Ignatije Midić

**Ignatije** (svetovno ime *Dobrivoje Midić*; Knez Selo kod Niša, 17. oktobar 1954) je episkop požarevačko-braničevski i profesor dogmatike i etike na Pravoslavnom bogoslovskom fakultetu u Beogradu.

## Školovanje

Episkop Ignatije (kršteno ime Dobrivoje) je rođen 17. oktobra 1954. u Knez Selu, opština Niš. Posle osmogodišnje škole koju je završio u rodnom mestu, upisao se u Bogosloviju Svetog Save u Beogradu godine 1969. i istu završio 1974. sa odličnim uspehom. Studije teologije je nastavio 1976. na Pravoslavnom bogoslovskom fakultetu u Beogradu]] i okončao ih 1980. godine. Već tada je, u toku fakultetskih studija, pokazivao izuzetan bogoslovski dar, intelektualnu hrabrost i radoznalost, kritički duh, oštroumnost, smisao da anticipira prava i suštinska pitanja — sve ono što je neophodno za jednog dobrog bogoslova i naučnika. Ni tada se nije mirio sa ideokratskim i dogmatskim mišljenjem, sa „školskom“ i „akademskom“ teologijom i ustaljenim tipom mišljenja. Pored studija teologije proučavao je i filosofiju, logiku, istoriju, književnost, umetnost...

## Postdiplomske studije

Po blagoslovu episkopa niškog Irineja i preporuci Svetog arhijerejskog sinoda, sadašnji episkop braničevski, odlazi 1981. na postdiplomske i doktorske studije iz sistematske teologije na Pravoslavnom bogoslovskom fakultetu u Atini. Susret sa pravoslavnom teologijom i narodom u Grčkoj, sa duhovnim i egzistencijalnim iskustvom Svete gore, gde je često odlazio za vreme studija, umnogome su izmenili njegov život. Tamo je osetio i doživeo u svoj punoći ekumenske dimenzije pravoslavnog bogoslovlja, svu dubinu, širinu i lepotu Pravoslavlja. Taj novi ambijent još više je pojačavao njegovu ljubav prema Hristu koju je počeo da razvija još od kada je ugledao ovaj svet, zahvaljujući roditeljima, posebno majci; zatim ljubav prema monaškom životu i pravoslavnom bogoslovlju.

U Grčkoj su mu učitelji na prvom mestu postali Sveti Oci. U toku svog boravka tamo danonoćno je proučavao njihova dela. Saživljavao se sa njima, razgovarao, postavljao im pitanja, išao „putevima Otaca“ i udubljivao se u njihov način mišljenja i života. Njegovu posebnu ljubav i pažnju su privlačili Sveti Jovan Bogoslov, Apostol Pavle, Sveti Ignatije Bogonosac, čije je ime uzeo na monašenju, veliki kapadokijski oci, Sveti Atanasije Veliki, Grigorije Palama i posebno Sveti Maksim Ispovednik.

Od savremenih teologa posebno je proučavao dela Georgija Florovskog, episkopa zahumsko-hercegovačkog Atanasija (Jevtića), mitropolita pergamskog Jovana (Ziziulasa) i drugih. Svi oni danas govore kroz njega na jedan izuzetno lep način. Pa ipak, bogoslovlje Svetog Maksima i bogoslovlje mitropolita Jovana (Ziziulasa) na njega su ostavili najdublji trag. Susret i prijateljstvo sa Jovanom Ziziulasom smatra i sam za poseban Božji dar.

Pored teologije je, na Atinskom univerzitetu, studirao vizantijsku književnost i antičku filosofiju, proučavao dela savremenih egzistencijalista (ponajviše Ž. P. Sartra) i personalista. Privlačila ga je i savremena fizika, naročito radovi Ajnštajna i Hajzenberga, zatim moderni rimokatolički, protestantski i anglikanski teolozi, posebno Panenberg i Torans. Oduvek je smatrao da teologija ne može da ignoriše druga znanja i nauke, i obratno. Teologija je za njega bila i ostala katoličansko znanje koje ima značenje i važenje za sve. On je razume kao sveobuhvatno viđenje Boga, sveta i života, a ne kao parcijalno. „specijalističko“ znanje, ili kao jednu među mnogim naukama.

U toku doktorskih studija u Grčkoj, a i kasnije, sve do sada, posebno se bavio problemom eklisiologije, svakako u kontekstu trijadologije, hristologije, pnevmatologije i eshatologije. Pitanje Crkve za njega nije naučno ili akademsko pitanje, već prvenstveno pitanje života ili smrti. Crkveni način postojanja je tip ljudske egzistencije kojim se prevazilazi smrt. On zato uvek i govori o Crkvi i Liturgiji, što su za njega gotovo sinonimni pojmovi. Za temu svoje doktorske disertacije odabrao je *„Tajna Crkve — Sistematsko-erminevtički pristup tajni Crkve po Svetom Maksimu Ispovedniku“*, koju je uspešno odbranio 1987. godine na Atinskom univerzitetu. Taj njegov rad izazvao je veliku pažnju u grčkim teološkim krugovima. Tim povodom bilo je i polemika i oprečnih mišljenja, što govori o vrednosti njegove disertacije koja, nažalost, još nije prevedena na naš jezik.

## Monašenje i rad na fakultetu

Posle doktorskih studija i odbranjene disertacije episkop Ignjatije se vraća u otadžbinu i gotovo odmah po povratku je 1988. godine izabran za docenta na Pravoslavnom bogoslovskom fakultetu u Beogradu, prvo za predmet etiku, a potom, posle smrti profesora dr Stojana Goševića i za dogmatiku. Zamonašio se 1991. godine. Iste godine je rukopoložen za jerođakona a zatim i jeromonaha.

U međuvremenu je, u dva navrata po šest meseci, boravio u Nemačkoj na specijalističkim studijama iz eshatološke teologije. Sveti arhijerejski sinod Srpske pravoslavne crkve ga je izabrao za predstavnika Srpske crkve u Međupravoslavnoj komisiji za pripremu Velikog sabora. Odmah je počeo da učestvuje na brojnim domaćim i međunarodnim naučnim i teološkim simpozijumima i javnim tribinama. Izabran je i za člana Redakcije uglednog teološkog časopisa na srpskom jeziku *„Teološki pogledi“*. Počeo je da sarađuje i objavljuje svoje radove u brojnim domaćim i stranim stručnim časopisima.

## Episkop braničevski

Iako veoma mlad o. Ignjatije je izabran za episkopa braničevskog 1994. godine na redovnom zasedanju Svetog arhijerejskog sabora Srpske crkve. Njegov izbor za episkopa bio je veliki i radostan događaj za našu pomesnu Crkvu, posebno eparhiju braničevsku. Njegovom izboru za arhipastira Crkve Hristove obradovale su se Carigradska patrijaršija i Grčka crkva, što su potvrdili i kroz svoje predstavnike na njegovoj hirotoniji.

Mnogi sveštenici, monasi i monahinje i pravoslavni vernici iz braničevske eparhije govore da se sa njegovim dolaskom „događa nešto novo“. Osećaju da je on „prvi“ samo u služenju, da im daje celo svoje biće, da mu je jedini cilj da izgrađuje Crkvu Božju kao živu liturgijsku zajednicu i Telo Hristovo. U njemu vide Oca i Učitelja Crkve u punom i pravom smislu tih reči. (Episkopski dvor u Požarevcu je, kažu, postao dom svih koji žele da u njega uđu. U njemu uvek možete sresti decu, bilo da se igraju, bilo da slušaju pouke svoga episkopa.

Među studentima episkop Ignjatije je jedan od najomiljenijih profesora čija se predavanja ne propuštaju. U Savetu profesora je poštovana i uvažavana ličnost. On je čovek burnog temperamenta, nekad ume i da „plane“, ali, u tome nema srdžbe i gneva. Njegovi prijatelji najbolje znaju koliko im je privržen i odan, koliko je prostrano i široko njegovo biće, koliko ume da ceni i poštuje svaku ljudsku ličnost. On u njima gleda ikone Hristove, a Hristos je za njega sve, zato toliko i govori o Hristu i ličnosti. I ne samo to. On sam nastoji da svojim likom Hrista pokazuje. Zato mnogi, posebno mladi ljudi, u njegovom prisustvu osećaju nebesku radost.

Njegovi radovi i misao su oslobođeni suvišne „citatologije“, nepotrebnih reči i fraza, konfesionalnog, moralističkog i psihologističkog duha. On ne „interpretira“ druge, ne zaklanja se iza autoriteta, što je u ime „naučnosti“ postao manir mnogih teologa, posebno onih koji su tek na početku svoga bogoslovsko-naučnog rada. Nije sklon naučnom „kanibalizmu“ i teološkom „sikretizmu“. Episkop Ignatije prihvata „rizik“ i hrabro, jasno i uverljivo izlaže svoju misao, svedoči ono što je u iskustvu vere doživeo i saznao, ostavljajući drugima da procenjuju i ocenjuju samo njegovu bogoslovsku misao. On mnogo ne „citira“ Oce, ali se zato trudi da bude na „putevima Otaca“, da misli na svetootački način i živi životom Otaca. Stiče se utisak da se u tome ogleda njegova vernost Predanju Crkve i Svetim Ocima. Oci su stalno kod njega odsutno-prisutni. Poput njih on se muči i rve sa svim životnim i egzistencijalnim problemima sveta i života. U nečemu je sličan jednom broju teologa 20. veka ali ni sa jednim identičan. On je autentična ličnost i pojava.

Teologija je za njega *„hleb života“*. On bogoslovski misli. Kako misli trudi se da tako i živi. Zato mu je reč aktuelna, savremena i životna. Ona ima preobražavajuću moć i snagu. Sve što je napisao i izgovorio, prethodno je doživeo. Njegova teologija je njegova molitva i doksologija. Sa njim se čovek može neslagati ali mu se ne može neverovati. Uvek se trudi, i u velikoj meri uspeva, da pokaže da dogmati Crkve, koje je „akademska“ i „kabinetska“ teologija redukovala na „formule“ i „definicije“, imaju životno i egzistencijalno značenje i važenje za savremenog čoveka. Samo Bog i on znaju koliko mu biće čezne i vapi za bogoslovskim razgovorom i dijalogom. On pati i strada, kao starozavetni Jov, što je to, sticajem mnogih okolnosti, kod nas svedeno na najmanju moguću meru.

## Bibliografija

* 1989. "ESHATOLOŠKA DIMENZIJA CRKVE I NjEN UTICAJ NA HRIŠĆANSKI ŽIVOT", Teološki pogledi 1-2, Beograd 1989. str. 77-91.
* 1990. "PRAVOSLAVNA ANTROPOLOGIJA I SAVREMENI EGZISTENCIJALIZAM", Bogoslovlje, Beograd 1990, str. 33-47.
* 1991. "KRATKO RAZMIŠLjANjE O KOSOVSKOM ZAVETU I KONTEKSTU DANAŠNjIH ZBIVANjA U SRBIJI", Bogoslovlje, Beograd 1991, str. 65-67.
* 1994. „Zajednica u ljubavi“, Istočnik 10, 1994, str. 127-129.
* 1995. „Crkva i njen identitet“, Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 13-28.
* 1995. „Pravoslavna duhovnost danas“, Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 29-40.
* 1995. "OD BOGA KAO VIŠE SILE DO BOGA KAO LIČNOSTI", Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 41-66.
* 1995. "OVAPLOĆENjE I SPASITELj U HRIŠĆANSKOM UČENjU", Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 67-83.
* 1995. „Pravoslavlje kao lek protiv smrti“, Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 84-102.
* 1995. "OD SLOBODE KAO BUNTA DO SLOBODE KAO BIĆA", Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 103-123.
* 1995. "KRATAK OSVRT POVODOM IZLOŽBE IKONA SAVREMENIH SRPSKIH IKONOPISACA", Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 124-134.
* 1995. „Savremeni svet i Pravoslavna Crkva“, Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 135-148.
* 1995. „Sudbina, greh i sloboda“, Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 149-157.
* 1995. „O izvoru i suštini pravoslavnog monaštva“, Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 158-170.
* 1995. „Između moralizma i nacionalizma“, Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 171-176.
* 1995. "KRATAK OSVRT NA TEOLOGIJU SV. MAKSIMA ISPOVEDNIKA", Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 177-183.
* 1995. "TUMAČENjE HIV BESEDE SV. GRIGORIJA BOGOSLOVA", Sećanje na budućnost, Beograd 1995, str. 184-215.
* 1995. „O sabornosti Crkve“, Sabornost 1, Požarevac 1995.
* 1995. „O vaskrsenju Hristovom“, Sabornost 2, Požarevac 1995.
* 1995. „Liturgijom se gradi Carstvo Božije“, Sabornost 3-4, Požarevac 1995.
* 1996. „Pomirenje — socijalno-političke dimenzije“, Sabornost 1, Požarevac 1996.
* 1996. „Odnos sveta i čoveka sa Bogom“, Sabornost 2-3, Požarevac 1996.
* 1996. „O (ne)poznanju Boga“, Sabornost 4, Požarevac 1996. (Otačnik br 1)
* 1997. „Eshaton kao uzrok postojanju Crkve“, Sabornost 1-2, Požarevac 1997.
* 1997. „Čovek kao ikona i podobije Božije“, Sabornost 3-4, Požarevac 1997.
* 1998. „Teološka osnova crkvenog slikarstva“, Sabornost 1-2, Požarevac 1998.
* 1998. „Stradanje kao izazov ljudskoj slobodi“, Sabornost 3-4, Požarevac 1998.
* 2000. „Duh Sveti i jedinstvo Crkve“, Sabornost 1-2, Požarevac 2000.
* 2000. „Cilj veronauke je da ljudi uđu u crkvu“, Sabornost 3-4, Požarevac 2000.
* 2000. „Odnos Crkve i Carstva Božijeg“, Sabornost 3-4, Požarevac 2000.
* 2001. „Istina sveta i hrišćansko otkrivenje“, Sabornost 1-4, Požarevac 2001.
* 2001. „Reč o molitvi“, Predgovor molitveniku, Pravoslavni molitvenik, Požarevac, 2001.
* 2001. „Crkveni slovar“, Udžbenik za 1. razred OŠ, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 2001.
* 2002. „Pravoslavni katihizis“, Udžbenik za 1. i 2. razred srednjih škola, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 2002.
* 2003. „Ontologija i etika u svetlu hristologije Svetog Maksima“, Sabornost 1-4, Požarevac 2003.
* 2003. „Svetost u liturgijskom shvatanju“
* 2003. „Pravoslavni katihizis“ Priručnik za nastavnike osnovnih i srednjih škola, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 2003.
* 2003. „Pravoslavni katihizis“, Udžbenik za 2. razred OŠ, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 2003.
* 2004. „Pravoslavni katihizis“, Udžbenik za 3. razred OŠ, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 2004.
* 2004. „Pravoslavni katihizis“, Udžbenik za 4. razred OŠ, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 2004.

## Izvori
* Episkop Ignatije (Midić) 
* Predgovor knjige *„Sećanje na budućnost“*