open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kowary

**Kowary** (njemački: *Schmiedeberg im Riesengebirge*) je grad od 11,784 stanovnika na jugu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija

Kowary leži u planinama Krkonoša, na rubu Krkonoškog nacionalnog parka, u kotlini potoka Jedlica, 
udaljen četrnaest km jugoistokno od Jelene Góre.

## Historija
Kowary je nastao zahvaljući pronalasku željezne rude, koju je 1148. iskopao neki Laurentius Angelus na padini planine|planina]] Rudnik. 
Deset godina kasnije po nalogu tadašnjeg poljskog vojvode Boleslava IV. osnovano je naselje. 
Zahvaljujući rudarstvu i brojnim kovačnicama brzo je izrastao u relativno bogato naselje, koje se uspješno natjecalo sa obližnjom Jelenom Górom.

Poveljom od tadašnjeg češko - ugarskog kralja, i donjošleskog vojvode []Vladislava II.](https://sh.wikipedia.org/wiki/Vladislav_II.) - Kowary je 1513. dobio status grada.

Tokom 16. vijeka Kowary je uz Świdnicu i Wrocław bio najznačajniji metalurški centar Donje Šleske.
Od polovice 16. vijeka postao je poznat i po proizvodnji oružja i kvalitetnih musketa. Grad je prosperirao još početkom 17. vijeka, ali je teško stradao zaTridesetogodišnjeg rata, pa mu se stanovništvo osipalo, a rudnici propali. Malobrojni stanovnici prebacili su se na tkanje tekstila.

U toku Rata za austrijsko naslijeđe Kraljevina Pruska je 1742. anektirala Kowary kao i čitavu Donju Šlesku.
Na prijelazu iz 18 u 19. vijek neuspješno se pokušavalo revitalizirati rudarstvo, ali se životarilo od tekstila. Rudarstvo je proradilo tek 1856. kad je otvoren rudnik magnetita "Bergfreiheit" (Góra Wolności), koji je sa prekidima radio do 1962. Nešto kasnije - 1882. stigla je i željeznica.

Nakon Prvog svjetskog rata intezivirala se eksploatacija magnetita za potrebe naoružanja Trećeg Reicha, a između 1936. - 1944. iskapao se uranijum.

Iskapanje i prerada uranijuma nastavilo se i nakon Drugog svjetskog rata u pogonu R-1, naročito intenzivno (i tajno) 1950-ih.
U poslijeratnom periodu se broj stanovnika Kowarya povećao od 4.000. na 12.500.

## Pobratimski gradovi
*  Černý Důl, Češka
*  Općina Frederikssund, Danska
*  Gmina Kamień Pomorski, Poljska
*  Malá Úpa, Češka
*  Schönau-Berzdorf, Njemačka
*  Vrchlabí, Češka
*  Žacléř, Češka

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd miejski Kowarya'' (službene stranice)
O znamenitim ljudima (Hijeronim)

***O znamenitim ljudima*** () zbirka je kratkih biografija 135 pisaca, koju je na latinskom napisao Hijeronim, u kršćanskoj crkvi poznat kao sveti Jeronim, crkveni otac iz 4. stoljeća. On je ovo djelo završio u Betlehemu 392–393. godine.

Djelo se sastoji od prologa i 135 poglavlja, od kojih se svako sastoji od kratke biografije. Sam Hijeronim je tema posljednjeg poglavlja. Sačuvana je i grčka verzija knjige, koju je vjerojatno sastavio isti Sofronije koji je tema 134. poglavlja. Mnoge biografije uzimaju za svoju temu ličnosti koje su bile važne u povijesti kršćanske crkve i obraćaju posebnu pozornost na njihovo spisateljsko stvaralaštvo. "Napisana je kao apologetsko djelo kojim se dokazuje da je Crkva iznjedrila učene ljude". Knjiga je bila posvećena Flaviju Luciju Deksteru, koji je služio kao visoki komornik Teodozija I. i kao pretorijanski prefekt Honorija. Dekster je bio sin svetog Pacijana, kome se u djelu izriču pohvale.

## Sadržaj
Djelo obrađuje životopise sljedećih osoba, danih prema broju poglavlja u tiskanim izdanjima:

## Reference

## Izvori
*''De Viris Illustribus (On Illustrious Men)'' - Full English version.
*The *Catholic Encyclopedia*, Published 1910 in New York by Robert Appleton Company.
*''Encyclopædia Britannica'', 11. izdanje.

## Tekst i prijevodi
*Jerome and Gennadius: ''Lives of Illustrious Men'', engleski prijevod
*Jerome's ''De Viris Illustribus'', latinski tekst)
*Jerome's ''De Viris Illustribus'', grčka verzija

## Vanjske veze
*Hijeronimovi životopisi Mateja, Marka i Luke
*''Catholic Encyclopedia'': Genadije iz Marseillesa (nastavljač Hijeronimovog djela)
Anton Macedo

**Anton Macedo** (; ; Coimbra, 1612. – Lisabon, 1695.), portugalski isusovački redovnik. 

## Biografija
Obavljao je službu propovjednika u Portugalu i u marokansko-afričkom obalnom mjestu *Mazagão*, danas *El Jadida*, gdje su bili podzemni vodni sakupljači ili cisterne. Ovo strateški značajno mjesto se kroz povijest nazivalo različitim imenima: *Cap Soleis*, *Portus Rutilis*, *Rusibis*, *Mazighen* (arapski: *مازيغن*, berberski: *ⵎⴰⵣⵉⴳⴻⵏ*), *al-Breyja*' (arapski: *البريجة*), *Mazagão* (arapski: *مازاگاو*, berberski: *ⵎⴰⵣⴰⴳⴰⵡ*), *al-Mahdouma* (arapski: *المهدومة*) i *Mazagan*' (arapski: *مازاگان*, berberski: *ⵎⴰⵣⴰⴳⴰⵏ*).

Bio je dekan Sveučilišta u Évori (Universitas Eborensis) i predstojnik lisabonske crkve Svetoga Roka, gdje je vršio više značajnih službi. 

1650. godine su ga poglavari poslali u pratnji drugog isusovačkog subrata na portugalsku ambasadu u Stockholm na dvoru švedskoga kralja, gdje je obavljao kapelansku službu. Pridobio si je povjerenje švedske kraljice Kristine, koja se već od mladosti zanimala za katoličku vjeru. Kad je bila dovoljno poučena, ga je zamolila, neka ponese povjerljivo pismo u vezi njenog pristupa punom zajedništvu svom generalu u Rim. Kad se 1654 odrekla krune, je iste godine tajno, a naredne godine javno u Innsbrucku stupila u puno zajedništvo sa Katoličkom Crkvom. 

Kao zanimljivost spomenimo, da je Anton proučavao također ondašnje evropske grbove. U djelu *Divi tutelares* (1687) med drugim tumači, što znače tri brežuljka u ugarskom grbu, koji postoje također u slovačkom.

## Djela

* *Elogia Nonnulla et Descriptio Coronationis Christinae Reginae Sueciae* (1650)
* *Lusitania infulata et purpurata, seu pontificibus, et cardinalibus illustrata*. Parisiis : Sebast. Cramoisy , 1663 https://books.google.co.uk/books?id=3-M-AAAAcAAJ&printsec=frontcover&dq=Antonio+Macedo&hl=hu&ei=HgE0TaGgH8KKhQf4mayvCw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=1&ved=0CCIQ6AEwAA#v=onepage&q&f=false
* *De Vita et moribus Joannis de Almeida Societatis Jesu Presbyteri* (1669)
* *Divi tutelares Orbis christiani : Opus singulare, in quo de Sanctis regnorum, provinciarum, urbium maximarum patronis agitur*. Ulyssipone : Mich. Deslandes, 1687

## Literatura

;talijanski
*
Boleslaw II Rogatka

**Boleslav II Rogati** (poljski: *Boleslaw II Rogatka*) poznat i po nadimku *Ćelavi* / IŁysy (? 1220./1225. - Legnica, 26. decembar 1278.) bio je Seniorski vojvoda Poljske iz Dinastije Pjastovića koji je vladao zemljom kratki period 1241. kad ga je svrgnuo Konrad Mazovski.

## Biografija

Bolesłav je stupio na tron nakon pogibije oca Henrika II u Bitci kod Legnice, u nesretnom trenutku za zemlju koju su poharali Mongoli, i zavladale dinastičke borbe između Pjastovića.

Naročito agresivan je bio Konrad Mazovski, koji je napao Velikopoljsku i Malopoljsku i zauzeo Krakov i tako mu oteo tron.

Nakon tog je od 1241. do 1248. bio samo vojvoda Šleske u Wroclawu, 1247. popustio je pritiscima svog brata Henrika III Bijelog  i dozvolio mu da vlada sa njim.

Nakon pritisaka ostale braće podjelio je Donju Šlesku, a kao svoje domene zadržao Legnicu i Głogów. 
Negdje oko 1249. prepustio je magdeburgškom nadbiskupu kraj oko gradića Lebus na Odri u zamjenu za njegovu podršku u borbi protiv braće, koji su tražili sve više.
Nakon tog je 1251. prepustio Głogów svom mlađem bratu Konradu, ali i posvadio sa wrocławskim biskupom Tomašem, koji je podržavao njegovu braću, što mu je dodatno otežalo pozicije.

Zbog tog se okružio njemačkim feudalcima, pa su ga poljski zamrzili. 
## Reference

## Vanjske veze

* ''Bolesław II Rogatka''
Bitka kod Legnice

**Bitka kod Legnice** (poljski: *Bitwa pod Legnicą*, njemački: *Schlacht von Liegnitz*) bila je bitka koja se dogodila 9. aprila 1241. na polju ispred Legnice u kojoj su Mongoli porazili vojsku Seniorskog vojvode Poljske Henrika II.

Henrik je okupio tipičnu vojsku onoga vremena sastavljenu od njegovih vazalnih feudalaca iz Šleske i Malopoljske, u pomoć su mu priskočili i njemački Templari i Teutonski vitezovi, sa kojima su tad Pjastovići bili u dobrim odnosima.
Pomoć mu je obećao i češki kralj Vaclav I, ali se na pola puta predomislio i odustao.

Kad je bilo sigurno da češki vitezi neće doći, Henrik se odlučio sa onim što ima povesti bitku. Njegov najjači adut bila je teška konjica sa oklopljenim vitezima, za koje je mislio da će lako pregaziti Mongole na njihovim zdepastim konjima. Nažalost se prevario, jer nije poznavao njihovu taktiku, brze manevre i lažna povlačenja sa opkoljavanjem. A niti za njihove trikove za dimom, u kom su se njegovi borci pogubili i uspaničarili.

Tako su Mongoli razbili njegove vitezove na grupice, opkolili ih i pobili, pa i samog Henrika. Vojvodinu glavu nabili su na koplje i pokozivali posadi zamka Legnica.

Nakon pobjede Mongoli nisu krenuli dalje na zapad, već su skrenuli na jug prema Moravskoj i Ugarskoj.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Battle of Liegnitz''
O postojanosti mudraca (Seneka)

***O postojanosti mudraca*** () djelo je Seneke Mlađeg napisano u 1. stoljeću nove ere i dio je niza njegovih traktata o moralnim pitanjima. Djelo je napisano poslije 47. godine nove ere i proslavlja hladnokrvnost idealnog stoičkog mudraca, koji posjeduje unutarnju čvrstinu pa ga ozljede i nedaće samo mogu ojačati.

## Datiranje i adresat
Spis je upućen Senekinom prijatelju Eneju Serenu i napisan je negdje između 47. i 62. godine.

*O postojanosti mudraca* jedan je od triju dijaloga upućenih Serenu, pri čemu su druga dva *[[O spokojstvu duše (Seneka)|O spokojstvu duše]]* *(De tranquillitate animi)* i *[[O dokolici (Seneka)|O dokolici]]* *(De otio)*. Superiorna pozicija koju mudrac zauzima, tj. pozicija odvojenosti od štetnih zemaljskih događaja, tema je koja prožima sva tri dijaloga. Budući da je Seren u spisu *O postojanosti mudraca* prikazan kao čovjek koji još nije postao stoik, obično se smatra najranijim od tri dijaloga.

## Sadržaj
U traktatu *O postojanosti mudraca* Seneka tvrdi da stoicizam nije tako strog kao što se na prvi pogled čini. Prisjećajući se lika Katona Mlađeg, Seneka tvrdi da Katon kao mudra osoba nije pretrpio ni ozljede ni uvrede. Iako se Seren protivi ovom paradoksu, Seneka daje daljnje analogije kako bi naglasio neprobojnu prirodu mudre osobe. U 5. poglavlju Seneka pravi razliku između uvrede *(contumelia)* i ozljede *(iniuria)*. U ostatku spisa, do 19. poglavlja, rasppravlja se o prirodi oba ova predmeta te se pokazuje da je mudra osoba imuna i na uvrede i na ozljede. Seneka zaključuje raspravu hvaleći ideju mudre osobe, nudeći praktične savjete za sve one koji nisu savršeni.

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 
* 
*
Kamienna Góra

**Kamienna Góra** (njemački: *Landeshut*) je grad 18,840 stanovnika na zapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija

Kamienna Góra leži na ušću rijeke Zadrne u Bobr, udaljena 26 km jugoistočno od Jelene Góre.
Grad još i danas ima dobro očuvan historijski centar grada, sa neorenesansnom vijećnicom na centralnom trgu.

## Historija

Najstariji dokument u kojem se spominje današnji grad je iz 1249. To je povelja vojvode Boleslava Rogatog i njegova brata Konrada, dana benediktincima iz Krzeszówa, kojom se trgovištu *Landeshut* omogućuje primjena Magdeburškog prava.

Sin Boleslava Rogatog Bolko Surovi, obnovio je i ojačao stari zamak i 1294. dao trgovištu status grada.
Na početku 14. vijeka Landeshut je već imao pravo na vlastite sudove.

Za Drugog svjetskog rata sve dotadašnje tvornice tekstila, pretvorene su u pogone za proizvodnju oružja i municije, a po samom gradu i okolici izvođeni su radovi nepoznate namjene. To je čitav labirint iskopanih hodnika, na kojima su radili zatvorenici koncentracijskih logora Jedan od najbolje očuvanih i 
najzanimljivijih je kompleks hodnika iskopanih ispod brda Kościelna. To je objekt površine 1.300 km² i kubature 4.350 m³ sa ogromnom dvoranom, dugom 55,5 m, širokom 7 m, visokom 5,2 m.

Pretpostavlja se da je to trebao biti neki od Hitlerovih tajnih laboratorija, danas je to - atrakcija za turiste - Projekt Arado.
Od 1944. do maj 1945. u gradu je radila filijala Koncentracijskog logora Gross-Rosen.

Grad nije puno oštećen za rata, pa su nakon rata sve njegove tekstilne tvornice brzo stavljene u funciju.

## Pobratimski gradovi

Kamienna Góra ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Miasta Kamienna Góra'' (službene stranice)
Andreas Palicka

**Andreas Miroslav Palicka** ( [andreas miroslav palika]; Lund, 10. srpnja 1986.) je švedski rukometni golman i reprezentativac. Od 2016. godine brani za njemački Rhein-Neckar Löwen s kojim je osvojio po jedan naslov prvaka, kup i superkup. Palicka je češkog porijekla, s obzirom da je njegov otac došao u Švedsku iz Čehoslovačke. 

Karijeru je započeo u švedskom klubu Redbergslids IK, odakle je 2008. godine, nakon šest sezona, prešao u THW Kiel. S Kielom je čak šest puta bio nacionalni prvak, osvojio je po četiri kupa i superkupa te čak dvije Lige prvaka. Od 2015. do 2016. igrao je za Aalborg Håndbold, a onda je prešao u Rhein-Neckar Löwen. 

Za reprezentaciju Švedske debitirao je 2007. godine, međutim prvi golman postao je tek 10-ak godina kasnije. Osvojio je srebro na EHF Euru 2018. godine, a na Svjetskom prvenstvu 2021. bio je reprezentativni kapetan te je igrao finale sa Švedskom, prvo za tu reprezentaciju od 2001. godine.
Henrik II. Pobožni

**Henrik II. Pobožni** (poljski: *Henryk II Pobożny*) (? 1196. - Legnica, 9. april 1241.) bio je Seniorski vojvoda Poljske iz Dinastije Pjastovića koji je vladao zemljom od 1238. do svoje pogibije 1241.

## Biografija
Njegov otac Henrik I. Bradati bio je potomak Boleslava III Krivoustog, koji je svojim testamentom omogućio cijepanje Kraljevine Poljske na autonomna vojvodstva, pa je i on poput svog oca želio ponovno ujediniti zemlju.

Planove mu je prekinula 1241. invazija mongolske vojske, koja je početkom 13. vijeka ušla na poljski teritorij, i pljačkala i sijala smrt na svom pohodu. Zbog tog je 9. aprila 1241. izašao sa svojom vojskom na bojno polje kod Legnice i poginuo u Bitci kod Legnice.

Njegova prerana smrt dovela je do sloma zemlje i odgodila ponovno ujedinjenje. 
## Reference

## Vanjske veze

* ''Henryk Pobożny''
Krzysztof Wielicki

**Krzysztof Jerzy Wielicki ** (5. januar 1950. - Szklarka Przygodzicka, Poljska) je poljski alpinista i smatra se najvećim penjačem u historiji Poljske. On je peti čovjek koji je osvojio sve vrhove preko 8000 metara i prvi koji se popeo na Mount Everest, Kangchenjungu i Lhotse u zimskim uslovima. Na Univerzitetu u Vroclavu završio je studije elektronike.

## Penjačka karijera
Počeo je penjati u maju 1970. godine 1972. Završio je prvi alpinistički kurs u zimskom kampu kod Wande Rutkiewicz. Slijedeće godine boravio je u međunarodnom kampu u Dolomitima. Zajedno sa Bogdanom Nowaczykom, izveo je prvi kompletan uspon preko rute Italiano-Francese na Punta Civetta. Kasnije je penjao u Kavkazu, Hindukušu i Pamiru.
### Vrhovi preko 8000 m.
Vielicki je peti čovjek na svijetu koji je ispenjao sve vrhove preko 8.000 m.
* Mount Everest - 1980, 17 februara, kao član Poljske ekspedicije na Mount Everest pod vodstvom Andrzeja Zawade, sa partnerom Leszek Cichyem i prvi zimski uspon na jedan vrh preko 8000 metara. 
* Broad Peak - 1984, prvi zimski uspon na jedan vrh od 8000 m. iz baznog logora, u toku jednog dana (16 sati uspon, 6 sati silazak), solo uspon.   
* Manaslu - 1984, 1992, nova ruta, partner Alexander Lwow
* Kangchenjunga - 1986, klasična ruta, prvi zimski uspon, partner Jerzy Kukuczka.
* Makalu - 1986, klasična ruta, alpski stil, zajedno sa Marcel Ruediem
* Lhotse - 1988, prvi zimski uspon, solo
* Dhaulagiri - 1990, nova ruta preko istočne strane (16 sati do vrha), solo
* Annapurna - Boningtonova ruta,  partner Bogdan Stefko
* Cho Oyu - 1993, poljska ruta, partner Marco Bianchi
* Shishapangma - 1993, nova ruta preko južne strane, solo 
* Gasherbrum II - 1995, klasična ruta, solo 
* Gasherbrum I - 1995, japanska route, alpski stil, partneri Carlos Carsolio, Ed Viesturs, Jacek Berbeka
* K2 - 1996,  North Pillar, partneri Marco Bianchi Christian Kuntner
* Nanga Parbat - 1996, Kinshofer ruta, solo.

Godine 2002-2003 organizovao je poljsku ekspediciju na K2 koja se nije popela na vrh. Zbog vremenskih neprilika bezuspješna je bila i ekspedicija na Nanga Parbat (2006-2007. god.). Godine 2013, vodio je ekspediciju na Broad Peak u zimskim uslovima. Petog marta, Adam Bielecki, Artur Małek, Maciej Berbeka i Tomasz Kowalski osvojili su vrh u najboljem vremenu za zimske uslove. Berbeka i Kowalski poginuli su prilikom silaska. I ekspedicija na K2 2018. god, koju je vodio Wielicki bila je neuspješna.

## Priznanja
* Nagrada Univerziteta u Vroclavu za doprinos u alpinizmu
* Međunarodni astronomski savez 2017. godine nazvao je jedan asteroid kao 173094 Wielicki u čast poljskog penjača.
* Nagrada Princeze od Asturije 2018u kategoriji sport zajedno sa Reinhold Messner 
* Zlatni cepin u septembru 2019 za životno djelo, kao 11-ti dobitnik
* Član je američkog The Explorers Cluba.
## Reference
Mathias Gidsel

**Mathias Gidsel** (Skjern, 8. veljače 1999.), danski rukometaš i reprezentativac koji igra kao desni vanjski, mada može igrati i na desnom krilu. Gidsel je profesionalac od 2017. godine, kada je igrao za danski GOG Håndbold. Godine 2022. prelazi u njemački Füchse Berlin.

Za reprezentaciju Danske debitirao je 7. studenog 2020. godine u utakmici protiv Finske, a već je 2021. godine igrao na Svjetskom prvenstvu u Egiptu, gdje je bio jedan od najboljih danskih igrača i strijelaca; Gidsel je na turniru izabran i za najboljeg desnog vanjskog na turniru.
Krzeszów (Kamienna Góra)

**Krzeszów** (njemački: *Grüssau*) je selo 1,605 stanovnika na jugozapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija
Krzeszów leži u dolini rijeke Zadrne, udaljen 7 km jugozapadno od Kamienne Góre i 27 km od Wałbrzycha.
Iako samo selo poznat je po nekadašnjoj cistercitskoj opatiji, koja je 2004. proglašena Nacionalnim spomenikom.

Ona dominira mjestom sa svojom velikom baroknom crkvom iz 17. vijeka, koja je duga 118 m.
Crkveni brod je dug 80 m i širok 29 m (visok 25,7 m).

## Historija

Počeci opatije u Krzeszówu datiraju iz 1242., kad je u šumi Cressebor (danas selo Krzeszówek) trebao biti sagrađen samostan za Benediktince iz Češke, kao donacija vojvodkinje Ane od Češke, udovice Henrika II koji poginuo u  Bitci kod Legnice.

Opatiju je ipak podigao 1289. vojvoda od Świdnice - Bolko I Surovi (unuk Henrika II), za cistercite iz Henrykówa.

Prvi redovnici došli su u Krzeszów u augustu 1292. i smjestili su se u već podignute zgrade. Opatija je vremenom dograđivana i materijalno obogaćivana tako da je imala preko četrdeset mjesta kao svoje feude.

U velikom požaru 1426. izgorjele su opatijske zgrade i crkva, koje su obnovljene 1454., ali su ponovo porušene za Tridesetogodišnjeg rata (1618. - 1648.)
Nakon rata samostan je obnovljen pa je postao centar protureformacije u Šleskoj.
Nakon osnivanja bratovštine sv. Josipa, izgrađena je nova crkva za bratovštinu i samostan Uznesenja Blažene Djevice Marije, tad je nedalekom brdu podignuta kalvarija.

Nakon pruske aneksije Šleske 1741., opatija je malo pomalo izgubila značaj. Većina knjiga iz biblioteke i dio opreme odneseni su u Wrocław, crkva je postala župna, a posljednji 47 opat postao je njen župnik.

Nakon Prvog svjetskog rata 1919. u samostan su se uselili Benediktinci, a nakon tog 1924. je uzdignut u rang opatije.
Za Drugog svjetskog rata 1940. veći dio opatije je rekviriran i pretvoren u logor za raseljene osobe, a nakon tog za wrocławske Židove.

Benediktinci su se vratili u Krzeszów 1945., ali su godinu dana kasnije preseljeni u Bad Wimpfen, na njihovo mjesto došle su Benediktinke iz Lavova.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Krzeszów''
Testament Bolesława III Krivoustog

**Testament Bolesława III Krivoustog** (poljski: *Ustawa sukcesyjna Bolesława Krzywoustego*) je testament vojvode Bołeslava III Krivoustog, kog je on napravio negdje oko 1115., a objavljen je kad je umro 1138.

## Karakteristike
Cilj njegova testamenta bio je da osigura veću stabilnost zemlje. Kraljevinu Poljsku je podijelio svojim sinovima, s tim da je najstariji dobio položaj Seniorskog (višeg) vojvode, sa domenom i prijestolnicom u Krakovu, i prerogativima nad vojnim, međunarodnim i crkvenim pitanjima.

Taj njegov seniorski sistem bio je polovična mjera između primogeniture i jednake raspodjele među svim muškim nasljednicima, osmišljen da zadovolji sve sinove, ipak je i on izazvao neslaganje i na kraju doveo do raspada kraljevstva.

Bołeslav III podjelio je zemlju na pet vojvodstva, za četiri sina i jedno nadvojvodstvo koje je trebalo postati domena Seniorskog vojvode. U njegovom slučaju pripala je njegovom najstarijem sinu Vladislavu II, koji je postao Seniorski vojvoda. Ali je on predvidio da kasnije postane nenasljedna i nedjeljiva, kao nukleus kraljevstva sjedište Seniorskog vojvode kog bi birao sejm.

### Seniorsko vojvodstvo Krakov
Bio je feud namjenjen onom tko vrši funkciju Seniorskog vojvode, nešto kao federalni teritorij, on se vjerojatno sastojao od zapadne Malopoljske i istočne Velikopoljske, sa prijestolnicom u Krakovu.
#### Vojvodstvo Sczecin
Bio je feud namjenjen da bude lično vlasništvo Seniorskog vojvode, a sastojao se od sjeverne Šleske sa prijestolnicom u Szczecinu
#### Vojvodstvo udovice
Bio je feud namjenjen za uzdržavanje Bołeslavove udovice Salome von Berg, a sastojao se od kraja oko Łęczyce. 
### Vojvodstvo Južna Šleska
Je feud dat najstarijem sinu Vladislavu, koji se sastojao odjužne Šleske sa prijestolnicom u Wrocławu.
### [[Mazovjecko vojvodstvo (historijsko)|Mazovjecko vojvodstvo]]
Bio je feud namjenjen sinu Boleslavu, koji se sastojao od Mazovije i Kujavije sa prijestolnicom u Płocku.
### Velikopoljsko vojvodstvo
Bio je feud namjenjen sinu Mješku, koji se sastojao od zapadne Velikopoljske sa prijestolnicom u Poznanu.
### Sandomjersko vojvodstvo
Bio je feud namjenjen sinu Henriku, koji se sastojao od istočne Malopoljske sa prijestolnicom u Sandomierzu.

Najmlađi sin Kazimir, nije dobio ništa jer je rođen nakon što je umro Bołeslav III.

Bołeslav III je na taj način stvorio zakon o nasljeđivanju koji je utjecao na zemlju preko dva vijeka i doveo do njene rascjepkanosti na puno malih 
vojvodstava.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ustawa sukcesyjna Bolesława Krzywoustego''
Mateo Garralda

**Mateo Jesús Garralda Larumbe** (Burlada, 1. prosinca 1969.), umirovljeni španjolski rukometaš i aktualni rukometni trener. Garralda je igrao na poziciji desnog vanjskog, a većinu svoje igračke karijere proveo je u Španjolskoj. Od 2023. godine trener je talijanskog kluba Albatro Siracusa.

Garralda se rukometom počeo baviti u rodnoj Burladi. Godine 1988. imao je svoj profesionalni debi u dresu BM Granollersa, odakle je 1991. godine prešao u Atlético Madrid. Nakon raspuštanja kluba 1992., prelazi u klub Teka Cantabria, s kojim je u dva navrata osvojio španjolsko prvenstvo, jedan superkup, jedan EHF Kup i jednu Ligu prvaka. Nakon dvije godine prelazi u Barcelonu, s kojom je u više navrata osvajao prvenstvo te domaće i međunarodne kupove. Uspješnu karijeru, mada ne tako trofejnu kao u Barceloni, imao je i u Portlandu, s kojim je također osvojio nekoliko prvenstava te nekoliko kupova. Godine 2006., u dobi od 37 godina, prelazi u Ademar León, gdje igra dvije sezone, prije nego prelazi u danski KIF Kolding. S Koldingom je 2009. godine postao danski prvak. Godine 2011. prelazi u AD Guadalajaru, gdje igra do 2012. godine kada odlazi u igračku mirovinu. Garralda je dugo vremena bio rekorder po broju nastupa u španjolskoj ligi, a do 2011. godine je bio i rekordni strijelac lige. 

Za reprezentaciju Španjolske debitirao je 1988. godine te je igrao sve do 2007., osvojivši niz međunarodnih odličja s reprezentacijom. Bio je dio reprezentacije koja je osvojila zlatnu medalju na Svjetskom prvenstvu 2005.; na tom je turniru bio proglašen za najboljeg desnog vanjskog turnira, što mu je bilo drugo takvo priznanje, nakon 1993. godine, kada je bio i treći najbolji strijelac prvenstva. Uz svjetsko zlato, ima tri srebra i jednu broncu s Europskih prvenstava te dvije brončane medalje s Olimpijskih igara. 

Nakon umirovljenja, Garralda se posvetio trenerskoj karijeri. Dvije je godine vodio AD Guadalajaru, nakon čega je jednu sezonu vodio rumunjski Știința Dedeman Bacău. Tokom 2015. godine kratko je vodio Portoriko da bi 2016. godine preuzeo reprezentaciju Čilea, koju je odveo na niz međunarodnih natjecanja. S klupe Čilea odlazi 2022. godine, nakon čega se posvećuje klupskom rukometu.
Andrzej Zawada

**Andrzej Zawada** (16.07.1928 – 21.08.2000.) bio je poljski planinar i prvi organizator i vođa ekspedicija u zimskim uslovima na vrhove preko 8000 m. u Himalajima. Autor je brojnih zapisa i fotografija sa raznih ekspedicija i jedan od pisaca *Knjige o alpinizmu*. Bio je počasni član britanskog i francuskog alpinističkog društva i američkog društva istraživača (The Explorers Club). Među penjačima je bio poznat po svojoj frazi: *Reci mi šta si zimi uradio u Tatrama, i ja ću ti reći kakav si penjač.* Studirao je fiziku i geofiziku u Vroclavu i Varšavi, oblast seizmologija. Od 1955–1993 radio je u Institutu za geofiziku Poljske akademije za nauku. 
## Pripreme za zimske uspone u Himalajima
* Godine 1959. vodio je prvu zimsku ekspediciju koja je prošla čitavom dužinom glavnog grebena Tatri u trajanju od 19 dana. 
* Počevši od 1960-ih, Poljaci su pažnju usmjerili na Hindukuš, posebno u  Afganistanu. Slali su tamo nekoliko ekspedicija i ispenjali brojne rute. Osvojili su i najviši vrh masiva Khunyang Chhish (7852 m.). Kao vođa ekspedicije Zawada je takođe bio na vrhu. Godine 1973, 13 februara, Andrzej Zawada i partner Tadeusz Piotrowski popeli su se na vrh Noshaq (7.492 m.), drugi vrh po visini, pri temperaturi od -40 stepeni C. Bio je to prvi zimski uspon na neki vrh preko 7.000 m, koji nikad nije ponovljen. Time su najavili i uspone na vrhove od 8000 m. Legendarna Wanda Rutkiewicz je ostvarila prvi ženski uspon na ovaj vrh. 
* Godine 1974. Zawada i partner Zygmunt Heinrich pokušali su uspon na Lhotseu ali nisu uspjeli zbog nevremena. Dospjeli su do visine 8.250 m. Bio je to prvi uspon na visinu preko 8.000 m. u zimskim uslovima. Zbog toga se Zawada vratio sa ubjeđenjem da je uspon na vrhove preko 8.000 m. sasvim moguć.
U to vrijeme već je bila izrasla generacija vrsnih penjača: Wanda Rutkiewicz, Jerzy Kukuczka, Krzysztof Wielicki, Wojciech Kurtyka i dr, koje će Zawada predvoditi u zimskim usponima.
## Himalaji
* Sedamnaestog februara 1980. Leszek Cichy i Krzysztof Wielicki izveli su prvi zimski uspon na Mount Everest. Ekspediciju je vodio Andrzej Zawade.  
* Istovremeno dok je trajala ekspedicija Zawada je pravio plan za slijedeći uspon. Nakon samo mjesec dana trajanja priprema u Poljskoj, doveo je novu ekspediciju. Andrzej Czok i Jerzy Kukuczka osvojili su  Everest 19. maja, 1980. penjući se novom rutom po Jugozapadnoj strani (Pillar strana). 
* U februaru 1985 Maciej Berbeka i Maciej Pawlikowski izveli su prvi zimski uspon na Cho Oyu. Zawada je vodio ekspediciju. 
* Krajem 1988. god. Zawada je sa Leszek Cichyem i Krzysztof Wielickim učestvovao u belgijskoj ekspediciji na Mount Everest. Ekspedicija nije ostvarila uspon, ali je 31. decembra 1988 Krzysztof Wielicki ostvario prvi zimski uspon na Lhotse. 
* Tokom zime 1987/88. organizovao je kanadsko-poljsku neuspješnu ekspediciju na K2.
## Reference
Raški zaljev

**Raški zaljev** zaljev je na istočnoj obali Hrvatske Istre jugozapadno od Labina. Donji je dio nekadašnje doline rijeke Raše, koji je potopljen mladim postglacijalnim izdizanjem morske razine. 
Dug je oko 12km, prosječne širine približno 1km. Dubina zaljeva varira od 44m na ulazu u zaljev do 10m kraj luke Bršica; dalje prema ušću nastavljaju se pličine s dubinama manjim od 3m. Raša svojim nanosima malo-pomalo zatrpava zaljev, što je pogotovo primjetno duž zapadne obale. Strane Raškoga zaljeva su strme i nepristupačne, građene uglavnom od vapnenca, a obrasle su oskudnom sredozemnom vegetacijom. U 1. tisućljeću pr. Kr. Raški zaljev i rijeka Raša bili su granica između Histra i Liburna. U doba Rimskoga Carstva Raša je bila granično područje između Italije i Ilirika. Cesta koja je povezivala Polu s Tarsaticom nije prolazila današnjom trasom, već preko Raškoga zaljeva. Srednjovjekovna hrvatska država se također protezala do rijeke Raše. Važnost Raškoga kanala raste u 14. st., kada se gradi utovarna luka za ugljen Bršica. Za talijanske uprave započela je melioracija donje doline Raše, koja se s vremenom pretvara u plodno tlo. Nakon 1945. luka Bršica proširena je izgradnjom terminala za drvo i stoku.
Nacionalni spomenici u Donjem Vakufu

### Nacionalni spomenici kulture
Na listi nacionalnih spomenika BiH za opštinu Donji Vakuf se nalaze sljedeći spomenici:
* Handanija džamija u Pruscu (Handan-begova, Hajdar Ćehajina ili Čaršijska džamija), graditeljska cjelina 
* Kasnoantička bazilika u Oborcima, arheološko područje 
* Kasnoantička grobnica i ostaci sakralnog objekta na lokalitetu Studena Česma, arheološko područje
* Pruščakova (Hasana Kjafije) džamija u Pruscu, graditeljska cjelina  
* Sahat-kula u Donjem Vakufu, historijski spomenik  
* Stari grad Prusac, historijsko područje
## Reference
Nacionalni spomenici u Fojnici

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za općinu Fojnica se nalaze sljedeći spomenici:
* Crkva svetoga Duha i Franjevački samostan u Fojnici (prirodno graditeljska cjelina),
* Musafirhana u Fojnici (Salihagića kuća) (historijski spomenik),
* Muzejska zbirka i bibliotečki fond franjevačkog samostana Duha svetoga (pokretno dobro),
* Nakšibendijska tekija u Živčićima sa pokretnim naslijeđem (graditeljska cjelina),
* Stari grad Kozograd (arheološko područje).
* Tekija na Oglavku
## Reference
Nacionalni spomenici u Bužimu

Na listi nacionalnih spomenika kulture Bosne i Hercegovine za opštinu Bužim se nalaze slijedeći spomenici:

* Stara drvena džamija u Bužimu (graditeljska cjelina),
* Stara džamija u Lubardi (historijska građevina),
* Stari grad Bužim (graditeljska cjelina).
## Reference
Sudetsko gorje

**Sudetsko gorje** (poljski: *Sudety*, njemački: *Sudeten*, češki: *Krkonošsko-jesenická subprovincie*) je planinski masiv u Centralnoj Evropi koji se proteže od Njemačke preko Češke do Poljske.

## Geografija

Sudeti se protežu od istoka prema zapadu u dužinu od nekih 310 km, od sjeverne Moravske duž poljske granice sjeverozapadne Češke do Dresdena u Njemačkoj. 

Sudetsko gorje je zapravo razlomljeni kompleks nekadašnjeg jedinstvenog masiva, što se najbolje vidi na njegovim vrhovima, kao što je Sněžka (1.602 m) u Krkonošama, koja ima blagi zaravnjeni vrh.

Zbog tog je fizički podjeljeno na tri grupe masiva; *Zapadne*, *Srednje* i *Istočne Sudete*.;

### Zapadni Sudeti
Zapadni Sudeti se sastoje od; Lužičkih planina, Jizerskog gorja i Krkonoša.

### Srednji Sudeti
Srednji Sudeti se sastoje od; Orlickog i Broumovskog gorja.

### Istočni Sudeti
Istočni Sudeti se sastoje od tri grupe Visokog Jeseníka.

## Privreda
Sudeti su bili bogati kojekakvim rudama, ali su ti rudnici danas manje više iscrpljeni pa rudarstvo više nije toliko značajno za ekonomiju.

Zbog neravnog terena ratarstvo nikad nije bilo dobro razvijeno, pa je zanatstvo i izrada rukotvorina u kućnoj radinosti još uvijek aktivnost koja zapošljava najveći broj ljudi.
Sudeti su svojevremeno bili poznati po tekstilnoj industriji (predionice pamuka) koja se razvila iz manufaktura podignutih duž planinskih brzaka koji 
su pokretali razboje.
I danas su poznati po manufakturnoj proizvodnji stakla i porculana, koji se izvoze.

Najveći urbani centri su Jablonec nad Nisou i Liberec.

Turizam je razvijen u Krkonošama.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Sudeten, mountain ranges'' 
* ''Sudetes''
Wałbrzych

**Wałbrzych** (njemački: *Waldenburg*) je sa svojih 111,356 stanovnika drugi po veličini grad (nakon Wrocława) u Donjošleskom vojvodstvu.

## Geografija
Wałbrzych leži na jugozapadu Poljske, u kotlini Srednjih Sudeta pored češke granice.
Do graničnog prelaza sa Češkom u Golińsku ima 17 km a do Wrocława 78&nbsp;km.

## Historija

Današnji grad je niknuo u srednjem vijeku kao slavensko utvrđeno naselje - Lasogród, njegovi zemljani bedemi još su bili vidljivi početkom 19. vijeka kad su uklonjeni zbog širenja grada.

Wałbrzych je prvi put dokumentiran 1426., ali se pretpostavlja da je status grada dobio još početkom 15. vijeka.  
Početkom 14. vijeka Wałbrzych je postao feud porodice Schaffgotch, nakon tog je par puta mjenjao gospodare sve do 1808. kad je ukinut feudalizam.

Tokom 15. i 16. vijeka grad je prosperirao na manufakturnoj proizvodnji tkanina. 
Krajem 16. vijeka počeo se iskapati kameni ugalj, to je postao glavni izvor prihoda, tako da je početkom 19. vijeka u Wałbrzychu i okolici radilo 54 rudnika (tad se svako okno tretiralo kao samostalni rudnik).

Industrijski razvoj grada počeo je 1818. kad je podignuta predionica koja je prva u Šleskoj imala mehaničke razboje.

Pravi razvoj zahuktao se krajem 19. vijeka, kad su na bazi ugljena podignute koksara i tvornice kemikalija i nekoliko predionica.
Željeznica iz Wrocława prema Češkoj došla je do grada 1880., a 1898. proradila je prva tramvajska linija.

Za Drugog svjetskog rata pored grada je podignut Koncentracioni logor Gross-Rosen, grad i logor oslobodile su jedinice Crvene armije 8. maja 1945.  
Od tad je dio Poljske, do 1948 su gotovo svi njemački stanovnici grada protjerani, a na njihovo mjesto doseljeni Poljaci iz Ukrajine.

Od 1975. do 1999. bio je administrativni centar vlastitog vojvodstva Wałbrzych.

## Privreda

Nakon zatvaranja rudnika početkom 1990-ih, ekonomija grada bazira se na tekstilnoj, prehrambenoj i kemijskoj industriji, uz nešto manjih pogona koji proizvode elektroniku, staklo, porculan i keramiku.

## Znamenitosti
Najveća znamenitost grada leži 8 km južno od centra, to je zamak Książ, najveći takav objekt u Poljskoj sa 415 soba, koji se počeo graditi u 13. vijeku, a nakon tog je obnavljan i dograđivan sve do 20-ih prošlog vijeka.

Regionalni muzej ima kolekcije porculana i  eksponate povezane sa rudarstvom.

## Pobratimski gradovi

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Oficjalny Serwis Miasta Wałbrzycha''
Nacionalni spomenici u Brodu

Na listi nacionalnih spomenika kulture Bosne i Hercegovine za opštinu Brod se nalaze slijedeći spomenici:
* Mjesto Husein-begove džamije sa haremom
## Reference
Nacionalni spomenici u Banovićima

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Banovići se nalaze sljedeći spomenici:
* Stećci u Banovići Selu, (historijski spomenik).
## Reference
Nacionalni spomenici u Čitluku

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Čitluk se nalaze slijedeći spomenici:

* Groblje Mainovac i područje Bedra kao pretpostavljeno arheološko nalazište, historijsko područje 
* Hajduk-kula na Kručevića Brdu, historijska građevina
## Reference
Bužimska tvrđava

**Stari grad Bužim** nastao je u vrijeme srednjeg vijeka, približno u 14. stoljeću, na području opštne Bužim, Bosna i Hercegovina. Tačan datum gradnje je nepoznat. U historijskim dokumentima pojavljuje se pod dva naziva: Čava i Bužim. Na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj 01. do 03. jula 2003. godine u Sarajevu, stari grad je proglašen za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik.  
## Historija
U dokumentu iz 1334. godine, pominje se  Bužimska crkvena župa svetog Klimenta, koja je pripadala Zagrebačkoj biskupiji. Područje je držao feudalni gospodar Grgur Galesu, čiji su nasljednici 1425. godine prodali svoj dio knezovima Blagajskim. U vrijeme između 1429. – 1456. godine, imanje preuzimaju grofovi Celjski, zatim Frankopani i Mikuličići. Godine 1495., imanja Jurja Mikulčića prelaze porodičnim vezama u vlasništvo Keglevića, kojima je kralj Ludovik dopustio da mogu svugdje na zemljištima grada Bužima, za 25 godina, vaditi zlato, srebro, bakar i druge rude i metale obrađivati, uz uslov da kralju plaćaju propisan porez. 
 
Pod osmansku vlast, Bužim je ušao 1576. godine. Osmanlije su postavile u tvrđavu veliku posadu od 50 konjanika i 130 pješaka. Od zauzeća Bužima, zapovjednik je dizdar.

## Opis
Tvrđava se sastoji se iz unutrašnjeg i vanjskog utvrđenja. Cijeli kompleks zauzima površinu od 7267 m2. Unutrašnje, starije utvrđenje, predstavljao je manji zamak, relativno pravilne četverougaone osnove, sa visokim kružnim kulama na uglovima.

Krajem 15. stoljeća zamak je opasan novim utvrđenjem, osnove u vidu trapeza, na čijim se uglovima nalaze poligonalne kule. Njegovi zidovi su na udaljenosti od 15-20 metara od zidova unutrašnjeg utvrđenja. Debljina bedema je 2 m. Zapadni i sjeverni bedem su očuvani po cijeloj dužini, južni bedem djelomično, a istočni je iskrčen. Visina zidova je od 5 do 8 m.

Zidovi i kule ovog utvrđenja su znatno niži, a na vrhu imali su položaje za topove. Istovremeno su i u kulama i na zidovima unutrašnjeg utvrđenja sagrađeni otvori i položaji za artiljerijsko oružje. Gradnjom vanjske linije odbrane, stari zamak bio je zaštićen od neposrednog djelovanja artiljerije, a sa njega branjen je pristup utvrđenju, jer su kule unutrašnjeg utvrđenja nadvisivale zidove vanjskog.

Unutar starijeg utvrđenja podignuta je, po zauzimanju Bužima, velika i solidno građena kamena džamija.
 
## Literatura
* Hamdija Kreševljaković, Naše starine 1953 -Stari bosanski gradovi

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična stranica opštine Bužim
Dedošani

**Dedošani** (poljski: *Dziadoszanie*, latinski: *Dadosesani*) je ime Zapadno slavenskog plemena, koje je živjelo u sredjem toku rijeke Bobr, u okolici Szprotawe i Głogówa, gdje se navodno nalazila njihova prijestolnica.

U ranosrednjovjekovnim dokumentima se spominju četiri puta.

O njima je prvi pisao Geographus Bavarus sredinom 9. vijeka, kao o plemenu koje ima 20 naselja, i vjerojatno vlada Bobrzanima.

Drugi koji je nešto pisao o njima početkom 10. vijeka je Thietmar od Merseburga, on u svojoj kronici piše o susretu poljskog kralja Bolesława Hrabrog sa rimsko-njemačkim carem Otonom III, na granici plemenskog teritorija Dedošana u Ilvi (danas periferija Szprotawe) gdje je priređena velika gozba dobrodošlice.

Isti Thietmar navodi da se 1015. u dedošanskoj šumi odvila bitka između vojske Bolesława Hrabrog i njemačkih vitezova, nju suvremeni historičari smještaju istočno od Szprotawe.

Četvrti put se spominju - 1086. u dokumentu praške biskupije, u kom se definiraju sjeverne granice biskupije, navodi se da je to kod Dedošana 

## Reference

## Vanjske veze

* ''Dziadoszanie''
Szprotawa

**Szprotawa** (njemački: *Sprottau*) je grad od 11,711 stanovnika na zapadu Poljske u Lubuskom vojvodstvu.

## Geografija
Szprotawa leži na desnoj obali rijeke Bobr, udaljena 60 od graničnog prelaza sa Njemačkom.

## Historija

Prvi historijski podaci o kraju današnje Szprotawe, odnosno zamku Ilua (Iława), potječu iz kronike njemačkog biskupa Thietmar od Merseburga, koji je pratio rimsko-njemačkog cara Otona III na hodočašće grobu Vojtjeha Praškog u Gniezno.  
On je naveo da se zamak nalazi na granici plemenskog teritorija Dedošana.

U zamku Iława se car 1000. susreo sa poljskim kraljem Bolesławom Hrabrim. 
Zamak nije postao jezgra Szprotawe, jer je razoren za vladavine Boleslava Krivoustog, već se grad razvio na suprotnoj obali rijeke Bobr. 
Szprotawa je gradska prava dobila od Konrada I, vojvode od Głogówa, iako orginalna povelja nije sačuvana, pretpostavlja se da je izdana 1260. 
Nakon tog dobila je i druge privilegije pa se razvila u prosperitetno trgovište sa pravom da kuje vlastiti novac i ubire carinu.

Prijelaz od 15. na 16. vijeka bio je teško vrijeme za Šlesku, obilježeno čestim promjenama vladara, na kraju je došla je pod vlast austrijskih Habsburgovaca. 
Ferdinand I. dao je Szprotawu 1537. Fabianu von Schönaichu kao zalog za uzete kredite kod njega.

Još teža vremena nastupila su za Tridesetogodišnjeg rata za švedske opsade 1641. 
Nakon rata obnovu grada brutalno je prekinula epidemija Velikih boginja 1657., dvije godine kasnije, poplava, a zatim i veliki požar 1672.

Nakon kratkog razdoblja mira i relativne ekonomske stabilizacije - 1740. započela je pruska invazija Šleske, koja je također teško pogodila Szprotawu.

Željeznička pruga Berlin - Wrocław, došla je do Szprotawe 1846., a 1911. povezan je sa Zielonom Górom. 
Međutim značajniji ekonomski dogodio se tek nakon završetka Francusko-pruskog rata (1870.-1871.) kad je izgrađena željezara i stacioniran artiljerijski garnizon.

Između 1939.-1945. grad je uglavnom radio za potrebe Wehrmachta - uz značajan udio ratnih zarobljenika i prisilnih radnika. 
Szprotaw su oslobodile jedinice Crvene armije 14. februara 1945., a od proljeća 1946. počela je deportacija njemačkog stanovništva.

Od kraja Drugog svjetskog rata do kraja 1990-ih, u gradu su bile stacionirane jedinice Oružanih snaga Sovjetskog Saveza, u samom gradu jedan diverzantski puk, a na aerodromu po jedan puk helikoptera i lovačkih aviona.

Zbog tog je grad ostao relativno izoliran i nije se razvijao.

## Pobratimski gradovi
*  Gevelsberg, Njemačka (1999.)
*  Spremberg, Njemačka (1999.)
*  Umanj, Ukrajina (2016.)

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Urząd Miejski Szprotawa''
Crkva Gospe Ružarice u Vrlici

**Crkva Gospe od Ružarija** (*Župna crkva Gospe od Ružarija*) ili **Crkva Gospe Ružarice**, katolička je crkva u središnjemu dijelu hrvatskoga gradića Vrlika.

## Opis
Crkva ima mramorni oltar sa slikom Gospe sa Isusom u svojim rukama. Slika je vjerojatno obezbijeđena u 18. vijeku u Veneciji zahvaljujući Filipu Grabovcu.

Ima nekoliko statua: statuu svetaca Petra i Pavla, statuu sveca Antuna, statuu svetice Ane i statuu Svetog Srca.

## Historija
Crkva je građena od 1876. do 1898. godine kada je posvećena.

Tokom Hrvatskoga rata za neovisnost, oštećene su statue sv. Petra i Pavla.

## Povezano
*Krunica (molitva) [ružarij]
*Splitsko-makarska nadbiskupija

## Reference
Crkva arkanđela Mihaela u Zadru

**Crkva i samostan Sv. Mihaela** ili **Crkva i samostan Sv. Mihovila**, katolička je crkva koja se nalazi u središnjemu dijelu (Starom gradu) hrvatskoga grada Zadra (između Narodnoga trga i ulice Varoš).

## Opis/povijest
Uz crkvu je i samostan. Dom je fratara Trećega reda Sv. Franje (TOR, *Tertius Ordo Regularis*). Po dolasku Osmanlija, ovaj samostan je napušten i srušen; fratri su otišli u 'samostan Sv. Ivana Krstitelja' (ili manastir) i tu bili od 1541. do 1806. godine; u trenutni 'samostan i crkvu Sv. Mihaela' (ili manastir) došli su 1818. godine. Gvardijan je fratar Miroslav Barun.

## Povezano
*Mihael (arhanđeo) (Sv. Mihael)
*Franjo Asiški (Sv. Franjo)
*Zadarska nadbiskupija
*:en:Patriarchal Stavropegic Monastery of St. John the Baptist (*Patrijarhalni stavropegični manastir Sv. Džona Krstitelja*)
*Glagoljica

## Reference
Crkva Vaznesenja Gospodnjeg u Gračanici (BiH)

**Hram Vaznesenja Gospodnjeg**, u Gračanici, Bosna i Hercegovina, pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi i eparhiji zvorničko-tuzlanskoj. Gradnja crkve započeta je 1921 i završena 1926. godine. Na sjednici održanoj od  2. do 4. septembra 2013. godine u Sarajevu, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika donijela je odluku da se crkva sa ikonostasom proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), i Ljiljana Ševo i Tina Wik. 
## Opis
Crkva pripada tipu krstoobrazne kubične građevine sa kupolom, dva zvonika na zapadnoj strani i apsidom na istočnoj strani. Gabaritne vanjske mjere iznose 19,12 x 13,16 metara.

Nad centralnim prostorom naosa uzdiže se kupola, visine do tjemena oko  17,00 metara i unutrašnjeg radijusa oko 3,00 metara. Tambur kupole je sa unutrašnje strane kružnog, a spolja šesnaetostranog presjeka.
### Zidno slikarstvo
Živopis je izveden u periodu od 1986. do 1989. godine. Hram je živopisao akademski slikar Dimitrij Ridžiski, iako bez teološke naobrazbe poštivao je tematski program živopisa, ali i ikonografske kanone uopće. Prostor zida bez zidnih slika prekriven je šablonskim ukrasima (uglavnom prepleti i križevi). Zidne slike su od ostatka zida odvojene iluzijom okvira.
### Ikonostas
Jednostavan ikonostas u cijelosti je očuvan, a potječe iz vremena gradnje same crkve (dimenzija približno 6,30m x 5,20m). Izveden je od drveta i ukrašen jednostavnom profilacijom koja sugerira arhitektonski element stub čija je funkcija razdvajanje polja sa ikonama. Konstrukcija ikonostasa je ukrašena i sa šest istovjetnih duborezbarenih lučnih vijenaca koji se nalaze iznad ikona te šest krstova u donjem dijelu prve zone. Ikonostas nosi dvanaest ikona koje su raspoređene u dvije pravolinijske horizontalne linijae. Odražava duh neoklasicizma dok su ikone pod utjecajem ruskog baroka.
## Literatura
* Omer Hamzić, Gračanica i okolina u periodu između dva svjetska rata, Travnik, 2012.
* Đoko Slijepčević, Historija Srpske pravoslavne crkve, II knjiga, Od početka XIX vijeka do kraja Drugog svjetskog rata, Munchen, 1966. (korištene usluge biblioteke Bošnjačkog instituta, fondacija Adila Zulfikarpašića-Sarajevo), 1966.
## Reference
 
## Vanjske veze
Sahat kula u Gračanici

**Gračanička sahat-kula**, se nalazi u centru Gračanice, Bosna i Hercegovina. Izgrađena je krajem XVII vijeka. Na sjednici održanoj od  6. do 12. maja 2003. godine u Sarajevu, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika donijela je odluku da se sahat kula proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik.

Izgradnja objekata ove vrste na području Osmanskog carstva započela je sredinom XVI stoljeća. Urbani razvoj, ali i potreba obavljanja pet molitvi koje su islamski vjernici obavezni obaviti u određeno vrijeme dana, propisanih Kuranom, uslovili su rasprostranjenost sahat-kula. 
## Opis
Predstavlja jednoprostoran objekat sa skoro kvadratnom osnovom čije su stranice oko 3,60 x 3,60 m. Izgrađena je  od kamena i zidovi su prosječne debljine 80 cm, međusobno su povezani krečnjačkim malterom.

Ulaz se nalazi sa njegove zapadne strane i zasveden je. U unutrašnjosti je usko drveno stepenište, širine 60 cm sa podestima na svakih 1,60 metara. Svjetlost je u unutrašnjost objekta dovedena pomoću uskih otvora koji se šire prema unutrašnjosti, a koji su raspoređeni od podnožja pa do vrha objekta. 

Sahat-kula u Gračanici ima oblik tornja koji se postepeno sužava prema vrhu na visini 27,0 m. Ravan vrha djelimično izlazi iz ravni osnove, pa  je sahat-kula dobila naziv *Krivi toranj u Gračanici*. To nije slučaj samo sa tom kulom nego i  sa još nekim kulama poput onih u Gradačcu i Banjoj Luci. Tkom posljednje intervencije 2003. godine, sahat-kula je pokrivena bakarnim limom.

Ispod krova se nalaze četiri okrugla otvora okrenuta na sve četiri strane. Ti otvori su predviđeni za satove. 

## Reference