open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Arnold von Harff

**Arnold von Harff** (Castell Harff, 1471 – januar 1505) je bio njemački putnik iz 15. vijeka, iz okolice Kölna. Krenuo je na hodočašće u mnoge zemlje, prikupljajući brojne informacije o jezicima i kulturama. Tokom svojih putovanja (1496–1499) opisao je nekoliko jezika: bretonski, hrvatski, turski, baskijski, hebrejski, arapski, albanski, mađarski, sirijski, amharski jezik i jermenski jezik.

## Biografija

Arnold von Harff je bio sin viteza Adama von Harffa i njegove supruge Rikarde von Hoemen. 1504. godine oženio je Margarethu von dem Bongart.

7. novembra 1496. je započeo hodočašće na Orijent iz Kölna, putovao je kroz Njemačku, sišao u Italiju do Rima i u februaru 1497. krenuo u Veneciju za Aleksandriju.

Posjetio je Kairo i samostan svete Katarine na Sinajskom poluotoku. Odatle je nastavio putovanje u Obećanu zemlju i u crkvu Svetog groba u Jeruzalemu, gdje je proglašen Vitezom Svetoga groba. Odatle je krenuo preko Damaska ​​i Alepa do Antiohije, zatim čitavom dužinom Male Azije do Bruse preko Balkana, Italije, Francuske do groba sv. Jakova u španjolskom Santiagu de Composteli. Ovdje je se vratio kući preko Pariza i Bruxellesa. 10. oktobra 1499. je stigao u Heinsberg kod Vojvode (*Herzoga*) von Jülich.

1499. dobio je dvorac u Erkelenzu od svog ujaka Godarta von Harffa. Dvorac više ne postoji. Kažu da je tu svoja putnička izvješća zabilježio u jednom *Pilgerbuchu* (knjiga hodočasnika). Izvještaji su ilustrirani u benediktinskoj opatiji Marije Laach. Kasnije je postao blagajnik u vojvodstvu (*herzogtum*) Geldern, ali je umro u januaru 1505. godine, vjerojatno u svom dvorcu u Lövenichu.
Arnavutköy (okrug)

**Arnavutköy** (tur. *albansko selo*) je općina grada Istanbula, odnosno jedan od okruga (*İlçe*) koji čine tursku metropolu. Nalazi se na europskoj obali Bosfora. Nova zračna luka Istanbul (IATA: IST) nalazi se u okrugu, mjesto stare Zračne luke Atatürk koja se nalazila na suprotnoj strani Istanbula (Yeşilköy).

Okrug Arnavutköy i njegov grad Arnavutköy ne treba mijenjati za starijeg Arnavutköya, što je četvrt okruga Bešiktaša i nalazi se na samoj obali Bosfora.

Guverner okruga je Kasım Fikret Dayıoğlu a gradonačelnik grada Arnavutköya je od 2019. Ahmet Haşim Baltacı iz AKPa, na svom trećem mandatu, prvi put je bio izabran 2009. a drugi put 2014.

Točnije imamo okrug Arnavutköy i grad Arnavutköy. Okrug je novoformiran 2008. godine iz velikog ruralnog dijela okruga Gaziosmanpaşe i dijelova drugih okruga, uključujući Katalu. Radi se o jednoj od većih okruga metropole, graniči s Crnim morem i još uvijek je većinski ruralan. Grad Arnavutköy je nastao ranije. Ne zna se točno kada, no poznato je da se taj dio zvao *Arnavutköy* (*Arnaout Kevi*) čak i 1850-ih i 1890-ih, a također je uključena u karte s tim imenom. Detaljniji podaci dostupni su od 1920-ih. U 20. stoljeću je postojao kao selo, 1955. je imao 911 stanovnika a 1990. je u selu bilo 21.143 stanovnika.

Arnavutköy se nalazio na području gdje su živjeli grčki seljaci, sastojao se otprilike od 180 domaćinstava, a danas su poznati pod različitim imenima poput *Eski Köy* (staro selo), *Köy içi* (Unutarnje selo), *Aşağı Köy* (Donje selo). Sa Grčko-turski ratom došlo je do razmijena naroda, tako da je grčko stavništvo odselilo.

Okrug Arnavutköy danas broji 141.634 stanovnika.

Gradske četvrti/općine (*mahalle*) koje čine okrug Arnavutköy:

## Vanjske veze
* arnavutkoy.bel.tr
* arnavutkoy.gov.tr

## Izvori
Miňovce

**Miňovce** je naseljeno mjesto u okrugu Stropkov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Beka Gviniašvili

**Beka Gviniašvili** (gruz. ბექა ღვინიაშვილი; Ruisi, 26. listopada 1995.) je gruzijski judist. Aktualni je viceprvak Europe u kategoriji do 90&nbsp;kg.

Beka se u mlađim uzrastima tri puta okitio naslovom europskog prvaka (2013., 2014. i 2015.) i dva puta naslovom svjetskog prvaka (2013. i 2015.) I ekipno je u mlađim juniorima osvajao titule s reprezentacijom Gruzije.

Za olimpijske igre u Rio de Janeiru 2016. godine, uspio je ostvariti olimpijsku normu u čak dvije težinske kategorije, i bio je jedini judist kojemu je to uspjelo. Na igrama je nominiran u poluteškoj kategoriji. Tamo je poražen u četvrtzavršnici od, kasnije brončanog, Francuza Cyrillea Mareta, te u konačnici zauzeo 7. mjesto.

Na Europskom prvenstvu u judu 2021. godine, borio se za zlato s reprezentativnim kolegom Lašom Bekaurijem, ali je poražen.

## Vanjske veze
*Profil Beke Gviniašvilija na službenoj stranici IJF, pristupljeno 10. svibnja 2021.
*Više o Beki Gviniašviliju na Combat Sport, pristupljeno 10. svibnja 2021. 

## Izvori
Guram Tušišvili

**Guram Tušišvili** (gruz. გურამ თუშიშვილი; Kodžori, 5. veljače 1995.) je gruzijski džudaš. Bivši je svjetski i europski prvak. Natječe se u kategoriji iznad 100&nbsp;kg.

Judo je započeo s 11 godina u klubu Ševardeni iz Tbilisija pod vodstvom Gurama Modebadzea. Trenutno je član kluba Dinamo iz Tbilisija. U reprezentaciju je uključen 2014. godine. Trener mu je Irakli Cirekidze.  U mlađim uzrastima Guram je bio svjetski prvak (U17) 2011. godine i europski prvak 2013. godine. Od 2015. godine bori se u teškoj kategoriji, težinskoj klasi preko 100&nbsp;kg. U ovoj kategoriji ostvario je mnoštvo uspjeha. Svjetski prvak je iz Bakua 2018., europski prvak iz Varšave 2017. i Minska 2019., te brončani sa EP u Pragu (2020.) i Lisabonu (2021.)

Pod ingerencijom Međunarodne judo federacije osvojio je dva zlata na Svjetskim mastersima, dva zlata na Grand Slamu i tri  zlata na Grad Prix mitinzima.

Prije Europskih igara u Minsku, koje su održane u lipnju 2019. godine, imao je pauzu od gotovo pola godine. No, to mu nije predstavljalo problem i osvaja zlatno odličje. Natjecanje u judu na Europskim igrama ujedno je bilo i europsko prvenstvo, pa je tako ponio i naslov europskog prvaka te godine.

## Vanjske veze
*Profil Gurama Tušišvilija na službenoj stranici Međunarodnog judo saveza
*Sportski uspjesi na JudoInside.com

## Izvori
Varlam Liparteliani

**Varlam Liparteliani** (gruz. ვარლამ ლიპარტელიანი; Lentehi, 27. veljače 1989.) gruzijski je judist. Aktualni je olimpijski (do 90&nbsp;kg) i europski (do 100&nbsp;kg) viceprvak. Osvajač je ukupno pet odličja sa svjetskih prvenstava i osam sa europskih.

Varlam počinje trenirati judo s 11 godina. Inspiraciju je pronašao u japanskoj judo legendi Koseiu Inoueu i gruzijskom reprezentativcu Zurabu Zviadauriju. Godine 2007. osvaja naslov na Europskom juniorskom prvenstvu. Iste godine osvaja naslov prvaka Gruzije u klasi odraslih. Sljedeće godine postaje i svjetskim i europskim juniorskim prvakom, te osvaja ekipni naslov s reprezentacijom Gruzije.

Već s 20 godina Varlam osvaja svoje prvo veliko odličje u seniorskoj konkurenciji. Na Europskom prvenstvu koje je održano u njegovoj zemlji, u Tbilisiju, osvaja srebro. Na europskim prvenstvima koja su uslijedila, tri puta je postao europskim prvakom, još tri puta viceprvakom, a pridodao je tomu i jednu broncu.
Na svjetskim prvenstvima najveći su mu uspjesi tri srebrna odličja, uz dvije bronce.

Kruna karijere mu je osvajanje srebrnog odličja na Olimpijskim igrama u Rio de Janeiru 2016. godine. U finalu je morao priznat primat Japancu Mašu Bakeru.

Na ostalim natjecanjima pod ingerencijom Međunarodne judo federacije (IJF), osvojio je čak 27 odličja, od čega 13 zlatnih, 4 srebrnih i 10 brončanih.

## Vanjske veze
*Profil Varlama Lipartelianija na Službenoj stranici IJF-a

## Izvori
Čača

**Čača** (gruz. ჭაჭა, *ch'ach'a*) je gruzijska rakija od komine. Industrijski se proizvodi od grožđa bijelih sorti, a također i od voća kada se destilira u crnoj boji.

Čača je izvorno bila nusproizvod proizvodnje vina za privatnu upotrebu. I danas je u ovom obliku raširen u zemlji, a destilerija za osobnu upotrebu dio je egzistencionalnog gospodarstva. Gruzijski poljoprivrednici piju je uz vino i smokve, mandarine, naranče ili dudove. Ovu voćnu rakiju u Gruziji zovu *Araki*. U svakodnevnom se jeziku naziva i gruzijskom votkom ili votkom od grožđa, ovisno o sirovini. Nakon destilacije čača ima udio alkohola 70%, pa se stoga razrjeđuje vodom prije pijenja. Privatno destilirana čača nema fiksni udio alkohola. Čuva se najmanje šest mjeseci da sazrije.

Tradicionalno je bilo domaće piće kućne izrade Gruzijaca, ali u 19. i 20. stoljeću čača je postala industrijski proizvod. Proces proizvodnje je pročišćen, a kao sirovina koristi se samo grožđe. Neki proizvođači rakiju od komine čuvaju u starim hrastovim bačvama kako bi poboljšali okus, što znači da čača također upija malo boje. Industrijski proizvedena čačaa je blaga i blago aromatičnog okusa grožđa. Sadržaj alkohola joj je 45%. Obično se puni u staklene boce od 0,5 litre, neki proizvođači imaju vlastiti dizajn boca.

Čača se obično pije čista, po mogućnosti ledeno hladna i poslužuje se s limunovom korom. Međutim, može se koristiti i za koktele. U ruralnim područjima Gruzije uobičajeno je popiti čašicu ujutro, posebno po hladnom vremenu. U zapadnim predjelima zemlje često se pije uz slastice. U istočnoj Gruziji se konzumira prije slanih jela.

## Izvori
*Focus.de, In Georgien sprudelt Schnaps aus Brunnen, na njemačkom jeziku, pristupljeno 8. svibnja 2021. 
*Gromyko A.A., Staljin na konferencijama, na ruskom jeziku, pristupljeno 8. svibnja 2021.
Čakrulo

**Čakrulo** (gruz. ჩაკრულო, *chak'rulo*) je gruzijska višeglasna zborska narodna pjesma. Trodjelna je to pjesma iz regije Kahetije, koja je posvećena pripremi ratnika za bitku protiv tiranina koji tlači narod. Karakteriziraju je dva visoko ukrašena pojedinačna vokalna dijela u pozadini iznimne zborske osnove.

Kad je UNESCO gruzijsko vokalno višeglasje 2001. godine prepoznao kao remek-djelo nematerijalne svjetske baštine, Čakrulo je naveden kao glavni primjer toga. Čakrulo je bio jedan od 29 glazbenih skladbi uključenih u fonografski zapis Voyager Golden Recorda koji je poslan u svemir na Voyageru 2 20. kolovoza 1977. godine.

## Tekst

## Izvori
Važa Margvelašvili

**Važa Margvelašvili** (gruz. ვაჟა მარგველაშვილი; Berdzenauli, 3. listopada 1993.) gruzijski je judist. Natječe se u polulakoj kategoriji do 66 kilograma. Važa je osvajač mnogih odličja sa više važnih natjecanja u judu. Najveći rezultat karijere mu je osvajanje naslova europskog prvaka u Kazanju 2016., te osvajanje bronce na Svjetskom prvenstvu održanom 2017. godine u Budimpešti.

167&nbsp;cm visoki Važa, do kraja 2013. godine borio se u kategoriji do 60&nbsp;kg. Godine 2012. bio je viceprvak Europe na prvenstvu do 20 godina. Krajem iste godine osvaja naslov prvaka Gruzije. Od 2014. godine bori se u kategoriji do 66&nbsp;kg. Već te, iste, godine osvaja naslov prvaka Gruzije. Dvije godine kasnije, osvaja europski naslov. Na Olimpijskim igrama U Rio de Janeiru izgubio je već u prvom kolu. Godine 2017. osvaja broncu na svjetskom prvenstvu u Budimpešti. Iako je već do tada dokazao da je svjetska klasa, počinje nizati brojne uspjehe na IJF World Mastersima, Grand Prixovima i Grand Slamovima. Na tim natjecanjima osvojio je ukupno šesnaest odličja, od čega pet zlatnih.

Na Europskom prvenstvu u Lisabonu 2021. godine, u finalu je morao priznati primat Talijanu Manuelu Lombardu i zadovoljiti se naslovom viceprvaka Europe.

## Vanjske veze
*Profil Važe Margvelašvilija na službenoj stranici Međunarodnog judo saveza

## Izvori
Laša Bekauri

**Laša Bekauri** (Ahmeta, 26. srpnja 2000.) profesionalni je gruzijski judist. Aktualni je europski prvak u kategoriji do 90 kilograma, s prvenstva koje se održalo u Lisabonu 2021. godine. Bivši je dvostruki svjetski prvak za mlade (Nassau 2018. i Marakeš 2019.)

Ostvario je još nekoliko zapaženih uspjeha u karijeri. Osvajač je zlata (2019.) i bronce (2021.) sa IJF Svjetskih mastersa, zlata s IJF Grand Slama u Jeruzalemu (2021.) i srebra s Ljetne univerzijade održane u Napulju 2019. godine.

## Vanjske veze
*Profil Laše Bekaurija na LesSports.info

## Izvori
Nikoloz Basilašvili

**Nikoloz Basilašvili** (gruz.: ნიკოლოზ ბასილაშვილი , transliterirano: *Nik'oloz Basilashvili*; Tbilisi, 23. veljače 1992. - ) je gruzijski profesionalni tenisač. Najbolji pojedinačni plasman na ATP ljestvici mu je 16. mjesto u pojedinačnoj konkurenciji *(stanje 26. travnja 2021. godine)*

U karijeri je osvojio 5 turnira u pojedinačnoj konkurenciji, uz još dva nastupa u finalima. Prvi naslov je osvojio na Otvorenom prvenstvu Njemačke u Hamburgu 2018. godine, kao kvalifikant, porazivši Leonarda Mayera u finalu, te postavši tako prvi gruzijski igrač, još od Aleksa Metrevelija koji je osvojio ATP turnir. Sljedeće godine na istom turniru je obranio naslov. Nema značajnijih nastupa na Grand Slam turnirima. Najbolji rezultat mu je 4. kolo na US Openu 2018. godine, a na ostala tri *Grand slam* turnira stigao je najdalje do 3. kola.

## Odigrana finala ATP serije
### Pojedinačna konkurencija: 7

## Vanjske veze
*Profil na službenoj ATP stranici
Stela iz Davatija

**Stela iz Davatija** (gruz. დავათის სტელა ) vapnenačka je stela u obliku križa, s reljefom, koji prijakazuje Blaženu Djevicu Mariju i arkanđele Mihaela i Gabrijela, s jednim od najranijih natpisa na gruzijskom pismu  *Asomtavruli*. Gornji dio stele, koji bi trebao predstavljati Uznesenje Gospodinovo, slomljen je i izgubljen. Potječe iz 4. do 5. stoljeća. Stela je otkrivena 1985. godine u maloj crkvi Majke Božje u planinskom selu Davati, općina Dušeti, u istočnoj Gruziji. Čuva se u Nacionalnom muzeju Gruzije.

Stojeći lik Djevice Marije predstavlja jedinstveni ikonografski tip Majke Božje koji potječe od najstarijeg "hodigitrijskog tipa". Uz likove Djevice i Djeteta Isusa nalaze se "sažeti" natpisi; "Sveta Marija" i "Isus Krist". Stele ili kameni križevi kultni su spomenici isklesani od kamena koji su bili tipični za ranokršćansko razdoblje u Gruziji (oko 300.  -750. pr. Kr.). Mnoge od ovih stela preživjele su jer su ponovno korištene kao građevinski materijal za crkve podignute u srednjem vijeku i ranom novom vijeku. 

## Pretpostavke
Gruzijski znanstvenik Ramin Ramišvili pretpostavlja da kombinacija slova **ႩႲႽ** odgovara broju 5320 (5000 + 300 + 20, tj. Ⴉ [k] + Ⴒ [t] + Ⴝ [č]), koji prema gruzijskim brojevima može označavati: godine 284. pr. Kr., navodni datum nastanka prvog gruzijskog pisma.

## Izvori

## Literatura
*Machabeli, K. (2008.) Early Medieval Georgian Stone Crosses, Ministarstvo kulture i sporta Gruzije, Chubinashvili National Research Centre for History of Georgian Art and Monument Protection,
Mrázovce

**Mrázovce** je naseljeno mjesto u okrugu Stropkov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Similitude (Star Trek: Enterprise)

***Similitude*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 19. novembra 2003. godine. Radnja prikazuje kako Trip Tucker prilikom eksperimenata sa *[[Enterpise (NX-01)|Enterpriseovim]]* pogonom, bude teško ozlijeđen i završi u komi te dr. Flox provodi kontroverznu proceduru stvaranja mimetičkog simbiota koji se pretvori u Tripovu kopiju čija je jedina svrha biti donator neurološkog tkiva koje će originalnom Tripu spasiti život.

## Povezano
**[[Tuvix]]*

## Vanjske veze
*
Carpenter Street (Star Trek: Enterprise)

***Carpenter Street*** je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 26. novembra 2003. godine. Radnja prikazuje kako je posada *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterprisea]]* poslana na vremensko putovanje u Detroit početkom 21. vijeka kako bi zaustavila Xindije koji pokušavaju uništiti čovječanstvo biološkim oružjem.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Etničko čišćenje Gruzijaca u Abhaziji

**Etničko čišćenje Gruzijaca u Abhaziji**, u Gruziji nazivano i **Genocid nad Gruzijcima u Abhaziji** (gruz. ქართველთა გენოციდი აფხაზეთში) - odnosi se na etničko čišćenje, pokolje, i masovno protjerivanje na tisuće etničkih Gruzijaca koji žive u Abhaziji tijekom gruzijsko-abhaškog rata 1992. - 1993. , te 1998. od strane abhaških separatista i njihovih saveznika. Osim Gruzijaca, ubijani su i Armenci, Grci, Rusi i neistomišljenici Abhazi. Otprilike 200 000 do 250 000 gruzijskih civila postalo su izbjeglice i prognanici. Etnička čišćenja i masakri nad Gruzijcima službeno su priznati konvencijama Organizacije za europsku sigurnost i suradnju (OESS) 1994., 1996. i ponovno 1997. tijekom summita u Budimpešti, Lisabonu i Istanbulu, na kojim su osuđeni "počinitelji ratnih zločina počinjenih tijekom sukoba". Generalna skupština Ujedinjenih naroda 15. svibnja 2008. usvojila je (s 14 glasova za, 11 protiv i 105 suzdržanih) rezoluciju A/RES/62/249 u kojoj se "Naglašava važnost očuvanja imovinskih prava izbjeglica i interno raseljenih osoba iz Abhazije, Gruzije, uključujući žrtve prijavljenog "etničkog čišćenja", i poziva sve države članice da odvrate osobe pod njihovom jurisdikcijom od stjecanja imovine na teritoriju Abhazije u Gruziji kršeći prava povratnika ". Vijeće sigurnosti UN-a donijelo je niz rezolucija u kojima je apeliralo na prekid vatre.

## Pozadina
Prije rata 1992. godine, Gruzijci su činili gotovo polovicu stanovništva Abhazije, dok je Abhaza bila manje od petine. Nasuprot tome, 1926. godine, ova su dva naroda činila trećinu stanovništva, a ostatak Rusi, Armenci i Grci . Do 1989. godine broj Gruzijaca gotovo se učetverostručio, sa 67 494 na 239 872, Armenaca utrostručio, a broj etničkih Rusa povećao se šest puta.

Abhazija je proglasila neovisnost od Gruzije 23. srpnja 1992., godinu dana nakon što je to učinila Gruzija (9. travnja 1991.). Da bi smanjili zapadni utjecaj u Gruziji, Rusi su poticali lokalne komuniste da traže odcjepljenje, a KGB je obučavao abhaške paravojne jedinice. U listopadu 1992. Abhazi su preuzeli kontrolu nad većim dijelom teritorija i potisnuli Gruzijce. Rusi su otvoreno pomogli Abhaziji, a apel Gruzijaca međunarodnoj zajednici ostao je bez odgovora. Iako je 27. rujna 1993. bilo zločina s obje strane, dogodio se veliki masakr u tom ratu.  Nakon opsade, Suhumi, glavni grad Abhazije, s većinskim gruzijskim stanovništvom, pao je u ruke zajedničkih rusko-abhaških jedinica.  Pokolj je trajao dva tjedna. Grad je bio preplavljen mrtvim tijelima. Rusima su pomagali i čečenski borci, uključujući tada malo poznatog islamskog militanta Šamila Basajeva, kasnije jednog od istaknutih čečenskih vođa. Kozačke su jedinice počinile zločine i protiv Gruzijaca .

## Ishod
Oko 30 000 Gruzijaca je ubijeno, a 250 000 izbjeglica ne može se vratiti u Abhaziju. Svojedobno je međunarodna zajednica koristila izraz "neprihvatljiva demografska promjena zbog rata" umjesto izraza etničko čišćenje. Do danas nitko nije odgovarao za zločine nad Gruzijcima. Abhazija je danas *de facto* ruski protektorat. Nijedna ga država ne priznaje, ali se smatra dijelom Gruzije.

## Reference
Velški korgi pembrok

**Velški korgi pembrok** () je rasa pasa poreklom iz Velsa. Prema FCI klasifikaciji ova pasmina spada u prvu FCI grupu, među ovčarske pse. Najmanja je i ujedno i najstarija pasmina u ovoj grupi. Najstariji zapisi o ovoj pasmini datiraju do 11. veka.

## Izgled
Korgiji imaju dugo telo i kratke noge te podignute uši. Velški korgi pembrok se rađa bez repa, a ukoliko ga ima po rođenju onda se isti odstranjuje. Kratke noge omogućuju korgijima da izbegnu eventualne udarce goveda koja čuvaju.

### Veličina
Korgiji dostižu maksimalnu visinu sa devet meseci i ona se kreće od 25 do 30 centimetara (od šapa do ramena); međutim, njihovo telo se razvija do druge godine života. Idealna težina za korgije je od 10 do 14 kilograma kod mužjaka tj. od 10 do 13 kilograma kod ženki.

### Narav
Velški korgi pembrok je veoma nežan, voli da bude deo porodice i spreman je da uradi sve što vlasnik traži od njega. Ima izraženu potrebu da zadovolji vlasnika pa je stoga voljan da uči te se da lako dresirati. Spada među najinteligentnije pse. Iako je stvoren da čuva stoku, može se koristiti i kao čuvar domaćinstva koji će lajati samo kada je neophodno. Dobro se slaže sa drugim životinjama i sa decom, ali ga je neophodno socijalizovati dok je još mlad.

## Vanjske veze

* Američki štenarski klub 
* FCI standard za velškog korgija pembrok
Lombok

**Lombok** () ostrvo je u Indoneziji iz grupe Malih Sundskih ostrva, istočno od Jave. Površina Lomboka je 4.514,11 -{km}-². Na njemu živi 3,35 miliona ljudi, po popisu iz 2014. godine. Glavni i najveći grad je Mataram sa populacijom od 420.941 stanovnika, prema podacima iz 2008. godine.

## Geografija

### Položaj
Istočno od Lomboka je ostrvo Sumbava, a zapadno je Bali. Takozvana Volisova linija, koja označava biogeografsku granicu Azije i Australije, prolazi moreuzom između Balija i Lomboka.

### Reljef

Reljef ostrva čini planinski vulkan Rindžani visok 3726 metara, treća po veličini planina u Indoneziji. Ovaj vulkan je poslednju veliku erupciju imao 1901. godine, a danas se u njegovom krateru nalaze jezero, topli izvori i bezbroj malih vulkanskih kupa.

### Klima
Klima je monsunska, a u vegetaciji dominiraju tropske šume. 

## Privreda
Glavna privredna aktivnost je zemljoradnja (pirinač, kukuruz, pamuk, duvan).

## Turizam

Od osamdesetih godina 20. veka, Lombok je počeo da se nameće kao konkurentska turistička destinacija Baliju. Za one koji žele mir, a ne smeta im jednostavan smeštaj, ostrvo Lombok je pravo rešenje. Na njemu se nalazi bezbroj ribarskih naselja u kojima se može iznajmiti kućica na plaži, hraniti se tek ulovljenom ribom i uživati u ronjenju, plivanju, sunčanju i spektakularnim zalascima sunca.

## Reference
Petar Rađenović

**Petar Rađenović** (1885-1941) bio je pravoslavni svještenik i etnograf, koji je proučavao prostore Bosanske Krajine.

## Biografija
Rođen je 8. februara 1885. u Bosanskim Osredcima. Osnovnu školu je završio u Trubaru, gimnaziju u Sarajevu 1903. a Bogosloviju u Reljevu 1907. Iste godine je i rukopoložen za svještenika, a svoje službovanje je obavljao u selima Bosanske Krajine, koja su i bila predmet njegovog proučavanja.

Petar Rađenović je 1928. postao profesor vjeronauke u Realnoj gimnaziji u Banja Luci, a član Crkvenog suda Eparhije banjalučke postaje 1932.

Crkveni čin protojereja dobija 1937.

## Rad na proučavanju Bosanske Krajine
Rađenović započinje svoj rad na proučavanju prostora Bosanske Krajine, nakon što je Milan Karanović 1920. predložio Jovanu Cvijiću da se terenski rad na proučavanju Bosne organizuje preko svještenika. Prilikom svog rada se koristio Cvijićevim "*Uputstvom za proučavanje sela u Bosni*" iz 1898. Rađenović je započeo sa terenskim radom, i 1923. njegovo djelo "*Sela parohije Krnjeuše (kod Petrovca)*" biva objavljeno u Srpskom etnografskom zborniku, u izdanju Srpske kraljevske akademije. "*Bjelajsko polje i Bravsko*" objavljeno 1925. pod nadzorom Jovana Cvijića, Rađenović je smatrao svojim najboljim djelom. NJegovo antropogeografsko djelo "*Unac – antropogeografska ispitivanja"* napisano na osnovu terenskih istraživanja 1933-1934, objavljeno je tek 1948. od strane Srpske akademije nauka, sedam godina nakon autorove smrti.

Zajedno sa Milanom Karanovićem, učestvovao je na arheološkim istraživanjima u Sanskom Mostu.

Smatra se jednim od najvažnijih autora, kada je u pitanju doprinos etnografiji Bosne i Hercegovine, u prvoj polovini 20. vijeka.

## Djela
Njegova najvažnija djela su:

* *Sela parohije Krnjeuše (kod Petrovca)* (1923)
* *Bjelajsko polje i Bravsko* (1925) (napisano pod nadzorom Jovana Civijića)
* *Unac – antropogeografska ispitivanja* (1948)

## Smrt
Nakon napada Sila Osovine na Jugoslaviju i uspostavljanja NDH, Petar Rađenović bježi u Srbiju, i nastanjuje se u Šapcu, gdje je i ubijen je 21. oktobra 1941. od strane njemačke kaznene ekspedicije.

## Naljeđe
Profesor Zdravko D. Marjanac o Rađenoviću piše sljedeće "*Djela Petra Rađenovića (iako nije bio školovani geograf, nego sveštenik), predstavljaju značajne monografske radove velike stručne i naučne vrijednosti*".

U čast Petra Rađenovića, nazvana je ulica u Banja Luci.

## Izvori
Kwidzyn

**Kwidzyn** (njemački: *Marienwerder*, latinski: *Quedin*) je grad od 38,418 stanovnika na sjeveru Poljske u Pomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Kwidzyn leži na rijeci Liwi nedaleko od njenog ušća u Vislu, udaljen devedesetak km sjeverno od Gdańska.

## Historija

Kwidzyn je nikao kao naselje Starih Prusa pod imenom **Kwedin** na otoku usred Visle.

Teutonski vitezovi zauzeli su Kwedin 1233. i nedaleko od njega sagradili *[[Zamak]] Marienwerder*, koji im je služio za kampanje na zemlje Prusa. Uz njega je niklo naselje *Marienwerder* kom su Teutonci dodjelili gradska prava 1254.

Marienwerder je od 1285. do 1587. bio sjedište Pomezanske dijeceze.
U njemu je 1440. osnovana Pruska konfederacija, ali je i nakon Trinaestgodišnjeg rata (1454.-66.) ostao u Teutonskoj državi. 
Kad je ona propala od 1525. je dio Pruskog vojvodstva i dijelio je sa njim sudbinu sve do 1945.

Kako se razvio kao centar za trgovanje po Visli, u njemu je 1765. pruski kralj Friedrich II. Veliki osnovao carinarnicu, koja je naplaćivala visoke takse za svu robu koja je išla u unutrašnjost.

Krajem 19. vijeka povezan je željezničkom prugom sa Gdańskom. 
Nakon Prvog svjetskog rata - 1920. održan je plebiscit u kom je većina odlučila za ostanak u Njemačkoj.
U Međuratnom periodu i pored prilično reapresivne politike (naročito nakon 1933.), osnovana su poljske kulturno-prosvjetne organizacije, među ostalim i poljska gimnazija (1937.-39.).

Još od 1815. tadašnji *Marienwerder* bio je regionalni administrativni centar, to se nastavilo i nakon Drugog svjetskog rata kad je 1945. postao dio Narodne Republike Poljske sve do 1975., od 1999. je sjedište povjata.

## Znamenitosti
Najveća znamenitost grada je kompleks zamka sa katedralom (14. -15. vijek)
## Privreda
Kwidzyn ima najveću tvornicu papira i celuloze u Poljskoj koja je pokrenuta 1981. Pored tog ima i pogone elektroničke, prehrambene i drvne industrije.

Poznat je po ergeli i velikom ribogojilištu.

## Pobratimski gradovi
Kwidzyn ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Celle Njemačka
*  Bar Ukrajina
*  Olofström Norveška
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Kwidzyn'' (službene stranice)
Premijer Estonije

**Premijer Estonije** (estonski: *Peaminister*, doslovno "Glavni ministar") je predsjednik vlade Republike Estonije. Premijera nominira Predsjednik nakon konzultacija s parlamentarnim grupama, a potvrđuje ga parlament. U slučaju neslaganja oko kandidata, parlament ima mogućnost odbaciti predsjednikov prijedlog i izabrati vlastitog kandidata. S obzirom na to da funkcija premijera ovisi o podršci parlamentarne većine, u praksi se premijerom imenuje čelnik najveće stranke u vladajućoj koaliciji u parlamentu. Aktualna je premijer Kristen Michal iz Reformske stranke, a na dužnost je stupio 23. srpnja 2024. godine.

Historijski, premijer Estonije imao je značajnu ulogu u vođenju države. Od 1918. do 1920. godine, premijer je ujedno bio i državni poglavar, nakon čega je tu funkciju preuzeo "Državni starješina" (estonski: *[[Riigivanem]]*), koji je objedinjavao funkcije premijera i predsjednika. Od 1938. godine pa sve do obnove nezavisnosti 1992. godine, funkcija premijera pala je u drugi plan, isprva nauštrb one Predsjednika (od 1938. do 1940. godine), a onda i u odnosu na čelnike KP Estonije tokom sovjetskog perioda. Funkcija premijera službeno je obnovljena 1990. godine, ali je konsolidirana dvije godine kasnije.

Premijer Estonije prema Ustavu je čelnik estonske vlade te nadzire i koordinira njezin rad. Za razliku od većine drugih parlamentarnih republika, premijer Estonije je i *de facto* i *de iure* državni poglavar, s obzirom da estonski Ustav cjelokupnu izvršnu vlast stavlja u ruke Vlade, čiji je premijer čelnik. U drugim sustavima, predsjednik je barem nominalno na čelu izvršne vlasti ili ju dijeli s premijerom, što u Estoniji nije slučaj. S obzirom na ovu činjenicu, premijer Estonije *de iure* ima velik autoritet i široke ovlasti, međutim stvarna snaga premijera ovisit će o strukturi vlade te snazi vladajuće stranke u parlamentu.

## Povezano
* Lista premijera Estonije

## Vanjske veze
* Službene stranice
Potoky (Stropkov)

**Potoky** je naseljeno mjesto u okrugu Stropkov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Liwa (rijeka)

**Liwa** (njemački: *Liebe*) je rijeka na sjeveru Poljske duga 111 km desna pritoka rijeke Nogat.

## Hidrologija
Liwa izvire iz Piotrkowskog jezera sjeverno od grada Iława. U svom gornjem toku protiče kroz brojna jezera, od kojih je najveće Dzierzgoń. Za razliku od tog, donji tok je reguliran, pa od Kwidzyna nadalje teče paralelno sa Vislom do ušća u Nogat kod sela Biała Góra.

Porječje rijeke veliko je 991 km² i proteže se po Varminsko-mazurskom i Pomeranskom vojvodstvu Varminsko-mazurskom Zlínskom kraju.
Prosječni godišnji protok na ušću je 2 m³/s.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Liwa''
Sztum

**Sztum** (njemački: *Stuhm*) je grad od 9,870 stanovnika na sjeveru Poljske u Pomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Sztum leži u slivu Visle na prevlaci između Barlewickog i Sztumskog jezera, udaljen 14 km sjeverno od Malborka.

## Historija

Sztum je nikao još za rimskih vremena (tragovi kuća). 
Za srednjeg vijeka bio je utvrđeno naselje Starih Prusa, koje su 1236. zauzeli Teutonski vitezovi. Oni su između 1326.-36 podigli zamak, koji im je služio kao jedno od najvažnijih uporišta u Pomeraniji.

Teutonci su *Stuhmu* dodjelili gradska prava 1416. 
Nakon Trinaestgodišnjeg rata i sklapanja Mirovni sporazuma u Toruńu 1466. Stuhm je podpao pod Kraljevinu Poljsku.
Od 1772. je dio Kraljevine Pruske u kojoj se nakon dolaska željeznice 1882., razvio kao industrijski gradić.

Nakon Prvog svjetskog rata - 1920. održan je plebiscit u kom je većina odlučila za ostanak u Njemačkoj.
*Stuhm* je tek nakon Drugog svjetskog rata, od 1945. postao dio Narodne Republike Poljske.

## Znamenitosti

Najveće znamenitosti Sztuma su grada je zamak iz 14. vijeka (restauriran u 15. i 19. vijeku) i crkva sa početka 17. vijeka.

## Privreda

Sztum je grad metalne, prehrambene i drvne industrije, poznat po velikom zatvoru.

## Pobratimski gradovi
Sztum ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Ritterhude, Njemačka
*  Val-de-Reuil, Francuska
*  Polesk Rusija
*  Kupiškis, Litvanija

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Sztum'' (službene stranice)
Poljska radnička partija

**Poljska radnička partija** (*Polska Partia Robotnicza*, akronim: PRP) bila je komunistička partija, osnovana u januaru 1942., nakon što je inicijativna grupa iz SSSR-a prebačena u Poljsku. 

Nastala je udruživanjem ljevičarskih organizacija i grupa kao što su; Savez oslobodilačke borbe, Radničko-seljačka borbena organizacija, Revolucionarno radničko-seljačko vijeće.
U vrijeme kad je osnovana (1942.) Poljska radnička partija imala je svega nekoliko hiljada članova, u julu 1944. već oko 20 000, a na vrhuncu 1942. - 1.000 000.

## Historija

Poljska radnička partija formalno nije pripadala Kominterni, iako je zapravo instrukcije dobijala od nje. Nakon raspuštanja Kominterne njenu ulogu preuzeo je 
Odjel za međunarodnu politiku Komunističke partije Sovjetskog Saveza i njen Centralni komitet.
U svojim programskim deklaracijama PRP je izbacio sljedeće parole; opća oružana borba za oslobađanje zemlje od njemačke okupacije, obnova nezavisne i demokratske Poljske države sa novom istočnom granicom i savezništvo sa SSSR-om, i provođenje umjerenih društvenih reformi. 

Za vrijeme njemačke okupacije partijom je rukovodio Centralni komitet (kasnije nazvan Sekretarijat) zapravo troje ljudi.

Djelovala je uglavnom na području Generalnog gubernatorstva, pa je još 1942. osnovala vojničko krilo partije - Gwardia Ludowa (Narodna garda), koje je 1944. prezvana u Narodnu armiju.

PRP je 1943. pregovarala o potencijalnoj suradnji sa predstavnicima Poljske podzemne države, povezane sa 
Poljskom vladom u egzilu, ali su pregovori naprasno prekinuti u drugoj polovici 1943.
Nakon tog je PRP osnovao svoju paralelnu organizaciju Naradno nacionalno vijeće u suradnji sa malim ljevičarskim organizacijama kao što je Wola Ludu (Volja naroda) poljskih socijalista.

Kako je Crvena armija napredovala u Poljskoj, PRP odnosno njegov Poljski komitet narodnog oslobođenja, organizirao je vlast i politički sistem na tom teritoriju.

Nakon stabiliziranja vlasti 1947.-48., vodstvo PRP započelo je radikalnu političku, društvenu i ekonomsku transformaciju zemlje po sovjetskom modelu; likvidacija privatnog vlasništva, nacionalizacija industrije, agrarna reforma, kolektivizacija poljoprivrede.

Poljska radnička partija je nakon ujedinjenja sa Poljskom socijalističkom partijom u decembru 1948. promjenila ime u Poljska ujedinjena radnička partija.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Polska Partia Robotnicza'' (na portalu Encyklopedia PWN)
Niccolò Leonico Tomeo

**Niccolò Leonico Tomeo**  (alb. *Νikolla Thomai*; Venecija, 1456 – Padova, 1531) je bio venecijanski akademik i predavač, porijeklom iz Epira, profesor filozofije na Sveučilištu u Padovi. Tomeo je bio jedan od prvih učitelja albanskog podrijetla koji je predavao grčki u Padovi.

## Biografija
Rođen je u Veneciji 1456. u obitelji epirskog podrijetla iz Drača. Poslan je u Firencu, gdje je studirao grčku filozofiju i književnost pod paskom Demetriosa Chalkokondylesa. 1497. Sveučilište u Padovi imenovalo je Tomeja svojim prvim službenim učiteljem grčkog teksta Aristotela. 1504. izabran je za nasljednika Giorgia Valle na grčkom stolcu u Veneciji, ali budući da Tomeo to mjesto nije shvatio ozbiljno, naslijedio ga je Marco Musuro 1512. Tomeo je 1524. objavio zbirku filozofskih dijaloga na latinskom jeziku, od kojih je prvi naslovio *Trophonius, sive, De divinatione*. Divili su mu se učenjaci poput Erazma zbog njegovih filoloških vještina. Od kada je Sveučilište u Padovi ponovno otvoreno nakon rata Cambraiske lige (okonč. 1516), Tomeo je predavao na sveučilištu do svoje smrti 28. ožujka 1531.

## Djela
* *Aristotelis Parva quae vocant Naturalia* (Venecija 1523)
* *Trophonius, sive, De divinatione* (1524)
* *Bembo sive de immortalitate animae* (1524)
* *Opuscula. Ex Venetiis* (Venecija 1525)
* *Conversio in Latinum atque explanatio primi libri Aristotelis de partibus animalium… nunc primum ex authoris archetypo in lucem aeditus. G. Farri* (Venecija 1540)
Američki drozd

**Američki drozdovi** (engl.: *mockingbirds*/*catbirds*) su grupa ptica Novog svijeta koja pripada redu vrapčarki (*[[Passeriformes]]*) i porodici mimičara (Mimidae). Najpoznatije su po tome što neke vrste oponašaju mimikrijom zov drugih ptica i zvukove insekata i vodozemaca, često glasno i ubrzano ponavljano. Postoji oko 17 vrsta u dva roda, s tim da su tri vrste američkog drozda sa Ostrva Galapagos prethodno bile razdvojene u treći rod, *[[Nesomimus]]*. Čini se da američki drozdovi nemaju monofiletičko porijeklo, kako *[[Mimus]]* i *[[Melanotis]]* nisu jedno drugome bliski; naime, čini se da je *Melanotis* više povezan sa američkim drozdovima (engl.: *catbirds*), pri čemu se čini da su sa *Mimus*-om najbliže povezani ’trešeri’ (engl.: *trashers*) kao što je npr. *[[Oreoscoptes montanus]]*.

Jedini američki drozdovi koji se mogu vidjeti u Sjevernoj Americi jesu sjeverni američki drozdovi (*Mimus polyglottos*). Američki drozdovi su poznati po tome što se oglašavaju u kasnoj noći, čak i nakon ponoći.

## Vrste u taksonomskom redu
::*Mimus*:
**[[Mimus dorsalis]]*
**[[Mimus gundlachii]]* 
**[[Mimus longicaudatus]]*
**[[Mimus patagonicus]]*
**[[Mimus thenca]] *
**[[Mimus triurus]]*
**[[Mimus polyglottos]]*
**[[Mimus graysoni]]*
**[[Mimus gilvus]]*
**[[Mimus saturninus]]*

::Nekada *Nesomimus* (endem na Galapagosu):
**Mimus macdonaldi*
**Mimus parvulus*
**Mimus trifasciatus*
**Mimus melanotis*

::*Melanotis*:
**Melanotis caerulescens*
**Melanotis hypoleucus*

## Čarls Darvin

Kada se HMS ''Beagle'' našao na Galapagosu u periodu od septembra do oktobra 1835. godine, prirodnjak Čarls Darvin primijetio je da se američki drozdovi *Mimus thenca* razlikuju od ostrva do ostrva, te da su blisko povezani izgledom sa južnoameričkim kopnom. Oko godinu dana poslije, kada je pravio bilješke na svom povratku, spekulisao je da bi ovo uz ono što mu je rečeno o galapagoskoj kornjači moglo da naruši doktrinu stabilnosti vrsta. Ovo je bio njegov prvi zabilježen pomen o sumnjama koje je imao po pitanju imutabilnosti vrsta, što je dovelo do toga da postane uvjeren u transmutaciju vrsta i stoga evoluciju.

## Povezano
*Eminem (ima pjesmu *[[:en:Mockingbird (Eminem song)|Mockingbird]]* na albumu *Encore* iz 2004. godine)
*:en:Mockingbird Valley, Kentucky (’home rule-class city’ naziva Dolina Mokingberd u Kentakiju)

## Reference

## Vanjske veze

*Članak na engleskom jeziku: „Mockingbirds and Thrashers (Mimidae)” &#91;HBW 10, str. 448&#93;, *ibc.lynxeds.com*
Trinaestgodišnji rat (1454–1466)

**Trinaestgodišnji rat (1454–1466)** (njemački: *Dreizehnjähriger Krieg*, poljski: *Wojna trzynastoletnia*) bio je rat koji se vodio od 1454. do 1466. između Kraljevine Poljske i Teutonske države.

Kraljevina Poljska pritekla je u pomoć pobunjenicima iz Pruske konfederacije, a Teutonskim vitezovima njihovi saveznici Danci i Livonski red.

## Historija
Rat je počeo kad je Tajni savjet Pruske konfederacije 4. februara 1454. osudio vladavinu Velikog majstora 
Teutonskog viteškog reda pozvao narod na ustanak protiv Teutonske države.

Ustanici su zauzeli gotove sve gradove, osim dobro utvrđenih; Malborka, Sztuma i Chojnice.

Na zahtjev delegata Pruske konfederacije kralj Poljsko-Litvanske Unije Kazimir IV Jagelović izdao je 6. mart 1454. dekret o osnivanju Pruskog vojvodstva i objavio rat Teutonskim vitezima.
Istovremeno je obećao veliku autonomiju i pravo na ubiranje poreza, svom budućem vojvodstvu.

Nakon pobjeda Kazimirove vojske sklopljen je Mirovni sporazum u Toruńu 1466. Na osnovu tog sporazuma Teutonska država morala je prepustiti Kraljevini Poljskoj istočnu Pomereniju sa Gdańskom i zapadni dio Pruske .

Ostatak države - istok Pruske postao je vazalna država Kraljevine Poljske, sa vlastitom administracijom i prijestolnicom u Königsbergu (današnji Kalinjingrad).

Veliki majstor Reda postao je vazal Poljskog kralja, pored tog dotad isključivo njemački Red bio je primoran u svoje redove primati i Poljake.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Thirteen Years’ War''
Chojnice

**Chojnice** (njemački: *Konitz*) je grad od 39,804 stanovnika na sjeveru Poljske u Pomeranskom vojvodstvu.

## Geografija

Chojnice leži nedaleko od Charzykowskog jezera, udaljen 125 km jugozapadno od Gdańska.

## Historija

Chojnice su prvi put dokumentirane 1275. Početkom 14. vijeka  Teutonski vitezovi zauzeli su Pomeraniju i 
vjerojatno prije 1320. dodjelili Chojnici gradska prava, koja su joj potvrđena 1360.

Grad je u to vrijeme bio snažno utvrđen (fragmenti bedema i tornjeva preživjeli su do danas), jer je igrao važnu ulogu u 
obrambenom sistemu Teutonske države. Kako je ležao na putu od Brandenburga do 
teutonske prijestolnice Malborka razvio se u značajan trgovačko-zanatski centar.

Grad se 1440. pridružio Pruskoj konfederaciji, ali je nekoliko godina kasnije gradsko vijeće promjenilo odluku i odlučilo ostati vjerno Teutonskoj državi.
Kod Chojnice se 18. septembra 1454. odigrala prva bitka Trinaestgodišnjeg rata u kojoj je teutonska vojska porazila snage poljskog kralja Kazimira Jagelovića.

Trinaest godina kasnije 28. septembra 1466., nakon duge opsade, poljske trupe zauzele su Chojnice i tako trasirale put za sklapanje mirovnog ugovora u Toruńu 1466., nakon kojeg je pripao Kraljevini Poljskoj.

Od 21. septembra 1772. za Prve podjele Poljske Chojnice su dio Kraljevine Pruske.
Dolaskom željeznice 1873. Chojnice su izrasle u važno raskršće željezničkih pruga.

Nakon Prvog svjetskog rata grad je pripao Republici Poljskoj i našao se na periferiji jer se granica sa njemačkom nalazila svega 2 km od centra. 
Kao takav prvi je napadnut još na početku Drugog svjetskog rata 1. septembra 1939. i nakon velikih borbi zauzet.
Od 1945. je dio Narodne Republike Poljske.

## Privreda

Današnje Chojnice su grad mašinske, prehrambene i drvne industrije, i poznata turistička destinacija za posjet nedalekom Charzykowskom jezeru.

## Pobratimski gradovi
Chojnice ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Emsdetten, Njemačka
*  Bayeux, Francuska
*  Mozir Belorusija
*  Korsun Ševčenkovskji, Ukrajina
*  Waalwijk, Nizozemska
*  Bad Bevensen, Njemačka
## Izvori

## Vanjske veze

* [miasto.chojnice.pl *Chojnice* (službene stranice)]
Gwardia Ludowa

**Gwardia Ludowa** ili **Narodna garda** (prevedeno sa poljskog) akronim: **GL**, bila je podzemna oružana organizacija Poljske radničke partije osnovana u jeku Drugog svjetskog rata - 1942.

Gwardia Ludowa je stvorena na bazi lokalnih organizacija Poljske radničke partije, pa je svaki član Poljske radničke partije ujedno bio i gardist.
Osnovana je kao rival puno brojnije Armie Krajowe.

Glavni cilj Narodne garde bio je potaknuti oružani ustanak, mobiliziranjem što više stanovnika za borbu protiv jedinica Wehrmachta i tako pomoći Crvenoj armiji. 

Akcijama garde je rukovodio Centralni komitet Poljske radničke partije, ustvari štab od tri člana, koji je kordinirao svoje operacije sa Crvenom armijom. Članovi štaba trojice bili su; Bolesław Mołojec - "Edward", Marian Spychalski -"Marek" i Franciszek Jóźwiak - "Witold". 

Gwardia Ludowa organizaciono je podjelila zemlju na šest okruga; **I** - Varšavski (njeni kvartovi bili su direktno subordinirani od glavnog štaba), **II** - Lublinski, **III** - Radomski (od 1943. Radom-Kielce), **IV** - Krakovski, **V** - Lodzki i **VI** - Šlesko - Lavovski (do 1943., nakon tog je podređen Sovjetskim partizanima).

Polovicom 1942. Gwardia Ludowa imala je otprilike 3000 boraca, a u jesen 1943. oko 6000–7000. Njene akcije su se ispočetka uglavnom svodile na sabotaže, diverzije, prikupljanje oružja i financijskih sredstava. 
Naročito su odjeknule diverzije u varšavskom *Café Clubu* u oktobru 1942. i julu 1943.

Garda je od maja 1942. počela organizirati i partizanske odrede, koji su do jeseni 1943. imali oko 1500 boraca, među njima i vojnike Crvene armije i bjegunce iz njemačkih zarobljeničkih logora.

Gwardia Ludowa je 1944. prezvana u **Armiju Ludowu** (Narodnu armiju), koja je postala jezgro budućih oružanih snaga Narodne Republike Poljske.
Čitavo vrijeme svog djelovanja izdavala je i novine - *Gwardzista*.

## Vanjske veze

* ''Gwardia Ludowa''
Charzykowskie

**Charzykowskie** ili **Łukomie** (njemački: *Müskendorfer See*) je protočno jezero u porječju rijeke Brda na 
sjeveru Poljske u Pomeranskom vojvodstvu.

## Karakteristike

Charzykowsko jezero je geološki glacijalni valov nastao na nadmorskoj visini od 120 metara.

Jezero ima površinu od 13,67 km² (uključujući otoke površine 3 ha), dugo je 10 km (jug-sjever), široko do 2,4 km i maksimalno duboko do 30,5 m.

Obale jezera su uglavnom niske i šumovite.

Charzykowsko jezero je rijekom Brdom (koja protiče kroz njega) povezano sa Vislom i Baltičkim morem, pa je omiljeni cilj jedriličara.

Na južnoj obali jezera leži ljetovalište Charzykowy, danas samo kvart grada Chojnice.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Charzykowskie, Jezioro''
Kenyentulus menglunensis

***Kenyentulus menglunensis*** je vrsta životinja iz reda protura u porodici Acerentomidae. Može se naći u južnoj Aziji.

## Reference

## Litetarura

*
Staškovce

**Staškovce** je naseljeno mjesto u okrugu Stropkov, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Edward Gierek

**Edward Gierek** (Sosnowiec (Porąbka), 6. januar 1913. - Cieszyn, 29. jul 2001.) bio je od 1970. do 1980. Prvi sekretar Centralnog komiteta Poljske ujedinjene radničke partije i politički lider Narodne Republike Poljske.

## Biografija

Nakon što mu je otac rudar poginuo u rudarskoj nesreći u Šleskoj, Gierek je sa majkom 1923. emigrirao u Francusku, u kojoj od 1926. radi kao rudar.

Od 1931. je član Komunističke partije Francuske. Iz Francuske je zbog sudjelovanja u štrajku deportiran je u Poljsku 1937.

Nakon tog u periodu 1937–48 živi u Belgiji, u kojoj se uključio u rad Komunističke partije, a od 1941. i u pokret otpora.
U periodu 1946–48 bio je predsjednik Nacionalnog vijeća Poljaka u Belgiji, a od 1946. je član Poljske radničke partije.

Gierek se vratio u Poljsku 1948. i organizirao rad Poljske radničke partije u Gornjoj Šleskoj, industrijski najrazvijenijoj poljskoj regiji.
Od 1954. radi kao direktor odjela za tešku industriju, a dvije godine kasnije izabran je za člana Politbiroa (koji je tad imao 11 članova) Poljske ujedinjene radničke partije. 
Za razliku od tvrdolinijaša iz *[[Moskva|moskovske]] [[frakcija|frakcije]]* partije, Gierek je bio pristalica umjerenjačkog *nacionalnog pomirenja* ili prilagođavanja sovjetske partijske linije nacionalnim i kulturnim okolnostima Poljske.

Kad je zemlju zahvatio val radničkih demonstracija i štrajkova, zbog velikog poskupljenja hrane kog je najavio vođa partije Władysław Gomułka neposredno prije Božića 1970, Gierek je izbio u prvi plan kao njegov nasljednik.

Gierek je preuzeo dužnost Prvog sekretara Centralnog komiteta partije 20. decembra, obećajući da će poboljšati standard građana i preispitati dotadašnju vladinu ekonomsku politiku.

Gierek je inicirao čitav set reformi, uključujući otvaranje poljskog tržišta zapadnim proizvodima, liberalizirao je putovanja u inozemstvo i smanjio nepotizam u partiji.
Te su mu promjene donjele popularnost, ali je poljska privreda i nadalje nastavila nazadovati, jer su krediti koje je uzeo na Zapadu da modernizira privredu bili loše plasirani. S druge strane inozemni dug je narastao na oko 40 milijardi $, pa je zemlju zahvatila velika inflacija.

Kriza je dovela do vala radničkih štrajkova i demonstracija u septembru 1980. Zbog toga je Gierek smjenjen sa položaja, te je umjesto njega za sekretara izabran Stanisław Kania. Ubrzo nakon toga je 1981. izbačen iz partije, a nakon uvođenja ratnog stanja u decembru 1981. čak je i interniran.

Nakon političkog umirovljenja 1993. objavio je memoarsku knjigu;  (Okus života, uspomene) i Dnevnici (1993)

## Reference

## Vanjske veze

* ''Edward Gierek'' (na portalu Encyclopaedia Britannica) 
* ''Edward Gierek'' (na portalu Encyklopedia PWN)
Elektronički karijon

**Elektronički/elektronični karijon** je skupni termin koji se koristi za spominjanje automatizovanog sistema koji oponaša zvuk karijona. Ovi sistemi simuliraju i amplifiraju (pojačavaju) zvuk zvona kada se isti pušta sa zvučnika smještenih na zvonicima.

Zbog troškova povezanih sa instaliranjem, održavanjem i operiranjem tradicionalnih karijona, mnoge crkve i univerziteti danas koriste ovu vrstu sistema.

## Emulacija zvoničkog zvuka
I dok tradicionalni karijoni koriste stvarna zvona, elektronički sistemi simuliraju zvuk zvona na nekoliko načina:
*udaranjem semantre (pravougaone metalne prečkice, prečnika otprilike olovke ali raznih dužina) električnim solenoidom;
*udaranjem tubularnog zvona na sličan način;
*ponovnim izvršavanjem oglašavanja prethodno snimljenog zvuka zvona;
*udaranjem manjeg broja stvarnih zvona u kombinaciji s metodama iznad...

## Rad

Elektronički karijoni koriste unutrašnje elektroničke satove da se odredi kada će se oglasiti. Vestminsterski kvarteri su često programirani da se oglašavaju svakog sata (a i u dijelovima sata), uz muzičke selekcije. Muzika je sačuvana kao medijum koji se obično može mijenjati ili proširivati.  

Sistemi, takođe, mogu da imaju klavijature ili konzolu. Ovo omogućava muzičaru da operira instrumentom na način sličan načinu kako radi tradicionalni karijon. Ove klavijature ponekad se integrišu sa ili spajaju na organičarevu konzolu.

Rani automatizovani karijoni koristili su električke tajmere kojima se jednostavno pravio određen zvuk. Moderni kompjuterizovani karijoni mogu da budu programirani da se oglašavaju za vrijeme Uskrsa, kao i za druge fiksne ili praznike kojima nije određeno vrijeme kada se obilježavaju ili slave.

Pošto ovi sistemi koriste amplifikatore i zvučnike, mnogi se unapređuju da takođe imaju sisteme oglašavanja u slučajevima nužde (npr. na kampusima koledža).

## Reference