Italijanski neorealizam

**Talijanski neorealizam** (tal. *neorealismo*) je nacionalna filmska škola. Karakteriziraju je priče radničke klase i sirotinje,snimane na originalnim lokacijama i često s neprofesionalnim glumcima. Filmovi se uglavnom bave moralnim i ekonomskim posljedicama 2. svjetskog rata na psihu i svakodnevni život pojedinca.

= Povijest =
Talijanski neorealizam se javlja po završetku 2. svjetskog rata odnosno poslije pada vlade Benita Mussolinija, što je uzrokovalo decentralizaciju talijanske filmske industrije. Neorealizam je bio znak kulturne promjene i socijalnog napretka u Italiji. Filmovi talijanskog neorealizma prikazuju suvremene ideje i priče koje su snimane na ulici jer su filmski studiji velikim dijelom bili oštećeni u ratu.
Neorealističan stil je razvio krug kritičara (Michelangelo Antonioni, Luchino Visconti, Gianni Puccini, Cesare Zavattini, Giuseppe DeSantis i Pietro Ingrao) okupljenih oko časopisa *Cinema*. S ozbirom da pisanje o politici nije bilo u potpunosti moguće (glavni urednik časopisa je bio Vittorio Mussolini, sin Benita Mussolinija) kritičari su napadali filmove bijelog telefona koji su dominirali tadašnjom talijanskom industrijom i bili su slabe kvalitete. Kritika je osjetila da bi se talijanska kinematografija trebala vratiti korijenima realističnog pitanja s prelaza 19. stoljeća u 20.
Antonioni i Visconti su bili bliski suradnici Jeana Renoira. Tragove neorealizma možemo vidjeti u filmovima Alessandra Blasettija i Francesca De Robertisa. Dva najznačajnija prethodnika neorealizma su *Toni* (Renoir, 1935) i *[[1860 (film)|1860]]* (Blasetti, 1934). U proljeće 1945. Mussolini je je smaknut, a Italija oslobođena njemačke okupacije. Taj period poznat kao Talijansko proljeće je bio prekretnica u talijanskoj kinematografija ka realističnijem pristupu u stvaranju filmova. Tako se talijanska kinematografija preorijentirala s velikih studija na snimanje u provinciji i na ulici kako bi se osigurala realističnost.

Za prvi film neorealizma se uglavnom drži *[[Ossessione]]* Luchina Viscontija iz 1943 iako je značajan tek kasnije zapažen Aniki-Bobo Manloela de Oliveira iz 1942. Neorealizam je stekao svjetsku slavu 1946 s filmom *Rim, otvoreni grad* Roberta Rosselinija jer je osvojio Grand Prize na Filmskom festivalu u Cannesu.

Talijanski neorealizam doživljava svoj kraj sredinom pedesetih. Standard života u Italiji se znatno podigao i to je tražilo novu poetiku sa više optimizma koji su nudili američki filmovi tog razdoblja. Vizija siromaštva i očaja koju je nudio film neorealizma nije više nudila ništa naciji koja je bila gladna pozitivne promijene. Država također nije podupirala poetiku neorealizma. Tada utjecajni političar i budući premijer Giulio Andreotti je rekao: Neorealizam je prljavo rublje koje ne bi trebalo biti prano i vješano vani.

Prelaz iz neoralizma se ogleda u ranim radovima Federica Fellinija (Il bidone i La Strada). Velike društvene teme zamijenit će istraživanje pojedinaca, njegovih potreba, alijenacije o društva i tragični pokušaj uspostavljanja komunikacije je postala glavna značajka talijanskog filma 1960-ih.

= Karakteristike =

U filmovima uglavnom glume amateri iako su u mnogim slučajevima angažirani i poznati profesionalci u glavnim ulogama, no statisti i sporedne uloge su većinom pripadale naturšćicima. 
Filmovi su snimani na stvarnim lokacijama uglavnom u siromašnim četvrtima i na provinciji.
Tema je često vezana za sirotinju i radnu klasu. Filmovi prikazuju svakodnevne radnje. Djeca su često u vodećim ulogama iako je njihova karakteristika često promatračka.

*[[Rim, otvoreni grad]]* je zadao osnove mnogim principima neorealizma. Prikazuje život talijanskog naroda pod njemačkom okupacijom. Djeca imaju ključnu ulogu i nose glavnu poruku filma. *[[Kradljivci bicikla]]*, film Vittoria De Sice iz 1948. je također reprezentativni primjer razdoblja u kojem glume amateri. To je priča o poslijeratnom životu u Italiji.

Od 1944-1948 autori se odmiču od čiste poetike neorealizma. Neki režiseri istražuju mogućnosti drugih žanrova kao npr. fantastični Miracolo a Milano (Vittorio De Sica) ili spektakl Senso (Luchino Visconti).

Na samom vrhuncu neorealizma 1948. Visconti je adaptirao roman I Malavoglia koji je nastao na vrhuncu talijanskog verizma potkraj 19. stoljeća. Radnja romana smještena je u suvremenu Italiju i priča je funkcionirala bez većih izmjena. Tako je  nastao film *[[La terra trema]]* u kojem glume amateri i sniman je u stvarnom selu u kojem se odigrava radnja romana.

Neki suvremeni kritičari talijanskog neorealizma smatraju da je to manje poetika a više odnos filma spram postojeće socijalne situacije u državi. Vincent Rocchi je koristeći psihoanalizu za film neorealizama ustvrdio kako strukturu tjeskobe pretvara u strukturu samog filma.

= Utjecaj =
Period od 1943. do 1950. u povijesti talijanskog filma pripada neorealizmu koji je više bio trend ili pokret nego škola ili konkretan krug autora, teoretičara i kritičara. Utjecaj neoralizma je velik ne samo na talijanski filmo općenito nego i direktno na francuski novi val, poljsku filmsku školu i krajnji utjecaj mu doseže globalnu razinu.

= Bitna djela =
**[[Ossessione]]* (Luchino Visconti, 1943.)
**[[Roma città aperta|Rim otvoreni grad]]* (Roberto Rossellini, 1945)
**[[Čistači cipela]]* (Vittorio De Sica, 1946)
**[[Paisa (film)|Paisa]]* (Roberto Rossellini, 1946)
**[[Njemačka nulte godine]]* (Roberto Rossellini, 1948)
**[[Kradljivci bicikla]]* (Vittorio De Sica,m 1948.)
*Zemlja drhti (Luchino Visconti, 1948)
**[[Gorka riža]]* (Giuseppe De Santis, 1949)
**[[Stromboli (film)|Stromboli]]* (Roberto Rossellini, 1950)
**[[Bellissima]]* (Luchino Visconti, 1951)
**[[Umberto D.]]* (Vittorio De Sica, 1952)
**[[Europa '51|Europa 51]]* (Roberto Rossellini, 1952)
**[[I Vitelloni]]* (Federico Fellini, 1953)

= Glavni predstavnici =
*Vittorio De Sica
*Federico Fellini
*Roberto Rossellini
*Luchino Visconti
*Cesare Zavattini

## Filmovi po autorima

#### [[Luchino Visconti]]

* *[[Ossessione]]* (1943)
* *[[La terra trema]]* (1948)
* *[[Bellissima]]* (1951)

#### [[Roberto Rossellini]]

* *[[Roma, città aperta]]* (1945) - Zlatna palma na festival Cannes
* *[[Paisà]]* (1946)
* *[[Germania anno zero]]* (1948)
* *[[Stromboli (film)|Stromboli terra di Dio]]* (1950)
* *[[Europa '51]]* (1952)
* *[[Viaggio in Italia (film)|Viaggio in Italia]]* (1954)

#### [[Vittorio De Sica]]

* *[[Sciuscià (film)|Sciuscià]]* (1946) - počasni Oscar 
* *[[Ladri di biciclette]]* (1948) - počasni Oscar
* *[[Miracolo a Milano]]* (1951) - Zlatna palma na Festivalu u Cannes
* *[[Umberto D.]]* (1952)
* *[[Stazione Termini (film)|Stazione Termini]]* (1953)
* *[[Il tetto]]* (1956)

#### [[Giuseppe De Santis]]

* *[[Caccia tragica]]* (1947)
* *[[Riso amaro]]* (1949.)
* *[[Non c'è pace tra gli ulivi]]* (1950)
* *[[Roma ore 11]]* (1952)
* *[[Uomini e lupi (film 1957)|Uomini e lupi]]* (ko-režija 1957)
**[[Cesta duga godinu dana]]* (1958.)

#### [[Alberto Lattuada]]

* *[[Il bandito]]* (1946)
* *[[Senza pietà (film 1948)|Senza pietà]]* (1948)

#### [[Pietro Germi]]

* *[[Gioventù perduta (film 1948)|Gioventù perduta]]* (1947)
* *[[In nome della legge]]* (1948)
* *[[Il cammino della speranza]]* (1950)
* *[[Il ferroviere (film 1956)|Il ferroviere]]* (1956)

#### [[Renato Castellani]]

* *[[Sotto il sole di Roma]]* (1948)
* *[[È primavera]]* (1949)
* *[[Due soldi di speranza]]* (1952) - Zlatna palma na Kanskom filmskom festivalu

#### [[Luigi Zampa]]

* *[[Anni difficili]]* (1948)
* *[[Processo alla città]]* (1952)

#### [[Luciano Emmer]]

* *[[Domenica d'agosto]]* (1950)

#### [[Michelangelo Antonioni]]

* *[[Cronaca d' un amore|Cronaca di un amore]]* (1950)

#### [[Federico Fellini]]

* *[[I Vitelloni]]* (1953) - Srebrni lav Mostra di Venezia; 2 srebrne trake (za režiju, sporednu ulogu i za produkciju)
* *[[La strada]]* (1954) - Oscar za najbolji strani film; Srebrni lav na Mostra di Venezia; 2 srebrne trake (za režiju i produkciju)

#### [[Carlo Lizzani]]

* *[[Achtung! Banditi!]]* (1951)
* *[[Cronache di poveri amanti (film)|Cronache di poveri amanti]]* (1954)

#### [[Francesco Maselli]]

* *[[Gli sbandati]]* (1955) - Posebna pohvala na Mostra di Venezia

#### [[Francesco De Robertis]]

* *[[Fantasmi del mare]]* (1948);
* *[[Il mulatto]]* (1949);
* *[[Gli amanti di Ravello]]* ili *[[Fenesta ca' lucive]]* (1950);
* *[[Carica eroica]]* (1952);
* *[[I sette dell'Orsa maggiore]]* (1953);
* *[[Uomini ombra]]* (1954);
* *[[Mizar (Sabotaggio in mare)]]* (1954);
* *[[Ragazzi della Marina]]* (1958).

## Povezano
Neorealizam (književnost)