open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jacopo Tiepolo

**Jacopo Tiepolo** (?, Venecija - 19. jul 1249., Venecija), bio je 43. mletački dužd koji je vladao od 1229. do svoje abdikacije 20. maja 1249. godine.

## Biografija
Jacopo (ili Iacopo, a ponekad navođen i kao Giacopo) je u svojoj političkoj karijeri bio prvi venecijanski dužd Krete, a zatim u dva navrata podesta Konstatinopolisa, prvi put od 1218. do 1220. i drugi put od 1224. do 1227.

Kad je izabran za dužda 1229. prva stvar mu je bila da učvrsti republiku, inzistiranjem na principu suvereniteta komune, kako se Venecija nebi pretvorila nikad u monarhiju, s tim ciljem uveo je neke institucionalne promjene koje su trajale sve do propasti republike 1789.

Kao novi dužd naslijedio je probleme koju su mu ostavili predhodnici, prije svega to je bila porodica Ezzelini koja se uz podršku cara Svetog Rimskog Carstva Fridrika II. uspjela dočepati signorije u Vicenzi, ali su njihove ambicije bile i da prigrabe vlast u Bassanu, Veroni, Padovi pa čak i u susjednom Trevisu.

Bili su opasni jer su se udružili sa Anconom, koja je u savezništvu sa carem Svetog Rimskog Carstva i ugarskim kraljem Belom IV. i ozbiljno atakirala na mletačke posjede po Levantu. Oni su i pokušali pomorsku blokadu Konstatinopolisa sa konačnim ciljem da preuzmu njihove feude na Kreti.

Jacopo je lukavo prije slanja flote protiv Ancone i udara na Ezzeline, pozvao Fridrika II. u Veneciju. On se odazvao pozivu i došao u grad 1232., prijem, uređenost i ljepota Venecije su ga toliko oduševili da joj je potvrdio sve njene posjede i trgovačke privilegije.

Kad je mudro sredio stvari na zapadu, okrenuo se istoku, prvo što je organizirao bio je pohod na Kretu od 1233. do 1234. sa ciljem da povrati sve odmetnute utvrde pod mletačku kontrolu. Zatim je uputio flotu kojom su komandirali njegovi sinovi u Jadran da ponovno zauzmu Pulu i Zadar, i nakraju unište flotu Ancone. Nakon tako obavljenog posla nije mu bilo teško da prisili Ugarsku da potpiše ugovor o prekidu daljnih neprijateljstava.

Pred kraj svoje vladavine ponovno se počeo baviti mletačkim zakonodavstvom i uredbama, pa je tako zabranio ženema duždeva primanje svih darova, osim cvijeća i parfema. Osobito se bavio pomorskim pravom, koje je već interesiralo i njegovog predhodnika Pietra Ziania, koji je pasionirano skupljao građu vezanu uz tu materiju. Pa je kodicifirao i sažeo već 1205. objavljeni *Capitulare Navium* (Pomorski zakonik) kog je dopunio njegov kasniji nasljednik Renier Zen.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Jacopo Tiepolo'' na portalu Venipedia
Valdés (poluotok)

**Poluotok Valdes** (šp.: *Península Valdés*) je poluotok atlantske obale sjeveroistočnog dijela argentinske pokrajine Chubut (Patagonija). Poluotok, koji se pruža oko 100&nbsp;km istočno u ocean, ima površinu od 3.625&nbsp;km² i 400&nbsp;km obale prepune stjenovitih zaljeva, plitkih uvala, laguna, pješčanih plaža, blatnih obala i otočića. U potpunosti je pretvoren u rezervat prirode, osnovan kako bi se zaštitila njegova jedinstvena svjetska populacija morskih sisavaca. Zbog toga je 1999. godine poluotok Valdes upisan je na UNESCO-vu popisu mjesta svjetske baštine.

## Bioraznolikost
Najprisutnije vrste morskih sisavca su južni morski lav *(Otaria flavescens)*, južni morski slon *(Mirounga leonina)* i tuljan krznaš *(Arctocephalus australis)*. Na njegovim obalama obitava najsjevernija populacija južnih morskih slonova koja broji preko 1000 jedinki i jedina je populacija u svijetu koja se povećava. No poluotok Valdes je i važno rasplodno mjesto ugroženih vrsta kao što je južni glatki kit *(Eubalaena australis)*.

Također, u njegovim vodama su orke razvile jedinstvenu strategiju lova koju su prilagodile lokalnim obalnim uvjetima. Naime, orke se sjure u plitke vode plaže Valdésto kako bi zgrabile mlade morske lavove i morske slonove, često izbacujući tijelo u potpunosti na obalu.

Velika raznolikost ptica (181 vrsta od kojih je 66 vrsta selica) na poluotoku se javlja na međuplivnim ravnim muljevitim obalama i obalnim lagunama. Mageljanov pingvin je najbrojnija vrsta s gotovo 40.000 aktivnih gnijezda raspoređenih među pet različitih kolonija. Na otoku se mogu pronaći i južnoamerički nojevi, nandui.

Kopneni sisavci su također u izobilju, poput velikih stada gvanaka i mara, argentinskog endema koji je ugrožen u drugim dijelovima zemlje.


file:Southern right whale7.jpg
file:Tail of a whale near Valdes Peninsula.jpg
file:Southern_right_whale4.jpg|Južni glatki kit
file:Halbinsel_Valdes_Pinguine.jpg|Mageljanov pingvin *(Spheniscus magellanicus)*
file:Chubut-PeninsulaValdes-Armadillo-TatuCarreta-P2230729b.jpg|Patuljasti pasanac *(Zaedyus pichiy)* 
file:Halbinsel_Valdes_Guanako.jpg|Gvanako na poluotoku Valdesu
file:Chubut-PeninsulaValdes-SeaLions-P2230742b.jpg|Morski lavovi na obali poluotoka Valdesa


## Izvori

## Vajske veze
* 
*
Koraljni greben Belizea

**Koraljni greben Belizea** čini serija koraljnog grebenja koji se protežu uzduž obale Belizea, oko 300 metara na sjeveru do 40&nbsp;km na jugu. Ovaj koraljni greben, dug oko 300&nbsp;km, je dugi dio 900&nbsp;km dugog Mezoameričkog koraljnog grebena koji se kontonuirano pruža od Cancúna na sjeveroistočnom vrhu Yucatánskog poluotoka, duž Rivijere Maya, do Hondurasa, što ga čini drugim najvećim koraljnim grebenom na svijetu, nakon Velikog koraljnog grebena u Australiji.

Rezervat prirode koraljnog grebena Belizea zauzima veliku većinu grebena, oko 960&nbsp;km², uključujući 7 morskih rezervata (Hol Chan), 450 *caya* sprudi kao što su Ambergris Caye, Caye Caulker, Caye Chapel, St. George's Caye, Long Caye, Northern Caye i Sandbore Caye) i 3 atola kao što je Velika Plava Rupa. Koraljni greben Belizea je jedno od biološki najraznovrsnijih ekosustava na svijetu, te je dom za oko 70 vrsta tvrdih i 36 vrsta mekanih koralja, 500 vrsta riba i stotine vrsta beskralješaka. No kako je tek 10% grebena istraženo, pretpostavlja se da 90% vrsta tek treba otkriti. Zbog toga je Rezervat prirode koraljnog grebena Belizea upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Americi 1996. godine, a na popis ugroženih mjesta svjetske baštine je dospio 2009. godine zbog sječe šume mangrova i pretjeranog razvoja koji je doveo do rasipanja grebenja Znanstvenici vjeruju kako je usljed oluja i globalnog zagrijavanja, što je izazvalo izbjeljivanje koralja, od 1998. godine oštećeno oko 40% koraljnog grebena Belizea. Kako se ovaj trend nastavlja, mnogi vjeruju kako greben nema mogućnost oporavka.

Koraljni greben Belizea je vitalno ribolovno područje i najpopularnija turistička destinacija Belizea, koju svake godine posjeti oko 260.000 ronioca iz cijeloga svijeta.


Datoteka:Ambergris Caye, Belize.jpg|Ambergris Caye
Datoteka:Great Blue Hole.jpg|Velika Plava Rupa
Datoteka:Holchan3.png|Pomorski rezervat Hol Chan
Datoteka:'Brain' coral.JPG|Tzv. "Moždani koralj"
Datoteka:Bluhead Wrasse.jpg|Plavoglavi morski grgeč


## Izvori

## Vanjske veze

* Službene stranice turističkog ureda Belizea
* Greatest Dive Sites: Scuba diving at the Belize Barrier Reef  Posjećeno 24. ožujka 2011.
Velika Plava Rupa

**Velika Plava Rupa** (eng. *Great Blue Hole*) je velika podvodna rupa na obali Belizea. Mali atol, u sklopu Koraljnog grebena Belizea, je udaljen 100 km (62 mi) od kopna i grada Belize City. Rupa je kružnog oblika promjera preko 300 metara (984 ft) i preko 125 metara (410 ft) je duboka. Formirana je kao vapnenački špiljski sustav u posljednjem glacijalnom razdoblju kada je razina mora bila znatno niža. Kada se razina oceana počela povećavati, špilja je potopljena, a krov se urušio.

## Vanjske veze
* Slike obale
Belize City

**Belize City** je najveći ali ne i glavni grad Belizea. U prošlosti je bio glavni grad Britanskog Hondurasa.

## Historija
Belize City (izvorno osnovan kao "Belize Town") su osnovali Britanci 1638. godine. Prije Britanaca na tom području bio je majanski grad Holzuz. Grad ima prirodno dobru lokaciju na moru te rijeke koje vode u unutrašnjost, preko kojih se u morske luke dovozi drvo. Zbog iskorištavanja šuma Britanci su doveli tisuće afričkih robova. Grad je gotovo u potpunosti uništen 1961. godine, kada je uragan Hattie zahvatio belizejsku obalu 31. listopada. Do 1970. godine bio je glavni grad Belizea kada je vlada preseljena u novi grad Belmopan. Belize City je također teško pogođen uraganom Richard 2010. godine, te požarima u nekoliko navrata. Danas je sjedište istoimenog okruga.

## Geografija
Grad je smješten u središnjem zapadnom dijelu zemlje na obali Meksičkog zaljeva.

## Stanovništvo
Prema podacima iz 2012. godine u gradu živi 67.964 stanovnika, dok sa susjednim naseljima ima oko 80.000 stanovnika. Grad se dijeli na dva dijela; Belize City North Side i Belize City South Side.

## Gradovi prijatelji
* Ann Arbor, SAD
* Kaohsiung, Tajvan

## Galerija

Datoteka:Boatsinbelize2.jpg|Gradska luka
Datoteka:RegentStreetBZECITY.JPG|Središte Belize Citya
Datoteka:Belize City Hall.jpg|Gradska vijećnica


## Vanjske veze
* Povijest Belize Citya 
* Časopis o Belize Cityi 
* Povijest Belize Citya 
* Gradsko vijeće

## Izvori
Lista vladara Španije

Ovo je **lista vladara Španije**, vladara španjolskih srednjovjekovnih država te Španjolske u modernom smislu riječi, koji započinje oslobađanjem Pirenejskog pouotoka od Arapa i ženidbom Ferdinanda II. Aragonskog (1479.-1516.) i Izabele I. Kastiljske (1479.-1504.) godine 1479. Njihova kći Huana Luda udala se za Filipa Lijepog, sina njemačko-rimskog cara Maksimilijana I. Habsburškog, tako da su Španjolskom zavladali Habsburgovci.

## [[Kraljevina Asturija|Asturija]]
Prva državna tvorevina na tlu današnje Španjolske nakon propasti Vizigotske države bila je Asturija koja se kasnije raspala na Kastiliju i León.

## [[Kastilija]], [[León (pokrajina)|León]] i [[Galicija, Španjolska|Galicija]]
Asturija se raspala na León, Galiciju i užu Asturiju. Posljednje dvije su se međutim brzo ujedinile s Leónom koji se zato može smatrati nasljednikom Kraljevine Asturije. Godine 925. osamostalili su se grofovi Burgosa i nazvali se grofovima od Kastilije.

{| width="100%" cellpadding="0" cellspacing="0" border="0" border="1" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 0.5em 1em 0.5em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse;"
|-
|

## Dinastija Habsburgovaca

## Dinastija Burbonaca

 

## Dinastija Bonaparte

## Dinastija Burbonaca - prva restauracija

## Dinastija Savoja

## Prva Republika (1873.-1874.)

* Estanislao Figueras - predsjednik
* Francisco Pi y Margall - predsjednik
* Nicolás Salmerón - predsjednik
* Emilio Castelar - predsjednik

## Dinastija Burbonaca - druga restauracija

## Druga Republika (1931.–1939.)

* **[[Niceto Alcalá-Zamora]]** - predsjednik 1931. - 1936.
* **[[Manuel Azaña]]** - predsjednik 1936. - 1939.

## Diktatura Francisca Franca (1939.-1975.)

* **[[Francisco Franco]]** (1939.-1975.)

## Dinastija Burbonaca - treća restauracija

## Povezano
**Vladari ranijih država na Pirinejskom poluotoku**:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Departmani Bolivije

**Departmani Bolivije** (španjolski: *Departamentos de Bolivia*) kojih ima 9, su administrativne jedinice prvog nivoa lokalne samouprave na koji je Bolivija administrativno podjeljena.

Departmeni se dalje dijele na provincije kojih ima 112, a one na podprovicije (*secciones de provincias*) kojih ima 301.

Podprovincije su podjeljene na 1408 kantona i 324 općina.

Nakon usvajanja novog Ustava 2009. koji predviđa potencijalnu autonomiju određenih administrativne jedinice Provincija Gran Chaco izglasala je da postane autonomna regija. 
Trenutno Višenacionalni ustavni sud raspravlja o ustavnoj prihvatljivosti ovog zahtjeva.
## Historija

Nakon stjecanja nezavisnosti 1825. Bolivija je već u januaru 1826. osnovala departmane; Chuquisaca, Cochabamba, La Paz, Potosí i Santa Cruz, a u septembru iste godine i Oruro.
Departman Tarija osnovan je 1831. Nakon tog je 1938. dotadašnji kolonijalni teritorij organiziran kao Departman Pando.
Posljednji je osnovan Departman Beni 1842.

Bolivija je imala brojne granične sporove sa svojim susjedima, koji su najčešće završavali uz teritorijalne gubitke,  njene granice su prilično stabilne od 1950.

## Lista departmana

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Departments of Bolivia''
Ouro Preto

**Ouro Preto** (portugalski za "Crno zlato") je grad u masivu Espinhaço u jugoistočnoj brazilskoj državi Minas Gerais; 513&nbsp;km sjeverno od Rio de Janeira.

Kako je u 18, stoljeću Ouro Preto bio u središtu brazilske zlatne groznice u njemu su podignute mnoge crkve, mostovi i česme koji svjedoče o njegovom bogatstvu i sjajnoj prošlosti. Barokna arhitektura Oura Preta je upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Amerikama još 1980. godine zbog "izvanrednih djela baroknih umjetnika kao što je kipar Aleijadinho".

## Historija

U kapetaniji *Capitania de São Paulo e Minas do Ouro* koja je osnovana 1698. godine, mnoga rudarska sela su pretvorena u male gradove. Tako su grad **Vila Rica**, prijestolnicu kapetanije, osnovale tisuće plaćenika 1712. godine u želji za brzim bogaćenjem u obližnjim rudnicima zlata. Njih su slijedili mnogi umjetnici koji su se smjestili u gradu i za njega proizvodili djela izvanrednih vijednosti kao što su ukrasi na Crkvi sv. Franje Asiškog kipara Antonia Francisca Lisboa (Aleijadinho). Grad je brzo rastao zahvaljujući mineralnim bogatstvima i ubrzo je koncem 18. stoljeća postao središte pokreta osamostaljenja Brazila (*Inconfidência Mineira*).

Nestankom mineralnih izvora, rudarstvo je propadalo i grad je ubrzo prešao s rudarstva na obrazovanje kao izvor sredstava, osnutkom mnogih obrazovnih institucija. God. 1823. dobio je carski naziv **Ouro Preto**, no nakon što je prijestolnica prebačena u Belo Horizonte 1897. god. njegovo propadanje se nastavilo. Od 1930. godine je uglavnom turističko mjestašce.

## Znamenitosti

Grad su oblikovala ranija rudarska naselja (*arriais*) u brdovitom krajoliku, gdje su kuće uglavnom jednokatnice ili dvokatnice, skoro naslonjene jedna na drugu tako da prate konfiguraciju tla. No, zahvaljujući bogatstvu od rudarstva nastala su neka remek-djela arhitekture i umjetnosti.

*Praça Tiradentes* je trg u kojemu se sve značajnije ulice sastaju, a okružuju ga znamenite javne i društvene građevine kao što je Parlament (1784.) koji je danas Muzej neovisnosti (*Museo Inconfidência*) i Guvernerova palača, danas Škola rudarstva i metalurgije.

Crkva sv. Franje Asiškog (*Igreja de São Francisco de Assis*) se smatra remek-djelom stila kojega zovu "rudarski barok", a koji je zapravo uspješan spoj europskog baroka i rokokoa. Ostale znamenite građevine su: Crkva Gospe od Pillara, *Rosário dos Homens Pretos*, Gospa od Conceiçãoa, Gospa od Carmela, Kuća baruna, Chafarizes Da Cruz i Alto vladara.

Veduta Oura Preta je slikovita i zbog skladno uklopljenih brojnih mostova i česmi.


file:Ouro_Preto_November_2009-7.jpg|Središnji trg *Praça Tiradentes*
file:Museudainconfidencia2006.jpg|Muzej neovisnosti
file:Ouro Preto MG.jpg|Palača grofova
file:MatrizNSraConceicao-OuroPreto-CCBYSA.jpg|*Igreja da Conceição*
file:NSCarmoOuroPreto-CCBY.jpg|*Igreja do Carmo*


## Reference

* Glenn Alan Cheney, *Journey on the Estrada Real: Encounters in the Mountains of Brazil*, Chicago: Academy Chicago, 2004. 

## Vanjske veze
* Službena turistička stranica 
* Guide of the historic city of Ouro Preto  
* Photosynth interactive pictures of Ouro Preto 

### Ostali projekti
Cerrado

**Cerrado** (španjolski/portugalski arhaičan naziv za "zatvoreno") - velika tropska savana i ekoregija Brazila, osobito u državama Goiás i Minas Gerais. Prostire se i u dijelovima Paragvaja i Bolivije.

Biom cerrado uglavnom se nalazi na platoima u središnjem dijelu Brazila. Glavni stanišni tipovi cerrada uključuju: šumovite savane i travnato-šumoviti savane, također i močvarne savane. Cerrado je drugi po veličini tip staništa u Brazilu, nakon Amazone. Na njega otpada 21% površine Brazila.

Prvi detaljan prikaz brazilskih cerrada dao je danski botaničar Eugene Warming (1892.) u knjizi "Lagoa Santa", u kojoj opisuje glavne značajke cerrado vegetacije u brazilskoj državi Minas Gerais.

Od tada, nastala su brojna istraživanja, koja su pokazala, da je cerrado jedna od najbogatijih tropskih savana i ima mnogo endemskih vrsta. Karakterizira ga ogroman raspon biljne i životinjske biološke raznolikosti. Organizacija "World Wide fond za prirodu" proglasila je cerrado biološki najbogatijom savanom na svijetu, s oko 10.000 biljnih i 10 endemskih vrsta ptica. Postoji gotovo 200 vrsta sisavaca, iako samo 14 vrsta endema.

## Reference
Žuta majica Sportskih novosti

**Žuta majica Sportskih novosti** godišnja je nagrada koju dodjeljuje hrvatski sportski novinski list *[[Sportske novosti]]* najboljem igraču prve hrvatske nogometne lige. Nagrada se, za Prvu HNL, dodjeljuje od 1992. godine, a temelji se na ocjenama sportskih novinara.

## Dosadašnji dobitnici nagrade

Izvor: Nogometni-magazin.com
Rusko meso

***Rusko meso*** hrvatski je kriminalistički film iz 1997. godine kojeg je režirao i napisao Lukas Nola. Glavne uloge tumače Barbara Nola, Ivo Gregurević i Goran Grgić. Radnja se odvija oko djevojke ide koja odluči pronaći ubojicu svoje sestre, te radi istraživanja postane prostitutka. Na filmskom festivalu u Puli Snježana Tomljanović osvojila je nagradu za najbolju šminku.

## Radnja
Kriminalac Vuk, vlasnik bordela, nakon orgije uz opijate i kokain gubi kontrolu i ubija prostitutku Lauru. Iako policijsko izvješće navodi da se radi o samoubojstvu, Laurina sestra Ida sumnja u to, ali joj bratić i bolničar savjetuje da ne postavlja previše pitanja. Ida svejedno odluči istražiti slučaj, dijelom i stoga jer ju grize savijest pošto nije imala dobar odnos sa sestrom. Lažno se zapošljava kao prostitutka u bordelu, a ubrzo joj prijatelj postaje bordelski tjelesni čuvar Hrvoje, koji je pak prerušeni detektiv. Ida upoznaje vlasnika bordela, Vuka, kao i mnoge mušterije te djevojke iz struke. 
## Glavne uloge
* Barbara Nola - Ida Palamar
* Ivo Gregurević - Vuk
* Goran Grgić - Hrvoje
* Ljubo Kapor - Benelli
* Inge Appelt - Lili
* Nina Violić - Suzana
* Jelena Miholjević - Valerija
* Ksenija Ugrina - Milica
* Nataša Dorčić - Renata
* Filip Šovagović - Rožić
* Goran Navojec - Miško
* Ksenija Pajić - Andrea
* Dijana Bolanča - Mimi
* Filip Nola - Romano
* Nađa Perišić-Nola - Irina 
* Igor Mešin
* Rene Bitorajac - Inspektor

## Kritike

## Reference

## Literatura

* 

## Vanjske veze
* ''Rusko meso'' na Internet Movie Databaseu
* ''Rusko meso''  na Filmski.net
Waakye

**Waakye** je izrazito popularno gansko jelo od kuhane riže i graha koje je popularno diljem zemlje. Jednako kao i u domovima, waakye se često pronalazi i na uličnim štandovima. Priprema se tako što se riža i grah zajedno kuhaju, a uglavnom se jede uz određene dodatke poput ribe, jaja ili mesa. Uglavnom se jede za doručak ili ručak.
Manastir Ćelija Piperska

**Manastir Ćelija Piperska** je manastir Mitropolije crnogorsko-primorske iz XVII veka.

Manastir se nalazi 17&nbsp;km od Podgorice, na ivici planinske visoravni iznad sela Gornji Crnci. Osnovao ga je, u prvoj polovini XVII veka, Sveti Stefan Piperski. Manastir je izrastao iz isposničke ćelije ovog podvižnika i svetitelja. Godine 1667. on je sagradio malu crkvu posvećenu Rođenju Presvete Bogorodice, a nešto kasnije: školu i monašku kuhinju.

U XIX veku manastir je obnovljen i bio aktivan. Veća rekonstrukcija obavljena je 1889. godine. U to vreme u manastirskoj školi je otvoren crkvena biblioteka, koja je u to vreme bila jedna od najvećih u Crnoj Gori.

Manastir, zahvaljujući svom položaju u planinama, nije bio oštećen za vreme Drugog svetskog rata, ali je tokom posleratnog terora komunističke partije 1945. godine razrušen, kada je spaljena i manastirska biblioteka. Kasnije je manastir obnovljen kao ženski. Nakon zemljotresa 1979. godine, pokrenuta je njegova obnova koja je završena tek 1994. godine. Od 1988. godine u manastiru je ikonopisačka škola.

U manastiru se čuvaju mošti ktitora manastira Svetog Stefana Piperskog.

## Vanjske veze
* Manastir Ćelija Piperska na sajtu Mitropolije crnogorsko-primorske
Manastir Dajbabe

**Manastir Dajbabe** je pravoslavni manastir u blizini sela po kome je dobio ime, kod Podgorice. Manastirska crkva posveđena je Uspeniju Presvete Bogorodice. Neobičnog je položaja i unutrašnjeg rasporeda (ukopan pod zemlju). Kao prostor za crkvu je korišten prirodni oblik pećine. Kasnije je pećina proširivana, da bi se dobio oblik osnove crkve, sa pomoćnim kapelama. Jedini vidljiv deo crkve je izvan pećine i to je prostrani ulazni trem sa dva zvonika. Podignut je 1897. godine na osnovu čudesnog viđenja koje je imao čobanin Petko (potonji jeromonah Platon). Osnivač i prvi nastojatelj ove obitelji bio je prepodobni Simeon Popović († 1941). Sve do svoje smrti radio je na oslikavanju unutrašnjosti crkve, prilagođavajući scene prirodnom obliku pećine.

## Reference

## Vanjske veze
* Manastir Dajbabe na sajtu Mitropolije crnogorsko-primorske
* Manastir Dajbabe na youtube
Manastir Donji Brčeli

**Manastir Donje Brčele** je manastir SPC iz XV veka.

Nalazi se blizu mesta Crmnica kod Virpazara i pripada mitropoliji Crnogorsko-primorskoj.

Manastirski hram je posvećen Svetom Nikoli. Podigla ga je Jelena Balšić, ćerka svetog kneza Lazara.

Knjaz Nikola I Petrović je obnovio hram 1861. godine.

Interesantno je da je u manastiru sahranjen lažni car Šćepan Mali.

## Reference
Manastir Ždrebaonik

**Manastir Ždrebaonik** nalazi se u Sekulićima, nadomak Danilovgrada i 17 kilometara od manastira Ostrog. Hram iz 1818. godine posvećen Svetom Arhangelu Mihailu, izgrađen je na temeljima starijeg nemanjićkog hrama, metoha Manastira Morače.

To je ženski manastir u kome se od 1920. godine čuvaju mošti drugog arhiepiskopa srpskog Arsenija Sremca, naslednika Svetog Save, kao i deo moštiju Svete Prepodobnomučenice Fevronije.

## Reference
Nacionalni park Noel Kempff Mercado

**Nacionalni park Noel Kempff Mercado** je nacionalni park na sjeveroistoku bolivijskog departmana Santa Cruz (pokrajina José Miguel de Velasco), na granici s Brazilom. Svojom površinom od 75.000&nbsp;km² je najveći u Boliviji, i najveće nedirnuto područje porječja Amazone. Osnovan je 1979. godine kako bi se zaštitila njegova jedinstvena bioraznolikost, koja je nastala zahvaljujući smještaju u prijelaznom području iz amazonskih tropskih kišnih šuma (prosječne nadmorske visine od 200 m) i savana Cerrada (nadmorske visine do 1.000 m). Zbog toga je njegovih 15.234&nbsp;km² upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Amerikama 2000. godine kao "presjek povijesti posljednjih milijardu godina evolucije, sve do prekambrija.

Park je nazvan po cijenjenom biologu i konzervatoru koji je 1970-ih isticao svjetsku važnost i potrebu zaštite ovog područja. Nažalost njega su ubili trgovci drogom prije osnutka parka, ali je bolivijska vlada u njegovu čast parku dala ime NP Noel Kempff Mercado.

## Odlike

Nacionalni park Noel Kempff Mercado se uglavnom nalazi na visoravni Serrania de Huanchaca koje je rijekom Iténez na istoku i sjeveru odvojen od Brazila. Na zapadu i jugu se nalaze strme litice i izvori nekoliko rijeka (od kojih je najveća Paraguá) koje tvore spektakularne slapove. U tom području postoji pet jasno određenih ekosustava: gorska zimzelena šuma, listopadna šuma, cerrado savana, savanska vlažna područja i kišna šuma. Klima se odlikuje sušnim zimama i vlažnim ostatkom godine s oko 1.500&nbsp;mm padalina godišnje, prosječne temperature od 25&nbsp;°C.

Vegetacija parka je raznolika s više od 4.000 vrsta viših biljaka, od kojih su najzastupljenije vrste: Palme, *[[Bromeliaceae]], [[Passiflora]], [[Heliconia]] i [[Araceae]]*. U tim šumama obitava preko 600 vrsta ptica (uključujući 9 vrsta papiga ara što je vjerojatno najveći broj u bilo kojem zaštićenom području), 130 vrsta sisavaca (od kojih 80% obitava u kišnim šumama), 70 vrsta reptila (kao što su kajman naočar i crni kajman, *Melanosuchus niger*) i 57 vrsta vodozemaca (što je najveći broj u zaštićenim područjima Amerika, a pretpostavlja se da ih ima još neotkrivenih).
 
Od endema, rijetkih i ugroženih kralježnjaka prisutni su: pampas jelen *(Ozotoceros bezoarticus)* (najveća populacija na svijetu), grivasti vuk *(Chrysocyon brachyurus)*, močvarni jelen (*Blastocerus dichotomus*), dugodlaki majmun-pauk *(Ateles belzebuth)*, dugorepi srebrnasti pandžaš (*Mico argentata)*, mazama jelen, jaguar, neotropska vidra, divovski mravojed *(Myrmecophaga tridactyla)*, južnoamerički tapir (*Tapirus terrestris*) i dr.

## Izvori

## Vanjske veze
* Katki video slapa Arco u parku Noel Kempff 
;Ostali projekti
The Crocodile Hunter

***The Crocodile Hunter*** () je australsko-američka dokumentarna TV-serija posvećena opasnim morskim životinjama i životinjama na kopnu, koju je vodio australijski zoolog i TV voditelj Stephen Robert Irwin, te koja se od 1997. do 2004. emitirala na programu Discovery Channela.

## Vanjske veze
* Australia Zoo's ''Crocodile Hunter'' website 
* Animal Planet - Crocodile Hunter program home page
* NEWS.com.au - In Depth on Steve Irwin's Life and Work
*
Manastir Kom

**Manastir Kom** je manastir Srpske pravoslavne crkve u Crnoj Gori. Zadužbina je Đurđa i Lješa Crnojevića (oko 1427. godine). Na svom putu od Prevlake do Cetinja, stolica zetskih mitropolita je jedno vrijeme boravila na Komu. U njemu je zamonašen i proizveden u arhimandrita Petar II Petrović Njegoš.

Hram Uspenija Presvete Bogorodice. Manastir je dugo vremena bio zapušten. Obnova konaka započeta je 1998. godine Sada je metoh manastira Sv. Nikole na Obodu i isposnica bratstva.

## Vanjske veze
* Oficijelni sajt manstira 
* Srpska pravoslavna crkva: Mitropolija crnogorsko-primorska: Manastir Kom
Remingtonocetus

***Remingtonocetus*** je izumrli rod ranih kitova iz porodice Remingtonocetidae, koji su tokom eocena (prije između 48,6 i 37,2 miliona godina) bili endemični za obalu drevnog okeana Tetis. Dobio je naziv po poznatom prirodoslovcu Remingtonu Kelloggu.

## Opis
. su osnovali vrstu *[[Protocetus]] harudiensis* na osnovu nepotpunog skeleta, tipičnog primjerka pronađenog u plitkom lutecijskom litoralnom muljnjaku u formaciji Harudi u Indiji. . su ga priključili porodici Remingtonocetidae.

. su dali naziv vrsti *Remingtonocetus domandaensis* na osnovu nepotpunog skeleta pronađenog u lutecijskom obalnom škriljcu u formaciji Domanda u Pakistanu.

*Remingtonocetus* je veći i ima širi kljun i duže pretkutnjake od *[[Andrewsiphius]]a*. Manji je i ima manje krupno građene pretkutnjake i kutnjake od roda *[[Dalanistes]]*. *R. harudiensis* se razlikuje od vrste *R. domandaensis* u morfologiji kutnjaka.

. su interpretirali vrstu *R. domandaensis* kao stariju i više generaliziranu od *R. harudiensis*. Na osnovu morfoloških analiza zaključili su da zadnji udovi *Remingtonocetusa* vjerovatno nisu nosili njegovu težinu, te da (1) srasla krsna kost ukazuje na ograničenje u kretanju pomoću repa i (2) da prisustvo snažnih kukovnih ekstenzora i bedrenih primicača pokazuje da je *Remingtonocetus* bio specijaliziran za kretanje kroz vodu nogama, te da je bio dosta efikasnan pri tome.

*Remingtonocetus* je imao četiri funkcionalna i upotrebljiva uda, vitko tijelo kao kod kitova, sa dugim repom i tankom, hidrodinamičnom glavom.

## Taksonomija
*Remingtonocetusu* su naziv dali . godine. Tipična vrsta je *Protocetus harudiensis*. . su ga smatrali monofiletičnim. . su ga priključili taksonu Cetacea. , , , , , , , , ,  i  priključili su ga porodici Remingtonocetidae.

## Napomene

## Izvori

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Pietro Ziani

**Pietro Ziani** (?, Venecija - 13. mart 1229., Venecija), bio je 42 mletački dužd koji je vladao od augusta 1205. do svoje abdikacija u februaru - 1229.

## Biografija
Pietro je bio sin dužda Sebastiana Ziana, dakle predisponiran za velike položaje. Nakon što je izabran za dužda nakon Enrica Dandola morao se suočiti sa izazovima upravljanja i očuvanja, velikih teritorijalnih proširenja po Levantu, koja je ostvario njegov predhodnik. S jedne strane na novostečeni mletački imperij atakirali su vladari Latinskog Carstva iz Konstatinopolisa, ali i sami Grci koji su se htjeli otresti stranih gospodara. Uz to tu je bilo i Bugarsko carstvo ali i Republika Genova koja je željela kolonizirati Kretu.

U vrijeme njegove vladavine Mletačka Republika sudjelovala je Drugom lombardskom savezu protiv cara Svetog rimskog carstva Fridrika II. i u Petom križarskom ratu. Constancu, svoju drugu ženu, oženio je iz pragmatičnih razloga jer je bila kći Tankreda, kralja Sicilije.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Ziani, Pietro'' na portalu Treccani
Orio Mastropiero

**Orio Mastropiero** (?, Venecija - 1192., Venecija), bio je 40. mletački dužd koji je vladao od juna 1187. do svoje abdikacije zbog starosti 1192. godine.

Orio (latinski: *Aureus*) ostao je najpoznatiji po svom kaznenom normativu *Promissio de malefitiis* iz 1181. (njemu se inače pripisuje ali bez jasnih dokaza) i izdavanju srebrnih kovanica u dvije nominale zvanih *aureola*.

## Biografija
Orio je rođen u jednoj od najbogatijih venecijanskih porodica između 11. i 13. vijeka, bio je dakle predisponiran za velike položaje. Nakon što je izabran za dužda Mastropiero se posvetio administrativnom sređivanju organa Mletačke Republike. Za njegove vladavine je prvi put zabilježeno postojanje Malog vijeća, koje je isprva bilo sastavljeno od šest članova, koji su trebali predstavljati šest venecijanskih Sestiera (kvartova). Isto tako posvetio se organizaciji sudova, ali i smanjenju političkog uticaja samih mletački duždeva.

Za njegovog mandata hrvatsko-ugarski kralj Bela III. uspio mu je preoteti Zadar i Dalmaciju.

Ostario i umoran od dužnosti abdicirao je 1192. i povukao se u samostan Santa Croce (srušen 1810.), gdje je ubrzo umro.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Malipièro (più raram. Maripièro)'' na portalu Treccani
Sebastiano Ziani

**Sebastiano Ziani** (?, oko 1102. - Venecija, 13. april 1178.), bio je 39 mletački dužd koji je vladao od 1172. do svoje abdikacije zbog duboke starosti - 1178.

## Biografija
Za dužda je izabran u maju 1172. naslijedivši Vitale Michielea i posljedice njegovog katastrofalnog neuspjeha kampanje protiv Bizantskog carstva. *Ziani* je zapravo morao vaditi kestenje iz vatre i prvo smiriti uzavrele Venecijance a zatim se nekako izmiriti sa Konstatinopolisom.

U bezuspješnim naporima da to nekako izvede, čak se i udružio sa sicilijanskim kraljem Vilijamom I Sicilijanskim i napao Anconu koja je tad bila snažno bizantsko uporište na Jadranu.

Uvukao je Mletačku Republiku u Lombardski savez i aktivno ga materijalno pomagao, ali je istovremeno vidio Veneciju kao mjesto u kom bi se trebao održati sastanak izmirenja između pape Aleksandra III i cara Fridrika I. Barbarosse, što mu je nakraju i uspjelo, jer je taj historijski susret doista tamo i održan.

Razdoblje njegove vladavine bilo je vrijeme kad se Venecija značajno izgradila, naročito Trg Svetog Marka i prostor oko njega.

Ostario i umoran od dužnosti abdicirao je aprilu 1178. i odmah iza toga umro. I njegov sin Pietro Ziani bio je nedugo iza njega izabran za dužda.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ziani, Sebastiano'' na portalu Treccani
Slankamen (razvrstavanje)

**Slankamen** može označavati:
* Stari Slankamen, naselje u Vojvodini;
* Novi Slankamen, naselje u Vojvodini;
* Bitka kod Slankamena, između osmanske i austrijske vojske 1691. godine
Mukdenska palača

**Palača Mukden** ili **Carska palača u Shenyangu** (kineski: 瀋陽故宮; pinyin: *Shěnyáng Gùgōng*) je bivša palača kineske dinastije Qing u gradu Shenyangu, poznatomi kao Mukden (Mandžurija). Izgrađena je od 1625.-26. godine, i do 1644. godine (kada je dvor preseljen u Zabranjeni grad, u Pekingu), u njoj su živjela prva tri cara dinastije Qing, a danas je muzej.

Palača se sastoji od 114 građevina, i obnovljena je 1783. godine. U njoj se nalazi važna knjižnica u kojoj je zabilježen nastanak posljednje kineske dinastije, prije nego je preselila svoju prijestolnicu u Peking, čime se središte moći u Kini preselilo u središte države. Nakon toga je ova palača postala palačom-ljetnikovcem, a glavna rezidencija je bio Zabranjeni grad. Palače je svjedočanstvo izvanredne arhitekture i povijesti dinstije Qing, te kulturnih tradicija Mandžuraca i drugih naroda sjeverne Kine. Zbog toga je upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji, zajedno sa Zabrenjenim gradom u Pekingu, 2004. godine.

## Historija

Na ovom mjestu je palaču započeo graditi prvi car dinastije Qing, Nurhachi, 1625. godine, a 1631. ju je dovršio car Huang Taiji izgradnjom dodatnih građevina.

Nakon što se carska rezidencija preselila u Zabranjeni grad, palača Mukden je ostala samo regionalna palača. God. 1780., car Qianlong je dodatno proširio palaču, a njegovi nasljednici su često u njoj odsjedali skoro svake godine.

God. 1955., palača Mukden je pretvorena u "Muzej palače Shenyanga", što je i dan danas.

## Odlike

Zbog njezina plana, palaču Mukden se smatra za manju kopiju Zabranjenog grada, ali ga mandžurijski stil u arhitekturi razlikuje od originala. Glavna građevina na si sjever-jug je Dvorana *Chong Zheng Dian*, gdje je Car prisustvovao političkom životu (tu je npr. plemenu Juchen promijenjeno ime u Manchu, prema povijesnom vođi). Iza nje se nalaze Feniksov toranj (*Feng Huang Lou*) i Palača nebeskog mira (*Qing Ning Gong*) gdje su živjele careve konkubine. Dvorana velikih poslova (*Da Zheng Dian*), najstarija zgrada u palači, je glavna zgrada na istočnoj osi. Ispred nje se nalazi osam paviljona gdje su se poglavice mandžurijskih plemena sastajali kako bi raspravljali o državnim poslovima i drugim važnim ceremonijama.


Datoteka:Mukden palace gate01.jpg|Ulaz u palaču
Datoteka:Mukden palace Chongzheng Hall 04.jpg|Dvorana *Chong Zheng Dian*
Datoteka:Mukden palace Chongzheng Hall 02.jpg|Dvorana iznutra
Datoteka:Mukden palace library01.jpg|Knjižnica palače
Datoteka:Mukden palace Qingning Palace01.jpg|Palača Qingling


## Reference
Sanqing Shan

**Nacionalni park Sanqing Shan** (kineski: 黃山, pinyin: *Sānqīng Shān*, što znači "Trodjelna planina") je kineski nacionalni park (国家级风景名胜区, *Guojiaji Fengjing Mingshengqu*) na zapadu gorja Huyaiyu, 80&nbsp;km od grada Yushana u kineskoj istočnoj pokrajini Jiangxi. Planina je dobila ime prema trojstvu najviših božanstava u taoističkom panteonu, "Tri čistoće" (三清, *Sānqīng*) ili "Tri božanska učitelja". Naime, postoji stara izreka: 三峰峻拔、如三清列坐其巅, tj.:

Te tri planine su: Yujing, Yushui i Yuhua, od kojih je Yujing, s 1817 m visokim vrhom Huyaiyu, najviša.

Sanqing Shan, jedna od svetih planina Kine, je najveća turistička atrakcija, ali i važno sklonište za mnoge životinje i biljke kontinentalne Kine. Planina je dom za 1000 biljnih vrsta, i oko 800 vrsta životinja. No, najveća znamenitost ove planine su fantastično oblikovani granitni stupci (njih 89) i vrhovi (48), od kojih mnogi imaju ljudske ili životinjske obrise. Slikovitošću krajolika pridonosi i jedinstvena mikroklima, zbog koje ovi granitni vrhovi i stupci, s jedinstvenom vegetacijom, su većinom godine uronjeni u more oblaka sjajne bjeline. Taj efekat nastaje zbog kombinacije suptropskih monsuna i pomorskih utjecaja, zbog čega je i nastao ovaj otok šuma umjerenog pojasa okružen suptroskim krajolikom. Tu se također nalaze i brojni slapovi, neki i 60 m visoki, te jezera i izvori.

Zbog toga je 2295&nbsp;km² planine Sanqing upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji, 2008. godine.


Image:SanQingShan3.jpg|Karta nacionalnog parka
Image:SanQingShan6.jpg|Hram San Qing
Image:SanQingShan8.jpg|Stupci stijena
Image:SanQingShan9.jpg|Shanqing u oblacima
Image:SanQingShan14.jpg|Vrhovi Yujinga


## Poveznice

Znamenite kineske planine povezane s taoizmom:
* Wuyi Shan
* Wudang
* Qingcheng Shan
* Taishan
* Huang Shan

## Izvori

* Službena stranica nacionalnog parka Shanqingshan 
* Yujing  na službenim stranicama Sanqingshana
Spomenici drevnog kraljevstva Koguryo

**Spomenici drevnog kraljevstva Koguryo** su prijestolnice i grobnice drevnog kraljevstva Koguryo (hangul: 고구려, hanja: 高句丽) (277. pr. Kr.-668.) u blizini grada Ji'ana (集安) u kineskoj sjevernoj pokrajini Jilin koja graniči sa Sjevernom Korejom.

Arheološki lokaliteti se sastoje od tri prijestolnice (planinski grad Wunu, Guonei i planinski grad Wandu) koje predstavljaju savršeno stapanje djela ljudskih ruku i prirode sa stijenama, šumama i rijekama; te 40 grobnica (14 kraljevskih i 26 plemićkih). Neke od grobnica imaju raskošne stropove iznad širokih prostora bez stupova i s teškim teretima kamena ili zemlje tumulus (gromila) koji je smješten iznad njih. Dugi natpisi na steli u jednom od grobova pokazuje utjecaj rane kineske kulture na Koguryo kraljevstvo. Slike u grobnicama, velike umjetničke vještine i specifičnog stila, također prikazuju jak utjecaj različitih kultura.

## Planinski grad Wu Nu

Wu Nu Shan (kineski: 五 女 山, pinyin: Wǔ Nǚ Shan, što znači "Planine pet žena) je planina velike povijesne i kulturne važnosti na sjeveru grada Huanrena, u provinciji Liaoning. Najviši vrh je 821 metara visok Glavni vrh. Ona je rodno mjesto Goguryeoa (Koguryo), jedno od tri drevna kraljevstva Koreje. Prema Samguk Sagiju, kraljevstvo Koguryo je osnovano iznad planina Wu Nu 37. pr. Kr., a preijestolnica se preselila u Utvrdu Gungnae 3. godine.

God. 1424., kada je treći kralj Jurchen Li Manzhu napao Liao Ning oni su se utvrdili na ovome brdu i nastalo je pleme Manchu koje će 200 godina kasnije vladati Kinom kao dinastija Qing.

## Guonei

Guonei, poznat i kao Utvrda Gungnae, je bila druga prijestolnica drevnog korejskog kraljevstva Goguryeo. Za prijestolnicu ga je odabao kralj Yuri, drugi vladar, u listopadu 3. god. Grad je nekoliko puta zauziman i pljačkan sve do 19. godine kada je njime vladao kralj Gwanggaeto Veliki koji je značajno povećao teritorij kraljevstva i učinio ga regionalnom silom Sjeveroistočne Azije. Nakon što je kralj Gwanggaeto umro 413. godine, njegov sin kralj Jangsu je naslijedio prijestolje i prijestolnicu premjestio u Pyongyang 427. godine.

Samo kraljevstvo Goguryeo je palo 668. kada je kineska vojska dinastije Tang zauzela Pyongyang te zarobila kralja Bojanga i Yeon Namgeona.

## Planinski grad Wandu

Planinska utvrda Wandu nalazi se u 2,5 kilometara zapadno od Ji'an, Jilin, Kina. God. 3., kralj Yuri je dao izgraditi planinsku utvrdu Wina (hangul: 위나암성, hanja: 尉那巖城) koja je kasnije preimenovana u Wandu. God. 198. kralj Sansang je dao izgraditi planinski utvrđeni grad Wandu (Hwando), a 209. godine je u njega premjestio svoju prijestolnicu. Ona je zajedno s Utvrdom Gungnae, služila kao drugi glavni grad kraljevstva Goguryeo.

## Poveznice
* Kompleks Koguryo grobnica - UNESCO-va svjetska baština u Sjevernoj Koreji
* Povijest Koreje

## Vanjske veze
* l’Ensemble des tombes de Koguryo   Preuzeto 17. kolovoza 2011.
Terasasta polja riže Honhge Hanija

**Terase rižinih polja Honhge Hanija** (kineski: 红河哈尼梯田) je poljoprivredno područje na jugu južne kineske pokrajine Yunnan, u autonomnoj prefekturi Honhge Hani i okruzima Yuanyang, Honghe, Jinpin i Lvchun. Ono pokriva površinu od oko 404.694 ha, od čega 16.603 ha čini zaštićenu jezgru kulturnog krajolika rižinih terasa Honhge Hanija koje su upisane na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2013. godine kao *„otporni kultivirani sustav koji predstavlja izvanredan sklad, i vizualni i ekološki, ljudi i njihova okoliša, a koji se temelji na izvanredno dugotrajnom društvenom i vjerskom uređenju”*.

Rižine terase Honhge Hanija su spektakularne kaskade niz padine visokog Ailao gorja do obala rijeke Hong. Naime, posljednjih oko 1300 godina, narod Hani je ovdje razvio kompliciran sustav kanala kako bi vodom opskrbio šumovita planinska brda pretvorene u poljoprivredne terase. Tu su stvorili zajednički sustav uzgoja stoke, goveda, pataka, riba i jegulja, uz proizvodnju crvene riže koja je glavna namirnica ovog područja. Na nadmorskim visinama od oko 1.000 do 2.000 m, te zbog hladnih zima (iako bez zamrzavanja polja), ova polja imaju samo jednu žetvu godišnje. Nakon žetve od sredine rujna do sredine studenog, ovisno o visini polja, terase su ispunjene vodom sve do travnja kada ponovno započinje sadnja.

Njihovi stanovnici obitavaju u „gljivastim” tradicionalnim nastambama od šiblja, koje tvore 82 sela smještena između šumovitih planinskih vrhova i terase. Oni obožavaju sunce, mjesec, planine, rijeke, šume i druge prirodne fenomene poput vatre.

## Poveznice

* Terase rižinih polja filipinskih Kordiljera
* Terase rižinih polja u Banaue

## Reference

* Zhang Xiwen, *Tourism - Yuanyang's Aesthetic and Bountiful Hani Terraces*, China Today 55(2), 2006. str. 64.-68.
* Adachi Shimpei, Agricultural Technologies of Terraced Rice Cultivation in the Ailao Mountains, Yunnan, China , Asian and African Area Studies 6(2), 2007., str. 173.-196.

## Vanjske veze
* Yuanyang travel and walking guides at Chinabackpacker  
* Yuanyang
Norbulingka

**Norbulingka** (tibetski: ནོར་བུ་གླིང་ཀ་, *Nor-bu-gling-ka*; kineski: 羅布林卡, što znači "Park blaga") je palača i pripadajući park u Lhasi (Tibet). Izgrađena je 1755. godine kao ljetna rezidencija Dalaj Lama, što je i ostala sve do kineskog progona 14. Dalaj Lame 1959. godine, nakon kineske invazije. Zbog toga je palača Norbulngka dodana drugim povijesnim spomenicima Lhase (Palača Potala i samostan Jokhang), na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2001. godine kao "jedinstven primjer tibetanske arhitekture, velikog povijesnog i vjerskog značaja".

Izgradnja palače Norbulingka započela je izgradnjom Uya palače 1751. godine, 7. Dalaj Lame, koju su slijedeći Dalaj Lame nastavili dograđivati izgradnjom paviljona i dvorana. Uskoro je postala ​​ljetnikovac i drugo vjersko, političko i kulturno središte Tibeta, nakon Potala palače. Nalazi se na obali rijeke Lhasa oko 2&nbsp;km zapadno od palače Potala i smatra se za najveći park u Tibetu. Sastoji se od velikog vrta s nekoliko palača, dvorana i paviljona, na površini od oko 36 hektara (s 374 prostorije). Područje se sastoji od pet dijelova:
* Gesang palača (*Kelsang Potrang*) izgrađena 1755. godine, nazvana je po sedmom Dalaj Lami. Ima tri kata s dvoranama za obožavanje Bude, Dvoranu za rasprave, spavaće sobe, čitaonice i svetišta.
* Tsoje palaču (*Tsokyil Potrang*), najznamenitija u Norbulingki s Han paviljonom za tibetansku operu (*Khamsum Zilnon*), izgradio je 13. Dalaj Lama 1920-ih, pod utjecajem Pekinga; kao i 
* palaču Jensen (*Chensel Potrang *) koja se nalazi u vrtu.
* Palača Gesang Deje je izgrađena 1926. god.;
* Palača Tagtan Migyur (*Migyur Potrang*, "Vječna palača") je izgrađena od 1954.-56. uz podršku vlade Narodne Republike Kine. Ona je mješavina arhitekture paviljona i hrama, i veličanstvenija je od ostalih. Njezine zidne slike prikazuju budističke motive, ali i narativnu povijest Tibeta.

Od 1959. godine, Norbulingkom je upravljalo Povjerenstvo ministarstva kulture pod Prijelaznim uredom autonomne regije Tibeta, a kasnije izravno Ured za upravljenje kulturnom baštinom.

Tijekom ljetnih i jesenjih mjeseci parkovi u Tibetu, uključujući Norbulinka park, postaju mjesto plesa, pjevanja i glazbenih festivala, tako se u Norbulingki održava anualni Sho Dun ili "Festival jogurta".

## Reference

* Vikram Seth, *From Heaven Lake: Travels through Sinkiang and Tibet*, 1990., Penguin. .
* Michael Palin, *Himalaya*, 2009., Penguin. .
Rezervati Velikog pande u Sečuanu

**Rezervati Velikog pande u Sečuanu** (kineski: 四川大熊貓棲息地, pinyin: *Sìchuān Dàxióngmāo Qīxīdì*) su skupina sedam rezervata prirode i devet parkova prirode u kineskoj jugoistočnoj pokrajini Sečuan, u kojima živi i razmnožava se više od 30% svjetske populacije jako ugroženih Velikih pandi. Područje se prostire na 9245&nbsp;km², na planinama Qionglai i Jiajin.

Uz iznimku tropskih kišnih šuma, ovo područje je botanički najbogatije na svijetu s 5.-6.000 biljnih vrsta u preko 1000 rodova. Većina biljaka potječe iz vremena paleo-tropskih šuma tercijara.

Pored Velikog pande, u njemu obitavaju i druge ugrožene životinje kao što su: crveni panda, sniježni leopard i oblačasti leopard. Zbog toga su Rezervati Velikog pande u Sečuanu upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1992. godine.

## Reference

* Fotografije s područja Velikog pande  na ourplaceworldheritage.com
* Wolong Panda Club  
* Pande!
Geografija Filipina

**[[Filipini]]** su država koju sačinjava otočje od 7.107 otoka ukupne površine od 300.000 km2. Jedanaest najvećih otoka sadrži 94% od ukupne površine države. Najveći od tih otoka Luzon ima površinu od oko 105.000 km2. Sljedeći najveći otok Mindanao ima oko 95.000 km2. Otočje je udaljeno oko 800 km od azijskog kopna, a nalazi se između Tajvana i Bornea.
Otoci su podijeljeni u tri skupine: Luzon, Visayas i Mindanao.
Luzon otoci obuhvaćaju sam otok Luzon te Palawan, Mindoro, Marinduque, Masbate i Batanes otoke. Visayas je skupina otoka u središnjim Filipinima, od kojih su najveći: Panay, Negros, Cebu, Bohol, Leyte i Samar.
Otočje Mindanao obuhvaćaju sam otok Mindanao te otočje Sulu, koje se sastoji od otoka Basilan, Sulu i Tawi-Tawi.

Filipini imaju tropsku klimu kojom dominiraju kišne i sušne sezone. Ljetni monsuni donosi jake kiše većini otočja od svibnja do listopada, a zimski monsun donosi hladniji i vlažniji zrak od prosinca do veljače. Manila te većina nizinskih područja su vruća i prašnjava od ožujka do svibnja. Srednja godišnja razina temperature more rijetko padaju ispod 27&nbsp;°C. Godišnja količina oborina je od 5000 milimetara u planinskoj istočnoj obali do manje od 1.000 milimetara u nekim zaštićenim dolinama.

## Statistika
* **Površina**
** ukupno: 300.000 km2
** kopno: 298.170 km2
** voda: 1.830 km2
* **Obala**
** 36.289 km
* **Prirodna bogastva**
* drvo, **nafta**, nikal, kobalt, srebro, zlato, sol, bakar.
* **Korištenje zemljišta**
** oranice: 19%
** trajni nasadi: 16,67%
** ostalo: 64,33% (2005.)
* **Navodnjavano zemljište**
** 15.500 km2 (2003.)
* **Prirodne opasnosti**
** Filipine pogađaju tajfuni i ciklonske oluje, aktivna su klizišta i vulkani, te su mogući potresi i tsunamiji.
* **Okoliš - trenutni problemi**
* Nekontrolirano krčenje šuma, erozija tla, zagađenje zraka i vode u Manili, povećanje onečišćenja obalnih mangrovih močvara koje su važno mrjestilište ribe, teška onečišćenja vode.

## Izvor
Mestici

**Mestici** (šp. "mestizo") potomci su američkih starosjedilaca (Indijanaca) i bijelaca (najčešće Portugalaca i Španjolaca). Riječ "mestik" potječe od latinske riječi "mixticius", što znači "miješan". U Sjevernoj Americi se za njih koristi izraz **metisi** (), a u Kanadi su kanadski Metisi Ustavom iz 1982. priznati kao posebna etnička grupa.

Žive uglavnom u Latinskoj Americi, ima ih oko 125 milijuna i govore španjolski i portugalski jezik. Uglavnom su rimokatoličke vjeroispovijesti i manjim dijelom protestanti.

U španjolskom jeziku ovaj naziv odnosi se na sve grupe nastale miješanjem različitih rasa, s naglaskom na grupu nastalu između Indijanaca i bijelaca.

U Paragvaju 95% stanovništa su mestici, u Salvadoru i Hondurasu 90%, a u Meksiku, Nikaragvi, Panami, Ekvadoru, Gvatemali, Kolumbiji, Čileu oko 60%.

## Povezano
* Mulati
* Kreoli
* Zambosi
Banatić

**Banatić** je gradska četvrt Novog Sada.

## Ime
Ime je dobio po staroj Banatskoj ulici.

## Granice

Južna granica Banatića je bulevar Kralja Petra Prvog, istočna bulevar Oslobođenja, severno-istočna bulevar Jaše Tomića i Kisačka ulica, severna železnička pruga Beograd-Subotica, severozapadna ulica Kornelija Stankovića, a zapadna Rumenačka ulica.

## Susedne četvrti

Banatić okružuju: Detelinara na zapadu, Sajmište na jugu, Salajka na severoistoku, Rotkvarija (Žitni trg) na istoku i Pervazovo naselje i Industrijska zona jug na severu.

## Važnije lokacije

Glavna železnička i autobuska stanica se nalaze u Banatiću. Takođe i hotel „Novi Sad“ je smešten ovde.

## Povezano

* Novi Sad
* Gradske četvrti Novog Sada
1378 Leonce

**1378 Leonce** je asteroid glavnog asteroidnog pojasa. Približan prečnik asteroida je 18,18 km, 
a srednja udaljenost asteroida od Sunca iznosi 2,374 astronomskih jedinica (AJ).

Inklinacija (nagib) orbite u odnosu na ravan ekliptike je 3,590 stepeni, a orbitalni period iznosi 1336,879 dana (3,660 godine). Ekscentricitet orbite asteroida iznosi 0,147. 
Apsolutna magnituda asteroida iznosi 12,10 a geometrijski albedo 0,077.

Asteroid je otkriven 21. februara 1936. godine.

## Povezano
* Asteroid
* Asteroidni pojas

## Vanjske veze
* JPL stranica za dinamiku solarnog sistema
* Orbitalni elementi asteroida sa orbitom bliskom Zemlji 
* Asteroidi i male planete, univerzitet Harvard
* JPL podaci o asteroidu