp;km zapadno od Kisanganija. 
 
Lomami ima sliv velik oko 95.830 km², koje se sastoji uglavnom od ekvatorijalne prašume u sredini Demokratske Republike Kongo.

## Povezano
* Kongo
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Lomami River'' (na portalu Encyclopedia Britannica)
Canadian (rijeka)

**Canadian** (engleski: *Canadian River*) je najveća pritoka rijeke Arkansas duga 2350&nbsp;km u Sjedinjenim Američkim Državama.

## Hidrografija
Canadian izvire na obroncima Planine Sangre de Cristo (Stjenovite planine) na sjeveroistoku Novog Meksika, nakon tog teče prema jugu preko ravnice Las Vegasa gdje ima kanjon dubok 450 m. Iza tog skreće na istok i teče kroz visoravan Texas Panhandle u dubokom kanjonu od crvenog pješčenjaka.

Nakon tog i nadalje teče na istok preko masiva Antelope u Oklahomi do grada Oklahoma City, nakon što prođe taj grad ulijeva se u rijeku Arkansas 47&nbsp;km jugoistočno od grada Muskogee, na zapadnom rubu Planine Boston.

Tok Canadiana je reguliran brojnim branama, sa velikim akumulacijama koje su građene od 1936. godine (Brana Conchas sa akumulacijom kod Tucumcarija u Novom Meksiku) za kontrolu od poplava i navodnjavanje.

Canadian ima sliv velik oko 121.500 km², koje se proteže kroz četiri američke države Colorado, Novi Meksiko, Texas i Oklahomu.

Najveće pritoke su mu North Canadian, Mora, Ute Creek i Mustang Creek.

## Povezano
* Arkansas
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Canadian River,'' na portalu Encyclopædia Britannica
Vladislav Ribnikar

**Vladislav F. Ribnikar** (1871 — 1914), srpski novinar, najpoznatiji po tome što je osnovao dnevni list „Politika".

Rođen je 1871. u Trsteniku kao najstariji sin doktora Franca Ribnikara (Slovenca) i Milice rođ. Srnić (Srpkinje iz Kostajnice). Školovao se u Jagodini i u Beogradu. Studirao je na istorijsko-filološkom odseku Filozofskog fakulteta u Beogradu od 1888. do 1892. godine. Posle diplomiranja nastavio je studije u Francuskoj i Nemačkoj. U Beograd se vraća posle Majskog prevrata 1903. godine.

Bio je osnivač, 25. januara 1904. godine, dnevnog lista Politika i njegov prvi urednik.

Poginuo je 1. septembra 1914. godine kao učesnik Prvog svetskog rata, na frontu u zapadnoj Srbiji, na vrhu Rožanj Sokolske planine. Njegova dva brata bili su Slobodan (1873-1924) i Darko Ribnikar (1878-1914).

## Vanjske veze
* Fond Ribnikar
Bjelovjeska šuma

**Bjelovjeska šuma** (poljski: *Puszcza Białowieska*, bjeloruski: *Белавежская пушча*) je šumovito područje koje označava granicu između Poljske i Bjelorusije, oko 40&nbsp;km sjeverno od grada Bresta (BE). To je jedno od posljednjih ostataka nekad dominirajuće prašume koja se protezala cijelom europskom nizijom, od obale Atlanskog oceana do Urala u Rusiji i od Baltika do Crnog mora.
Ovaj prirodni rezervat biosfere, tj. područje (voblast) Bresta (distrikti Kamianiec i Pruzhany u Bjelorusiji) i područje Hrodna, te područje Białowieża, 62&nbsp;km jugoistočno od grada Białystoka u podlaskom vojvodstvu u Poljskoj, je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi zbog iznimno bogate biosfere koja uključuje rijetke životinje poput vuka, lasice, kune, ali i 800 primjeraka europskog bizona koji je ponovno naseljen nakon što je izumruo u Europi.

## Nacionalni park Bjelovjeska šuma
### Bjeloruski dio (''nacionalni park Belavežskaja pušća'')
Bjeloruski dio nacionalnog parka ima površinu od 1771&nbsp;km² (središnja zona 157&nbsp;km², međuzona od 714&nbsp;km² i prijelazno područje od 900&nbsp;km²), od čega je 876&nbsp;km² UNESCO-va svjetska baština. Sjedište mu je u Kamieniukiju gdje se nalaze laboratoriji i zoološki vrt gdje su bizoni ponovno uvedeni u park 1929. godine. Tu se nekad autohtone životinje, kao što su: konik (polu-divlji konj), divlja svinja, obični jelen i dr., mogu vidjeti u prirodnom okolišu. Tu se također nalazi i mali muzej, restoran, brzogriz i hotel. Hotel je iz sovjetskog doba i danas u jadnom stanju, zbog čega mali broj stranih turista posjećuje ovu atrakciju.

### Poljski dio (''Białowieski Park Narodowy'')

Poljski dio nacionalnog parka ima veličinu oko 100&nbsp;km² i u njemu se nalazi Bjelovjesko jezero, kompleks zgrada koje su izgradili ruski carevi, posljednji privatni vlasnici šume (od 1888. do 1917. godine). Kompleks se sastoji od hotela, restorana i parkinga, u blizini sela Białowieża koje se nalazi u samom središtu šume. Odavde se organiziraju obilasci za posjetitelje u kočijama ili pješke. Oko 200,000 posjetitelja posjeti ovaj dio parka svake godine.


file:Bialowieza1.jpg|Bjelovjeska šuma u magli
file:Bison live in Bialowieza forest 2.jpg|Bizon u bijegu
file:Wisentsauerland.jpg|Bizon u Bjelovjeskoj šumi
file:Poland Bialowieza - royal oaks.jpg|Kraljevski hrast
file:Białowieski Park Narodowy Dąb Jagiełły 2 by Maire.JPG|Hrast Jagelovića iz 15. stoljeća koje je palo 1974. godine


## Reference

## Vanjske veze

* Belovezhskaya Pushcha 
* Nacionalni park Białowieża
* Fotografije Bjelovjeske šume
Visoka obala

**Visoka obala** (švedski: *Höga kusten*) je dio švedske obale Botnijskog zaljeva u općinama Kramfors, Härnösand i Örnsköldsvik. Ovo područje je nezamjenjivo za proučavanje izostazija zemljanih kora i zemljinog plašta, fenomena koji je ovdje prvi put i zabilježen, te opadanja eustacija u postglacijalnom topljenju ledenjaka. Od posljednjeg ledenog doba razina mora je opala 800 metara, pri čemu je nastao neobičan krajolik stijenovitih obala. Zbog toga je 2000. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Vanjske veze

* Turističke stranice Hoga kusten 
### Ostali projekti
Kvarken (arhipelag)

**Arhipelag Kvarken** je arhipelag koji se nalazi u tjesnacu Kvarken (švedski: *Kvarken ili Quarken*, finski: *Merenkurkku*) koje odvaja Gornji botnički zaljev od Donjeg botničkog zaljeva, Botničkog mora. Na tom mjestu udaljenost švedske od finske obale je oko 80&nbsp;km, a najudaljeniji otoci samo 25&nbsp;km od obale. Dubina mora u ovom području je samo 25 metara, a područje ima i jako veliki stupanj podstgalacijalnog podizanja tla pri čemu se obala podiže 1&nbsp;cm godišnje. pri čemu se otoci šire, od uvala se stvaraju jezera, močvare i tresetišta, najbrže na svijetu. Ako se ovo uzdizanje tla nastavi, za oko 2,000 godina Gornji Botnički zaljev će se potpuno odvojiti od mora i postat će najveće Europsko jezero. Uglavnom, ovo područje je nezamjenjivo za proučavanje izostazija zemljanih kora i zemljinog plašta, fenomena koji je ovdje prvi put i zabilježen. Zbog toga je 2000. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Arhipelag je veći uz finsku obalu, a većina malenih otoka koji ga čine su nenaseljeni. Na švedskoj strani on pokriva manje područje, arhipelag Holmöarna (švedski: *Holmöarkipelagen*) po najvećem otoku Holmönu, i otoci imaju mnogo strmije obale. Arhipelag Kvarken je imao i povijesnu važnost jer je služio kao poštanska ruta zimi kada bi ga led okovao od švedske do finske obale. Ova poštanska ruta je bila jako važna za vrijeme švedske dominacije finskom.

U sredini arhipelaga, na otoku Valsörarna (finski: *Valassaaret*), nalazi se 36 metara visok svjetionik koji je dizajnirao Henry LePaute, suradnik slavnog Gustavea Eiffela. Svjetionik iz 1885. godine ima neobičnu strukturnu sličnost s Eiffelovim tornjem koji je izgrašeđen četiri kodine kasnije. Svjetionik je danas automatiziran poput većine svetionika u Finskoj.

Danas je u tijeku rasprava o gradnji mosta preko otoka u tjesnacu Kvarkena od tri dijela duljine oko 40&nbsp;km. Raspravu su potaknuli gradovi na suprotnim obalama tjesnaca, Umeå i Vaasa. No, i švedska i finska vlada ističu veliku cijenu takvog poduhvata (oko 1.5 do 2 milijarde eura), ali i veliku opasnost od ugrožavanje prirodnog okoliša.

## Reference

## Vanjske veze

* Kvarken World Heritage Site (fin.)
1065.

Godina **1065.** (**[[Rimski brojevi|MLXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu po julijanskom kalendaru.

## Događaji
* Nakon smrti kastiljsko-leonskog kralja Ferdinanda kraljevstva Galicija i Portugal stiču nezavisnost.
* Sima Guang, visoki kancelar kineske dinastije Song na čelu grupe učenjaka počinje rad na kapitalnom djelu univerzalne historije poznatom kao *[[Zizhi Tongjian]]*.
* 3. 10. &ndash; Pobunjeni northumbrijski thegnovi zauzimaju York odakle je protjeran earl Tostig Godwinson; poziv da preuzme njegovo mjesto poslan earlu Morcaru, mlađem bratu Edwina, earla susjedne Merciji.
* 28. 10. &ndash; Nakon pregovora s pobunjenicima Tostigov brat Harold Godwinson nagovara engleskog kralja Edwarda da prihvati njihove zahtjeve odnosno prizna Edwina za novog earla; bijesni Tostig se odmeće od kralja i vlastitog brata i odlazi u egzil odakle će pokušati uz stranu vojnu pomoć vratiti vlast nad Northumbrijom.
* 28. 12. &ndash; Posvećena Westminsterska opatija.

## Rođenja

## Smrti

* Kralj Ferdinand I od Leóna

## Reference
Čika

**Čika** (Zadar, prva polovica 11. stoljeća - Zadar, poslije 1095.) (Chicca), utemeljiteljica samostana sv. Marije u Zadru. U historiografiji se često moglo vidjeti mišljenje da je Čika po majci sestra hrvatskog Petra Krešimira IV. jer joj se kralj u ispravi kojom je uzeo pod zaštitu netom osnovan samostan sv. Marije obraća kao svojoj sestri (*soror mea*).

Genealogija same opatice Čike vrlo je jasna. Čika je u osnivačkoj ispravi samostana sv. Marije iz 1066. navela da je ona kćer Dujma i Vekenege, unuka priora Madija, te žena Andrije, Papinog sina. Također navodi da ima kćeri Domnanu i Vekenegu. S obzirom da se te dvije kćeri navode kao preostale (*remanenes*), možemo pretpostavitit da je Čika imala još djece no ona u tom trenutku više nisu bila živa.

Pripadnica zadarske plemićke obitelji Madijevaca, nakon pogibije muža oko 1066. godine uz pomoć obitelji utemeljuje samostan benediktinki sv. Marije. Dugo je godina bila i predstojnica istog samostana. Uz njezino se ime (pogrešno) veže i relikvija *Čikin križić* izložena u zadarskoj SICU Zlato i srebro grada Zadra.

Čikina kći Vekenega, nakon tragične pogibije svoga muža oko 1072. godine, također se zaredila u samostanu te je kao i majka bila njegova poglavarica i prva Čikina nasljednica.

## Izvori
Zvonici u Francuskoj i Belgiji

**Zvonici u Francuskoj i Belgiji** su nenadmašiv skup od 56 tornjeva (*Beffroi*) u Belgiji i Francuskoj koji su dospjeli na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi, zbog svoje važnosti kao spomenika gradske neovisnosti od feudalnih i vjerskih utjecaja u flamanskoj povijesti, što je dovelo do visokog stupnja lokalne demokracije od velike važnosti za povijest čovječanstva.

UNESCO je na svoju listu upisao 32 zvonika kao lokalitet **Belforti u Flandriji i Valoniji** 1999., nakon tog su 2005.  dodani zvonici Gembloux u istočnoj Valoniji (Belgija) i 23 zvonika pokrajina (*régions*) Nord-Pas-de-Calais i Picardie u sjevernoj Francuskoj. Iznimku čini zvonik gradske palače u Bruxellesu jer je on već prije bio na popisu svjetske baštine kao dio Velike palače.

Pored građanskih zvonika, poput zvonika gradskih palača, na popisu se nalaze i zvonici vjerskih građevina koji su također služili kao sat kule ili tornjevi za uzbunu: Gospina katedrala u Antwerpenu, Toranj sv. Rumbolde u Mechelenu i crkve sv. Leonarda u Zoutleeuwu – sve tri u flamanskom dijelu Belgije. Samo nekolicina je slobodno stojećih zvonika.

## Popis zvonika
### Najslavniji zvonici

### Ostali zvonici
#### Belgija

#### Francuska

## Napomene

## Vanjske veze

* Članci o zvonicima belfry u Flandriji  – Flandrijski odbor za spomenike i planine
* Francuski belfry zvonici  – fotografije i opisi
Bojni brod Potemkin

***Potemkin*** (, ‘Knez Potemkin od Tauride’), ruski bojni brod pre-drednot (*bronenosec*) u službi carske Crnomorske flote. Brod je postao poznat po tome što se u junu 1905. njegova posada pobunila protiv oficira za vrijeme prve ruske revolucije. Taj je događaj kasnije tumačen kao prvi korak prema kasnijoj ruskoj revoluciji, te je postao ovjekovječen u slavnom nijemom filmu *[[Oklopnjača Potemkin]]* Sergeja Ejzenštajna iz 1925. godine

Nakon okončanja pobune 1905. godine, brod je dobio novo ime Pantelejmon (prema Svetom Pantelejmonu). Pod tim imenom je sudjelovao u prvom svjetskom ratu. Nakon revolucije 1917. nove vlasti ponovno preimenovale u *Potemkin Tavričeski* prije nego što je u maju iste godine dobio konačno ime *Borec za slobodu* ("Borac za slobodu"). Pod njime je služio u novostvorenoj sovjetskoj mornarici prije nego što su ga u junu 1918. su ga zaplijenili Nijemci, a potom preuzeli Bijeli Rusi, koji su ga u aprilu 1919. godine, za vrijeme građanskog rata potopili u Sevastopolju kako ne bi pao Crvenoj armiji u ruke.

## Izvori

## Vanjske veze

* 
*  Aimed at model builders
* 
*  Monument in Odessa, explanation of the mutiny
* 
*  Monument in Odessa, explanation of the mutiny
*  A First Hand News Article on the Mutiny
*
Vičegda

**Vičegda** (ruski: *Вычегда*) je velika pritoka rijeke Sjeverne Dvine, na sjeveru Rusije duga 1130&nbsp;km.

## Hidrografija
Vičegda izvire na Timanskom gorju u Republici Komi, oko 310&nbsp;km zapadno od Urala. Od izvora teče u pravcu zapada, praveći veliki luk prema sjeveru nakon što prođe Siktivkar, glavni grad Republike Komi. Zatim zavija prema jugu da se kod grada Kotlas u Arhangelskoj oblasti ulije u Sjevernu Dvinu.

Vičegda sa svojim pritocima ima sliv velik oko 122.800 km², koje se proteže od Republike Komi do Arhangelske oblasti.

U svom donjem dijelu Vičegda je tipična ravničarska rijeka, brojnih pješčanih sprudova, uz čije korito ima puno močvara i jezera.

Rijeka se ledi od novembra do kraja aprila, a plovna je do grada Voljdino nekih 960&nbsp;km od svog ušća u Don.

## Povezano
* Sjeverna Dvina
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Vychegda River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Sjeverna Dvina

**Sjeverna Dvina** (ruski: *Се́верная Двина́*) je velika ruska rijeka duga 744&nbsp;km.

## Hidrografija
Sjeverna Dvina nastaje spajanjem rijeka Suhone i Jug kod grada Veliki Ustjug u Vologodskoj oblasti. Od tamo teče u pravcu sjevera do grada Kotlasa, gdje prima svoju najveću pritoku Vičegdu, koja je zavija prema zapadu. Nakon tog teče blago vijugajući prema sjeverozapadu da se kod Arhangelska ulije u Bijelo more.

Sjeverna Dvina sa svojim pritocima ima sliv velik oko 357.000 km², koje se proteže od Vologodske do Arhangelske oblasti.

U svom donjem dijelu Sjeverna Dvina je tipična ravničarska rijeka, brojnih pješčanih sprudova, uz čije korito ima puno močvara i jezera.

Rijeka se ledi od novembra do kraja aprila, a plovna je čitavim tokom.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Northern Dvina River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Čika (razvrstavanje)

**Čika** može označavati:

* Čika, benedktinski redovnica u Zadru 11. vijeka;
* *čika* ili *čiko*, izraz koji se koristi za starijeg rođaka ili starijeg čovjeka općenito (v. čiča)
* Stadion Čika Dača u Kragujevcu;
* fonetski izgovor španske riječi *chica* kojom se označava djevojčica ili djevojka
Earl Mercije

**Earl Mercije** () je bila titula u kasnoj Anglosaksonskoj i ranoj normanskoj Engleskoj (10 - 11. vijek) čiji su nositelji služili kao guverneri u područja ranijeg nezavisnog kraljevstva Mercija (današnji Midlands). Razvila se od institucije earlodormena u Kraljevini Wessex u 10. vijeku. Kao titulu earla ju je uveo dansko-engleski kralj Knut Veliki nakon osvajanja Engleske 1010-ih. Održala se i nakon normanskog osvajanja, ali samo do 1070. kada je posljednji earl, Edwin bio upetljan u zavjeru protiv William Osvajača; za kaznu mu je oduzeta titula, a upravne ovlasti su predane novostvorenim earlovima Chestera i Shrewsburyja.

## Earldormeni Mercije
* Ælfhere (950-e-983)
* Eadric Streona (1007–17)

## Earlovi Mercije
* Leofric (cca. 1030–1057)
* Ælfgar (1057–1062)
* Edwin (1062–1070)

## Izvori

## Literatura
* David Crouch, *The Normans* (2002) 
* Emma Mason *The House of Godwine* (2004)
Earl Northumbrije

**Earl Northumbrije** () bila je plemićka titula u kasnoj anglosaksonskoj i ranoj normanskoj Engleskoj (10 - 13. vijek) čiji su nositelji služili kao guverneri na području ranijeg nezavisnog kraljevstva Northumbrija (koje odgovara današnjoj sjeveroistočnoj Engleskoj). Earlovi Northumbrije su bili nasljednici earlova Bamburgha, čije je područje obuhvaćalo područje bivšeg kraljevstva Bernicija, kao i earlova Deire iz vremena nordijske vladavine nad Yorkom. S vremenom je svu vlast nad Northumbrijom preuzela dinastija iz Bernicije, koja se održala do 1041. Međutim, od 1016. je Knut Veliki počeo imenovati earlove s vlašću nad cijelom Bernicijom. U ranom normanskom periodu se upravna cjelina Northumbrije podijelila na earlove Yorka i Northumberlanda.

Earlovi su bili:

* Osulf I (954-963), earl Bernicije od 930
* Oslac od Northumbrije, prognan 975
* Waltheof I (963-995)
* Uhtred Odvažni (1006-1016)
* Eric od Hlathira (1016-1023)
* Siward (1031-1055), bez vazala u Berniciji od 1041.
* Tostig (1055-1065)
* Morcar (1065-1066)
* Copsi (1067)
* Osulf II (1067)
* Gospatric (1067-1068)
* Robert Comine (1068-1069)

*prazno za vrijeme [[Progon Sjevera|Klanja Sjevera]] sve do...*

* Gospatric (1070-1072, again
* Waltheof II (1072-1075)
* William Walcher (1075-1080), također knez-biskup Durhama
* Aubrey de Coucy (1080-1086)
* Robert de Mowbray (1086-1095)

*ispražnjeno sve dok [[Stephen od Engleske|Stephen]] nije bio prisiljen od [[David I od Škotske|Davida od Škotske]] predati je u ruke sljedećim ličnostima ...*
* Henry od Škotske, 1139-1152
* William od Škotske, 1152-1157
** ostao bez titule i zemlje od strane Henryja II od Engleske, 1157

*otkupio je [[Hugh de Puiset]], [[biskup Durhama]] 1189. godine i držao do 1191.

*ispražnjena sve do Prvog barunskog rata, kada su je baruni Northumberlanda i Yorka predali u ruke ...''
* Alexander II od Škotske, 1215-1217
** predana natrag Henryju III od Engleske, 1217

## Povezano
* Popis monarha Northumbrije
* Earl Yorka
* Earl Northumberlanda

## Reference
Ibn Butlan

**Ibn Butlan** (; 1038, 1075) bio je irački kršćanski ljekar i učenjak koji je djelovao u Abasidskom Kalifatu te koji se smatra jednim od najzanačajnih predstavnika Islamskog zlatnog doba. 

Poznat je kao autor knjige Taqwim al-Sihhah (*Održavanje zdravlja*), u kojoj se detaljno bavio higijenom, dijetom i vježbanjem. U njoj je iznio brojne savjete o važnosti redovnog održavanja fizičkog i duhovnog zdravlja. Taj je tekst došao do kršćanske Evrope, gdje je u 16. vijeku stekao veliku popularnost u štampanom izdanju.

## Reference

## Vanjske veze
*
Leofwine Godwinson

**Leofwine Godwinson** (cca. 1035 – 14. oktobar 1066) bio je engleski (anglosaksonki) plemić i velikodostojnik iz doba neposredno pred normansko osvajanje. Bio je peti sin earla Godwina od Wessexa i mlađi brat Harolda Godwinsona, posljednjeg anglosaksonskog kralja.

Leofwine je 1051. pratio svog oca u egzil gdje je poslan nakon svađe sa kraljem Edwardom Ispovjednikom. S njim se vratio sljedeće godine, ali nije bio prisutan kada je umro u aprilu 1053. Zahvaljujući naporima starijeg brata Harolda, porodica je uspjela očuvati hegemoniju nad Engleskom. Tako je Leofwine između 1055. i 1057. imenovan earlom Kenta, Essexa, Surreya, Middlesexa i Hertforda. S obzirom da mu je brat Tostig upravljao Northumbrijom, a Gyrth Godwinson Istočnom Anglijom, Cambridgeshireom i Oxfordshireom, Godwinsonovi su tako dominirali cijelom ističnom obalom Engleske.

Nedugo nakon što mu je u septembru 1066. odmetnuti brat Tostig poginuo u bitci na Stamford Bridgeu, Leofwine je zajedno sa Haroldom i Gyrthom sudjelovao u bitci kod Hastingsa gdje je poginuo.

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 


|-
Gyrth Godwinson

**Gyrth Godwinson** (staroengleski: **Gyrð Godƿinson**) (cca. 1032 – 14. oktobar 1066) bio je engleski (anglosaksonski) plemić i dostojanstvenik, poznat kao četvrti sin earla Godwina od Wessexa i mlađi brat Harolda Godwinsona, posljednjeg anglosaksonskog kralja Engleske.

Nakon što mu se otac 1051. posvadio s kraljem Edwardom Ispovjednikom, prognan je u Flandriju. Odatle se vratio sljedeće godine i bio prisutan kada je otac u aprilu 1053. umro. Zahvaljujući Haroldu koji je naslijedio Wessex, porodica je očuvala hegemoniju nad Engleskom; Gyrth je između 1055. i 1057. imenovan earlom Istočne Anglije, Cambridgeshirea i Oxfordshirea. Zajedno sa braćom Leofwineom koji je dominirao jugoistokom, i Tostigom koji je dominirao sjeveroistokom, Godwinsonovi su držali vlast  nad cijelim istokom Engleske.

Prema navodima Orderic Vitalisa i Williama Malmesburyja, Gyrth je nakon smrti Edwarda Ispovjednika početkom 1066. bez uspjeha pokušao odgovoriti od preuzimanja engleske krune, podsjetivši ga da bi time prekršio zakletvu normandijskom vojvodi Guillaumeu i riskirao oružani sukob. Iako su se njegova predviđanja ispostavila uspješnim, Gyrth je ostao uz svog brata za vrijeme normanske invazije. Zajedno sa Haroldom i Leofwineom se borio u bitci kod Hastingsa gdje je i poginuo.

## Reference

## Literatura

* 
* 
*
Henrique od Burgundije (grof Portugala)

**Henrique** (Henrik; ; 1066–1112) bio je grof Portugala od 1093. do smrti. Bio je sin vojvode Henrija od Burgundije, te daleki rođak pape Kalista II. S obzirom da kao mlađi sin nije mogao realno očekivati da će dobiti značajnije nasljedstvo od svog djeda Roberta I (koje su preuzeli starija braća Hugues i Eudes, zajedno sa rođakom Raymondom se zaputio na Iberijski poluotok kako bi sudjelovao u Reconquisti. Ušao je u službu kralja kastiljskog kralja Alfonsa VI, vjenčanog za njegovu tetku Constance od Burgundije. Istakao se u osvajanju područja Galicije i današnjeg sjevernog Portugala. Zahvalni Alfonso mu je dao ruku svoje kćeri Therese i Grofoviju Portugal. Na kraju je bio upetljan u sukob aragonskog kralja Alfonsa I sa njegovom suprugom Urakom, te joj došao u pomoć kada je bila pod opsadom 1112. Tada je ranjen i od rana je poginuo. Imao je dvije kćeri i sina Alfonsa koji će postati prvi kralj Portugala.

## Vanjske veze

* Portugal, Kings na *Medieval Lands Project*

|-
Erik Stenkilsson

**Erik** (? - 1067), u kasnijim izvorima navođen kao **Erik Stenkilsson** i **Erik VII** , bio je jedan od dvojice istoimenih pretendenata, odnosno suparnika u borbi za mjesto kralja Švedske koja je počela 1066. nakon smrti kralja Stenkila. O njegovom životu i vladavini, kao i u slučaju drugog Erika, nema nikakvih podataka osim kratkog navođenja imena u kronici Adama Bremenskog. Borba za vlast je okončana 1067. kada su oba Erika poginula, a prijestolje preuzeo Stenkilov sin Halsten.

## Reference
Mecklenburg

**Mecklenburg** (niskonjemački: **Mekelnborg**) je regija na sjeveru Njemačke. Mecklenburg se stoljećima razvijao kao posebna država sa svojstvenom kulturom i poviješću. Danas predstavlja zapadni i veći dio pokrajine Mecklenburg-Zapadno Pomorje.

## Geografija

Mecklenburg danas ima površinu od 15.721&nbsp;km². Na zapadu graniči s pokrajinom Schleswig-Holsteinom i Donjom Saskom, na jugu sa Brandenburgom, dok je na istoku i djelomično na sjeveru Zapadna Pomeranija. Prirodne granice čine na sjeveru Meklenburški zaljev Baltika, Libečki zaljev i rijeka Trave na zapadu. Na jugozapadu je rijeka Elba, dok su na istoku 3 rijeke: Recknitz, Trebel i Peene.
Oblast se većim dijelom sastoji od ravnica. Karakteristične su morene i jezera (Miric, Šverinsko jezero). Najviše uzvišenje je na 179 m.

## Ime i povijest

Ime ***Mecklenburg*** potječe od imena zamka Mikilenburg ("veliki zamak"), koji se nalazi između Schwerina i Wismara. U njemu je bio drevni dom vladarske dinastije Mecklenburg.
Krajem antičkog doba ovdje su živjela germanska plemena (Rugi, Vandali, Varini, Svevi) koja su se kasnije odselila. O prisustvu Slavena od 5 do 7. stoljeća (pleme Bodrići) svjedoče mnogi toponimi na ovom području. Saksonci su zauzeli Mecklenburg u 12. stoljeću i kristijanizirali stanovništvo. Od 10. stoljeća trajala je migracija Nijemaca prema krajevima na istoku, uključujući Mecklenburg, a vrhunac je dosegnula u 14. stoljeću. Godine 1621. teritorij je podijeljen na vojvodstva Mecklenburg-Schwerin i Mecklenburg-Güstrow. Loza vladara Güstrow je izumrla 1701, tako da je njihova zemlja podijeljena između obitelji Mecklenburg-Schwerin i nove vladarske obitelji Mecklenburg-Strelitza. Ova vojvodstva su 1815. dobila status velikih vojvodstava, ali su i potpala pod zaštitu Pruske. Vlast vojvoda je okončana 1918. Od 1918. do 1933. vojvodstva su bila slobodne države unutar Weimarske Republike.

## Stanovništvo

Najveći gradovi u Mecklenburgu su Rostock, Schwerin, Neubrandenburg i Wismar. Ovo je rijetko naseljena regija. Glavne gospodarske aktivnosti su poljoprivreda i turizam.
Radogost

**Radgost** je slovenski bog domaćinstva odnosno zaštitnik kuće, ukućana i njihovog napretka. U germanskim hronikama sačuvani su opisi njegovog hrama i kumira u Retri među polapskim Slovenima.

## Etimologija

Naziv Radgosta se tumači očiglednom vezom reči:
* rad - drag, mio
* gost - posetilac, putnik namernik
što bi bukvalno značilo rado viđen gost.

## Osobine

### Bog gostoprimstva

Na celom slovenskom prostoru prema gostu se uvek ponašalo sa velikim poštovanjem, što se i dan danas održalo u planinskim predelima. Gosta je, bio on znan ili neznan, domaćin dočekivao hlebom, solju i ključem što je značilo da će gost biti nahranjen i napojen i da mu domaćin predaje kuću tj. moja kuća je i tvoja kuća. Domaćin je u ruci držao i sekiru koja je značila da će svojim životom i životom svojih ukućana braniti bezbednost gosta, makar mu on bio i najljući neprijatelj, jer se smatralo da je ne ukazati gostoprimstvo jedan od najvećih grehova. Ovo se odražavalo i u običaju svetih mesta koja su pružala sigurno utočište svima koji su u njih ušli, bilo da su u pitanju crkve ili mnogobožački hramovi i gajevi.

Tumačenje ovih običaja najbolje je protumačio Čajkanović objasnivši da su Sloveni u putniku namerniku videli predstavnika boga pa čak i samog boga u ljudskom obliku. To bi zapravo značilo da su Sloveni svojim gostoprimstvom praktično ukazivali počast bogu koga je putnik namernik simbolizovao. Treba imaati u vidu da su ovi običaji nastali u doba kada su Sloveni živeli u malim zajednicama u kojima je pojava putnika koji nije iz neke obližnje naseobine bila prava retkost da se vrlo lako mogla izjednačiti sa božjom posetom.

### Bog domaćinstva

Radgost je na osnovu imena i običaja gostoprimstva među Slovenima bio bog koji je pružao sigurnost i zaštitu domu i ukućanima u zamenu za ukazivanje gostoprimstva(poštovanja) putnicima namernicima(bogovima).

### Radgost i slava

Ima autora koji Radgosta povezuju sa običajem slave kod Srba, izvlačeći jasnu vezu između gostoprimstva koje se ukazuje putnicima tokom godine i gostoprimstva koje se ukazuje posetiocima tokom proslave krsne slave.

Problem u dokazivanju te veze jeste činjenica da su Radgostovi atributi, prema germanskim opisima, solarnog karaktera (bele mantije, beli konj), dok krsna slava kao proslava mitskog pretka-rodonačelnika i zaštitnika ima jasni htonski tj. lunarni karakter. Doduše treba imati u vidu da ima tumečenja da je bela boja kod Slovena bila boja žalosti.

## Vanjske veze
Pevensey

**Pevensey** je selo i civilna parohija u distriktu Wealden u engleskoj grofoviji East Sussex. Glavno naselje je oko 8&nbsp;km sjeveroistočno od Eastbournea, odnosno 1,6&nbsp;km udaljenosti od mora (Zaliva Pevensey). U prošlosti se nalazilo na samoj obali mora, koja se povukla do 13. vijeka, a od koga su ostale tek slane močvare. U rimskoj Britaniji je u njegovoj blizini sagrađena tvrđava Anderitum kao dio Saksonske obale; ona je nakon rimskog povlačenja bila napuštena sve do 1042. kada ju je mladi Harold Godwinson obnovio. U njoj je 1066. godine držao vojsku koja je Englesku trebala braniti od normanske invazije. U septembru iste godine je tvrđava napuštena, jer je engleska vojska otišla na sjever da se bori protiv Norvežana kod Stamford Bridgea. Kada su se Normani pod Guillameom (Vilim) iskrcali, nitko im se nije suprostavio te su se mogli pripremiti za bitku kod Hastingsa. Nakon pobjede su Normani u Pevenseyu sagradili Zamak Pevensey koji je preuzeo Guillaumeov brat Robert de Mortein. Selo je u doba napoleonskih ratova bilo poznato po intenzivnoj krijumčarskoj djelatnosti.

## Izvori

## Vanjske veze
Magnus II od Norveške

**Magnus II Haraldsson** (1048–1069) bio je kralj Norveške od 1066. do smrti, pri čemu je od 1067. vladao zajedno sa bratom Olafom Kyrreom.

Bio je sin norveškog kralja Haralda Hardrade. Iako je bio tek dijete, engleski izvori navode da je krajem 1050-ih sudjelovao u nekoliko pohoda na Englesku. Kada mu je otac u ljeto 1066. krenuo u vlastiti pohod u Englesku, ostavio je Magnusa da vlada u njegovo ime. Harald je u bitci kod Stamford Bridgea u septembru poginuo, pa je Magnus postao kralj. Međutim, sljedeće godine se u Norvešku vratio njegov brat Olaf koji je preživio bitku; braća su se dogovorila da podijele zemlju - Magnus je dobio sjeverni, a Olaf južni dio. Nakon Magnusove smrti, Olaf je preuzeo svu vlast.

## Reference

## Literatura
* Gjerset, Knut, *History of the Norwegian People.* London: The MacMillan Company, 1915.
* Woolf, Alex, *Pictland to Alba 789–1070.* Edinburgh: Edinburgh University Press, 2007.
Edwin od Mercije

**Edwin** (staroengleski: **Ēadwine**; ? - 1071) bio je engleski (anglosaksonski) plemić i velikodostojnik, poznat kao posljednji earl Mercije. Bio je unuk earla Leofrica i sin earla Aelfgara nakon čije smrti je 1062. godine naslijedio titulu. Od njih je naslijedio i suparništvo sa klanom Godwina od Wessexa, čiji je glavni predstavnik bio earl Harold Godwinson, budući kralj. U oktobru 1065. godine, pred kraj vladavine Edwarda Ispovjednika, narod u Northumbriji se pobunio protiv tamošnjeg earla i Haroldovog brata Tostiga te za novog earla proglasio Edwinovog brata Morcara. Harold je međutim to prihvatio, a mir sa braćom, između ostalog, osigurao i ženidbom sa Edwinovom sestrom Ealgyth (Edith). 

Godine 1066. su se braća uspješno borila protiv sada odmetnutog Tostiga koji je iz Škotske pokušavao ponovno preuzeti vlast u Northumbriji. Međutim, u septembru 1066. je Tostigu u pomoć iznenada došao u pomoć norveški kralj Harald Hardrada čije su trupe 20. septembra nanijele Edwinu i Morcaru poraz u bitci kod Fulforda. Norvežani su, međutim, poraženi samo pet dana kasnije od Harolda u bitci na Stamford Bridgeu; sam Harold je, pak, 14. oktobra poginuo nastojeći zaustaviti normansku invaziju kod Hastingsa. Edwin i Morcar su ispočetka htjeli nastaviti pružati otpor i kao legitimnog kralja su prihvatili Edgara Aethelinga. Međutim, vrlo brzo su spoznali da je borba protiv osvajača uzaludna, te su prihvatili normanskog vođu Williama kao novog kralja.

William je zauzvrat priznao titule. Godine 1068. su pokušali ipak ponovno dignuti ustanak, ali su od njega brzo odustali. Sam Edwin je godine 1071. pokušao dići novi ustanak, ali su ga na prevaru ubili Normani iz njegove pratnje. 
William je odlučio ukinuti titulu earla, a Edwinove zemlje predao svom sljedbeniku Alanu Rufusu.
Morcar

**Morcar** (ili **Morkere**; ; ? - iza 1087) bio je engleski (anglosaksonski) plemić i velikodostojnik, poznat kao posljednji earl Northumbrije prije normanskog osvajanja.

Bio je unuk Leofrica od Mercije, sin earla Aelfgara i mlađi brat earla Edwina od Mercije. Kao i svi Leofricovi potomci, bio je u neprijateljskim odnosima sa potomcima earla Godwina, koji su pred kraj vladavine kralja Edwarda Ispovjednika počeli vladati Engleskom. U oktobru 1065. je u Northumbriji izbio ustanak protiv tamošnjeg earla Tostiga, Godwinovog sina. Ustanici su protjerali Tostiga, a za novog earla izabrali upravo Morcara. Tostigov brat Harold Godwinson je, međutim, nagovorio kralja Edwarda da to prihvati, a sa braćom Morcarom i Edwinom je savez učvrstio vjenčanjem za njihovu sestru Ealdgyth. Kada je početkom 1066. Harold preuzeo krunu, Morcar i Edwin su bili njegovi vjerni vazali, te su uspješno branili sjever Engleske od sada odmetnutog Tostiga koji je iz Škotske pokušao ponovno doći na vlast.

U septembru 1066. je Tostigu iznenada u pomoć s velikom vojskom došao norveški kralj Harald Hardrada. 20. septembra su braća poražena u bitci kod Fulforda; pet dana kasnije je Harold uspio nanijeti odlučujući poraz Norvežanima kod Stamford Bridgea. Međutim, 14. oktobra 1066. je poginuo Hastingsa kada se bez uspjeha pokušao suprotstaviti normanskoj invaziji pod vojvodom Guillameuom (Vilim). 

Morcar i Edwin su preživjeli, te su ispočetka pokušali organizirati otpor osvajačima oko mladog prijestonasljednika Edgara Aethelinga. Vrlo brzo su shvatili da nemaju izgleda, te su prihvatili Guillaumea kao novog kralja - Williama I. On je Edwinu zauzvrat ostavio titulu earla Mercije, dok je Morcara zamijenio Williamu vjerni Copsi. Godine 1068. su braća ipak organizirala ustanak od Merciji, ali su od njega brzo odustali.

Godine 1071. je došlo do novog pokušaja ustanka. Edwin je tada na prevaru ubijen, ali se Morcar povezao sa anglosaksonskim plemićem Herewardom Budnim koji se protiv Normana borio iz svog uporišta Isle of Ely. Godine 1072. su Normani uspjeli osvojiti Isle of Ely, a Morcar je zarobljen. Sve do 1086. je ostao u zarobljeništvu dok ga William nije pomilovao nedugo prije smrti. Williamov sin i nasljednik Willaim Rufus ga je, međutim, dao ponovno zatvoriti, te je umro u zarobljeništvu.

## Izvori
* Freeman, E. A. *[[Norman Conquest]] and [[William II od Engleske|William Rufus]]* vol. i.
* FNQ *[[Gesta Herwardi]]* from the Book of Robert of Swaffham, published as a supplement to Fenland Notes and Queries ed. W.D. Sweeting (1895-7)
Masakr u Granadi

**Masakr u Granadi** se zbio u muslimanskoj Španiji 30. decembra 1066 (9. teveta 4827. po hebrejskom kalendaru) kada je muslimanska rulja upala u kraljevsku palaču u Granadi, ubila jevrejskog vezira Joseph ibn Naghrelu te masakrirala najveći dio berberskog jevrejskog stanovništva u gradu. Na temelju arapskih i jevrejskih izvora, današnji historičari, poput Bernarda Lewisa, su zaključili kako je do masakra dijelom zbog napetosti između jevrejskog i berberskog stanovništva (koje je tada imalo većinu u Granadi), ali i velikog uticaja koji je Joseph ibn Negrella imao na tadašnjeg kralja/emira Badisa al-Muzaffara. Vođa Berbera je bio izvjesni Abu Išak iz Elvire koji je htio Josephov položaj te protiv njega pisao satiričke pjesme te ga u njima optuživao da želi ubiti Badisa i na vlast dovesti al-Mutasima iz Almerije. Joseph je nakon hvatanja razapet, a potom je pobijeno između 1500 i 4000 Jevreja u Granadi. Historičari često navode ovaj događaj kao prvi dokumentirani antisemitski pogrom u Evropi, iako navod da su oni bili rijetkost u tadašnjem islamskom svijetu.
 
## Izvori

## Literatura
* Munk, *Notice sur Abou'l Walid*, pp.&nbsp;94 et seq.;
* Dozy, R. *Geschichte der Mauren in Spanien*, German ed., ii. 300 et seq.;
* Grätz, *Geschichte* vi. 55 et seq., 415 et seq.;
* Ersch & Gruber, *Encyclopedia* section ii., part 31, p.&nbsp;86.;
* Medieval Sourcebook: Abraham Ibn Daud: On Samuel Ha-Nagid, Vizier of Granada, 11 Cent 
* Nagdela (Nagrela), Abu Husain Joseph Ibn by Richard Gottheil, Meyer Kayserling, *[[Jewish Encyclopedia]]*. 1906 ed.
Šehzade Mustafa

**Şehzade Mustafa Muhlisi** () ( Manisa, 1515 – Konya, 6. oktobar 1553), bio je osmanski princ Manise od 1533. do 1541 i princ Amasye. Bio je prvorođeni sin Sulejmana Veličanstvenog i Mahidevran. Şehzade Mustafa je bio prijestonasljednik Osmanskog Carstva. Godine 1553. ga je otac dao pogubiti uvjeren da ga sprema svrgnuti; ta se odluka tradicionalno pripisuje spletkama Rokselane i Rustem Paše.

## Biografija
Rođen je u Manisi gde je njegov otac bio namesnik, a sa dolaskom Sulejmana na presto dolazi u Carigrad gde se obrazuje i usavršava u ratničkim veštinama. Kada je odrastao postao je namesnik Manise, a kasnije postaje namesnik Amasije. Premeštanjem u Amasiju postaje jasno da nije više predodređen za naslednika jer je od Amasije do prestonice bilo potrebno 5 dana jahanja.

Sulejmanova miljenica Rokselana želela je da neki od njenih sinova postane sultan pa je skovala zaveru protiv Mustafe.
Prvo se rešila Mustafinog velikog prijatelja Ibrahim-paše Pargalije i kasnije svog zeta Rustem-pašu dovela na mesto velikog vezira. Zajedno sa Rustem pašom okrenula je Sulejmana protiv Mustafe ubeđujuċi ga da Mustafa hoće da ga svrgne s trona. Sulejman je pozvao Mustafu da reše probleme i nesrećni princ je došao. Po tradiciji na ulazu u sultanov šator predao je sve oružje. Na ulazu u šator udavili su ga gluvonemi stražari. Njegova smrt je izazvala pobune janjičara koji su krivili Rustem-pašu, koji je privremeno smenjen. Pobunio se i narod u Anadoliji, naročito u Amasiji gde je Mustafa bio omiljen kod podanika.

Sahranjen je u Bursi zajedno sa svojom majkom Mahidevran (umrla 1580) i maloletnim sinom Mehmetom koji je takođe ubijen da ne bi izazvao pobunu koje se Sulejman jako bojao. Sahranjen je u mauzoleju koji mu je podigao polubrat Selim II. Nekoliko meseci kasnije umire i njegov polubrat Džihangir od tuge za omiljenim bratom. Mustafa je ostao upamċen kao jedan od najdarovitijih osmanskih prinčeva.

U TV-seriji *[[Muhteşem Yüzyıl]]* njegov lik glumi Mehmet Günsür.

## Izvori
http://www.omnilexica.com/?q=%C5%9Eehzade+Mustafa#a896d4590544f0e56400fbf79c51bf771
Baje (razvrstavanje)

**Baje** može označavati:

* Baje, starorimsko odmaralište na obali Napuljskog zaliva;
* Bayeux, grad u Francuskoj (fonetski: Baje)
Shire (rijeka)

**Shire** je velika pritoka rijeke Zambezi duga 402 km, ali ako se uračuna dužina jezera Malavi i njegove najveće pritoke rijeke Ruhuhu onda ima čak 1200 km.

Shire je najznačajnija rijeka Malavija, koji utječe u Zambezi u Mozambiku.

## Hidrografija
Shire formalno izvire (otječe) sa južnih obala jezera Malavi kojem je najveća pritoka Ruhuhu, pa mnogi geografi misle da je to prirodni nastavak Shirea.
Odmah po izlasku iz jednog ulazi u drugo jezero Malombe 8&nbsp;km južno od grada Mangochi, nakon jezera teče kroz močvarni kraj stisnut između masiva Zomba na istoku i visoravni Chiripa na zapadu.

Shire nakon toga u svom srednjem toku, ulazi u usku kotlinu koja se prostire između naselja Matope i Chikwawa, tu se u duljini od 80&nbsp;km, obrušava za 384 m, u uskim klanacima i kataraktima. U tom dijelu ima više spektakularnih vodopada, u kanjonu Mpatamanga su to; Kholombidzo, Nkula i Tedzani, a nakon tog Hamilton i Kapichira, tu je podignuta i hidroelektrana. Brane su podignute i kod Nkule i Tedzanija, sjeverozapadno od Blantyre, za potrebe hidroelektrane.

Ispod grada Chikwawa rijeka ulazi u širok močvarni pojas obalne ravnice Mozambika nadmorske visine ispod 150 m. U tom dijelu Shire prima svoju najveću pritoku Ruo zatim ulazi u Slonovsku močvaru veliku 414 km², a zatim i močvaru Ndindi, kad to prođe uljeva se u Zambezi 48&nbsp;km ispod grada Vila de Sena u Mozambiku.

Vodostaj rijeke je nekada potpuno ovisio o razini voda u jezeru Malavi i količini voda koju mu donosio Ruo. Danas je njegov tok reguliran izgradnjom brana na izlazu iz jezera Malavi, i brane koja je podignuta kod grada Liwonde za regulaciju donjeg toka rijeke.

Uz najveću Ruo, Shire ima puno manjih pritoka, ali je većina njih povremena, tokom čitave godine vodu imaju jedino Lisungwe, Wankurumadzi, Masenjere i Tangadzi. Močvarna polja uz njegovu dolinu su obradiva jedino za sušne sezone.

## Povezano
* Zambezi
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Shire River'' na portalu Encyclopædia Britannica