open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Majka Ivana od Anđela

***Matka Joanna od Aniołów*** () je poljski crno-bijeli igrani film snimljen 1961. u režiji Jerzyja Kawalerowicza, poznat kao jedno od najuspješnijih i najuticajnijih ostvarenja poljske kinematografije 1960-ih.

Predstavlja adaptaciju istoimene pripovjetke Jaroslawa Iwaszkiewicza, koja je, pak, bila inspirirana stvarnim događajima - aferom loudonskih demona u Francuskoj 17. vijeka. Film je, kao i predložak, radnju premjestio u Poljsku, odnosno katolički uršulinski samostan gdje se redovnice, na čelu sa majkom Ivanom od Anđela (čiji lik tumači Lucyna Winnicka), ponašaju na način koji sugerira demonsku opsjednutost. Protagonist, koga tumači Mieczyslaw Voit je svećenik poslan da istraži cijeli slučaj i provede egzorcizam, a pri čemu se i sam nalazi pred svakojakim iskušenjima.

*Matka Joanna od Aniołów* je izazvao pažnju kao jedan od rijetkih filmova iz tadašnjeg komunističkog Istočnog bloka koji se na ozbiljan način bavio religijskim temama, ali još više izuzetnim umijećem Kawalerowicza, koji se dijelom oslanjao na Bergmanov stil i tematiku u *[[Sedmi pečat|Sedmom pečatu]]*, a dijelom na crno-bijelu fotografiju u svrhu stvaranja snažnog kontrasta između dvoje glavnih likova. Film je dobio brojne pohvale od strane kritike, a na Kanskom festivalu i Nagradu žirija. Ponekad se navodi da ga je Andrej Tarkovski kasnije koristio kao jedan od uzora za svoj znameniti film *[[Andrej Rubljov (film)|Andrej Rubljov]]*.

Kawalerowiczev film je izazvao dodatnu pažnju kada je 1970. godine britanski režiser Ken Russell snimio kontroverzni film *[[The Devils (film)|The Devils]]*, također temeljen na loudounskm događajima, ali koji je, za razliku od *Majke Ivane*, zbog eksplicitnih scena seksa i nasilja i navodne antikatoličke blasfemije dan-danas predmet cenzure.

## Uloge
* Lucyna Winnicka ... Majka Ivana od Anđela
* Mieczyslaw Voit ... Otac Jozef Suryn / Rabin
* Anna Ciepielewska ... Sestra Malgorzata
* Maria Chwalibóg ... Antosia
* Kazimierz Fabisiak ... Otac Brym
* Stanislaw Jasiukiewicz ... Chrzaszczewski
* Zygmunt Zintel ... Wincenty Wolodkowicz
* Jerzy Kaczmarek ... Kaziuk
* Franciszek Pieczka ... Odryn
* Jaroslaw Kuszewski ... Juraj
* Lech Wojciechowski ... Piatkowski
* Marian Nosek ... Dominikanac
* Jerzy Walden ... Dominikanac
* Marian Nowak
* Zygmunt Malawski ... Egzorcist

## Vanjske veze
*
*U.K. DVD release of the film by Second Run 
*Martin Scorsese Explains His Fascination With Polish Cinema at Culture.pl
Solunski atentatori (film)

***Solunski atentatori*** () je jugoslavenski crno-bijeli historijski snimljen na makedonskom jeziku u režiji Žike Mitrovića. Radnja se temelji na istinitim događjima koji su se godine 1903. zbili u Solunu, tada pod vlašću Osmanskog Carstva, a neposredno pred izbijanje Ilindenskog ustanka. Protagonisti su grupa mladih radikalnih revolucionara rodom iz današnje Makedonije koji, pod uticajem anarhističkih ideja, izvode seriju bombaških napada protiv stranih brodova, banke, pošte i električne centrala, a kako bi skrenuli pažnju međunarodne javnosti na ugnjetavanje makedonskog stanovništva od strane osmanske vlasti.

## Vanjske veze
*
*
Ivo Vinski

**Ivo Vinski** (rođen: ***Ivo Weiss***) (Zagreb, 10. 9. 1915 - Zagreb, 28. 12. 1985), ugledni jugoslavenski ekonomist i profesor.

## Biografija
Dr. Ivo Vinski je rođen 10. 9. 1915 u zagrebačkoj židovskoj porodici Otona i Štefanije Vinski. Otac mu je bio ugledni zagrebački privrednik i bankar. Sa majčine strane član je ugledne židovske porodice Aleksander, u svoje vrijeme jedna od najbogatijih porodica na području hrvatskih zemalja tokom Austro-Ugarske Monarhije i Kraljevine Jugoslavije. Ivin otac je 1918 zatražio promjenu porodičnog prezimena Weiss u Vinski. Odrastao je uz starijeg brata Zdenka. Ivo je završio osnovnu i srednju školu u rodnome gradu. Ekonomiju je studirao u Beču, Londonu i Firenci, gdje je 1938 i doktorirao. Do početka Drugog svjetskog rata tj. uspostave Nezavisne Države Hrvatska (NDH) radio je u zagrebačkoj privredi. Režim NDH je dopustio Ivi i njegovoj porodici, unatoč tom što su bili Židovi, da stanuju u dotadašnjem stanu. Također su bili oslobođeni nošenja znaka Davidove zvijezde i slova Ž (*znak za Židov*) na lijevoj nadlaktici i lijevoj strani prsa. Sve to međutim nije spasilo Ivinog oca Otona i baku Ilku Aleksander koje su 1942 uhapsile ustaše i deportirali u koncentracijski logor Jasenovac gdje su oboje potom bili ubijeni. Ivo, brat Zdenko i majka Štefanija su samo pukom srećom izbjegli deportaciju u Jasenovac i smrt. Mnogi članovi njegove bliže i šire porodice su stradali za vrijeme Holokausta. Nakon završetka rata Ivo je radio u u Planskoj komisiji NR Hrvatske, a od 1952 do umirovljenja kao znanstveni savjetnik u Ekonomskom institutu u Zagrebu. 1971 bio je izabran i za redovitoga profesora Ekonomskoga fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Od 1977 bio je izvanredni član Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti (JAZU). 1980 dodijeljena mu je Nagrada za životno djelo. Znanstveni opus mu je vezan uz procjene narodnog bogatstva i dohotka te statistiku ekonomskoga rasta. Posebno se istaknuo opsežnom procjenom društvenog proizvoda svijeta po paritetu domaće kupovne moći u knjizi "Kretanje društvenog proizvoda svijeta od 1910. do 1975" izdane 1978 godine. Dr. Ivo Vinski je umro u Zagreb 28. 12. 1985, te je pokopan na židovskom dijelu groblja Mirogoj u porodičnoj grobnici porodice Aleksander.

## Djela
* *Društveni proizvod i fiksni fondovi Jugoslavije 1970–1985*, 1970
* *Društveni proizvod svijeta*, 1976
* *Kretanje društvenog proizvoda svijeta od 1910 do 1975*, 1978
* *Uvod u analizu nacionalnog dohotka i bogatstva*, 2007

## Reference

## Literatura
* 
*
Menthu

**Menthu** ili **Monthu** je egipatsko božanstvo. Njegova druga imena su **Montju**, **Ment**, **Montu**, **Monto**, **Mont** i **Minu'thi**.

Menthu je bio bog rata. Etimologija njegovog imena znači "nomad". Smatra se i oblikom boga Sunca Ra, pa tako nastaje Menthu-Ra. Predstavlja pobjedu i snagu. Bio je posinak Mut, ali ga je odbacila kad se udala za Amona. Sa Amonom je imala jedno dijete - Khonsua. Budući da su Egipćani smatrali bika svetom životinjom, a također i agresivnom, bik je smatran simbolom rata i Menthua. Mogao se pretvoriti u bijelog bika crnog lica. Najbolji generali bili su "moćni bikovi" i "sinovi boga Menthua". Ramzes II., veliki ratnik, poznat po bici kod Kadeša, pobijedio je neprijatelje "kao Menthu, gospodar Tebe". Tijekom Novog kraljevstva građeni su veliki hramovi u čast Menthua. Mentuhotep - nekoliko se faraona u Starom kraljevstvu tako zvalo, a to znači "Menthu je zadovoljan".

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Miškoal

**Miškoal** ("zmija od oblaka") ili **Kamašli**, bog je lova povezan s Mliječnim putem i zvijezdama, u astečkoj mitologiji. Bio je zaštitnik nekih plemena. 

Prikazivan je s crnom maskom, lukom i strijelama.

Njegovi su roditelji Tonakatekvli i Siuakoal (po drugom mitu majka mu je božica Icpapalol).

Imao je 400 sinova koje je ubio njihov polubrat Uicilopočli.
Dersu Uzala (film, 1961)

***Dersu Uzala*** () je sovjetski pustolovni film snimljen 1961. u režiji Agasija Babajana. Predstavlja prvu po redu adaptaciju istoimene knjige ruskog istraživača Vladimira Arsenjeva u kojoj je on opisao vlastite doživljaje prilikom ekspedicije na područje tadašnjeg ruskog Dalekog istoka. Radnja prikazuje kako se njegov lik (koji u filmu tumači Adolf Šestakov) sprijatelji sa nanajskim domorocem po imenu Dersu Uzala (čiji lik tumači Kasim Džakibajev]].

Četrnaest godina kasnije je snimljen daleko poznatiji remake u koprodukciji sa Japanom i u režiji Akire Kurosawe.

## Vanjske veze
*
Neit

**Neit** (zvana i **Nit**, **Net** ili **Neith**) je u Egiptu bila vrlo staro božanstvo. Nadimci su joj "Majka Bogova", "Gospodarica Luka, Vladarica Strijele". Bila je zaštitnica grada Zau, božica ratovanja i lova. Neit odgovara božici Ta-Nit, štovanoj u sjevernoj Africi. 

## Karakteristike
Neit je personifikacija prvotnih voda, dakle povezana je s Nunom, prvim oceanom koji je imao svoju suputnicu Naunet. Zato je Neit bila velika majka bogova, stvoriteljica iz mora. Štitila je brak i žene. Također, štitila je i mrtve, a pomagale su joj tri božice, Izida, Neftis i Selkis. Četiri Horusova sina su također bili pomagači, posebno Duamutef. U kasnijim vremenima je postala majka zmije Apopa, koja je stvorena iz Neitine sline. Kao božica vode, postala je Sobekova majka, iako postoji mit da je Sobek prerušeni Geb. Također, žena je boga-ovna Hnuma. Herodot je smatrao da je Neitin pandan Atena. Atena je u grčkoj mitologiji božica rata i mudrosti. Jedan stih slavi Neit: "Ja sam sve što je bilo, što jest i što će biti." Kao i druge egipatske božice, prikazuje se u liku žene sa simbolom na glavi.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Toci

**Toci** (čit. *Tosi*, dosl. "naša baka", zvana i **Teteo Inan**, **Tlalli Iyollo**, **Yoaltícitl** ili **Temazcalteci**), božica je iz astečke mitologije, majka bogova. Smatrana je za prastaro božanstvo.

Povezana je s liječenjem. Prema jednoj priči, Tosi je zapravo bila djevojka koju su žrtvovali.
Pu Yi

**Aisin-Gioro Puyi** (kineski: 愛新覺羅·溥儀), poznatiji kao **Henry Pu Yi** (kineski: 溥儀; Peking, 7. veljače 1906. – Peking, 17. listopada 1967.) je bio posljednji kineski car i dvanaesti te posljednji vladar dinastije Qing. Pu Yi, znan i kao **car Xuantong**, na tron dolazi 1908. godine, sa samo dvije godine te, preko svojih regenta, vlada do 12. veljače 1912. godine, kada abdicira i na taj način dokida carstvo u Kini. U periodu od 1. do 12. srpnja 1917., general Zhang Xun ga je nakratko imenovao nominalnim carem obnovljenog carstva, no taj je pokušaj brzo propao. Godine 1932., nakon što je Japan formirao marionetsku tvorevinu Mandžukuo, Pu Yi je postavljen na čelo tvorevine pod imenom **Datong** (**Ta-tung**). Dvije godine kasnije, Japan ga je proglasio **carem Kangdeom** od Mandžukuoa, kojim je vladao sve do 1945. godine.

Nakon uspostave Narodne Republike Kine 1949. godine, Pu Yi je deset godina proveo u zatvoru kao ratni zločinac, gdje je napisao voje memoare. Do kraja života je bio pod stalnim nadzorom, no nije doživio i javno sramoćenje kao neki njegovi suvremenici. Umro je u Pekingu od komplikacija uzrokovanih karcinomom bubrega i srčanom manom, 17. listopada 1967. godine.
Maraging čelik

**Maraging čelik** je nazvan prema postupku toplinske obrade koje se naziva martenzitno starenje (engl. ***mar'''tenzit '''aging***). Po sastavu su niskougljični, jer imaju manje od 0,03% ugljika. Osim klasičnih maraging čelika na osnovi Ni-Co-Mo u novije vrijeme započinje razvoj i korozijski postojanih Cr-Ni-Co-Mo (>12% Cr) maraging čelika. Uobičajeni maraging čelici sadrže ∼ 18% nikla, 7 - 14% kroma, 3 - 6% molibdena, 0,15 - 2% titanija, 0,05 - 0,2% aluminija. Budući da je ugljik u tim legurama izuzetno nizak, martenzit nije ugljični već Ni-martenzit. 

Nakon žarenja, čelik se intenzivno gasi u vodi ili na zraku čime se dobije prezasićeni Ni-martenzit. Nakon toga slijedi oblikovanje na konačni oblik i dimenziju. Starenjem u Ni-martenzitu dolazi do precipitacije fino dispergiranih intermetalnih spojeva (npr. Ni3Al, Ni3Ti, Ni3(Ti, Al), Ni3Mo, Fe2Mo, FeCr, Fe7Mo6 itd.). Navedeni intermetalni spojevi spriječavaju gibanje dislokacija i tako povisuju granicu razvlačenja (> 2200 N/mm<sup>2</sup>) i vlačnu čvrstoću (1900 - 2900 N/mm2). Za razliku od ugljičnog martenzita prezasićenog ugljikovim atomima, Ni-martenzit nije tako tvrd niti krhak. Njegova tvrdoća nakon gašenja iznosi svega 280 – 320 HV za čelike koji sadrže 18 % Ni.

Maraging čelici se najčešće primjenjuju za izradu: 
* zrakoplova i helikoptera (pogonska osovina, okvir pilotskog sjedala, hidraulični odbojnici i sl.), 
* automobila (koljenaste osovine trkaćih automobila, kardanske zglobne glave itd.), 
* kalupa, ukovnja i kokila (alatna primjena).

Neki primjeri maraging čelika:
* X2 NiCoMo 18 8 3 (0,2 Ti), vlačne čvrstoće 1150 - 1300 N/mm<sup>2</sup>, granice razvlačenja 1050 - 1200 N/mm2, istezljivosti do 8 - 15%, žarenje 820 – 860 ºC, starenje 3 do 5 sati na 470 – 490 ºC. 
* X2 NiCoMo 18 12 4 (0,2 Al, 1,75 Ti), vlačne čvrstoće 2350 N/mm2, granice razvlačenja 2260 N/mm2, istezljivosti do 6%, žarenje 820 ºC na zraku, starenje 6 sati na 500 ºC. 

## Izvori
Spužvasto željezo

**Spužvasto željezo** ili **porozno željezo** nastaje mješanjem sirovog željeza s talinom kvarcnog pijeska i pretaljivanjem te smjese u pećima obloženim Fe2O3 (željezov(III) oksid), u kojem prisutni Fe2O3 oksidira većinu primjesa. Tako nastaje **profilno željezo**, jer se direktno iz peći, pod tlakom koji istiskuje silikatnu masu s otopljenim primjesama, izvlače profilni proizvodi željeza (cijevi, tračnice, šipke itd.).

Spužvasto željezo nastaje djelomično i u visokoj peći. Ugljikov monoksid, koji nastaje iz koksa, glavno je redukcijsko sredstvo koje postupno, ovisno o temperaturi pojedinih zona peći, sve više reducira okside željeza dok konačno ne nastane spužvasto željezo, a sve reakcije se sumarno mogu svesti na:

:Fe2O3 + 3CO → 2Fe + 3CO2

Reakcijama oslobođeni ugljikov dioksid (koji nastaje raspadom karbonata) reagira s ugrijanim koksom dajući ponovo ugljikov monoksid, koji se u manje vrućim dijelovima peći raspada na CO2 i fino dispergirani ugljik koji se otapa u spužvastom željezu. Ugljik tako snizuje talište reduciranog željeza na 1100 - 1200 °C. Rastaljeno sirovo željezo se, zbog veće gustoće, slijeva polagano u donji dio peći i skuplja se na dnu odakle se ispušta u kalupe ili vagonete kojima se odvozi na daljnju preradu. Tekuća i lakša troska pliva na rastaljenom željezu i ispušta se kroz nešto više smješten ispust. 

## Historija

Plitko ognjište je vrsta nekadašnje peći u kojoj se topila željezna ruda, korištenjem drvenog ugljena koji je reducirao željezove okside (uglavnom hematit) u željezo, a proizvod je bio spužvasto željezo, koje je bilo upotrebljivo tek nakon kovanja, a konačni proizvod je bio kovano željezo. 

Plitko ognjište je bilo vrlo jednostavne konstrukcije. Sastojalo se od gnijezda oslonjenog na jedan zid, kroz koji je prolazila mlaznica mijeha za raspirivanje vatre. Gnijezdo se je ispunilo izmjenično slojevima željezne rude i drvenog ugljena, koji su se zatim zapalili. Puhanjem zraka kroz mijeh povisila bi se temperatura, tako da bi iz drvenog ugljena nastajao ugljikov monoksid, koji je vezao kisik iz željezovih oksida (uglavnom hematit), te se dobivalo spužvasto željezo i ugljikov dioksid. Pri tome je dobar dio željeza i dalje ostao vezan s kisikom (željezovi oksidi), te zajedno s nečistoćama kao tekuća troska otjecao iz ognjišta. Spužvasto željezo se skupljalo na dnu ognjišta sve dok ga ne bi potpuno ispunilo, pa bi se izvadilo i kovanjem bi se istiskivali ostaci troske i nečistoća (kovano željezo). Omjer između težine željezne rude i drvenog ugljena je bio otprilike 1 : 4. Ovim postupkom se dobivalo tek oko 12,5% željeza iz željezne rude, a težina spužvastog željeza je iznosila do 70 kilograma. Ovakva plitka ognjišta su se održala u Štajerskoj i Šleziji sve do 18. stoljeća. 

## Izvori
Zgura

**Zgura** (ili **troska**, **drozga**, **šljaka**) je nusprodukt taljenja željeza i recikliranih metala. Dobiva se kao ostatak pri proizvodnji željeza u visokim pećima. Naglim hlađenjem tekuće zgure koja pliva na rastaljenom željezu ona se granulira u zrna klinkerskog oblika. Postoje dva oblika zgure bazična i kisela.  Bazična zgura sadrži najmanje 50 % bazičnih oksida CaO i Al2O3 a ostatak je najvećim dijelom SiO2. Kisela zgura sadrži znatno  manje od 50 % bazičnih oksida CaO i Al2O3 a prevladava SiO2. Kao vezivo upotrebljava se samo bazična zgura.

Zgura sama nema vezivna svojstva ali svojstva dobije nakon dodavanja katalizatora (vapno, gips). Glavni mineral bazične zgure je belit koji ima produkte hidratacije skoro identične kao i hidrati belita iz cementnog klinkera. Odnosno proces hidratacije zgure i proces hidratacije portland cementnog klinkera su istog osnovnog tipa.

## Literatura

* Vladimir Marčelja: *Beton i komponente* (4. izdanje, Danjar Zagreb) 
* Petar Krstulović: *Svojstva i tehnologija betona* (Građevinski fakultet Sveučilišta u Splitu)
The Young Ones

***The Young Ones*** (), u bivšoj Jugoslaviji poznatiji pod naslovom ***Omladinski klub***, je britanski filmski mjuzikl snimljen 1961. u režiji Sidneya J. Furiea. U njemu glavnu ulogu tumači pop pjevač Cliff Richard, odnosno glumi sina bogataša (čiji lik tumači Robert Morley), koji nastoji zatvoriti popularni omladinski klub kako bi na njemu sagradio uredsku zgradu. Radnja prikazuje kako, u nastojanju da pomogne svojim vršnjacima da zadrže svoje okupljalište, odlučuje pomoći tako da organizira muzičke predstave kako bi prikupili novac nužan da klub nastavi rad. The Young Ones je predstavljao jedan od najpopularnijih filmova godine koji je potvrdio Richarda kao jednu od najvećih pop zvijezdi svog vremena; naslovna pjesma je postala veliki hit, a izdan je i uspješni album sa soundtrackom, koji uključuje pjesmu grupe *[[The Shadows]]* koja također nastupa u filmu.

Od 1982. do 1984. se na BBC-ju emitirao istoimeni televizijski sitkom koji je koristio istu naslovnu pjesmu kao i film.

## Glavne uloge
 
* Cliff Richard ... Nicky Black
* Robert Morley ... Hamilton Black
* Carole Gray ... Toni
* The Shadows ... muzičari
* Teddy Green ... Chris
* Richard O'Sullivan ... Ernest
* Melvyn Hayes ... Jimmy
* Annette Robertson ... Barbara
* Robertson Hare ... šofer
* Sonya Cordeau ... Dorinda Morell
* Sean Sullivan ... Eddie
* Harold Scott ... Dench
* Gerald Harper ... Watts
* Rita Webb ... žena na tržnici

## Izvori

## Vanjske veze
* 
*
* "On the Set of ''The Young Ones'' 1963, by British Pathé" 
* Notes and pictures of locations from Reel Streets website
* Article about the film by Bill Harry of the Liverpool music newspaper Mersey Beat
Parni valjak i violina

***Parni valjak i violina*** () je sovjetski srednjometražni igrani film snimljen 1961. u režiji Andreja Tarkovskog, poznat kao posljednji koga je snimio prije početka redovne karijere, odnosno tokom studija na filmskoj školi VGIK.

Protagonisti - koje tumače Igor Fomčenko i Vladimir Zamanski - su Igor, 7-godišnji violinistički vunderkind i Sergej, vozač parnog valjka koji dječaku pomogne kada ga počnu maltretirati vršnjaci. Radnja prikazuje kako se sprijatelje te doživljajaju niz pustolovina kroz druženje po ulicama tadašnje Moskve.

*Parni valjak* je Tarkovskom bio diplomski rad, i za njega je dobio ocjenu "odličan". Njegov rad je impresionirao i čelnike Mosfiljma koji su ga poslije distribuirali kao film djecu. Vladimir Jusov, koga je Tarkovski angažirao kao direktora fotografije, poslije će surađivati na njegovim daleko poznatijim filmovima *[[Ivanovo djetinjstvo]]* i *[[Andrej Rubljov (film)|Andrej Rubljov]]*.

## Vanjske veze
*
*Nostalghia.com Article on ''The Steamroller and the Violin''
* «Каток и скрипка»  на сайте проекта об Андрее Тарковском
* 
* «ИХ ПЕРВЫЕ ФИЛЬМЫ ч.1» Коллекционное издание
Bili smo mladi

***Bili smo mladi*** ) je bugarski crno-bijeli igrani film snimljen 1961. u režiji Binke Željazkove. Radnja, djelomično inspirirana iskustvima same autorice u antifašističkom pokretu otpora, se događa u Sofiji za vrijeme Drugog svjetskog rata i prikazuje aktivnosti članova ilegalne pro-komunističke organizacije Radnički omladinski savez (RMS). Protagonisti, koje tumače Dimitrij Bujzonov i Rumjana Karabelova su Dimo i Veska, mladić i djevojka iz RMS koji se vole, ali koji će teško stradati kada njihovu grupu pohapsi policija.

*Bili smo mladi* se često navodi kao prvi film u filmografiji Željazkove. U stvarnosti je njen prvi film bio *[[Životut si teče tiho...]]* iz 1957. godine, ali koji je zbog tadašnjim komunističkim vlastima "nepoćudnog" sadržaja završio u bunkeru na više od trideset godina. Bili smo mladi, međutim, nije imao takvih problema. Prikazan je na Moskovskom filmskom festivalu gdje je dobio posebno priznanje.

## Literatura
* 

## Vanjske veze

* 
* 
*
The Young Ones (razvrstavanje)

**The Young Ones** može označavati:

* ''The Young Ones'' (film, 1961),  britanski filmski mjuzikl iz 1961. godine, ul. Cliff Richard
** "The Young Ones" (pjesma), naslovna pjesma iz filma koju izvode Cliff Richard i the Shadows
** ''The Young Ones'' (album), soundtrack album iz 1961. godine
* ''The Young Ones'' (TV serija), britanski televizijski sitkom iz 1980-ih, koji koristi pjesmu iz filma 

* ''Young Ones'' (film), američki SF-film iz 2014. godinea
Professor Mamlock (film, 1961)

***Professor Mamlock*** je istočnonjemački crno-bijeli igrani film snimljen 1961. u režiji Konrada Wolfa. Predstavlja adaptaciju istoimene drame režiserovog oca Friedricha Wolfa, koja je 1938. godine bila također adaptirana u SSSR-u. Radnja je smještena u Njemačku 1933. godine na samom početku nacističke vladavine, a naslovni protagonist, koga tumači Wolfgang Heinz je ugledni jevrejski intelektualac, koji, za razliku od svog komunističkog sina (koga glumi Hilma Thate), ne razumije kakva mu opasnost prijeti od novog režima.

## Vanjske veze
* 
* 
* ''Professor Mamlock'' auf progress-film.de
Arsen Avakov

**Arsen Borisovič Avakov** (; 2. januar 1964 -) je ukrajinski poslovni čovjek i političar, koji trenutno vrši dužnost ministra unutrašnjih poslova, poznat kao jedna od ključnih ličnosti u borbama protiv proruskih separatista.

Rodio se u tadašnjem sovjetskom Azerbejdžanu u armenskoj porodici, a kao dijete se sa roditeljima doselio u tadašnju sovjetsku Ukrajinu. Godine 1988. je diplomirao na Harkovskom politehničkom institutu.

Prije aktivnog bavljenja politikom se bavio bankarstvom. Godine 2002. je izabrana u Gradsko vijeće Harkova, a 2004. je na predsjedničkim izborima postao zamjenik šefa kampanje pro-zapadnog kandidata Viktora Juščenka za Harkovsku oblast. Do 2010. je bio član Juščenkove stranke Naša Ukrajina i imao niz istaknutih funkcija, uključujući rad na organizaciji i pripremama za Evropsko fudbalsko prvenstvo. Od 2010. je bio član pro-zapadnog bloka Batkivščina.

Nakon euromajdanskog prevrata u februaru 2014. je postavljen za novog ministra unutrašnjih poslova. Vrlo brzo je igrao važnu ulogu u uspostavi nove vlasti u istočnim dijelovima Ukrajine, kao i organizaciji bataljona teritorijalne obrane (BTrO), od kojih je veliki dio podređen njegovom Ministarstvu unutrašnjih poslova. Mnoge od tih jedinica su tokom sukoba sa separatistima istakle, odnosno imale više uspjeha od snaga redovne vojske. Sam Avakov je izazvao veliku pažnju javnosti zbog toga što je o stanju na fronti i akcijama njegovih snaga redovno i detaljno pisao na vlastitoj Facebook stranici.

U ljeto 2014. je napustio Batkivščinu, te se u septembru 2014. priključio novoj stranci Narodni front premijera Arsenija Jacenjuka, a zbog čega uživa reputacija "jastreba" po pitanju rješavanja sukoba.

## Vanjske veze
*Arsen Avakov. Lična stranica
*“Glavnoe” (Glavna stranica
*“Renesans” stranica
Valerij Heletej

**Valerij Viktorovič Heletej** (; 28. august 1967 -) je ukrajinski policajac i državni funkcionar, najpoznatiji po tome što je 2014. godine, na vrhuncu sukoba sa ruskim separatistima, služio kao ministar obrane Ukrajine.

Heletej je svoju karijeru započeo nakon što je služio vojni rok u Sovjetskim graničnim trupama. Godine 1988. se priključio miliciji (policija) tadašnje sovjetske Ukrajine i postepeno napredovao u službi, prije nego što je 1994. završio Nacionalnu akademiju unutrašnjih poslova. Uglavnom je radio u Kijevu, uključujući odjele i službe za borbu protiv organiziranog kriminala. Godine 2006. ga je predsjednik Viktor Juščenko imenovao savjetnikom za policijske poslove, a 2007. je postao načelnikom Uprave državne bezbjednosti (UDO), zadužene za zaštitu državnih funkcionara, te je tada dobio čin milicijskog general-potpukovnika. Kada je to mjesto napustio 2009. godine, imao je čin general-pukovnika.

Nakon euromajdanskog prevrata je na proljeće 2014. godine ponovno postao šef UDO-a, a 2. jula ga je novoizabrani predsjednik Petro Porošenko predložio za novog ministra obrane. Potvrđen je od Vrhovne rade sljedeći dan, a prilikom govora zastupnicima je obećao ne samo da će ugušiti separatističku pobunu nego i da će "pobjedničku paradu održati u Sevastopolju", koji je prije toga bio anektiran od strane Rusije. Snage ukrajinske vojske pod njegovom nadležnošću su ubrzo nakon toga zabilježile velike uspjehe, istjeravši separatiste iz njihovih uporišta u Slavjansku i Kramatorsku, kao i prodrijevši na sam rub Donjecka i Luhanska, ali su u drugoj polovici 2014. godine teško poražene u bitci za Saur-Mogilu i Ilovajsk te prisiljene na povlačenje. Pri tome je veliki dio ukrajinske javnosti, ali i zapovjednici dobrovoljačkih formacija BTrO za neuspjehe krivim držao upravo Heleteja. Nekoliko tjedana nakon primirja u Minsku Heletej je smijenjen.

## Vanjske veze
* Profile at the UDO official website
* *[http://www.bbc.com/news/world-middle-east-28159396 Profile: Ukraine's new defence minister Valeriy Heletey]* at *[[BBC News]],* 4 July 2014 
* Shufrych and Heletey exchanged hand shake instead of fight
* In BYuT say that Baloha and Heletey were looking after the land of the Uzin Airport
* Baloha married his son a daughter of his colleague
Viktor Muženko

**Viktor Mikolajovič Muženko** (; 10. oktobar 1961 - ) je ukrajinski profesionalni oficir, koji se od 2014. nalazi na mjestu načelnik Generalštaba ukrajinskih oružanih snaga.

Karijeru je započeo u Sovjetskoj armiji, a nakon raspada SSSR nastavio u oružanim snagama nezavisne Ukrajine. Od 2003. do 2004. je bio zapovjednik brigade koja je na strani pro-američke Koalicije voljnih sudjelovala u ratu u Iraku. 2012. je ušao u politiku i bio izabran u Vrhovnu radu kao zastupnik pro-ruske Partije regiona. Usprkos toga, nakon euromajdanskog prevrata ju je napustio i stavio se na raspolaganje novim pro-zapadnim vlastima. Mjesto načelnika Generalštaba je dobio od strane novoizabranog predsjednika Petra Porošenka 3. jula 2014. godine, dan nakon što je njegov prethodnik Mihajlo Kucin ranjen u sukobu sa proruskim separatistima.

## Izvori

## Vanjske veze
*Profil na stranici ukrajinskog Ministarstva obrane
François-René de Chateaubriand

**François-René, vikont de Chateaubriand** (Saint-Malo, 4. rujna 1768. – Pariz, 4. srpnja 1848.) je bio francuski pisac i političar koji se danas smatra začetnikom romantizma u francuskoj književnosti te jednim od najznačajnijih imena francuske književnosti.

Chateaubriand je rođen kao najmlađe od desetro djece u plemićkoj obitelji. Dok je njegova političa uloga u rojalističkom pokretu tokom Prvog Carstva i Restauracije bila prilično mala, njegova uloga u razvoju francuske književnosti je enormna. Njegovi opisi prirode kao i njegova analiza sentimenta vlastitog "ja" poslužila je kao inspiracija cijeloj generaciji francuskih romantičara, među kojima je bio i mladi Victor Hugo, koji će u zanosu izjaviti: "*Želim biti Chateaubriand ili ništa*". (francuski: *Je veux être Chateaubriand ou rien*). Također, Chateaubriand je u svom epohalnom djelu *[[René, ou les Effets des passions]]* prvi formulirao "val osjećanja" (francuski: *vague des passions*), a njegov René će postati amblematski lik tog novog artističkog senzibiliteta.

Chateaubriand je također bio dio opće pomame za egzotičnim u ovom periodu, opisujući Sjevernu Ameriku u svojim djelima *[[Atala (roman)|Atala]]* i *[[Les Natchez]]*, odnosno svoje putovanje Mediteranom u djelu *[[Itinéraire de Paris à Jérusalem]]*. U još jednom važnom djelu, *[[Génie du christianisme]]*, Chateaubriand je stao u obranu katoličke vjere u periodu kada se velik dio tadašnje inteligencije okrenuo protiv religije i njezinih struktura. Njegovo, ipak, najznačajnije djelo je njegova autobiografija *[[Mémoires d'outre-tombe]]*, u kojoj opisuje svoj razvoj i odrastanje, a koja se danas smatra monumentalnom romantičarskom biografijom i izvorom podataka za historičare.

Umro je u Parizu 4. srpnja 1848. godine, usred Revolucije 1848. godine.
Gorice (Sanski Most)

**Gorice** su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u Opštini Sanski Most koje pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Prema popisu stanovništva iz 1991. u naselju je živjelo 644 stanovnika.

## Stanovništvo

## Napomene

## Reference

## Izvori
* Knjiga: „Nacionalni sastav stanovništva - Rezultati za Republiku po opštinama i naseljenim mjestima 1991.“, statistički bilten br. 234, Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Bosne i Hercegovine, Sarajevo.
* internet - izvor, „Popis po mjesnim zajednicama“ - http://www.fzs.ba/Podaci/nacion%20po%20mjesnim.pdf
Trgovi (Dvor)

**Trgovi** su naseljeno mjesto u opštini Dvor, u Baniji, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska.

## Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Trgovi su imali 100 stanovnika.

## Popis [[1991]].
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mesto Trgovi je imalo 256 stanovnika, sledećeg nacionalnog sastava:

## Značajne osobe
* Milan Joka, general-potpukovnik Jugoslovenske narodne armije i narodni heroj Jugoslavije

## Reference
Kansai

**Kansai** često zvana i **Kinki** (japanski: 関西地方 *Kansai-chihō*) je regija na Honshuu, najvećem japanskom otoku. Nalazi se u središnjem južnom dijelu otoka i obuhvaća sedam prefektura: Mie, Naru, Wakayamu, Kyoto, Osaku, Hyōgo i Shigau Iako su se nazivi *Kansai* i *Kinki* mjenjali kroz povijest, stručnjaci se slažu da je to jedna te ista regija. *Keihanshin* je urbano područje koje čine gradovi Kobe, Osaka i Kyoto  te je drugo najveće naseljeno područje Japana.

## O regiji

Regija Kansai je kulturno i povijesno središte Japana s ukupno 11 % površine i sa oko 22 milijuna stanovnika. Srž razvoja regije su upravo tri nabrojena grada, Kobe, Osaka i Kyoto. Proteže se od Seta, Unutarnjeg mora, obuhvaćajući jezero Biwa, do  Japanskog mora na sjeveru, poluotoka Kii i Tihog oceana na jugu i na istoku do planine Ibuki i zaljeva Ise. Tu još spadaju i sprud Amanohashidate i otok Awaji.

## Historija

Kansai regija ima bogatu povijest, od samih početaka stvaranja japanskog naroda do današnjih dana. Što se tiče površine regije ona je se mijenjala iz razdoblja u razdoblje. Najveći prosperitet ova regija je doživjela u razdoblju Heiana kada je glavni grad Japana bio Kyoto.

## Prefekture

Regija Kansai ima sedam regija, a to su:

#  Mie
#  Nara
#  Wakayama
#  Kyoto
#  Osaka
#  Hyōgo
#  Shiga

## Vanjske veze

* Visit Kansai travel guide
* Kansai Connect 
* Kansai News
* Welcome! KANSAI 
* Kansai Window 
* Kansai Economic Federation
Potemkinova sela

**Potemkinova sela** (ruski: *потёмкинские деревни*) je fraza, koja označava nešto - što u stvarnosti ne postoji, već postoji 
samo kao privid i kulisa. 
## Historija nastanka
Ta metafora nazvana je po ruskom feldmaršalu i knezu Grigoriju Aleksandroviču Potemkinu, koji je u vrijeme Rusko-turskog rata (1806–1812) postao guverner novoosvojenih krajeva - Nove Rusije (Krim i crnomorsko primorje). Potemkin je tada po opustjelim stepama južne Rusije dao sagraditi pored puta, kojim se carica Katarina Velika sa svojom pratnjom trebala kretati - *lažna sela* kulise, sa *lažnim seljacima* (manekenima), 
*lažnim pastirima* i *lažnim stadima* (koja su premještana po potrebi). Time je  obmanuo caricu Katarinu Veliku, koja je prolazeći tuda 1787. na svom putu za Krim, vidjela lažnu sliku brze i uspješne obnove kojom je rukovodio 
Potemkin.

Ipak izgleda da je čitava priča o Potemkinovim selima - isto tako samo obmana lubomornog saksonskog plemića 
Georga von Helbiga, gosta na dvoru Katarine Velike, koji čak nije ni sudjelovao na tom putovanju. On je izgleda čuo da masa 
od gomile projekata koju je započeo Potemkin, nije do kraja dovršena - pa je to dosolio do paroksizma. Njegova priča se kasnije usmenom 
predajom toliko raširila - da je postala opće dobro suvremene civilizacije.
## Reference
Levantsko more

**Levantsko more** je najistočniji dio Sredozemnog mora.

## Geografija
Levantsko more graniči s Turskom na sjeveru, Sirijom, Libanona, Izraelom i pojasom Gaze na istoku, Egiptom i Libijom na jugu, i Egejskim morem na sjeverozapadu. Zapadna granica mora ka otvorenom Mediteranu (koje se naziva i Libijsko more) se definira kao linija od rta Ra al-Hilal u Libiji do ostrva Gavdos, južno od grčkog ostrva Kreta. Najveće ostrvo u Levantskom moru je Kipar. Najveća dubina mora je 4.384 metara i nalazi se kod Plinija Trench, oko 80 km južno od Krete. Prostire se na površini od 320.000 km2. 

Sjeverni dio Levantskog more između Kipra i Turske se naziva Cilicija. Također na sjeveru su velike uvale Iskenderskog zaliva (sjeveroistok) i Antalijskog zaliva (sjeverozapad).

## Levantski bazen
Levantski plinski bazen se nalazi unutar Levantskog bazena.

## Ekologija

Suecki kanal je završen 1869. godine i povezuje Levantsko more sa Crvenim morem. Crveno more je veće od Levantskog, tako da kanal služi kao plimni talas koji vodu Crvenog mora preliva u Levantsko more. Velika gorka jezera su hiperslana prirodna jezera i čine dio kanala, blokirali su migraciju vrsta Crvenog mora u Mediteran tokom nekoliko decenija, ali kako se salinitet ovih jezera postepeno izjednačio sa salinitetom Crvenog mora, prepreka za migracije je uklonjena, i biljke i životinje iz Crvenog mora su počele da koloniziraju Levantsko more. Ova migracija vrsta poznata je kao Lessepsian migracija, nazvana po Ferdinandu de Lessepsu, glavnom inženjeru tokom izgradnje kanala. 

Izgradnjom brane Aswan na rijeci Nil 1960. godine smanjen je dotok slatke vode i mulja u Levantsko more. To je doprinjelo tome da je Levantsko more postalo relativno slanije i siromašnije hranjivim tvarima nego ranije, što je dovelo do kolapsa historijski važnog ribarstva sardina što je dalo  dodatnu prednost vrstama iz Crvenog mora, koje su se prilagodile ovom moru u odnosu na slanije i nutrijentima siromašnije Crveno more.

## Povezano
* Levant

## Izvori
Pariško geografsko društvo

**Pariško geografsko društvo** (franc. *Société de Géographie*) najstarije je geografsko društvo na svijetu. Utemeljeno je na sastanku održanom 15. prosinca 1821. u Paris Hôtel de Villeu, a među 217 osnivača nalaze se neka od najvećih znanstvenih imena tog vremena: Pierre-Simon Laplace, prvi predsjednik društva; Georges Cuvier, Charles Pierre Chapsal, Vivant Denon, Joseph Fourier, Gay-Lussac, Claude Louis Berthollet, Alexander von Humboldt, Champollion, François-René de Chateaubriand među ostalim. Većina od onih koji su pratili Bonapartea na njegovoj egipatskoj ekspediciji bili su članovi: Edmé François Jomard, Conrad Malte-Brun, Jules Dumont d'Urville, Jules Paul Benjamin Delessert, Hottinguer, Henri Didot, Bottin i ostali.

Društvena revija se pojavljuje od 1822. jednom mjesečno kao *Bulletin de la Société de Géographie* (1822.-1899.)—nudeći u octavo formatu rane novosti o svim otkrićima u devetnaestom stoljeću—ili jedno u tri mjeseca kao *La Géographie* sa stankom u razdoblju 1940-46. Od 1947. društveni magazin se pojavljivao triput godišnje kao *Acta Geographica*. Društvena knjižnica, zbirka karata i zbirka fotografija jedne su među najvećima i najopsežnijima u cijelom svijetu.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice ''Société de Géographie''  (francuski)
Suva Gora

**Suva gora** ( makedonski: *Сува Гора* ) je planina, koja se nalazi u sjeverozapadnom dijelu Republike Makedonije.

U njezinom podnožju se sa zapadne strane nalazi Pološka kotlina (u kojoj se nalaze gradovi Tetovo i Gostivar), a s istočne strane kanjon rijeke Treske.

Ova krška planina spada u staro gorje, potpuno je bezvodna, osim rijeke Treske koja ima neobično dubok i teško prohodan kanjon u planini. 

Najviši vrh je **Krstec Tepe** s 1.401 metrom.

U podnožju planine, na jugoistoku nalazi se gradić Makedonski Brod.

* Dio ove planine spada u šumski rezervat **Jasen**, s dijelovima planina; Karadžica i Suva planina.

#### Izvori
* D. Manaković: Геоморфологија на Сува Гора, Сува Планина и нивните северни огронци. Г.З. на ПМФ, Кн. 16,Св., 4, Skopje, 1968.
Jakov Sirotković

**Jakov Sirotković** (1922 – 2002), ekonomista i društveno-politički radnik SFR Jugoslavije i SR Hrvatske. Od aprila 1974. do 9. maja 1978. godine obavljao je funkciju predsednika Izvršnog veća Sabora SR Hrvatske.

## Biografija
Rođen je 7. novembra 1922. godine na ostrvu Rab. Diplomirao je na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu 1948, a doktorirao 1951. godine. Bio je predavač na fakultetu od 1950. do 1991, a od 1961. godine kao redovni profesor. Bio je osnivač i direktor Ekonomskog instituta u Zagrebu od 1952. do 1955. godine.

Njegove ostale dužnosti bile su:
* državni savetnik i direktor Saveznog zavoda za planiranje u Beogradu od 1956. do 1960. i od 1962. do 1964. godine
* direktor Republičkog zavoda za planiranje od 1960. do 1962. godine
* rektor Univerziteta u Zagrebu od 1966. do 1968. godine
* potpredsednik Saveznog izvršnog veća od 1970. do 1974. godine
* predsednik Izvršnog veća Sabora SR Hrvatske od aprila 1974. do 9. maja 1978. godine
* od 1975. član, a od 1978. do 1991. godine predsednik „Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti“
* član Centralnog komiteta Saveza komunista Jugoslavije od 1982. godine
* glavni urednik Enciklopedije Jugoslavije od 1984. do 1991. godine

Umro je 31. oktobra 2002. godine u Zagrebu. Sahranjen je na zagrebačkom groblju Mirogoj.

## Nagrade i odlikovanja

Dobitnik je nagrade „Božidar Adžija“, „M. Mirković“ i nagrade „AVNOJ“-a.

Odlikovan je Ordenom za hrabrost, Ordenom zasluga za narod, Ordenom rada, Ordenom Republike, Ordenom bratstva i jedinstva sa zlatnim vencem (za rad na naučnom polju) i ostalim visokim odlikovanjima.

## Važnija dela
* „Problemi privrednog planiranja u Jugoslaviji“, 1961.
* „Osnovna pitanja teorije i politike ekonomskog razvoja“, 1983.
* „Ekonomska politika Jugoslavije od 1945. do 1988: ciljevi i rezlutati“, 1989.
* „Makroekonomska struktura hrvatskog gospodarstva: razvojne mogućnosti i ograničenja“, 2000.

## Literatura
* *Tko je tko u Hrvatskoj*. „Golden marketing“, Zagreb 1993. godina.
Éamon de Valera

**Éamon de Valera** (irski: *Éamon de Bhailéara* )(New York, 14. listopada 1882. - Dublin, 29. kolovoza 1975.), irski političar i državnik. 

Sudionik najvažnijih događaja u Irskoj 20. stoljeća. Rodio se u SAD-u, od oca Kubanca i majke Irkinje pod imenom  George de Valero . Iako se govorilo da su mu roditelji bili vjenčani, u arhivima se nije uspjelo naći potvrde da su mu roditelji bili vjenčani, crkveno ili civilno.

Dolaskom u Irsku promijenio je ime u Éamon (irska inačica imena Edmund).
Tijekom Uskrsnog ustanka doživio je neku vrstu živčanog sloma, ali je to zatajeno. Za razliku od ostalih vođa, nije bio pogubljen jer je imao američko državljanstvo, a Britanci nisu željeli izgubiti potporu SAD-a u Prvom svjetskom ratu. Bio je član Sinn Feina, ali 1926. godine osniva novu stranku imenom Fianna Fail. Iako je bio glavni akter u sklapanju Anglo-irskog sporazuma, tijekom Irskog građanskog rata vodio je protivnike Sporazuma.

Bio je predsjednik irskog parlamenta, premijer od 1932. do 1959. a dužnost predsjednika obavljao je od 1959. pa sve do 1973. kada se u 91. godini povlači u političku mirovinu kao najstariji šef država u to vrijeme. Umire u 92. godini u staračkom domu.

## Izvori
Ljeskovac (Dvor)

**Ljeskovac** je naseljeno mjesto u opštini Dvor, u Baniji, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska

.

## Historija
Ljeskovac se od raspada Jugoslavije do avgusta 1995. godine nalazio u Republici Srpskoj Krajini.

## Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Ljeskovac je imao 57 stanovnika.

## Popis [[1991]].
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mesto Ljeskovac je imalo 220 stanovnika, sledećeg nacionalnog sastava:

## Reference
Ljeskovac

**Ljeskovac** se može odnositi na:

**[[Bosna i Hercegovina]]**:

* Ljeskovac (Bijeljina), naselje u općini Bijeljina

**[[Hrvatska]]**:

* Ljeskovac (Dvor), naselje u općini Dvor, Sisačko-moslavačka županija
* Kordunski Ljeskovac, naselje u općini Rakovica, Karlovačka županija
* Plitvički Ljeskovac, naselje u općini Plitvička Jezera, Ličko-senjska županija

## Povezano

* Leskovac (razvrstavanje)
* Liskovac (razvrstavanje)
Liskovac

**Liskovac** se može odnositi na:

*Liskovac (Cazin), naselje u općini Cazin
*Liskovac (Bosanska Gradiška), naselje u općini Bosanska Gradiška

## Povezano

* Ljeskovac (razvrstavanje)
* Leskovac (razvrstavanje)
Ljeskovica (Drvar)

**Ljeskovica** su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Drvar koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 79 stanovnika.

## Geografija
Ljeskovica leži ispod Šajinovca koji je ograđuje sa zapada. Sjeverna granica joj je reka Ljeskovica, istočna Unac, a na južnoj strani dodiruje ravan Župe i Župice. Selo je uglavnom u nizini, na onižem ispruženom brežuljku. U poređenju sa drugim selima Ljeskovica je dosta zbijena i zauzima malo prostora.

## Historija
Postoji gradina na Cijanjuši. Na vrhu te glavice razaznaje se humka i vidi se kuda je bio zid. U Bjeljačkom groblju postoji oko dvadesetak kamenih grobnih ploča, naravno okresanih. Po onome što je tu nađeno predpostavlja se da je tu bila crkva.

## Stanovništvo

## Privreda

## Reference

## Vanjske veze
Zagrebačka škola za menadžment

**Zagrebačka škola za menadžment - VERN**' ili (eng. **Zagreb School of Management**) skraćeno ZSM, bila je privatna visokoškolska ustanova s pravom javnosti. Nakon 2009. godine djeluje kao dio obrazovne grupacije VERN' te je 2011. godine u potpunosti integrirana u isto veleučilište i kao pravna osoba prestala postojati.

## O ustanovi
Zagrebačka škola za menadžment je 2001. godine osnovaoInstituta za turizam iz Zagreba, u suradnji s "The Institute of Commercial Management" iz Londona, Velika Britanija prema Zakonu o visokom školstvu Republike Hrvatske. U veljači 2009. Zagrebačka škola za menadžment pridružila se obrazovnoj grupaciji VERN' u čijem je sastavu istoimeno Veleučilište VERN'. Tom je akvizicijom grupacija VERN' ušla u vlasničku strukturu ZSM-a s udjelom od 80 posto.

## Studij
ZSM provodi stručni prijediplomski (u trajanju od tri godine i 6 mjeseci, odnosno 7 semestra) i specijalistički diplomski stručni studij (u trajanju od dvije godine, odnosno 4 semestra). Studij se nakon završene druge godine prijediplomskog studija dijeli u dva smjera: turistički menadžment i hotelski menadžment. Završetak stručnog prijediplomskog studija donosi 210 ECTS bodova, a studenti koji ga završe stječu naziv stručni/a prvostupnik/prvostupnica (baccalaureus/baccalaurea) ekonomije turističkog ili hotelskog menadžmenta (bacc.oec.). Završetkom specijalističkog diplomskog stručnog studija stječe se dodatnih 120 ECTS bodova i zvanje stručni/a specijalist/specijalistica turističkog menadžmenta (struč.spec.oec.) - razina stručnog magisterija.

## Nastava na ZSM-u
Program na Zagrebačkoj školi za menadžment je strukturiran tako da se u prve dvije godine studiraju osnovni ekonomski kolegiji, te kolegiji potrebni za usvajanje osnovnih menadžerskih znanja i vještina. Nastavu provode stručnjaci Instituta za turizam, predavači s Fakulteta za menadžment u turizmu i ugostiteljstvu iz Opatije, Prirodoslovno-matematičkog fakulteta, Ekonomskog fakulteta, i dr. Terenska nastava koja se izvodi po Hrvatskoj i inozemstvu također je sastavni dio studija turizma.

## Integracija u Veleučilište VERN'

U travnju 2011. godine dovršena je potpuna integracija Zagrebačke Škole za Menadžment (ZSM) Veleučilištu VERN', koja je započela 2009. godine. Oba studija koja je nekada izvodila Zagrebačka škola za menadžment, od tada se izvode kao VERN'ovi studiji, a svi alumniji ZSM-a, te aktivni i budući studenti postali su dio VERN'ovog Alumni kluba koji broji više od 3.000 bivših studenata.

## Vanjske veze
* Zagrebačka škola za menadžment 
* Veleučilište VERN'
* Institut za turizam
* Institute for Commercial Management 
* Poslovni.hr o prvoj akviziciji u obrazovnom sustavu RH
* Javno.hr o preuzimanju ZSM-a
Uzlazna aorta

**Uzlazna aorta** je dio aorte dug oko 5&nbsp;cm i polazi od gornjeg dijela baze 
lijeve klijetke srca u razini donjeg ruba treće hrskavice iza lijeve polovice prsne kosti (lat. 
sternum). Uzlazna aorta se nastavlja u luk aorte.

## Odnosi
Ispred uzlazne aorte nalazi se plućna arterija i desna aurikula, dok malo višlje aortu 
dijeli od prsne kosti perikard, desna pleura i desni prednji rub desnog pluća,i 
ostaci timusa. Odostraga leži na lijevoj pretklijetci i desnoj plućnoj arteriji. 
S desne strane nalazi se gornja šuplja vena i desna pretklijetka, a s lijeve plućna arterija.

## Ogranci
Jedine grane uzlazne aorte su koronarne arterije koje snadbijevaju srce krvlju. Odvajaju se odmah iznad rubova semilunarnih zalistaka.

## Vanjske veze
*  Uzlazna aorta
Silazna aorta

**Silazna aorta** dio je aorte od luka aorte (četvrtog prsnog kralješka) pa do mjesta gdje se aorta dijeli na lijevu i desnu zajedničku bočnu arteriju.
Ovaj dio aorte dijeli se na dva dijela: prsna aorta i trbušna aorta. Dio iznad ošita je prsna (torakalna), a ispod je trbušna (abdominalna) aorta.
Karlična kost

**Karlična kost** () je parna kost nepravilnog oblika koja učestvuje u izgradnji zidova karlice (*pelvis*). 

Karlična kost sastoji se iz tri kosti razdvojene hrskavicom koje okoštavaju posle 16 godina života.

To su:
* bedrena kost (*os ilium*)
* preponska kost i (*os pubis*)
* sedalna kost (*os ischii*)
* (simfiza, *symphysis pubis*)

Ove tri kosti se međusobno spajaju u predelu zglobne čašice (*acetabulum*) koja služi za zglobljavanje sa glavom butne kosti. Ispod zglobne čašice nalazi se otvor, nazvan veliki zaporni otvor (*foramen obturatum*). Gornja ivica naziva se greben bedrene kosti (*crista iliaca*).

Spoj preponskih kostiju naziva se simfiza.
Trbušna aorta

**Trbušna aorta** ili **trbušni dio aorte** (lat. aorta abdominalis, pars abdominalis aortae) je najveća krvna žila trbušne šupljine. Trbušna aorta je dio aorte, točnije silaznog dijela aorte. Trbušna aorta nastavlja se na prsnu aortu, u razini ošita.
Na trbušnu aortu nastavlja se zajednička bočna arterija (lat. arteria iliaca communis), nakon što se aorta podjeli na dvije žile.

## Ogranci
Ogranci abdominalne aorte su odozgo prema dolje:
* lat. arteriae phrenicae inferiores
* trbušno deblo lat. truncus coeliacus
* gornja opornjačka arterija lat. arteria mesenterica superior
* srednja nadbubrežna arterija lat. arteria suprarenalis media
* bubrežna arterija lat. arteria renalis
* arterije za spolne žlijezde:
** sjemenična arterija lat. arteria testicularis (kod muškaraca)
** jajnična arterija lat. arteria ovarica (kod žena)
* lat. arteriae lumbales
* donja opornjačka arterija lat. arteria mesenterica inferior
* lat. arteria sacralis mediana
Iver (anatomija)

je kost noge klinasta oblika, uzglobljena sa bedrenom kosti, a prekriva i štiti koljeni zglob. Iver je najveća sezamska kost u ljudskom tijelu i nalazi se u tetivi četveroglavog bedrenog mišića.

Glavna funkcija ivera je povećanje ekstenzije potkoljenice u koljenom zglobu gdje kost djeluje kao poluga koja povećava kut pod kojim tetiva može djelovati. 

## Povezano
* Popis kostiju kostura čovjeka
Zaglavica (Drvar)

**Zaglavica** je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Drvar koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 162 stanovnika.

## Geografija
Mjesto se nalazi sjeverno od puta Drvar - Martin Brod. Zajedno sa Gruborskim Naslonom, koji je zapadno, Zaglavica je bila dio Bastasa. Smještena je na tavanastoj zaravni koja je padina Osječenice.
 

## Historija

## Stanovništvo

## Privreda

## Reference

### Izvori
*"Nacionalni sastav stanovništva - Rezultati za Republiku po opštinama i naseljenim mjestima 1991.", statistički bilten br. 234, Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Bosne i Hercegovine, Sarajevo. 
*"Popis po mjesnim zajednicama" 

## Vanjske veze
18. dodjela Zlatnog globusa

**18. dodjela "Zlatnog globusa"**

održana 16. marta 1961.


Najbolji film: Drama 
 *Spartak*

Najbolji film: Komedija ili mjuzikl 
*Apartman**Pjesma bez kraja* 


**18. dodjela "Zlatnog globusa"**, za filmska ostvarenja u 1960. godini, održana je 16. marta 1961. godine u organizaciji Udruženja holivudskih stranih novinara u Los Angelesu.

## Dobitnici
### Filmske kategorije

### Televizijske kategorije

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica HFPA 
* Zlatni globus 1960.