open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Boćarski klub Istra Poreč

**Boćarski klub Istra Poreč** je boćarski klub iz Poreča.

Klupsko sjedište je na adresi *Alekse Šantića 5*, Poreč.

## Klupski uspjesi
(popis nepotpun)
*prvenstva: 
** osvajači: 2004.
** doprvaci: 2006. - završnica i  1. u skupini "Sjever" pred doigravanje, 2005. - završnica i  1. u skupini "Sjever" pred doigravanje

Plasmani po prvenstvima:

1991.:
1992.:
1993.:
1994.:
1995.:
1996.:
1997.:
1998.:
1999.: 2.mjesto
2000.: prvaci
2001.: 2.mjesto
2002.: prvaci
2003.: prvaci
2004.: prvaci
2005.: doprvaci (1. u skupini "Sjever"!)     
2006.: poluzavršnica (1. u skupini "Sjever"!)
2007.: poluzavršnica (3. u skupini "Sjever")
2008.: ?
2009.: ?
2010.: 1. u ligi, ispali u doigravanju za prvaka

## Povezano
* Popis boćarskih klubova u Hrvatskoj

## Vanjske veze
* Službene stranice
Maksim Romić

**Maksim Romić** (**Max Romih, Massimiliano (Massimo) Romi**) (Buzet, 22. svibnja 1893. – Firenca 24. travnja 1979.), bio je hrvatski šahist koji je nastupao za Italiju.

## Biografija

Rodio se u Buzetu za vrijeme Austro-Ugarske. Ubrzo nakon Prvog svjetskog rata njegov je rodni kraj došao pod Italiju. Na vlast su ubrzo došli fašisti koji su promicali talijaniziranje netalijanskih imena i prezimena, pa je Max Romih postao Massimiliano Romi. Pod tim se je imenom pojavio na šahovskom turniru u San Remu 1930. godine. Sudjelovao je na nekoliko prvenstava Italije prije i poslije Drugog svjetskog rata. Nastupao je za Italiju na trima službenima (1927., 1931. i 1935.) i dvjema neslužbenima (1924. i 1936.) šahovskim olimpijadama.

## Međunarodna natjecanja
Pobijedio je u Scarboroughu 1925.,, bio je 3. u Hyèresu 1926. (pobijedio je Abraham Baratz), podijelio je 5.-7. mjesto u Spau 1926. (pobijedili su: Fritz Sämisch i George Alan Thomas),
bio je 7. u Veneciji 1929. (pobijedio je Rudolf Pitschak),
bio je 16. San Remu 1930. (pobijedio je Aleksandr Aljehin),
bio je 4. u Parizu 1938. (pobijedio je José Raúl Capablanca),
i bio je 2. iza Estebana Canala u Reggio Emiliji 1947.

## Izabrani dvoboj: Maksim Romić - [[José Raúl Capablanca]]

1.d4 Mf6 2.Mf3 e6 3.Ff4 b6 4.e3 Fb7 5.Mbd2 Mh5 6.Fg3 d6 7.Fd3 Md7 8.De2 Fe7 9.c3 c5 10.Me4 Mxg3 11.hxg3 h6 12.Td1 Dc7 13.Med2 d5 14.Fa6 Fxa6 15.Dxa6 0-0 16.Dd3 b5 17.g4 c4 18.Dc2 Dd8 19.e4 dxe4 20.Mxe4 Mf6 21.Mxf6+ Fxf6 22.0-0 Tb8 23.a3 a5 24.Tfe1 Dd5 25.Me5 Tfc8 26.f4 b4 27.axb4 axb4 28.Dd2 bxc3 29.bxc3 Tb3 30.g5 Tcb8 31.Mf3 Tb2 32.De3 hxg5 33.fxg5 Fd8 34.g6 Ff6 35.gxf7+ Texf7 36.Tf1 Tc2 37.Td2 Tbb2 38.Txc2 Txc2 39.Tf2 Txf2 40.Texf2 Df5 41.De2 g5 42.g4 Df4 43.Dxc4 Dxg4 44.Dc7+ Teg6 45.Ce5+ Fxe5 46.Dxe5 Dh4+ 47.Dg3 De4 48.De3 Dc2+ 49.Teg3 Teh5 50.Df3+ Teg6 51.De3 1/2-1/2

## Reference

## Vanjske veze
* Maksim Romić na Chessgames.com
* Partije Maksima Romića na 365chess.com
* Chessmetrics.com Procijenjeni Elo za Romića
* Olimpbase Maksim Romić
Vaterpolski klub Poreč

**Vaterpolski klub Poreč** je vaterpolski klub iz Poreča.

Klupsko sjedište je na adresi *Viktora Cara Emina 5*, Poreč.
 
Klub postoji još od kasne 2004., a formirala ga je grupa mladića koji su odustali od plivanja u plivačkom klubu.
Predsjednik kluba je Valentin Babić.

## Klupski uspjesi

## Vanjske veze
NK Jadran Poreč

**NK Jadran Poreč**, jugoslavenski i hrvatski nogometni klub iz Poreča.

## Historija

Nogometni klub Jadran Poreč osnovan je 6. rujna 1948. godine kao dio *Gimnastičkog društva Jadran*. Osnovao ga je poznati hrvatski rukometni djelatnik Lujo Györy. Godine 1953. izdvojio se iz Gimnastičkog društva te postao samostalan klub, a za prvog predsjednika izabran je Mario Guetti.

Svoje domaće utakmice igra na stadionu *Veli Jože* (kapaciteta 2.000 mjesta) a nastupa u plavim dresovima.

Klub se od 1965., kao jedan od četiri najbolja istarska kluba natjecao u novoosnovanoj zonskoj ligi Rijeka-Istra, čiji je prvak bio u dva navrata, sezone 1976./77. i 1983./84., a tri sezone se natjecao i u Hrvatskoj ligi - jug.

Najveće uspjehe Jadran doživljava nakon osamostaljenja Hrvatske, kada je sezone 1992./93. reorganizacijom natjecanja postao drugoligaš. Svoju debitanstsku sezonu završio je na 12. mjestu. Pod vodstvom trenera Milana Žeželja dva puta zaredom su osvajali naslov prvaka 2. HNL - zapad, sezona 1996./97., i 1997./98. kada je i poražen u kvalifikacijama za Prvu HNL. U Drugoj HNL natjecao se do sezone 2000./01. kada ispada u Treću HNL - zapad, čiji su prvaci postali sezone 2005./06. Sezonu 2006./07. NK Jadran Poreč završio je na 10. mjestu.

Klub je 2008. godine proslavio 60. godišnjicu postojanja.

Trenutno se natječe u 3. HNL - zapad.

## Napomene

## Vanjske veze

* Nogometni magazin
Bunarina

**Bunarina** je lučica i gradski turistički predio u Puli koji administrativno pripada mjesnom odboru Nova Veruda.

Bunarina se nalazi na sjevernom dijelu poluotoka Verudele, sa sjevera ograničena Ribarskom kolibom, s juga Verudelom, a sa zapada Saccorgianom.

Na području Bunarine djeluje istoimena tvrtka koja se bavi nautičkim turizmom, ugostiteljstvom i trgovinom, te turizmom. Lučica Bunarina je sportska lučica sa 500 vezova. U lučici se nalaze plovni objekti koji služe za iznajmljivanje i izlete (brodice do 5 osoba i m/b "Ulika"), ugostiteljski objekt s terasom za 400 osoba, te sportsko-rekreacijski centar Bunarina (SRC Bunarina) s četiri teniska terena, igralištima za rukomet, odbojku, košarku i mali nogomet.

U neposrednoj blizini luke Bunarina nalazi se otok Veruda (Fratarski otok) na kojem je ljetni turistički kamp.
Karšiole

**Karšiole** (tal. *Carsiole*) su prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Veli Vrh.

Karšiole sa sjeverozapada ograničuje Paganor, sa sjevera Veli Vrh, s istoka Valica-Ilirija i Monte Ghiro, s juga Pulski zaljev, a sa jugozapada i zapada Vallelunga.

Karšiole se ponekad nazivaju Monte Vallelunga ili Monte Vareton. Naziv Karšiole potječe od talijanske zamjenice *carso*, i pridjeva *carsico, carsolino, carsiole*, što označava kraske (krške) površine na kojima raste oskudna vegetacija.

Od tri toponima, Karšiole, Monte Vallelunga i Monte Vareton, prvi se koristi najčešće i vjerojatno je nastao prije drugih. Drugi toponim, Vallelunga, postao je sinonim vojne zone koja se u 20. stoljeću nalazila između željezničke pruge i sjeverne strane pulske luke. U svakodnevnom govoru Puljani koriste oba naziva, iako neki razlikuju dio zapadno od brda, Karšiole, i istočno od brda, Vallelunga. Na vojnim kartama brdo se češće naziva Vallelunga (Valelunga), dok se na civilnim kartama češće koristi toponim Karšiole.

Treći naziv brda koji se još ponekad može čuti i koje neki stariji Puljani još uvijek koriste je nastao prema prezimenu vlasnika većeg dijela Valelunge i obližnjeg brda, to jest Natala Varetona, poznatog osnivača prvog nautičkog društva u Puli, "Pietas Iulia".
Komunal

**Komunal** (tal. *Comunal*) je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Busoler.

Komunal sa sjevera ograničuje Šijana, s jugoistoka Monte Turko, s jugozapada Valmade, a sa zapada Monte Šerpo.

Na sjeverozapadu Komunala nalazi se spilja Šandalja (tal. *San Daniele*), arheološki lokalitet s nalazima iz paleolitika, Otvoreni kazneni zavod Valtura (OKZ Valtura) i zračna luka Pula.
Porečko-pulska biskupija

**Porečko-pulska biskupija** je biskupija u Hrvatskoj, sa sjedištem u Poreču i Puli.

Utemeljena je u 3. stoljeću, kao Porečka biskupija, a danas je sjedinjena s povijesnom Pulskom biskupijom, iz 6. st.

## Poznati svećenici
* Juraj Dobrila, biskup
* Antun Bogetić, biskup i misionar
* Matko Mandić, prezbiter
* Miroslav Bulešić, prezbiter i mučenik

## Vjerske manifestacije
U svibnju se svake godine, počevši od 1997., u Vodnjanu održava Dječji festival duhovne glazbe Iskrice.

## Poznata svetišta
* Eufrazijeva bazilika

## Povezano
* Katolička upravna podjela Republike Hrvatske
* Pulska katedrala
* Istra
* Istarska županija
Dolinka

**Dolinka** je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Valdebek.

Dolinku sa sjeverozapada ograničuje Drenovica, sa sjeveroistoka Valdebek, s istoka i juga Vintijan, a sa zapada Nova Veruda. 

Dolinka se nalazi s istočne strane pulske zaobilaznice, između Premanturske ceste na sjeveru i ceste za Pješčanu uvalu na jugu.
Ivan Milovan

**Ivan Milovan** (Režanci, Svetvinčenat, 22. rujna 1940.), umirovljeni biskup porečki i pulski.

## Biografija

Klasičnu gimnaziju završio pri biskupskom sjemeništu u Pazinu. Teologiju studirao u tadašnjoj Visokoj teološkoj školi u Pazinu, potom od 1961. do 1964. na Katoličkom bogoslovnom fakultetu u Zagrebu.

Zaređen je za svećenika u Pazinu 25. srpnja 1964., bio je župni vikar u Poreču i istodobno upravitelj župe Nova Vas Porečka 1964. - 1965.; župni vikar u Rovinju 1965. - 1967.; prefekt sjemeništa u Pazinu 1967. - 1970.; pastoralni suradnik u Rovinju 1970. - 1981. Od 1981. do 1998. bio je župnik u Rovinju; Zaređen je za biskupa i ustoličen u Poreču 10. siječnja 1998. Glavni zareditelj je bio kardinal Josip Bozanić, a suzareditelji msgr. Anton Tamarut i msgr. Antun Bogetić. Dana 14. lipnja 2012. papa Benedikt XVI. prihvatio je njegovu ostavku na mjesto Porečkog-pulskog biskupa ordinarija u skladu sa Zakonikom kanonskoga prava.

Biskupsko mu je geslo *Aedificare in caritate* (Graditi u ljubavi).

 
## Službe pri Hrvatskoj biskupskoj konferenciji

* predsjednik Vijeća HBK za migrante 
* član Biskupske komisije HBK za odnose s državom 
* član Mješovite komisije Hrvatske biskupske konferencije, Hrvatske konferencije viših redovničkih poglavara i Hrvatske unije viših redovničkih poglavarica

## Vanjske veze
* O biskupu na stranicama biskupije

## Izvori
Castropola

**Castropola** (**de Castropola**), pulska patricijska obitelj. Ova srednjovjekovna obitelj, prema nekim pisanim dokumentima, potjecala je od poznate antičke obitelji Sergijevaca. Naime, nakon što je srednjovjekovna moćna obitelj Sergijevaca dobila od oglejskog patrijarha u feud Pulu (*Castrum Polae*), promijenili su obiteljski naziv u Castropola (de Castropola).

Sjedište ove obitelji nalazilo se na središnjem pulskom brežuljku na kojem se nalazio pulski kastrum (lat. *Castrum Polae*), a na čijem se mjestu danas nalazi mletački Kaštel.

Ova štovana pulska plemićka obitelj podarila je i nekoliko izdanaka koji su upravljali Pulom u srednjem vijeku. O njihovoj moći svjedoči i činjenica kako su svojedobno u crkvi sv. Franje imali privatnu kapelicu obitelji Castropola.

Danas njihovo ime nosi ulica koja kružno prolazi podno pulskog Kaštela.
Pazinčica

**Pazinčica** je rječica ponornica. Neki je smatraju potokom. Nalazi se u Republici Hrvatskoj, Istarska županija.  Na njoj se nalazi vodopad Zarečki krov.

## Opis
Izvire iz tri potoka: Borutskog potoka, Lipe i Rakovog potoka, koji se kod Cerovlja spajaju u jednu rječicu.

Pazinčica se ne ulijeva u neku drugu rijeku, nego ponire u Pazinsku jamu. Pretpostavlja se da završava svoj tok negdje u dolini rijeke Raše, u istočnom i središnjem dijelu Istre, gdje opet izvire na površinu.

Ponor rječice Pazinčice je jedinstveni spomenik prirode.

Na Pazinčici je nekada bilo mnogo mlinova.
Sportska dvorana Žatika

**Sportska dvorana "Žatika"** višenamjenska je sportska dvorana u Poreču. Izgrađena je za potrebe Svjetskog prvenstva u rukometu 2009., a svečano otvorena za Dan Grada 21. studenog 2008. Dvorana je izgrađena za godinu dana, a građevina je ukupne površine oko 14 tisuća četvornih metara i ima ukupno oko 3700 mjesta.

Višenamjenska dvorana sastoji se od velike dvorane s gledalištem te male i fitness dvorane. Obodno su oko sportskih igrališta smješteni prateći prostori dvorane na dvije etaže. Autori projekta su Sonja Jurković, Sanja Gašparović, Nataša Martinčić, i Tatjana Peraković.

## Reference
RK Poreč

**RK Poreč** je rukometni klub iz Poreča osnovan 20. lipnja 1968. godine.

U Poreču su igrali hrvatski reprezentativci: Goran Čarapina, Krešimir Maraković i Vedran Mataija.

## Vanjske veze

* Službena stranica kluba
Sveti Nikola (otok)

**Sveti Nikola** je nenaseljeni otočić u hrvatskom dijelu Jadranskog mora.

Njegova površina iznosi 0,124 km². Dužina obalne crte iznosi 2,11 km.

Sveti Nikola leži jugozapadno od središta Poreča, od kojega je udaljen samo 400 metara. 

## Izvori
Il diritto croato

**Il diritto croato** je bio tjednik na talijanskom jeziku. 

Izlazio je u Puli od 3. listopada 1888 do 1893., a potom je promijenio mjesto izlaženja i od onda je izlazio u Trstu, nekoliko puta promijenivši ime (*Il Pensiero Slavo, La pensée slave, Slavenska misao*). List je izlazio do 1909..

List je bio u panslavističkom duhu. Odredišno čitateljstvo ovog lista su bili potalijančeni Hrvati i osobe hrvatskog podrijetla koje nisu dobro znali govoriti književnim hrvatskim jezikom.

Teme kojim se bavio ovaj tjednik su bili i hrvatska kultura i povijest. 

## Poznati suradnici
* Marin Sabić
* Ivan Zuccon

## Izvori
* Istrianet.org Nadia Bužleta: Tiskarstvo i nakladništvo u Istri 1859.-1941.
Antun Bogetić

**Antun Bogetić** (Premantura, 24. travnja 1922. – Pula, 23. srpnja 2022.), bio je  biskup porečki i pulski u miru.

## Biografija

Rođen je 24. travnja 1922. u Premanturi, tada dijelu Kraljevine Italije. Gimnaziju završio u Kopru, filozofiju na Papinskom lateranskom sveučilištu u Rimu, a teologiju u Gorici. Za svećenika je zaređen 29. lipnja 1946. u Poreču.

Vršio je sljedeće službe: 
* župnik u sv. Luciji Labinskoj (1946–1947)
* župnik u Labinu (1947–1950)
* biskupov tajnik (1950–1952)
* duhovnik u sjemeništu u Pazinu (1952–1962)
* župnik u Pazinu (1962–1967)
* generalni vikar Porečko-pulske biskupije (1967–1980)
* misionar u Argentini (1980–1984).

Porečko-pulskim biskupom imenovan je 27. veljače 1984. Za biskupa je zaređen u Poreču 28. travnja 1984. Iz službe se povlači 10. siječnja 1998. i otada do smrti djeluje kao biskup u miru.

Umro je 19. travnja 2017. u svećeničkom domu Betanija u Puli, a sahranjen 21. travnja 2017. u crkvi sv. Lovre u Premanturi.

## Izvori
Hrvatski list (dnevni list, Pula)

**Hrvatski list** je bio hrvatski dnevnik iz Pule. Ove novine su počele izlaziti 1915., a prestale su izlaziti 1918.

Pokretanje ovog lista poduprio je upravnik Vojnog odjela u Lučkom admiralitetu kapetan bojnoga broda Dragutin Prica.
Uređivali su ga Josip Hain, koji je tri godine bio urednikom te po par mjesecâ Ivan Markon i Lovro Scalier. Stvarni urednici bili su M. Krmpotić, zatim 1918. Mijo Mirković (koji se u ovom listu prvi put potpisao pseudonimom Mate Balota) te Ante Šepić.
Od poznatih osoba, za Hrvatski su list pisali Ivan Cukon, Fran Barbalić, Mijo Mirković i ini.

Smatra se da je ovaj list nastavio gdje je list Naša sloga stala. Rečeni list obustavljen je 25. svibnja 1918. što je bio neposredni povod pokretanja Hrvatskog lista. To je vremenski poklapalo se s ulaskom Italije u rat protiv Austro-Ugarske (izdajom dotadašnjeg savezništva Italije s Austro-Ugarskom), u jeku evakuacije civilnoga stanovništva iz Pule i okolice. 

List je sadržavao članke na književnom hrvatskom jeziku i na čakavskom narječju hrvatskog jezika. Zanimljivost ovog lista je ta što je u rubrikama o lokalnim temama osim Istre, obuhvaćao i Dalmaciju.

Pretkraj rata je list je naginjao južnoslavenskom jedinstvu; za mandata zadnjih dvaju urednika (zadnja 4 mjeseca postojanja) su tekstovi bili na ekavici. Austrijskim vlastima sve to nije promaklo, pa su cenzorske nožice zahvatile i ovaj list, a zadnje godine rata je list doživio jednomjesečnu sudsku obustavu izlaženja.

Kad je Kraljevina Italija zaposjela Pulu 5. studenoga 1918., krenula je obračunati se sa svim nacionalno svjesnim Hrvatima na Istri. Istog dana su zabranile Hrvatski list, a nakladnika i tiskara ovog lista Josipa Krmpotića su osudili na zatvor od tri dana. Progon nije stao na tome. Nakladnika i urednike su poslije internirali u Italiji. Svaku nadu u oživljenje lista  koja se pojavila 1920. godine. Te se godine tiskar Krmpotić vratio iz internacije, no fašisti su mu zapalili tiskaru, nakon čega je otišao iz Pule, ne vrativši se nikad.

## Izvori
* Istarske novine online  (sadrži digitalizirana stara izdanja)
* Istarske novine online  Bruno Dobrić: Hrvatski list, Pula

## Literatura
* Vitomir Ujčić: Puljski "Hrvatski list": (1915-1918), 1967.
Olga Ban

**Olga Ban** (* Zarečje kraj Pazina, 26. lipnja 1926. - † Pazin, 7. ili 8. listopada 1943.), antifašistica i narodna heroina Jugoslavije.

## Biografija
Rođena je 26. lipnja 1926. u malom istarskom selu Zarečju kraj Pazina. Nakon završetka osnovne škole nije mogla zbog siromaštva nastaviti školovanje, nego je pomagala ocu koji je bio krojač.

Otac joj je kao radnik bio napredno orijentiran, pa je to prenio i na Olgu. Narodnooslobodilački pokret su počeli pomagati još 1941. godine, a kuća njezinog oca pretvorena je u partizansku bazu. Tu su se sabirala razna materijalna sredstva za NOP, održavali sastanci partijskih aktivista, održavala kurirska veza. Olga je aktivno sudjelovala u organiziranju i izvršenju tih poslova. Šila je odjeću za partizane, vršila kurirsku službu, prikupljala hranu i lijekove. Uskoro je primljena i za članicu SKOJ-a.

Olga 1943. godine odlazi u Gorski kotar i bori se u redovima primorsko-goranskih jedinica. U svibnju 1943. godine vratila se u rodni kraj i pomagala organiziranje omladine i žena u NOP. Zajedno sa svojim ocem 16. lipnja 1943. godine primljena je u Komunističku partiju Jugoslavije u partizanskoj vojnoj bazi kod sela Brgudca pod Planikom.

Osmog listopada 1943. godine Nijemci su opkolili njezinu rodnu kuću i uhitili je zajedno s bratom i ocem. Nju i oca su istog dana strijeljali na pazinskom groblju, a brata su odveli u koncentracijski logor Dachau. Njenu majku također su uhitili i odveli u logor.

Kada su Olgu htjeli pomilovati, govoreći joj da je još mlada i da se može promijeniti, ona im je odgovorila: *Jedna mlada skojevka ne mijenja se nikad*. List *[[Glas Istre]]* pisao je 3. prosinca 1943. godine o njezinoj pogibiji i pogibiji njezinog oca: *Pošli su da rade u Istri za Istru, za slobodu, za naš narod, pošli su u borbu, i sada ih više nema. Švapski fašistički razbojnici su ih strijeljali. Drug Ban i njegova kći dali su najveću žrtvu, dali su živote svoje za Istru, za slobodu, za svoj narod*.

Ukazom predsjednika Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita od 26. rujna 1973. godine proglašena je narodnim herojem.

## Literatura
***[[Narodni heroji Jugoslavije]]**. *Mladost*, Beograd 1975. godina.
***Heroine Jugoslavije**. *Spektar*, Zagreb 1980. godina.

## Vanjske veze
*''Istarska enciklopedija'': Ban, Olga
Park istarskih velikana

**Park istarskih velikana**, gradski park u središtu Pazina. Park je posvećen značajnim osobama istarske povijesti, a svakoj od njih podignuta je bista u parku. Među 14 različitih bista mogu se pronaći one biskupa Jurja Dobrile, književnika Vladimira Nazora, narodnih heroja Joakima Rakovca, Olge Ban, Giuseppea Budicina - Pina, Vjekoslava Ivančića i drugih. U parku su zasađene rijetke biljne vrste.

## Izvori
*ipazin.net: ''Pala Budicinova bista u Parku istarskih velikana''. Pristupljeno 9. listopada 2011.
Dražen Kutleša

**Dražen Kutleša** (Tomislavgrad, Bosna i Hercegovina, 25. rujna, nadbiskup Zagrebački.

## Biografija

Nakon završenog sjemeništa u Dubrovniku nastavlja studij filozofije i teologije u Bogoslovnom sjemeništu u Sarajevu. Za svećenika je zaređen 29. lipnja 1993. za Mostarsko-duvanjsku biskupiju.

Godine 1994. postao je bakalaureat pri Teološkom fakultetu u Zagrebu, a 2001. na Papinskom sveučilištu Urbanianumu postigao je doktorat iz kanonskog prava.

Od 1993. do 1995. bio je župni vikar u mostarskoj katedrali. Od 1998. do 2006. obavljao je sljedeće službe: župni upravitelj u Grudama, docent kanonskog prava na Teološkom institutu u Mostaru, vicekancelar u biskupijskoj kuriji, član zbora konzultora i prezbiterskog vijeća, član Komisije *[[Iustitia et pax]]* Biskupske konferencije BiH.

Od 2006. djelatnik je Kongregacije za biskupe. Od 2011. suradnik je kongregacije za kauze svetih i disciplinu sakramenta. Dana 17. listopada 2011. papa Benedikt XVI. imenovao ga je biskupom koadjutorom s posebnim ovlastima Porečke i pulske biskupije. Ovo je prvi biskup koadjutor u povijesti Porečke i pulske biskupije, te nakon 1984. godine i biskupovanja Dragutina Nežića biskup Poreča i Pule koji nije rođen na području ove biskupije. Imenovanje biskupa koadjutora Porečke i pulske biskupije iznenadilo je većinu svećenika ove biskupije, a mnogi su to interpretirali povezujući imenovanje msgr. Dražena Kutleše biskupom koadjutorom s imovinskim sporom oko samostana u Dajli.
Dana 10. prosinca 2011. zaređen je za biskupa. Glavni zareditelj je bio kardinal Marc Ouellet prefekt Kongregacije za biskupe, a suzareditelji msgr. Ivan Milovan, biskup porečki i pulski i msgr. Ratko Perić, biskup mostarsko – duvanjski. Dana 14. lipnja 2012. imenovan je biskupom Porečko-pulske biskupije.
Autor je nekoliko publikacija i surađuje u katoličkom mjesečniku *[[Crkva na kamenu]]*. Govori talijanski, njemački i engleski jezik..

13. svibnja 2022. postao je splitsko-makarski nadbiskup.

## Izvori
Baredine (jama)

**Jama Baredine**, geomorfološki je spomenik prirode i prvi speleološki lokalitet na hrvatskom dijelu poluotoka Istre uređen za turističku namjenu, za posjete otvoren od 1995. godine.

Jama Baredine nazvana je imenom okolnog terena (baredine), a vjerojatno potječe od riječi bared, koja u lokalnom dijalektu označava zapušteno zemljište.

Smještena je u zapadnom dijelu Istre između Poreča, Višnjana i Tara, samo 5&nbsp;km od obale mora. Krški teren, u kojem je nastala, morski je sediment kredne starosti prekriven zemljom crvenicom (terra rossa). Od vertikalnog ulaza jame, smještenog na 117 metara nadmorske visine, pruža se pogled preko uređenih nasada maslina i vinove loze sve do mora.

## Historija
;Prva istraživanja**
Iako je poznata i posjećivana od davnina, u novije vrijeme istraživanju jame Baredine posvećuju se porečki speleolozi Speleološkog društva Proteus.

Godine [[1973]]., na -80 metara, (dubini već ranije zabilježenoj u istraživanjima tršćanskih speleologa iz [[1928]]. godine), otkrivaju novi prolaz kojim su stigli do podzemnih jezera i do danas poznate dubine od 132 metra.

Temeljem tih istraživanja, [[1986]]. godine biva zaštićena kao geomorfološki spomenik prirode.

**Novija istraživanja i turistička valorizacija'''

Početkom devedestih godina počinju konkretni radovi na njezinu uređenju, a od svibnja 1995. godine otvorena je za turističke posjete. U narednih nekoliko godina uređena je infrastruktura čime su stvoreni uvjeti za kvalitetniji boravak posjetitelja u jami i oko nje.

Od prvih istraživanja 1973. godine pa sve do današnjih dana jama se dodatno istraživala s ciljem pronalaska novih prostora te je prikupljena površinska keramika u zemljanim sedimentima što svjedoči o davnu ulasku i boravku čovjeka u istoimenoj jami, a time je ujedno istraživana i podzemna fauna.

Jama Baredine je prvi speleološki objekt ujedno i geomorfološki spomenik prirode u Istri valoriziran za posjetu turista.

## Obilazak jame

Obilazak jame traje 40 minuta, stazom duljine 300 metara, posjećuje se pet bogato ukrašenih dvorana i silazi se do podzemnog jezera na dubini 60 metara. Zanimljivost ovog pustolovnog pothvata je i susret s podzemnim živim svijetom: Čovječjom ribicom (lat. Proteus anguinus), endemom šireg područja dinarskog krša.

Ulazi se svakih pola sata u pratnji vodiča (uključeno u cijenu ulaznice), a jezici vođenja su hrvatski, talijanski, njemački, engleski i ruski. Jama je osvijetljena i uređena, staza i stepenice imaju čvrste rukohvate, temperatura je ugodnih 14 ˚C pa se može posjetiti i bez posebne obuće i odjeće.

## Vanjske veze

* Službene stranice Jame Baredine
Pazi što jedeš

**Pazi što jedeš** manifestacija je Etnografskog muzeja Istre.

## O manifestaciji
Priredba Pazi što jedeš održala se prvi put 2011. godine.
Etnografski muzej Istre nakon prvi put 2011. godine organizirane manifestacije „Pazi što jedeš - Tradicijskom hranom protiv suvremenih bolesti“ o tradicijskoj prehrani i njezinom pozitivnom utjecaju na brojne suvremene bolesti, te nakon što je pokazao uspješnu suradnju sa Hrvatskim savezom dijabetičkih udruga, Dijabetičkim udrugama Istarske županije i Udrugama ekoloških proizvođača – Istarski eko proizvod, krenuo u drugu manifestacije ove vrste s obzirom na sve veće zanimanje publike.

### 2012.
Manifestacija se 2012. godine održava u Pazinu, 24. studenog.

Priredba „Pazi što jedeš“ ima regionalni i nacionalni karakter zbog sudjelovanja sudionika iz Istarske, ali i ostalih županija Hrvatske. 

Sastoji se od predstavljanja kataloga izložbe istarskih muzeja „Ki sit ki lačan“, predstavljanja projekta „Muzej u loncu“ Gradskog muzeja Požega, stručnih predavanja na temu ekološkog uzgoja biljaka. 

Radionice tradicijske prehrane održat će se kako bi se posjetitelji naučili ili prisjetili tradicijskih načina pripremanja tjestenine. 

Uz sajam se, u predvorju Spomen doma, organizira razmjena sjemena i sajam ekoloških proizvoda gdje posjetitelji mogu degustirati i kupiti ekološke proizvode iz Istarske, Primorsko-goranske, Krapinsko-zagorske, Međimurske i Varaždinske županije. 

### Ciljevi priredbe

Osnovni ciljevi manifestacije Pazi što jedeš su sljedeći: 
:a) poučiti širu javnost o tradicijskim jelima Istre 
:b) potaknuti dolazak domaćih i stranih turista zainteresiranih za specijalni oblik turizma – gastronomski i eko turizam
:c) poboljšati kulturno turističku ponudu Pazina i središnje Istre u postsezoni

Manifestacija „Pazi što jedeš“ namijenjena je široj javnosti koja želi, na jednom mjestu, dobiti sve informacije o zdravoj i tradicijskoj prehrani, ali također i stručnoj javnosti u želji razvijanja interdisciplinarne suradnje na temu prehrane.
Potiče se i studente za sudjelovanje na manifestaciji nudeći im mogućnost volontiranja i stjecanja iskustava.

## Izvori
* Službena stranica manifestacije Pazi što jedeš na facebooku
Fran Matejčić

**Fran Matejčić** (Pazin, 10. siječnja 1851. – Pazin, 22. rujna 1935.) istarski je klasični filolog.

## Biografija
Pohađao je njemačku gimnaziju najprije kod franjevaca u Pazinu, potom u Trstu, te je završio studij klasičnih jezika u Grazu, uzdržavajući se uglavnom sam. Bio je profesor na Pazinskoj gimnaziji.
Zbog sukoba u vrijeme izbora s pazinskim načelnikom, talijanašem Francescom Costantinijem, nakon tri godine premješten je na talijansku gimnaziju u Kopru, gdje je 25 godina predavao klasične jezike i gimnastiku. Godine 1899. imenovan je profesorom i privremenim ravnateljem, a 1900. stalnim ravnateljem Hrvatske gimnazije u Pazinu, koja je tada postojala pod imenom Carsko-kraljevska velika državna gimnazija, prva srednjoškolska ustanova istarkih Hrvata. Tu je dužnost obnašao do 1902., kada je carskom odlukom imenovan carsko-kraljevskim zemaljskim školkim nadzornikom za srednje škole Austrijskoga primorja sa sjedištem u Trstu. Kao pokrajinski nadzornik ostao je u vezi s pazinskom gimnazijom, redovito ju je obilazio na kraju školske godine, predsjedavao maturalnim ispitima i s profesorima održavao završnu sjednicu Nastavničkoga vijeća. Umirovljen je 1920.

## Izvori
* Matejčić, Fran (iz Istrapedije), pristupljeno 06. siječnja 2013.
* iz Istarske enciklopedije
HR Pula

**Hrvatski radio Pula** ili **Radio Pula** je radijska postaja u sastavu HRT-a, koja svoj program emitira na području grada Pule, ali i cijele Istre. Hrvatski radio Pula osnovan je 1960. godine.

## Povezano
* HR Osijek
* HR Rijeka
* HR Sljeme
* HR Split
* HR Zadar
* HR Knin
Miss Killah

**Karla Zelić** (Poreč, Hrvatska, 1991.), bolje poznata po svom umjetničkom imenu **Miss Killah** je hrvatska reperica, pjevačica i spisateljica tekstova. Svoju glazbenu karijeru započela je 2010. godine kao članica kolektiva Femme Attack.

## Diskografija

### Videospotovi
Stadion Aldo Drosina

**Stadion Aldo Drosina** [~ ˈaldo droˈzina], gradski stadion u Puli. Nazvan je po legendarnom pulskom nogometašu i treneru Aldu Drosini.

Na njemu svoje domaće utakmice igra NK Istra 1961 i NK Istra Pula.

Dana 16. veljače 2009. potpisan je ugovor za njegovu obnovu, kako bi udovoljavao svim HNS-ovim i UEFA-inim kriterijima. U sklopu obnove, izgrađena je nova zapadna tribina, čime se kapacitet stadiona povećao na 9.000 mjesta. Također su postavljeni reflektori koji omogućuju odigravanje noćnih utakmica te semafor s videozidom, te će na njemu će moći igrati i hrvatska nogometna reprezentacija. Uz glavni stadion, uređena su i pomoćna igrališta sa podlogom od umjetne trave

Stadion je otvoren prijateljskom utakmicom Hrvatska - Češka koja je završila rezultatom 4:2.

## Reference

## Vanjske veze
Monte Šerpo

**Monte Šerpo** (**Monte Serpente**, **Monte Serpo**) je jedan od izvornih sedam pulskih brežuljaka. Nalazi se u istočnom dijelu grada Pule, a administrativno pripada Mjesnom odboru Busoler. Podrijetlo imena ovog brežuljka povezuje se s latinskom riječi *serpens* koja označava zmiju.

Na Monte Šerpu nalazi se i "Club Monte Serpente", mjesto brojnih partyja i koncerata koje ima jednu od starijih tradicija klubova u Istarskoj županiji.
Valmade

**Valmade** su prigradsko naselje grada Pule. Administrativno pripada Mjesnom odboru Busoler. Nalaze se na istočnom dijelu grada. Na području Valmada pronađeni su arheološki nalazi iz antičkog razdoblja, vjerojatno rimske vile rustike.
Veruda (otok)

**Veruda** (**Fratarski otok**) je otok smješten u istoimenom zaljevu na jugu Pule. Nalazi se u neposrednoj blizini lučice (marine) Bunarina. Na otoku je u tijeku ljeta organiziran kamp, a s kopnom je povezan brodskom linijom (10 min). Boravak na otoku posebno je pogodan za grupe ronilaca, s obzirom na prekrasne lokacije za ronjenje u neposrednoj blizini otoka. Kamp je u međunarodnom programu skauta koji su stalni posjetitelji otoka. Do otoka je dovedena gradska vodovodna mreža i izgrađeno je više saniratnih čvorova. Automobila nema, kao ni električne energije, osim agregata za potrebe ugostiteljskih objekata. Na otoku ima više travnatih igrališta za odbojku i mali nogomet te stolova za stolni tenis. Kamp na otoku je još jedna od rijetkih oaza za ljubitelje odmora u prirodnom okruženju.

Na otoku je zadarska franjevačka provincija u 18. stoljeću osnovala samostan sv. Marije, koji je zatvoren 1806. godine za vrijeme Napoleonove vladavine. Od tada je otok Veruda poznat i pod nazivom Fratarski otok. Franjevci se u Pulu nisu vratili sve do 1920. godine kada ponovno dolaze u Pulu i pokreću ideju gradnje novog samostana, samostana sv. Antuna Padovanskog.
Verudela

**Verudela** je gradski turistički predio u Puli. Administrativno pripada Mjesnom odboru Veruda. Zbog mirnoće i udaljenosti od gradske vreve smatra se jednim od najprestižnijih rezidencijalnih dijelova grada. Obuhvaća poluotok Punta Verudelu na kojoj se nalaze brojne plaže omiljene među gostima koji tijekom turističke sezone odsjedaju u obližnjim hotelima smještenima neposredno uz morsku obalu.

Na istočnom dijelu poluotoka nalazi se Sportsko-rekreacijski centar Bunarina sa sportskim terenima za tenis, nogomet, košarka, odbojka, minigolf... U sklopu turističkog naselja postoje 3 otvorena bazena i akvagan.

Na poluotoku se nalazi Fort Verudella, obalna utvrda i jedan od brojnih fortifikacijskih objekata koje su izgradili Austrijanci kad su Pulu 1859. godine učinili svojom glavnom ratnom morskom lukom.

## Vanjske veze
* Istrapedia
Sveti Mauro

**Sveti Mauro** (Maurus, Mavro) je svetac i biskup, zaštitnik grada Poreča

Katolička Crkva postojala je u Istri od vremena prvih kršćanskih mučenika. Sveti Mauro bio je prvi porečki biskup i biskup Istarske biskupije, koji je umro mučeničkom smrću u kasnom 3. stoljeću.

Eufrazijeva bazilika sagradila se u Poreču u 5. stoljeću. U njoj se čuvaju relikvije svetog Maura, zaštitnika grada. Nalaze se u zavjetnoj kapeli, koja se zove "martyrium" (naziv za rani kršćanski mauzolej za svece). Sveti Mauro je prikazan na mozaiku bazilike s mučeničkom krunom u ruci.

Zaštitnik je grada Poreča, zvanog Parentium u rimsko doba.
Dvojna vrata

**Dvojna vrata** (*Porta Gemina*) sagrađena su na ostacima ranijih vrata s dekorativnom funkcijom ulaza u antičko kazalište. Jednostavne su konstrukcije s dva lučna prolaza s tri polustupa ukrašena kompozitnim kapitelima. Reljefni vijenac cijeli sklop povezuje u harmoničnu cjelinu. U gornjem dijelu svoda lukova uočavaju se prorezi za spuštanje rešetaka kojima su se vrata zatvarala. Na gornjem središnjem prostoru nalazi se natpisna ploča od bijelog mramora koja spominje Lucija Menacija Priska koji je o osobnom trošku od 40.000 sestercija sagradio jedan od gradskih vodovoda.

Dvojna vrata jedna su od desetak vratiju koja su činila sastavne dijelove gradskih zidina grada Pule. U blizini Dvojnih vrata pronađeni su ostaci dijelom rekonstruiranog osmerokutnog mauzoleja iz 2., odnosno 3. vijeka. Kroz Dvojna vrata ulazi se u dvorište koje vodi prema Arheološkom muzeju Istre i Malom rimskom kazalištu, odnosno Kaštelu.

## Reference
Herkulova vrata

**Herkulova vrata** (tal. *Porta Ercole*) su najstariji sačuvani spomenik rimske arhitekture u Puli, izgrađena sredinom 1. vijeka pne.

## Opis
Ona su najstarija sačuvana gradska vrata, čiji je otvor širok 3,60 metara, a visina prelazi 4 metra. Okvir vrata izrađen je od pravilno klesanih kamenih blokova. Na središnjem čeonom bloku luka isklesana je u visokom reljefu bradata glava kovrčave kose, a s lijeve strane uočava se toljaga - atribut mitskog heroja Herkula, koji je u rimsko vrijeme bio zaštitnik Pule, pa se na jednom natpisu Pula spominje kao *Colonia Iulia Pola Pollentia Herculanea*. Na luku je uklesan i natpis u kojemu se spominju duumviri Lucije Kalpurnije Pison Cezonije (*L. Calpurnius Piso Caesonius*) i Lucije Kasije Longin (*L. Cassius Longinus*).

Od pada Nezakcija do negdje četrdesetih godina prije naše ere na ovim su područjima Rimljani vjerojatno imali samo pokoju vojničku postaju. Spomenute rimske činovnike Lucija Kalpurnija Pisona Cezonija i Lucija Kasija Longina je rimski Senat poslao u pulski zaljev, ne bi li na ovom području, zapovijedajući skupinom kolonista, ustrojili i sagradili koloniju. Znameniti je događaj karakterističan za razdoblje od 47. do 44. pne. kada je ujedno i nastala Pula kao naselje s gradskim značajkama. Budući da je gornja gradska kružna ulica prolazila ovim vratima, njezin nakošeni položaj uvjetovao je položenu osovinu vrata u odnosu na smjer bedema.

Lucije Kasije Longin bio je brat Gaja Kasija Longina, jednog od ubojica Cezara. Činjenica da je ovako važnu ulogu dobio Kasije Longin potiče rasprave o točnoj godini začetka Pule. Naime, mnogi smatraju da je nemoguće da je njemu kao bratu Cezarovog ubojice dodijeljena ovakva uloga te smatraju da je vjerojatniji začetak razvoja Pule u godinama koje prethode ubojstvu Cezara.

## Reference
Uljanik (otok)

**Uljanik** (tal. *Scoglio Olivi*, njem. *Oliven Insel*) je jedan od otoka smješten u pulskom zaljevu. Ime je dobio po maslinama ili ulikama koje su rasle na njemu. Od svih maslina preostala je samo jedna koja se nalazi u središtu otoka okružena objektima brodogradilišta Uljanik čiji se glavni pogoni nalaze upravo na samom otoku.

Talijanski renesansni geograf, liječnik i pisac Giuseppe Rosaccio u svom izolaru "*Viaggio da Venetia a Costantinopoli*" spominje otoke Pulskog zaljeva. Izričito navodi da u pulskoj luci postoji 6 otoka ne spominjući njihova imena. Iako je ovaj broj upitan, jer drugi izvori najčešće spominju četiri otoka, Rosaccio sigurno govori o Sv. Andriji (*Scoglio Santo Andrea*), te današnjim poluotocima - Uljaniku (*Scoglio Olivi*), Sv. Katarini (*Scoglio Santa Catarina*), Sv. Petru (*Scoglio San Pietro*) i Sv. Ivanu.

Otok Uljanik uz otoke Sv. Andrija i Sv. Katarina dijeli pulski zaljev u dva manja bazena. Unutarnji je bazen za vrijeme austrijske uprave nad Pulom bio podijeljen velikim Maslinovim otokom na ratnu luku (*Kriegshafen*), koja je ležala južnije, i na komercijalnu luku (*Handelshafen*) koja je ležala sjevernije.

Uljanik je povezan s obalom mostom preko kojeg prolazi željeznička pruga. Na otoku se nalazi pristanište te suhi i mokri dokovi.

## Legenda o Rasparaganu
Roksolani su bili narod skitsko-iranskog podrijetla. Njihov vođa Rasparagan ratovao je s Rimljanima, a 118. godine doživio je u ovom sukobu poraz. Rimljani su ga zarobili i osudili na trajno izgnanstvo na otočić Uljanik kraj Pule.

Rasparagan je živio na Uljaniku sa svojom obitelji, sa sinom i s njegovom obitelji. Na Uljaniku su i pokopani. U 19. stoljeću otkriveno je na Uljaniku mjesto ukopa i ostaci sarkofaga. Bočna ploča sarkofaga izložena je u Puli u Arheološkom muzeju Istre.

## Vanjske veze
Brodogradilište Uljanik

***Uljanik*** je naziv poduzeća u stečaju i likvidaciji smještenog u Puli, Hrvatskoj. Ime je dobio po otočiću na kojemu su nekada rasle masline, a danas su tamo pogoni obrade čelika i gradnje trupa. Jedna se maslina i danas čuva kao simbol.

## Historija

Uljanik je osnovan 1856. godine, u pomno odabranom pulskom zaljevu, kao brodogradilište ratne mornarice Austro-Ugarske. Temeljac za gradnju položila je carica Elizabeta 9. prosinca, te se taj datum proslavlja kao dan brodogradilišta, jednog od najstarijih danas u svijetu. Nepune dvije godine nakon polaganja temeljca - 5. listopada 1858. godine s navoza je porinut prvi brod - Kaiser sa 5194 tone istisnine. Za austrougarsku mornaricu potom je napravljena flota od 55 raznih brodova, ukupne istisnine 53.588 tona.

U dugačkom razdoblju kontinuiranog rada pulsko je brodogradilište prošlo kroz različita razdoblja razvoja. Za vrijeme talijanske vladavine bavi se popravcima, dokovanjem i rezanjem starih brodova. Nakon pada Italije, za vrijeme 2. svjetskog rata, brodogradilište je njemačka pomorska baza. Od 1947. godine obnavlja se u sklopu SFR Jugoslavije. Nastavlja s dokovanjem, rekonstrukcijama i popravcima brodova, a prva novogradnja isporučena je 1951. Pod svojim okriljem razvija strojogradnju, elektroproizvodnju i druge proizvodnje.

U Republici Hrvatskoj, od 1990., postaje dioničko društvo, preživljava krizne godine napada na Hrvatsku, nastavlja s brodograđevnom prozvodnjom različitih i specijalnih brodova, a u drugoj polovici 1998. ulazi u razdoblje velike tehnološke obnove. Od 1947. do polovice 2000. Uljanik isporučuje 201 brod, s ukupno više od 6 milijuna DWT, kupcima sa svih kontinenata.

Uljanikovi stručnjaci projektiraju, konstruiraju i izrađuju sve vrste brodova, tako za prijevoz nafte i naftnih prerađevina, za prijevoz rasutih tereta, kontejnera, kamiona vagona, automobila, putnika. Svaki brod je osebujan, napravljen prema specifičnim zahtjevima kupaca.

Na VLCC gradnjama pulsko je brodogradilište razvilo tehnologiju gradnje trupa iz dva dijela te spajanjem dviju polovica u moru. Na taj način, od 1972. do 1976. napravljeno je 11 brodova, a najveći su Tarfala, 275.000 DWT za kompaniju iz Stockholma "Trafialtiebolaget Grangesberg" te Kanchenjunga sa 277.120 tona nosivosti, isporučen 1975. godine indijskoj kompaniji "The Shipping Corporation of India".

## Poznati brodovi konstruirani u Uljaniku
* MS Berge Vanga
* MS Berge Istra
* SMS Kaiser
* Scenic Eclipse

## Povezano
* Brodogradilište 3. Maj
* Brodogradilište Viktor Lenac

## Reference

## Vanjske veze

* Službena stranica Brodogradilišta Uljanik
* Popis svih brodova sagrađenih u Uljaniku (1951-2005) (eng)
Barake, Pula

**Barake** su gradska četvrt u Puli koja administrativno pripada Mjesnom odboru Stoja.

Barake sa sjevera ograničuje Arsenal, s istoka Sv. Polikarp-Sisplac, s jugoistoka Veruda, s jugozapada zaljev Brankoras, a sa zapada Stoja i Valovine.

Za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije, početkom gradnje ratne luke, na prostoru današnje Lussijeve ulice sagrađene su drvene barake. Većina njihovih prvotnih stanara bili su radnici koji su dolazili iz Bosne, ali su se obavivši posao morali vratiti svojim kućama. Gradili su veliki pulski lukobran. Već tada naselje se zvalo "Barake". I Talijani su, kasnije, stanovnike te četvrti nazivali "barakerima".

U barakama su živjele obitelji koje su obično imale ne manje od troje, a vrlo često i do sedmero djece. Stanovi su uvijek bili skroz otvoreni ili je ključ bio ispod otirača. Unutar pojedine zgrade vladali su pravi "obiteljski" odnosi među različitim obiteljima. Otvorenost ljudi u ovom naselju bila je navika i običaj.

Danas najočuvanije zgrade naselja Barake bombardirane su u Drugom svjetskom ratu i sanirane za vrijeme savezničke uprave. Zgrade su robusne, debelih zidova, ali su podovi po katovima na drvenim gredama. Čak i u stanovima u kojima su podovi naknadno betonirani ostale su stare grede. Stanova u Barakama ima prostranih, od 63 kvadrata, srednjih, od 45 kvadrata, te najmanjih, od 25 kvadrata.

Stanovnici baraka poslije Drugog svjetskog rata pošumljavali su područje iznad današnjeg šetališta Lungomare.
Valovine

**Valovine** je uvala i gradski turistički predio u Puli koja administrativno pripada Mjesnom odboru Stoja.

Valovine sa zapada ograničuje Muzil, sa sjevera uvala Vergarola, s istoka Stoja, a s juga zaljev Brankoras.

Rt Valovine nalazi se na najisturenijem južnom dijelu poluotoka koji je omeđen s istoka uvalom Valovine, a sa zapada uvalom Mužilj (Muzil). Na poluotoku se nalazi jedna od austrijskih obrambenih utvrda sagrađenih tijekom druge polovice 19. stoljeća.

Valovine je lokacija za opuštajuće ronjenje, a riječ je o spletu špilja neposredno uz obalu zapadno od centra Pule koje završavaju kanjonom dubine do 20 metara. Također je vrlo zanimljiva za podvodno snimanje.
Marina Veruda

**Marina Veruda** je gradski turistički predio u Puli koji administrativno pripada mjesnom odboru Nova Veruda.

Nalazi se u Verudskom kanalu smještenom na jugu Pule između poluotoka Verudele na zapadu i Rudjana, odnosno Pješčane uvale na istoku. Marinu Veruda sa sjevera ograničuje Nova Veruda, s istoka Dolinka i Vintijan, s jugoistoka Soline i Vinkuran (općina Medulin), a sa zapada Verudski kanal.

Marina je smještena u pitomoj lučici, okružena mediteranskim raslinjem, gdje se i danas susreću zaveslaji ribarske svakodnevice, kompletne nautičke usluge moderne turističke navigacije i žarišna mjesta turističke ponude grada Pule.

Izvan užurbanijih gradskih prostora, a opet tako blizu, Marina Veruda - uz naselje Pješčana uvala - raspolaže sa 630 vezova u moru, nudeći privez i za 180 plovila na kopnu. Niz od 17 molova opremljen je priključcima za struju (220 i 380 V) i vodu. Marina rastvara lepezu cjelovitosti usluga namijenjenih nautičarima, od opskrbe i gastronomske ponude do raznovrsnih servisa, stalno pospješujući svoj lučki asortiman, u dosluhu sa željama suvremenih moreplovaca. Tehnomont Marina Veruda dobitnica je "Plave zastava", međunarodnog priznanja u zaštiti okoliša.

Marina Veruda savršeno odgovara nautičkom turizmu zbog svoje atraktivne pozicije na istarskom poluotoku. To je točka sa koje možete vrlo brzo doći do kvarnerskih otoka kao što Rab, Cres, Mali Lošinj, Krk, Susak, Silba i Unije.
Valica-Ilirija

**Valica-Ilirija** je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Šijana.

Valicu-Iliriju sa sjevera i istoka ograničuje Vidrijan, s juga pulska zaobilaznica (Ulica Prekomorskih brigada do čvora Šijana II i dalje Šijanska cesta prema čvoru Pula na Istarskom ipsilonu), s jugozapada Monte Ghiro, a sa zapada Veli Vrh.

Na području Valice-Ilirije nalazi se kopneni pogoni brodogradilišta Uljanik i carinska zona Pula. Na ovom se području planira otvoriti ogromni stambeno-trgovački centar nalik riječkome Toweru.
Vidrijan

**Vidrijan** je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Šijana.

Vidrijan sa sjevera ograničuje Galižana (Grad Vodnjan), s istoka Vernal, s juga Valica-Ilirija, a sa zapada Veli Vrh.

Na Vidrijanu se nalazi kamenolom i arheološko nalazište, koje su sredinom 19. stoljeća otkrili austrijski arheolozi na brdu Valmarin. Bio je to ogroman tumulus okružen prstenom megalita. Većina nalazišta je uklonjeno radi izgradnje utvrde Valmarin, jedne od najvećih pulskih utvrda, koja je trebala služiti u obrani ratne luke. Tumulus (tolos) sličan onome na Valmarinu otkriven je u središnjoj Istri kod Maklavuna.
Monsival

**Monsival** je brežuljak i gradski turistički predio u Puli. Administrativno pripada Mjesnom odboru Veruda.

Monsival je sa sjeveroistoka ograničen Novom Verudom, s istoka Marinom Veruda, s juga Verudelom, a za jugozapada, zapada i sjeverozapada Jadranskim morem (odnosno uvalom Valsaline na sjeveru i uvalom Saccorgiana na jugu).

Na vrhu brda Monsival nalazi se Fort Bourguignon, jedna od posljednjih utvrda koja se trebala izgraditi na unutarnjem obrambenom prstenu oko grada Pule. Ovaj unutarnji obrambeni prsten činile su utvrde postavljene u radijusu od 2,5 km oko luke.  Ovakav sustav slijedio je zamisao koju je razvio 1820. godine nadvojvoda Maksimilijan Josip za obranu grada Linza, a njegova zamisao bila je inspirirana slavnim tornjem Martella. Za razliku od Linza, pulski kružni fortovi ne slijede isti obrazac. Rane utvrde izgrađene između 1851. i 1855. su značajno manje i slabije od onih koje su izgrađene desetljeće kasnije, poput Forta Bourguignona. Izvorno nazvan Fort Monsival, gradio od 1861. do 1866. kao kružna dvoetažna zgrada s malim kružnim dvorištem u centru.

Pored Forta Bourguignon nalazi se disko klub Piramida, a na zapadnim padinama Monsivala nalaze se Zlatne stijene s turističkim vilama (apartmanima) iznad prekrasne i omiljene gradske plaže.
Saccorgiana

**Saccorgiana** je gradski turistički predio u Puli koji administrativno pripada Mjesnom odboru Veruda. Istoimena uvala nalazi se između Monsivala i Verudele, a preko ljeta plaža vrvi turistima koji se odmaraju u brojnim obližnjim apartmanima.

## Povijesna crtica
5. kolovoza 1915. nad Pulom je srušen talijanski ratni zračni brod *Citta' di Iesi* sa šesteročlanom posadom predvođenom Istraninom Brunom Brivonesiom. Zračni je brod pao nedaleko od svjetionika Porer, a sačuvana je i fotografija nadrealističkog izgleda koja prikazuje srušeni, još polunapuhani cepelin u uvali Saccorgiana. Nakon zarobljavanja dio je posade prebačen u pulski zatvor, a dio na Kaštel koji je tada također bio zatvor.
Vernal

**Vernal** je prigradsko naselje u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Šijana.

Vernal sa sjevera ograničuje Galižana (Grad Vodnjan), s istoka željeznička pruga, čvor Pula i zračna luka Pula, s juga Šijanska šuma, a sa zapada Vidrijan.

Na Vernalu se nalazi arheološko nalazište, dva izvora pitke vode (Marčanica i Ledinica), a na jugozapadu se nalazi svetište Gospe od Milosti u Šijani.
Punta Kristo

**Punta Kristo** (tal. *Punta Christo*) je prigradski turistički predio u u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Štinjan.

Punta Kristo je zapravo poluotok koji na strani spojenom s kopnom graniči sa Štinjanom. S okolnih strana je okružen morem. Sa sjevera Fažanskim kanalom do rta Proština (uvale Cuf, rt Hrvati), a s juga Pulskim zaljevom od rta Proštine (Štinjanska draga). Sjeverno od poluotoka nalaze se otoci Sv. Jerolim i Kozada u sastavu Nacionalnog parka Brijuni.

Na poluotoku se nalazi austrijski fort Punta Christo u kojem se održavao nekoliko puta Seasplash Reggae festival.

Na početku Domovinskog rata Pula je živjela u strahu od napada JNA-a iz mnogobrojnih vojarni smještenih po gradu kao i Zrakoplovne baze. Pod prijetnjom topovskih cijevi s Muzila i Katarine među stanovništvom jača želja za obranom. Stvorena je Samostalna satnija mornaričkog pješaštva "Vange" koje su formiranjem ratne luke Pula zauzele položaj Punta Kristo-Zonka te utvrdu Barbariga kod Fažane. Od tada su se brodovi JRM-a morali prdržavati reda pri ulasku u luku. "Vange" su kasnije djelovale na dubrovačkom ratištu i u Dalmaciji.
Puntižela

**Puntižela** je prigradski turistički predio u u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Štinjan.

Puntiželu sa sjevera ograničuje Valbandon (općina Fažana), s istoka Štinjan, s juga Punta Kristo, a sa zapada Fažanski kanal.

Puntižela je turističko naselje s autokampom i hostelom smješteno na jugozapadnoj obali Istre nasuprot na posebno lijepom lokalitetu nasuprot otočja Brijuni. Nalazi se oko sedam kilometara od centra Pule, pet kilometara od Fažane, polazne točke prema Brijunima, te petnaestak kilometara od pulskog aerodroma.

Značenje riječi Puntižela može se tumačiti na dva načina, kao rt, rtić, ili u vezi s nekadašnjom hidrobazom na ovom području, kao mostić. U oba moguća značenja pozicija Puntižele ima svoj smisao. Ona predstavlja most izmedu dvije atraktivne turističke destinacije, Pule i Brijuna.

## Panorama

## Povezano
* postaja mornaričkog zrakoplovstva Puntižela