Teorija žrtve

**Teorija žrtve** je pojam iz savremene istorije, i opšte korišćeni izraz, za jedan posle Drugog svetskog rata široko rasprostranjeni način argumentacije u Austriji, koji se tiče vremena pre pripajanja Austrije nemačkom "Rajhu". Kao sinonim za teoriju žrtve se takođe koristi i "Mit o žrtvi". Teorija žrtve, kojom se u kolektivnom pamćenju potiskuje austrijsko saučesništvo u nedelima nacijonalsocijalizma, označava se takođe kao "životna laž" druge Austrijske republike.

### Koreni
Kao glavno obrazloženje za tu teoriju navodi se hapšenje celokupnog austrijskog državnog vrha posle upada nemačkih trupa 1938. Važnu ulogu je takođe imala *Moskovska Deklaracija* od 1. novembra 1943 u kojoj su glavni saveznici zastupali mišljenje da je Austrija prva žrtva Hitlerove osvajačke politike. Kao posledica toga Austrija je u pravnom smislu važila za žrtvu nacističke politike.

### Dejstvo i dugoročne posledice
Teorija žrtve je pokazala prvo dejstvo već neposredno posle rata, u smislu vrlo oštre anti-nacističke borbe koja je u početnoj fazi vođena konsekventnije nego u Nemačkoj. Ona je međutim, za vreme hladnog rata, praktično okončana i unazad gledano, nije sprovedena u zadovoljavajućem obimu. Takođe se i restitucija opljačkanih bogatstava odlagala.

Potiskivanje svesti o saučesništvu velikog broja Austrijanaca u nedelima za vreme nacističke vladavine je dovelo do toga, da je ispravljanje nepravde koja je naneta u okviru nacijonalsocijalističkog progona sprovedena vrlo sporo. Nasuprot tome su žrtve rata tretirane mnogo bolje. To se pogotovo odnosilo na članove "Vermahta" koji su nazivani žrtvama rata. Do ranih 90-ih godina 20-og veka, konstantno je korišćena teorija žrtve, čime je sprečeno rasvetljavanje uloge Austrijanaca u zločinima nacizma. Tek 1986. tokom afere oko austrijskog predsednika Kurta Valdhajma (njegovo članstvo u Vermahtu), počeo je drugačiji odnos prema tom vremenu.

Godine 1991. je kao prvi austrijski političar, tadašnji kancelar Franc Vranicki, priznao zločine, koje su počinili Austrijanci, i zamolio za oproštaj. Ta promena u svesti je takođe omogućila austrijskom politologu Andreasu Maislingeru formiranje Austrijske spomen službe žrtvama holokausta. Poslednjom manifestacijom "teorije žrtve" mogu se smatrati reakcije nekolicine novinara, povodom "EU-sankcija". Kao što je poznato, one su uvedene Austriji 1999. godine od strane 14 država članica Evropske Unije u znak protesta zbog učešća desno orijentisane "Austrijske slobodarske Partije" (FPO) u novoformiranoj vladi, pod njihovim šefom, kontraverznim desničarom , Jergom Hajderom. Te sankcije su od strane medija shvaćene kao direktne mere protiv austrijskog naroda odnosno čitave države.

## Reference

## Literatura
 
* Gerhard Botz: *Geschichte und kollektives Gedächtnis in der Zweiten Republik. "Opferthese", "Lebenslüge" und "Geschichtstabu"* in der Zeitgeschichtsschreibung. In: Wolfgang Kos, Georg Rigele (Ed.): Listing 45/55. *Österreich im ersten Jahrzehnt der Zweiten Republik*. Sonderzahl, Vienna 1996, , p.&nbsp;51–85.
* Ewald Ehtreiber: Stichworte: *"Opferthese", "Vergangenheitsbewältigung", "Wehrmachtsausstellung" und "Wiedergutmachung"*. In: Oswald Panagl, Peter Gerlich (Ed.): *Wörterbuch der politischen Sprache in Österreich*. öbv, Vienna 2007. .
* Anton Legerer: *Gedenkdienste: NS-Bewältigung in Österreich.* In: *Tatort: Versöhnung. Aktion Sühnezeichen in der BRD und in der DDR und Gedenkdienst in Österreich.* Evangelische Verlagsanstalt, Leipzig 2011. ., p.&nbsp;409-458 
* Andreas Maislinger: *"Vergangenheitsbewältigung" in der Bundesrepublik Deutschland, der DDR und Österreich. Psychologisch-pädagogische Maßnahmen im Vergleich*. In: Deutschland Archiv, September 1990.
* Günther Sandner: *Vergangenheitspolitik im Kabinett. Die Debatten um die österreichischen Kriegsopfer am Beginn der Zweiten Republik*. In: Oswald Panagl, Ruth Wodak (Ed.): *Text und Kontext. Theoriemodelle und methodische Verfahren im transdisziplinären Vergleich*. Königshausen & Neumann, Würzburg 2004, , p.&nbsp;131–147

## Vanjske veze
*