open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
5-HT2C receptor

**5-HT<sub>2C</sub> receptor** je tip 5-HT receptor koji vezuje endogeni neurotransmiter serotonin (5-hidroksitriptamin, 5-HT). On je G protein-spregnuti receptor (GPCR) koji deluje kro G<sub>q</sub>/G<sub>11</sub> i posreduje ekscitatornu neurotransmisiju.  isto tako označava humani gen koji kodira receptor, koji je lociran na X hromozomu. Pošto muškarci imaju jednu kopiju ovog gena, a kod žena jedna od kopija je represivna, polimorfizmi ovog receptora mogu da imaju različiti uticaj u zavisnosti od pola.

## Distribucija
5-HT2C receptori su distribuirani širom perifernog humanog mozga.

## Funkcija
5-HT2C receptor je jedno od mnogih mesta vezivanja serotonina. Aktivacija ovog receptora serotoninom inhibira otpuštanje dopamina i norepinefrina u pojedinim oblastima mozga.

5-HT2C receptori imaju znatan udeo u regulaciji raspoloženja, anksioznosti, ishrani, i reproduktivnom ponašanju. 5-HT2C receptori regulišu dopaminsko otpuštanje u striatumu, prefrontalnom korteksu, nucleus accumbensu, hipokampusu, hipotalamusu, i amigdali, između ostalih.

## Ligandi

## Interakcije
Za 5-HT2C receptor je pokazano da interaguje sa MPDZ.

## Povezano
* 5-HT receptor
* 5-HT<sub>2</sub> receptor

## Reference

## Literatura
Protein višestrukog PDZ domena

**Protein višestrukog PDZ domena** je protein koji je kod ljudi kodiran *MPDZ* genom.

## Interakcije
MPDZ formira interakcije sa CD117, PLEKHA1 i 5-HT2C receptor.

## Reference

## Literatura
5-HT4 receptor

**5-HT4 receptor** (*5-hidroksitriptaminski receptor 4*) je protein koji je kod ljudi kodiran  genom.

## Lokacija
Receptor je lociran u alimentarnom traktu, mokraćnoj bešiki, srcu i nadbubrežnoj žlezdi, kao i u centralnom nervnom sistemu (CNS). On nije nađen u cerebelumu.

## Izoforme
Internalizacija je specifična za pojedine izoforme.

## Ligandi
Postoji nekoliko lekova kaji deluju na 5-HT4 kao selektivni agonisti. Oni se koriste u naučnim istraživanjima i kliničkoj medicini. Neki od lekova koji deluju kao 5-HT4 agonisti su isto tako aktivni kao 5-HT3 antagonisti, npr, mosaprid, metoclopramid, renzaprid i zacoprid. SB-207,145 radio obeležen sa ugljenikom-11 se koristi kao radioligand za 5-HT4 ispitivanja pozitronskom emisionom tomografijom na životinjama i u humanim ispitivanjima..

## Povezano
* 5-HT receptor

## Reference

## Literatura

* Cecilie Löe Licht, *Changes in the 5-HT<sub>4</sub> receptor in animal models of depression and antidepressant treatment*, PhD thesis, Faculty of Health Sciences, University of Copenhagen. Submitted 2008 October.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
*
5-HT5A receptor

**5-HT5A** (*5-hidroksitriptaminski (serotoninski) receptor 5A*, *HTR5A*) je protein koji je kod ljudi kodiran  genom.

## Funkcija

Protein kodiran 5-HT5A genom je član familije 5-hidroksitriptaminskih receptora. Njegov endogeni ligand je 5-hidroksitriptamin. On snižava cAMP nivoe putem G<sub>i</sub> i G<sub>o</sub> proteina. Za ovaj protein je pokazano da delom funkcioniše putem regulacije intracelularne mobilizacije Ca2+.

Glodari imaju dva funkcionalna tipa 5-HT5 receptora, 5-HT5A i 5-HT5B, Ljudi takože imaju 5-HT5B gen, ali njegova kodirajuća sekvenca sadrži stop kodone, tako da taj gen nije funkcionalan, i samo je 5-HT5A izražen u ljudskom mozgu.

## Klinički značaj

Neurotransmiter serotonin (5-hidroksitriptamin, 5-HT) uzima učešće u velikom broju psihijatrijskih stanja, kao i u vazokonstriktivnim i vazodilatornim efektima.

## Selektivni Ligandi

Mali broj visoko selektivnih liganda je komercijalno dostupan za 5-HT5A receptor. Selektivna aktivacija ovog receptora se može ostvariti korištenjem neselektivnog agonista serotoninskog receptor 5-karboksamidotriptamina u kombinaciji sa selektivnim antagonistima za druge ciljeve (primarno 5-HT1A, 5-HT1B, 5-HT1D i 5-HT7).

### Agonisti

* Valerenska kiselina, komponenta valerijana, deluje kao 5HT5A parcijalni agonist.
* DE19900637A1, selektivni ligand, Ki = 124 nM.

### Antagonisti

* Latrepirdin (nije selektivan)
* SB-699,551

## Povezano
* 5-HT receptor

## Reference

## Literatura

## Vanjske veze
*
Sekvenciranje

**Sekvenciranje** je u genetici i biohemiji metoda kojom je moguće utvrditi redosled pojedinih gradivnih elemenata u velikom molekulu. Kod DNK i RNK utvrđuje se redosled nukleotida, a kod belančevina uvrđuje se redosled aminokiselina. Između ostalog, sekvenciranje se koristi u modernoj dijagnostici, posebno u dijagnostici rizika od naslednih bolesti. Da li neki potomak u svojim genima nosi promenu nasleđenu od predaka koja može označiti razvoj određene nasledne bolesti.

Sekvenciranje DNK je svojevrstan početak istrazivačke revolucije na polju genomike. Od 1995. godine do danas je na taj način sekvenciran genom 330 različitih organizama među kojima i čoveka. Dešifrovanje ("otključavanje") genetičkog koda direktno na "izvoru", naime na nivou DNK, je od velikog značaja za naučna istraživanja. Ako je DNK sekvenca poznata, moguće odrediti aminokiselinske sekvence kodiranih genskih produkata - proteina. Do danas je razvijeno više metoda određivanja sekvenci DNK. Ranije je to bilo veliki i skup poduhvat, dok se modernim metodama sekvenciranje odvija skoro automatski. Dve najznačajnije metode DNK sekvenciranja su:

* **Frederik Sanger** tehnika elegantno koristi prirodni tok replikacije kao uzorak za sekvenciranje, i ona je još uvek dominantno prisutna.
* **Maksim-Gilbert** tehnika se u principu bazira na hemijskom razlaganju pojedinih baza, i u današnje vreme se ređe koristi.

U novije vreme se pojavila metoda pirosekvenciranja, koja nudi mogućnost ubrzanog sekvenciranja putem visokoparalelne aktivnosti.

## Sangerovo sekvenciranje

Sanger je razvio dve metode sekvenciranja nukleinskih kiselina. Ovde će jedna od njih biti opisana - **dezoksi metoda**, koja se pojavila 1977. godine. DNK replikacija se odvija uz pomoć DNK polimeraze koja "ugrađuje u rastući drugi niz DNK nasuprot ležećem polinukleotidnom lancu (matrici). Međutim ako se umesto prirodnog nukleotida u postupku replikacije koristi kao prethodnik 2´3´ddNTP, onda će nakon njegove ugradnje replikacija niza bice završena. Na ovom mjestu će nastati prekid lanca. Za svaku bazu G,T,C, ili A postoji jedan odgovarajuci 2´3´ddNTP. 

## Literatura
Toksin kolere

**Toksin kolere** (*CTX*, *Ctx*, *CT*) je proteinski kompleks koji luči bakterija *[[Vibrio cholerae]]*. CTX je odgovoran za masivnu, žitku dijareju koja je karakteristična za infekciju kolere.

## Struktura
Toksin kolere je oligomerni kompleks koji se sastoji od šest proteinskih podjedinica. On sadrži jednu kopiju A podjedinice koja je ima sposobnost enzimatskog dejstva, i pet kopija B podjedinica koje su odgovorne za vezivanje za receptore. Tridimenziona struktura toksina je određena primenom kristalografije X-zraka 1995.

Pet „B“ podjedinica, od kojih svaka teži 12 kDa, formiraju petočlani prsten. „A“ podjedinica se sastoji od dva segmenta. „A1“ porcija lanca (CTA1) je globularni enzim koji dodaje ADP ribozu u G proteine, dok „A2“ lanac (CTA2) formira produženi alfa heliks koji je smešten u centralnoj pori prstena formiranog od „B“ podjedinica.

Ova struktura je slična po obliku, mehanizmu, i sekvenci sa toplotno nestabilnim enterotoksinom koji luče neke vrste bakterije *[[Ešerihija koli|Ešerihije koli]]*.

## Reference

## Literatura
* 
* 

## Vanjske veze

* Toksin kolere
* Molekul meseca 
*
5-HT6 receptor

**5-HT<sub>6</sub> receptor** je tip 5-HT receptora za koji se vezuje endogeni neurotransmiter serotonin (5-hidroksitriptamin, 5-HT). On je G protein-spregnuti receptor koji deluje kroz G<sub>s</sub>/G<sub>o</sub> i posreduje ekscitatornu neurotransmisiju.  je i oznaka za humani gen koji kodira ovaj receptor.

## Distribucija
5-HT6 receptor je skoro isključivo izražen u mozgu. On je distribuiran u više oblasti, među kojima su mirisne tuberkule, cerebralni korteks (frontalni i entorinalni regioni), nucleus accumbens, striatum, caudate nucleus, hipokampus, i mali mozak. Usled njegove zastupljenosti u ekstrapiramidalnim, limbičnim, i korteksnim regionima smatra se da 5-HT6 receptor učestvuje u motornoj kontroli, emocionalnosti, kogniciji, i memoriji.

## Funkcija
Za blokadu centralnih 5-HT6 receptora je pokazano da povišava glutamatergičku i holinergičku neurotransmisiju u više oblasti mozga, dok aktivacija uvećava opštu GABA signalizaciju. Antagonizam 5-HT6 receptora takođe omogućava otpuštanje dopamina i norepinefrina frontalnom korteksu, dok stimulacija ima suprotni efekat.

## Ligandi
Velik broj selektivnih 5-HT6 liganda je razvijen.

### Puni agonisti
* EMD-386,088 - potentan i selektivan 5HT6 agonist (EC50 1nM)
* 2-Etil-5-metoksi-N,N-dimetiltriptamin (EMDT)
* WAY-181,187
* WAY-208,466
* N1-(6-hloroimidazo[2,1-b][1,3]tiazol-5-sulfonil)triptamin (jedinjenje 11q)
* *N*-(inden-5-il)imidazotiazol-5-sulfonamid (43): *K*i = 4.5nM, EC50 = 0.9nM, Emax = 98%
* E-6837 - Pun agonist na ljudskim 5-HT6 receptorima

### Parcijalni agonisti
* E-6801
* E-6837

### Antagonisti
* BVT-5182
* BVT-74316
* EGIS-12233 - mešoviti 5-HT6 / 5-HT7 antagonist
* Latrepirdin (nije selektivan) i analozi
* Lu AE58054
* MS-245
* PRX-07034
* SB-258,585
* SB-271,046
* SB-357,134
* SB-399,885
* SB-742,457
* Ro04-6790
* Atipični antipsihotici (olanzapin, asenapin, klozapin)
* WAY-255315 / SAM-315: Ki = 1.1nM, IC = 13 nM

## Povezano
* 5-HT receptor

## Reference

## Literatura

## Vanjske veze
* 
*
5-HT7 receptor

**5-HT<sub>7</sub> receptor** je član familije G-protein spregnutih receptora. On se aktivira neurotransmiterom serotoninom (5-hidroksitriptamin, 5-HT) 5-HT7 receptor je spregnut sa G<sub>s</sub> (stimuliše produkciju intraćelijskog signalnog molekula cAMP) i izražen je u mnoštvu humanih tkiva, a posebno u mozgu, gastrointestinalnom traktu, i u raznim krvnim sudovima. Ovaj receptor je bio meta razvoja lekova za lečenje nekoliko kliničkih poremećaja. 5-HT7 receptor je kodiran  genom, koji kod ljudi ima tri splajsne varijante.

## Funkcija
Kod ljudi, neurotransmiter serotonin (5-Hidroksitriptamin (5-HT)) učestvuje u raznim kognitivnim i behavioralnim funkcijama. Serotoninski receptor inicira signalnu kaskadu koja započinje oslobađanjem stimulatornog G protein G<sub>s</sub> iz GPCR kompleksa. Gs zatim aktivora adenilat ciklazu koja povišava Intracelularne nivoe sekundarnih glasnika cAMP.

5-HT7 receptor učestvuje u relaksaciji glatkih mišića vaskulaturnog i gastrointestinalnog trakta. Najviše gustine 5-HT7 receptora su u talamusu i hipotalamusu. On je prisutan u znatnoj meri i u hipokampusu i korteksu. 5-HT7 receptor učestvuje u termoregulaciji, cirkadijalnom ritmu, učenju, memoriji, i spavanju. Smatra se da ovaj receptor učestvuje i u regulaciji raspoloženja, i da je stoga možda podesna meta za lečenje depresije.

## Ligandi
Brojni ligandi se vezuju za 5-HT7 receptor sa umerenim do visokog afiniteta.

### Agonisti

### Antagonisti
Antagonisti se vezuju za receptor ali ne proizvode fiziološki respons, nego blokiraju dejstvo agonista ili inverznih agonista. Inverzni agonisti inhibiraju konstitutivnu aktivnost receptora, čime proizvode funkcionalne efekte suprotne agonistima (kod 5-HT7 receptora: ↓cAMP). Antagonisti i inverzni agonisti se tipično kolektivno nazivaju „antagonistima“ i, u slučaju 5-HT7 receptora, diferencijacija između antagonista i inverznih agonista je problematična zbog različitih nivoa efikasnosti inverznih agonista među splajsnim varijantama receptora. Na primer, mesulergin i metergolin su antagonisti na h5-HT7(a) i h5-HT7(d) izoformama, dok su inverzni agonisti na h5-HT7(b) splajsnoj varijanti.

#### Inaktivirajući antagonisti
Inaktivirajući antagonisti su nekompetitivni antagonisti koji permanentno onesposobljavaju receptor, što je naizgled slično desenzitaciji receptora. Do inaktivacije 5-HT7 receptor ne dolazi putem klasičnih mehanizama kao što su fosforilacija, regrutovanje beta-arestina, i internalizacija. Inaktivirajući antagonisti interaguju sa 5-HT7 receptorom u ireverzibilnom/pseudo-ireverzibilnom maniru, kao što je slučaj sa [3H]risperidonom.

## Povezano
* 5-HT receptor

## Reference

## Vanjske veze
*
Egzotoksin

**Egzotoksin** je hemijksa supstanca koju izlučuju mikroorganizmi: bakterije, gljive, alge i protozoe. Ove supstance su u stanju da izazovu izumiranje ćelija organizma ili poremećaj njihove funkcije. Na taj način nastaju mnoge bolesti.

Egzotoksini su roteinske prirode, pa su zbog toga termolabilni. U digestivnom traktu, naročito u želucu, podliježu denaturaciji od strane hlorovodonične kiseline. U organizam se unose parenteralno. Jako su toksični. Jačina se izražava u obliku LD 50 (najmanja količina toksina koja za najkraće vrijeme ubije 50 procenata laboratorijskih životinja, u eksperimentu pod strogo kontrolisanim uslovima).

## Podela

Podela egzotoksina može se izvršiti na osnovu vrste ćelija na koju oni deluju. Tako npr. neurotoksin deluje na nervne ćelije, enterotoksin na ćelije creva (enterocite), hematotoksin na ćelije krvi, a citotoksin na više tipova ćelija.

Podela egzotoksina može se izvršiti i na osnovu njihove strukture: AB toksini, membranski toksini i superantigeni toksini.
### AB toksini
Sastoje se iz 2 podjedinice:B ili vezujuće (), koja je veća i A (aktivne), koja izaziva dejstvo. U ovu grupu spadaju toksini difterije, kolere i tetanusa.

### Membranski toksini
Ova grupa toksina uništava biološke membrane tako što buše otvore (pore) u njima ili enzimatsli razlažu fosfolipide ćelijskih membrana (deluju kao fosfolipaza). U ovu grupu spadaju alfa toksin, koga sekretuju neke klostridije i listeriolizin, koga sekretju listerije.

### Superantigeni toksini
Ovde pripada toksin zlatnog stafilokoka  koji izaziva toksični šok sindrom.

## Povezano
* endotoksin
* Tetanus
* Difterija
* Kolera
* Listerija
* Stafilokok
* Klostridije

## Literatura
* Fritz H. Keyser, Kurt A. Bienz *Medizinische Mikrobiologie* Thieme
ADP-ribozilacija

**ADP-ribozilacija** je adicija jedne ili više ADP-riboznih grupa na protein. Te reakcije učestvuju u ćelijskoj signalizaciji i kontrolišu mnoge ćelijske procese, uključujući DNK popravku i apoptozu.

## ADP-ribozilacioni enzimi
ADP-ribozilaciju mogu da posreduju enzimi NAD<sup>+</sup>:diftamid ADP-riboziltransferaze, koji prenose ADP-riboznu grupu sa nikotinamid adenin dinukleotida (NAD+) na akceptore kao što su arginin, glutaminska kiselina, ili aspartinska kiselina. Kod ljudi, jedan tip ADP-riboziltransferaza su NAD:arginin ADP-riboziltransferaze, koje modifikuju aminokiselinske ostatke proteina kao što su histoni dodatkom jedne ADP-ribozne grupe. Te reakcije su povratne; na primer, kad je arginin modifikovan, nastali ADP-ribozilarginin se može razraditi dejstvom ADP-ribozilargininskih hidrolaza.

## Reference

## Povezano
* Histonski kod
* Ćelijska signalizacija
Pertuzijski toksin

**Pertuzijski toksin** (PT) je proteinski egzotoksin AB<sub>5</sub>-tipa koji proizvodi bakterija *[[Bordetella pertussis]]*, koja uzrokuje veliki kašalj. PT učestvuje u kolonizaciji respiratornog trakta i uspostavljanju infekcije. Istraživanja sugeriraju da PT možda može da ima terapeutsku ulogu u tretiranju brojnih ljudskih bolesti, među kojima je hipertenzija, viralna inhibicija, i autoimunska inhibicija.

## Struktura
Jedna velika grupa bakterijskih egzotoksina se naziva „A/B toksinima“, zato što se formiraju iz dve podjedinice. „A“ podjedinica poseduje enzimsku aktivnost, i prenose se u ćeliju domaćina nakon konformacione promene za membranu vezane transportne „B“ podjedinice. Pertuzijski toksin je egzotoksin sa šest podjedinica (nazvanih *S1* do *S5*, pri čemu svaki kompleks sadrži dve *S4* kopije). Podjedinice su organizovane u *A-B* strukturu: *A* komponenta je enzimatski aktivna i formira se od S1 podjedinice, dok je *B* komponenta deo koji se vezuje za receptor i sastoji se od podjedinica S2-S5. Podjedinice su kodirane *ptx* genima na velikom PT operonu, koji sadrži i dodatne gene za Ptl proteine. Zajedno, ti proteini formiraju PT sekrecioni kompleks.

## Mehanizam patogeneze
*B. pertussis* oslobađa PT u neaktivnom obliku. Nakon PT vezivanja za ćelijski membranski receptor, dolazi do njegovog unosa u endozom. Tome sledi retrogradni transport do trans-Goldžijeve mreže i endoplazmatičnog retikuluma. Tokom transporta, A podjedinica (protomer) se aktivira, verovatno posredstvom glutationa i ATP-a. PT katalizuje ADP-ribozilaciju αi podjedinica heterotrimernog G proteina. Time se sprečava interakcija G proteina sa G protein spregnutim receptorima na ćelijskoj membrani, što ometa intracelularnu komunikaciju. Gi podjedinice ostaju zaključane u njihovom GDP-vezanom, neaktivnom stanju, te ne mogu da inhibiraju dejstvo adenil ciklaze, što dovodi do povećanja ćelijskih koncentracija cAMP-a.

Povišene koncentracije intracelularnog cAMP-a utiču na normalnu biološku signalizaciju. Toksin uzrokuje nekoliko sistemskih efekata, među kojima je povišeno oslobađanje insulina, koje uzrokuje hipoglikemiju. Nije poznato da li su efekti pertuzijskog toksina odgovorni za paroksizmalni kašalj.

Sporedni rezultat ovoj jedinstvenog mehanizma je da je PT našao široku primenu kao biohemijsko sredstvo za ADP-ribosiliraje GTP-vezujućih proteina u ispitivanjama prenosa signala. On je takođe postao esencijalna komponenta novih acelularnih vakcina.

## Reference

## Literatura
* 
*
Prilepsko Kraljevstvo

**Prilepsko kraljevstvo** je naziv koji se koristi za srednjovekovnu srpsku državu kojom su vladali Vukašin Mrnjavčević i njegov sin Marko.

Ova država je nastala raspadom Dušanovog carstva i obuhvatala je najveći deo današnje Republike Makedonije. Prilepsko kraljevstvo je postojalo od 1365. do 1395. godine i imalo je centar u gradu Prilepu.

## Historija

Nakon srpsko-vizantijskog rata 1331–1334 Dušan je proširio Srbiju ka jugu i premestio svoju prestonicu južno, u Prilep.

### Marička bitka

1371. godine vojska Mrnjavčevića je doživela težak poraz od Osmanlija u Maričkoj bici. Ubrzo nakon toga, kralj Marko Mrnjevčević stupa u vazalni odnos sa Turcima.

### Bitka na Kosovu

Na putu za Kosovo, turska vojska je prolazila oblašću kralja Marka, već u to vreme turskog vazala. Ništa se pouzdano ne zna o učešću kralja Marka u Kosovskoj bici. Kao turski vazal morao bi se boriti protiv Srba, ali neki veruju da je nekako uspio izbjeći svoju vazalnu obavezu. Turski povjesničari citiraju onovremenoga kroničara Nesrija, koji je zapisao da je sultanova vojska, idući na Kosovo, prošla pokraj Prilepa, a da su joj cijelim putem do Gazimestana mjesni vazali izlazili u susret i pokazivali put. Turski kroničari pominju da su na turskoj strani sudjelovali i kršćanski vladari vazali, ali ih ne spominje poimenice.

### Bitka na Rovinama

Poslednji kralj Prilepa, Marko (poznatiji kao Marko Kraljević), poginuo je 1395. godine u bici na Rovinama, boreći se kao turski vazal.

Od 1395. godine čitava ova oblast postaje Ohridski sandžak Otomanskog carstva.

## Vladari
* Vukašin Mrnjavčević (1365—1371)
* Marko Mrnjavčević (1371—1395)

## Literatura
* 
* Donald MacGillivray Nicol. The last centuries of Byzantium, (1261—1453). Cambridge University Press 1993, str. 275
* Harold William Vazeille Temperley. History of Serbia. Bell and Sons 1919. London. str. 96-97
* J.VA Fine, The late mediaeval Balkans, University of Michigan Press, 1994. pp. 380

## Reference

## Povezano
* Marička bitka
* Dušanovo carstvo
* Vukašin Mrnjavčević
Zapaljenje srednjeg uva

**Zapaljenje srednjeg uva, upala srednjeg uva** () je zapaljenski proces u srednjem uvu koji nastaje u toku infekcije gornjih disajnih puteva, rinitis, sinuzitisa, tonzilofaringitisa ili barotraume. Značaj zapaljenja srednjeg uva je u njegovoj visokoj učestalosti u opštoj populaciji i potencijalno opasnim komplikacijama, naročito onim u unutarlobanjskoj duplji. Zapaljenje srednjeg uva može biti lokalizovano u pojedinim njegovim delovima, ali najčešće zapaljenjski proces zahvata sve delove srednjeg uva a ne tako retko i ostale strukture uva. Vrsta zapaljenja (negnojno-serozno i gnojno-purulentno) i intenzitet zapaljenja srednjeg uva zavisi od patogenosti i virulencije mikroorganizama, otpornosti organizma i uzrasta pacijenta, a dalji tok zapaljenja od načina i rezultata lečenja. Zato se zapaljenje srednjeg uva prema dužini trajanja bolesti javlja u akutnoj, subakutnoj i hroničnoj formi a prema trežini kliničke slike u blagoj srednje teškoj i teškoj kliničkoj formi.

## Etiologija
 
Najčešći put infekcije srednjeg uva je preko eustahijeve tube iz nosno ždrelnog prostora, retko hematogeno (preko krvi) kod infektivnih bolesti, i egzogeno, kod rupture bubne opne.

Uzročnici su streptokokus, pneumokokus i hemofilus. Virusi mogu da im prethode.

Bolest može nastati usled nepravilnog i prečestog izduvavanja sekreta iz nosa, kod zapaljenja gornjih disajnih puteva (nosa sinusa i ždrela) ili nakon barotraume u toku letenja, ronjenja ili nakon jake akustičke traume.

## Klinička slika
 
Faza eksudativne inflamacije je prva i traje jedan do dva dana. Nastupaju porast temperature, pulsirajući bol, posebno noću, nagluvost, zujanje i osetljivost mastoidnog nastavka. Otoskopski se vidi hiperemija bubne opne sa gubitkom vidljivosti elemenata, zatim baloniranost bubne opne i nekad pulsacije.

Odbrambena faza je sledeća i traje od tri do osam dana. Purulentni eksudat može spontano procureti kroz bubnu opnu, što vodi smanjenju bola. Otoskopski se vidi purulentan sekret u kanalu. Posle dve do šetiri nedelje dolazi do komplentne rezolucije procesa, sa gubitkom sekreta i zarastanjem eventualne perforacije. Retko se perforacija zatvara debelim vezivnim tkivom sa priraslicama i rezidualnom nagluvošću ili perforacija postaje stalna.

## Lečenje
Lečenje obuhvata sistemske antibiotike 10 dana (polusintetski penicilin, amoksicilin), kapi u nos i analgetike. Kod lakših, negnojnih oblika dovoljna je peroralna primena antibiotika. Lokalno antibiotske kapi ne treba primenjivati, već lokalnu toaletu kanala bez njegovog zatvaranja.
 
Neadekvatna terapija kao npr. nedovoljna doza, vremenskii period lečenja i izbor antibiotika može dovesti do komplikacija, bilo u ranoj ili kasnoj fazi ko što je ponovno javljanje temperature, bola i sekrecije, glavobolje, poremećaj opšteg stanja i porast sedimentacije. 
Operacija je indikovana kod postojanja komplikacija - mastoiditis, labirintitis, meningitis, epiduralni empijem, tromboza sigmoidnog sinusa, apsces mozga, ponovne supuracije, febrilnosti i bola, pogoršanja opšteg stanja.

## Reference

## Vanjske veze
*
G12/G13 alfa podjedinice

**G<sub>12</sub>/G<sub>13</sub>** podjedinice su alfa jedinice heterotrimernih G proteina koji regulišu ćelijske procese putem faktora razmene guanin nukleotida. Ove dve podjedinice sačinjavaju četvrtu klasu G protein alfa podjedinica. Oni su senzitivni na pertuzijski toksin.

G proteini G12 iG13 regulišu citoskeletalno remodelovanje aktina u ćelijama. G13 je takođe esencijalan za receptor tirozin kinazom-indukovanu migraciju fibroblasta i endotelijalnih ćelija.

## Geni
* GNA12 (), 

## Literatura

## Vanjske veze
*
GNA12

**GNA12**, *Guanin nukleotid-vezujući protein alfa 12*, je protein koji je kod ljudi kodiran *GNA12* genom.

## Interakcije
Za GNA12 je bilo pokazano da interaguje sa ARHGEF1, PPP5C, ARHGEF12, citosolinim proteinom toplotnog udara 90 kDa alfa, članom A1 i TEC.

## Reference

## Povezano
* G12/G13 alfa podjedinice

## Vanjske veze
*
RMP

Termin **RMP** ima više značenja.

* GNA12, guanin nukleotid-vezujući protein alfa 12.
* rifampicin, oznaka za antibiotik rifampicin
Klinička slika

**Klinička slika**, **ispoljavanje bolesti** je skup tipičnih i karakterističnih subjektivnih tegoba (simptoma bolesti) objektivnih promena (znaci bolesti) kojima se odlikuje neka bolest. Klinička slika pored simptoma i znakova bolesti obuhvata i morfološko-funkcijske poremećaje u organizmu, koji se dokazuju, rezultatima testova i drugim izvorima podataka, uključujući i pacijentovu samoprocenu.

## Način ispoljavanja kliničke slike
Klinička slika bolesti ispoljava se na sledeća tri načina;
* Subjektivnim tegobama (smetnjama) koje se nazivaju simptomi bolesti.
* Objektivnim promenama, znacima bolesti, koje zapaža sam bolesnik a utvrđuje lekar metodologijom objektivnog (fizikalnog) pregleda.
* Poremećajem građe i funkcija određenih tkiva i organa, (morfološke promene i funkcijski poremećaji) koji se kod pacijenta utvrđuju primenom određenih metoda, (tzv. dopunskim ispitivanjem).

## Literatura
* Antić R. Interna propedevtika, Institut za stručno usavršavanje i specijalizaciju zdravstvenih radnika, Beograd, 1976. 
* Ristić S. M. Klinička propedevtika, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 1990.
Mamba

**Mambe**, iz roda *Dendroaspis* (šumske zmije), su grupa veoma otrovnih, brzih kopnenih zmija u Africi. One pripadaju familiji *Elapidae* koja obuhvata kobre, koralne zmije, tajpane, smeđe žmije, tigraste zmije, Acanthophis, Bungarus, a možda i morske zmije. Mambe ulivaju strah širom njihovog opsega u Africi, a posebno crna mamba.

## Otrov
Sve mambe su visoko otrovne. Njihovi otrovi se uglavnom sastoje od neurotoksina (poznatih kao dendrotoksini). Osim neurotoksina, oni takođe sadrže kardiotoksine i fascikuline. Druge komponente mogu da budu kalcikludin, koji je poznata komponenta otrova istočnih zelenih mambi, i kalciseptin, koji je komponenta otrova crne mambe. Toksičnost individualnih primeraka unutar iste vrste i podvrste može znatno da varira u zavisnosti od nekoliko faktora, kao što je geografski region. Čak i metereološke prilike i nadmorska visina mogu da utiču na toksičnost (Ernst and Zug et al. 1996). Ujed može da bude fatalan za ljude kojima nije dotupna odgovarajuća prva pomoć i naknadni tretman, jer njihov otrov zaustavlja pluća i srce. Zapadna zelena mamba (*D. viridis*), istočna zelena mamba (*D. angusticeps*), i Džamesonova mamba (*D. jamesoni*) poseduju otrov sličnog sastava i dejstva sa otrovom crne mambe (*D. polylepis*). Međutim, njihovi otrovi su manje toksični (po osnovi LD50 studija), njihovi temperamenti generalno nisu toliko agresivni ili eksplozivni nakon prvokacije, i nijedna od njih ne ubrizgava toliku količinu otrova kao crna mamba.

Pre nego što su antiotrovi postali dostupni, ugrizi ovih zmija su imali visok nivo fatalnosti. Netretiran ugriz crne mambe ima stepen mortaliteta od 100%. Broj smrtnih slučajeva je znatno umanjen dostupnošću antiotrova.

### Mamba toksini
Mamba toksin (ili dendrotoksin) se sastoji od nekoliko komponenti, koje imaju različite biološke ciljeve. Primeri su:
* **Dendrotoksin 1**, koji inhibira K+ kanale na pre i post-sinaptičkom nivou u intestinalnim glatkim mišićima. On takođe inhibira Ca2+-senzitivne K+ kanale u skeletalnim mišićima pacova (Kd = 90 nM u 50 mM KCl).
* **Dendrotoksin 3**, koji inhibira acetilholinske M4 receptore.
* **Dendrotoksin 7**, koji je poznat kao muskarinski toksin 7 (MT7), inhibira acetilholinske M1 receptore.
* **Dendrotoksin K** je strukturno homologan sa Kunitz-tipom proteinaznih inhibitora. On deluje kao selektivni bloker kalijumovih kanala zavisnih od napona.

## Reference

## Literatura
* 

## Vanjske veze
* Animal Planet
* Kobre
;Ostali projekti
Muskarinski toksin 7

**Muskarinski toksin 7** (MT7) je deo familije malih peptida sa 64 do 66 aminokiselina koja je izolovana iz otrova Afričkih mamba zmija (*Dendroaspis angusticeps* i *Dendroaspis polylepis*). Biološki cilj ovog toksina su različiti podtipovi muskarinskog receptora. Muskarinski toksini poput nikotinskih toksina imaju strukturni oblik *tri prsta*, koji je karakterističan za veliku superfamiliju toksina koji deluju na holinergijskim sinapsama.

Za MT7 je verovatno da se vezuje za ljudski M1 receptor u njegovoj dimernoj formi pri čemu MT7 petlje II i III sadrže hM1 protomer, dok se petlja I vezuje za drugi protomer.

## Reference
Autonomni ganglion

**Autonomni ganglioni** su klusteri neuronskih ćelijskih tela i njihovih dendrita. Oni su esencijalno spojnice između autonomnih nerva sa poreklom iz centralnog nervnog sistema i autonomnih nerva koji inerviraju ciljne organe na periferiji.

Dve glavne kategorije su:
* Simpatička ganglija
* Parasimpatička ganglija

## Reference

## Vanjske veze
* Autonomni nervni sistem  sa Univerziteta Arizone
Ektoderm

**Ektoderm** je spoljašnji sloj ćelija (klicin list) embrionalnog stupnja gastrule.

## Reference

## Povezano
* gastrulacija, organogeneza

## Vanjske veze
* Ectoderm
Velbuždsko despotstvo

**Velbuždska kneževina** ili **Velbuždsko despotstvo** je naziv koji se koristi za kratkotrajnu srednjovekovnu državu nastalu raspadom Dušanovog cartva u 14. veku.

Kneževinom je upravljala plemićka porodica Dejanović, a teritorija joj se prostirala na području današnjih država Bugarske, Srbije i Makedonije. Vladari kneževine su bili Jovan Dragaš i njegov brat Konstantin Dragaš, koji su bili u vazalnom odnosu prema Osmanskom carstvu. Značajniji gradovi kneževine su bili Velbužd, Vranje, Pernik, Petrič, Strumica, Štip i Veles.

Kneževinu Velbužd je osvojilo Osmansko carstvo 1395. godine.

## Bitka na Kosovu

Na putu za Kosovo, turska vojska je prolazila oblašću despota Konstantina Dragaša, već u to vreme turskog vazala. On je tu vojsku verovatno morao gostiti i sprovoditi sve do Kosova polja.

## Literatura
* Istorijski atlas, Geokarta, Beograd, 1999.
* Denis Šehić - Demir Šehić, Istorijski atlas Sveta, Beograd, 2007.
* Vladimir Ćorović, Ilustrovana istorija Srba, knjiga druga, Beograd, 2005.
* Srpski narod u drugoj polovini XIV i u prvoj polovini XV veka, Zbornik radova, Beograd, 1989.

## Izvori

## Povezano
* Dušanovo carstvo
* Marička bitka
M1

Termin M1 može da ima više značenja.
* Muskarinski acetilholinski receptor M1
* M1 protein, matriks protein virusa influenze
* Državni put I reda M1
Muskarinski acetilholinski receptor M2

**Muskarinski acetilholinski receptor M<sub>2</sub>** (*holinergički receptor, muskarinski 2*) je muskarinski acetilholinski receptor.

## Funkcija
### Srce
M2 muskarinski receptori su locirani u srcu, gde usporavaju brzinu srca do normalnog sinusnog ritma nakon stimulatornog dejstva simpatetičkog nervnog sistema, putem usporavanja brzine depolarizacije. Oni takođe redukuju kontraktilne sile atrijalnog srčanog mišića, i umanjuju provodnu brzinu atrioventrikularnog čvora (AV čvor). Oni nemaju efekta na kontrakcione sile ventrikularnog mišića.

### IQ
Jedna danska porodična studija iz 2006 je utvrdila da postoji "veoma značajna veze" između  gena i inteligencije. Ova studija je koristila uzorak od 667 osoba iz 304 porodice. Slična veza je nezavisno nađena u studiji blizanaca i porodica u Minesoti. Međutim, kasniji pokušaji iz 2009. da se potvrde ove tvrdnje je bili neuspešni.

## Mehanizam
M2 muskarinski receptori deluju putem G<sub>i</sub> tipa receptora, koji uzrokuju smanjenje cAMP koncentracije u ćeliji, generalno dovodeći do inhibitornih efekata.

Oni takođe moduliraju muskarinske kalijumove kanale. U srcu, oni doprinose smanjenju brzine rada srca.

## Gen
Muskarinski acetilholinski receptor M2 je kodiran genom . Višestruke alternativno splajsovane transkriptne varijante ovog gene au nađene.

## Ligandi
Nekoliko visoko selektivnih M2 agonista je trenutno dostupno. Brojni neselektivni agonisti i antagonisti su poznati.

### Agonisti
* Betanehol (neselektivni muskarinski agonist)
* (2S,2'R,3'S,5'R)-1-methil-2-(2-methil-1,3-oksatiolan-5-il)pirolidin 3-sulfokside metil jodid (selektivni parcijalni M2 agonist)

### Antagonisti
* Dimetinden - N,N-Dimetil-3-[(1S)-1-(2-piridinil)etil]-1H-inden-2-etanamin, CAS# 121367-05-3, mešoviti M2 / histamin H1 antagonist
* Otenzepad - 11-([2-[(Dietilamino)metil]-1-piperidinil]acetil)-5,11-dihidro-6H-pirido[2,3-b][1,4]benzodiazepin-6-on, CAS# 102394-31-0
* AQRA-741 - 11-([4-[4-(Dietilamino)butil]-1-piperidinil]acetil)-5,11-dihidro-6H-pirido[2,3-b][1,4]benzodiazepin-6-on, CAS# 123548-16-3
* AFDX-384 (mešoviti M2/M4 antagonist) - N-[2-[2-[(Dipropilamino)metil]-1-piperidinil]etil]-5,6-dihidro-6-okso-11H-pirido[2,3-b][1,4]benzodiazepin-11-karboksamid, CAS# 118290-27-0

## Povezano
* Muskarinski acetilholinski receptor

## Reference

## Literatura

* 
* 

## Vanjske veze
* 
*
Akomodacija oka

**Akomodacija oka** ili **vizuelna akomodacija** je fiziološki proces kojim se postižu povoljni optički uslovi da bi oko moglo da identifikuje osmotrene prostorne objekte. Proces se sastoji od opažaja predmeta u perifernim dijelovima vidnog polja (oko 0.1 sekundi), pomjeranja slike u samom oku da se dovede u osu osmatranja oka (oko 0.2 s), vremena potrebnog za dobijanje jasne slike (0.07 s) i prepoznavanja objekta (0.5-1 s). 

Shodno tome ukupno vrijeme akomodacije oka u najboljem slučaju iznosi 1 sekund. Ako je potrebno da se izvrše neke radnje u vezi sa opažajem mrtvo vrijeme treba povećati za 0.5 s za odluku o djelovanju i njeno izvršenje.

## Literatura
* Vojna enciklopedija, Beograd, 1970., knjiga prva, pp. 70.
Muskarinski acetilholinski receptor M1

**Muskarinski acetilholinski receptor M<sub>1</sub>** (*holinergički receptor, muskarinski 1*) je muskarinski receptor.

Za ovaj receptor je nađeno da posreduje spori ekscitatorni postsinaptički potencijal u ganglionima postganglionskim nervima. On je visoko zastupljen u eksokrinim žlezdama i u CNS-u.

On se predominantno vezuje za G<sub>q</sub> klasu G proteina, koja stimuliše dejstvo fosfolipaze C i stoga inozitol trisfosfata i signalnog puta intracelularnog kalcijuma.

## Efekti
* EPSP u autonomnom ganglionu
* sekrecija iz pljuvačnih žlezdi
* sekrecija želudačne kiseline u želucu
* CNS (memorija)
* vagalno indukovana bronhokonstrikcija

## Mehanizam
On formira spregu sa G<sub>q</sub>, i u manjoj meri G<sub>i</sub> i G<sub>s</sub>. To dovodi do sporog EPSP i umanjene K<sup>+</sup> provodnosti.

## Ligandi

## Gen
Ovaj receptor je kodiran humanim genom . On se nalazi na 11q13.

## Reference

## Literatura
* 
* 

* 

## Povezano
* Muskarinski acetilholinski receptor
Muskarinski acetilholinski receptor M3

**Muskarinski acetilholinski receptor M<sub>3</sub>** (*muskarinski holinergijski receptor 3*) je muskarinski acetilholinski receptor. On je kodiran humanim genom .

M3 muskarinski receptori su locirani na mnogim mestima u telu, npr. glatkim mišićima, endokrinim žlezdama, eksokrinim žlezdama, kao i u plućima. Oni su isto tako zastupljeni u CNS-s, gde indukuju povraćanje. Oni generalno uzrokuju kontrakcije glatkih mišića i povišenje glandularnih sekrecija.

Oni ne reaguju na PTX i CTX.

## Mehanizam
Poput M1 muskarinskog receptora, M3 receptori su spregnuti sa G proteinima klase G<sub>q</sub>, koji stimulišu izražavanje fosfolipaze C i, te signalnog puta inozitol trisfosfata i intracelularnog kalcijuma. Kalcijumska funkcija kod kičmenjaka isto tako obuhvata aktivaciju proteinske kinaze C i njene efekte.

## Dejstva
### Glatki mišići
M3 receptor je G<sub>q</sub>-spregnut i posreduje povišenje intracelularnog kalcijuma. Is tog razloga on tipično uzrokuje konstrikciju glatkih mišića, kao što je primećeno tokom bronhokonstrikcije. Međutim, u pogledu krvnih sudova, aktiviranje M3 receptora na vaskularnim endotelnim ćelijama izaziva povišenu sintezu azot-monoksida, koji putem difuzije prodire u susedne ćelije vaskularnih mišića i uzrokuje njihovu relaksaciju i vazodilataciju, čime se objašnjava paradoksni efekat parasimpatomimetika na vaskularni ton i bronhiolarni ton. Direktna stimulacija M3 receptora u vaskularnim glatkim mišićima posreduje vasokonstrikciju u patologijama u kojima je vaskularni endotel poremećen.

### Drugo
M3 receptori su ito tako locirani u mnogim žlezdama, endokrinim i eksokrinim, gde pomažu stimulaciju sekrecije pljuvačnih i drugih žlezda.

Druga dejstva su:
* povećanje sekrecije iz želuca
* akomodacija oka

## Agonisti
Visoko selektivni M3 agonisti nisu dostupni. Znatan broj neselektivnih muskarinskih agonista je aktivan na M3.

## Antagonisti

## Reference

## Literatura

* 
* 

## Vanjske veze
*
Muskarinski acetilholinski receptor M4

**Muskarinski acetilholinski receptor M<sub>4</sub>** (*muskarinski holinergijski receptor 4*, *CHRM4*), je protein koji je kod ljudi kodiran  genom.

## Funkcije
Muskarinski acetilholinski receptori pripadaju velikoj familiji G protein spregnutih receptora. Funkcionalna raznovrsnost ovih receptora je definisana vezivanjem acetilholina, i obuhvata ćelijske odgovore poput inhibicije adenilat ciklaze, fosfoinozitidne degeneracije i modulacije kalijumovih kanala. Muskarinski receptori posreduju mnoge efekte acetilholina u centralnom i perifernom nervnom sistemu. Klinički značaj ovoj receptora nije poznat; međutim, studije na miševima su ustanovile vezu između njegovog dejstva i inhibicije adenilil ciklaze.

M4 muskarinski receptori deluju kao inhibitorni autoreceptori za acetilholin. Aktivacija M4 receptora inhibira oslobađanje acetilholina u striatumu. M2 podtip acetilholinksog receptora deluje na sličan način, kao inhibitorni autoreceptor acetilholinskog otpuštanja, mada taj receptor deluje prvenstveno u hipokampusu i cerebralnom korteksu.

Muskarinski acetilholinski receptori imaju regulatorno dejstvo na dopaminergijsku neurotransmisiju. Aktivacija M4 receptora u striatumu inhibira D<sub>1</sub>-indukovanu lokomotornu stimulaciju kod miševa. Miševi koji su deficitarni u M4 receptorima ispoljavaju povećanu lokomotornu stimulaciju u odgovoru na D<sub>1</sub> agoniste, amfetamin i kokain. Neurotransmisija u striatumu utiče na ekstrapiramidalnu motornu kontrolu, tako da alteracije M4 aktivnosti mogu da doprinosu oboljenjima poput Parkinsonove bolesti.

## Ligandi

## Reference

## Literatura
Muskarinski acetilholinski receptor M5

Ljudski **muskarinski acetilholinski receptor M<sub>5</sub>**, kodiran  genom, je član superfamilije integralnih membranskih proteina G protein spregnutih receptora. Vezivanje endogenog liganda acetilholina za M5 receptor postiče brojne ćelijske odgovore kao što je inhibicija adenilat ciklaze, degradacija fosfoinozitida, i modulacija kalijumskog kanala. Muskarinski receptori posreduju mnoge efekte acetilholina u centralnom i perifernom nervnom sistemu. Kliničke implikacije ovog receptora nisu potpuno istražene. Poznato je da stimulacija ovog receptora efektivno snižava nivoe cikličnog AMP-a i umanjuje aktivnost proteinske kinaze A (PKA).

## Ligandi
Visoko selektivni agonisti ili antagonisti za M5 receptor nisu pozanati (2009). Nekoliko neselektivnih muskarinskih agonista i antagonista ima znatan afinitet za M5.

### Agonisti
* Milamelin (E)-1,2,5,6-Tetrahidro-1-metil-3-piridinkarboksaldehid-O-metiloksim
* Sabkomelin

### Pozitivni alosterni modulatori
* VU-0238429: EC<sub>50</sub> = 1.16 μM; >30 puta selektivniji u odnosu na M1 i M3, neaktivan na M2 i M4.

### Antagonisti
* Ksanomelin

## Reference

## Literatura

## Povezano
* Muskarinski acetilholinski receptor
Receptor sličan D2 receptoru

**Receptori slični D<sub>2</sub> receptorima** su potfamilija dopaminskih receptora koji vezuju endogeni neurotransmiter dopamin. D2-slična potfamilija se sastoji od dva G protein spregnuta receptora koji su spregnuti sa G<sub>i</sub>/G<sub>o</sub> i posreduju inhibitornu neurotransmisiju. Ona obuhvata D<sub>1</sub>, D<sub>1</sub> i D<sub>4</sub> receptor.

## Povezano
* D<sub>1</sub>-sličan receptor
* D2 receptor
* D3 receptor
* D4 receptor

## Reference
Receptor sličan D1 receptoru

**Receptori slični D<sub>1</sub> receptorima** su potfamilija dopaminskih receptora koji vezuju endogeni neurotransmiter dopamin. D1-slična potfamilija se sastoji od dva G protein spregnuta receptora koji su spregnuti sa G<sub>s</sub> i posreduju ekscitatornu neurotransmisiju. Ona obuhvata D<sub>1</sub> i D<sub>5</sub> receptor.

## Povezano
* D<sub>2</sub>-sličan receptor
* D1 receptor
* D5 receptor

## Reference
Kodirajući region

**Kodirajući region** gena porcija gena DNK ili RNK koja se sastoji od eksona. Ovaj region je ograničen blizu 5' kraja start kodonom i blizu 3' kraja sa stop kodonom. iRNK kodirajući region je ograničen sa 5' netransliranim regionom i 3' netransliranim regionom, koji su takođe delovi eksona.

Kodirajući region jednog organizma je totalna suma genoma tog organizma, koja se sastoji od genskih kodirajućih regiona.

## Povezano
* Otvoreni okvir čitanja

## Reference
Direkcionalnost (molekularna biologija)

**Direkcionalnost** u molekularnoj biologiji i biohemiji je hemijska orijentacije jednolančane nukleinske kiseline. Hemijska konvencija imenovanja atoma ugljenika u nukleotidnom šećernom prstenu numerički daje *5&prime;*-kraj i **3&prime;**-kraj. Relativne pozicije struktura duž lanca nukleinske kiseline, uključujući gene i razna mesta vezivanja proteina, je obično navode kao *ispred* (ka 5&prime;-kraju) ili *iza* (ka 3&prime;-kraju).

Konvencija imenovanja je važna zato što se nukleinske kiseline mogu sintetisati in vivo jedino u 5&prime;-ka-3&prime; smeru. Polimeraze koje se koriste za formiranje novih lanaca moraju da dodaju nove nukleotide na 3&prime;-hidroksilnu (-OH) grupu formirajući fosfodiestarsku vezu. Po konvenciji, jednolančane DNK i RNK sekvence se pišu u 5&prime;-ka-3&prime; smeru.

## Reference

## Vanjske veze
* Molekularna biologija
ASTROS II

**ASTROS II** *(*'A**rtillery **S**a**T**uration **RO**cket **S**ystem)'' je razvijen od strane tvrtke Avibras, koja razvija višecijevni raketni sistem od ranih [[1960-ih]]. ASTROS II je ušao u službu brazilske vojske [[1983]]. godine. Rabi se i u [[Bahami]]ma, [[Malezija|Maleziji]], [[Katar|Katru]] i [[Saudijska Arabija|Saudijskoj Arabiji]]. Gradi se pod licencom u [[Irak]]u kao **Sajil-60'''. 

ASTROS II ima modularni dizajn kontejnera. Može se opremiti sa četiri standardna kontejnera sa raketama. Može ispaljivati četiri različita tipa raketa: SS-30 kalibra 127 mm, SS-40 kalibra 180 mm, SS-60 kalibra 300 mm i SS-80 kalibra 300 mm sa povećanim dometom. Ovisno o tipu raketa, jedan kontejner može sadržavati osam, četiri ili jednu raketu. Maksimalan domet raketa je 30, 35, 60 i 90 km, ovisno o tipu. Lansiranje se izvodi u unutrašnjosti vozila. ASTROS II je baziran na Mercedes-Benz 6x6 kamionu kojeg pokreće Mercedes-Benz OM422 dizelski motor sa 280 KS. 

Kao sekundarno naoružanje je postavljena jedna 12,7 mm strojnica montirana na krov kabine. Vozilo se može opremiti i sa bacačima dimne zavjese. ASTROS II se puni uz pomoć posebnog vozila za punjenje koji nosi dva dodatna seta raketa i opremljeno je kranom.

Tvrtka Avibras trenutno radi na razvoju novog ASTROS III višecijevnog raketnog sistema.

## Povezano
* Teruel MRL
* LAROM
* WR-40 Langusta
* FIROS

## Reference
HM3

Termin **HM3** ima više značenja.

* Muskarinski acetilholinski receptor M3, GPCR receptor
* Jedna od implementacija Module-3
Start kodon

**Start kodon** se generalno definiše kao tačka sekvence u kojoj ribozom počinje da translira sekvencu RNK u aminokiseline.

Kad se RNK transkript čita sa 5' nukleotida ka 3' nukleotidu ribozomom početni kodon (AUG) je prvi kodon na koji se tRNK vezana za Met, metionin, i ribozomalne podjedinice vezuju. **AUG** označava modifikovani Met (fMet) kod prokariota.

Princip poznat kao *[[centralna dogma molekularne biologije]]* opisuje proces translacije gena u protein. Specifične sekvence DNK deluju kao templet za sintezu iRNK u procesu "transkripcije" u jedru. iRNK prelazi iz nukleusa u citoplazmu i služi kao templet za sintezu proteina u procesu translacije.

## Povezano
* Stop kodon

## Reference

## Vanjske veze
* Genetički kod
Stop kodon

U genetičkom kodu, **stop kodon** (ili *kodon terminacije*) je nukleotidni triplet unutar informacione RNK koji označava terminaciju translacije. Većina kodona u informacionoj RNK označava aminokiseline, od kojih se formira protein. Stop kodoni signaliziraju terminaciju sinteze proteina putem vezivanja faktora otpuštanja. Oni uzrokuje disocijaciju ribozomalne podjedinice sa aminokiselinskog lanca.

U standardnom genetičkom kodu postoje sledeći stop kodoni: 

UGA kodon je nedavno identifikovan kao kodon koji kodira selenocistein (Sec). Ta aminokiselina je nađena u više selenoproteina. Ona je locirana u aktivnom mestu tih proteina. Transkripcija tog kodona omogućena blizinom SECIS elementa (*SElenoCisteinska Inkorporaciona Sekvenca*).

UAG kodon se može translirati u pirolizin na sličan način.

## Reference

## Povezano
* Start kodon
Otvoreni okvir čitanja

U molekularnoj genetici, **otvoreni okvir čitanja** (ORF) je deo gena koji kodira protein. Mesto transkripcione terminacije je locirano iza ORF-a, izvan translacionog stop kodona. Ako bi se transkripcija zaustavila pre nego što ribozom dosegne translacionni stop kodon, nekompletni protein bi se formirao.

Normalno, umetanja koja prekidaju okvir čitanja uzrokuju mutacije pomeranja okvira sekvenci i dislociraju stop kodone sekvenci.

## Značaj
Otvoreni okviri čitanja se često koriste kao jedan od dokaza u predviđanju gena. Dugački ORF-ovi se često koriste, zajedno sa drugom dokazima, za inicijalno identifikovanje kandidata protein kodirajućih regiona u DNK sekvenci. Prisustvo ORF-a ne mora da znači da se region ikad translira. Na primer, u randomno generisanoj DNK sekvenci sa jednakim procentom svih nukleotida, stop kodon se može očekivati jednom u svaka 21 kodona. Jednostavni algoritam za predviđanje gena prokariota može da traži start kodon, čemu sledi otvoreni okvir čitanja koji je dovoljno dug da kodira tipični protein, pri čemu upotreba kodona tog regiona odgovara karakterističnoj frekvenciji kodirajućeg regiona datog organizma. Sam po sebi čak i dugi otvoreni okvir čitanja nije ubedljiv dokaz prisustvo gena.

## Reference

## Vanjske veze
* Translacija i otvoreni okviri čitanja 
* NCBI program za nalaženje ORF-ova
Terminator (genetika)

U genetici, **terminator**, ili **transkripcioni terminator** je sekcija genetičke sekvence koja označava kraj gena ili operona na genomskoj DNK za transkripciju.

Kod prokariota, dve klase transkripcionih terminatora su poznate:
# *Intrinsični transkripcioni terminatori* gde se struktura matične petlje formira u prirodnom transkriptu, koja prekida rad polimeraznog kompleksa.
# *Ro zavisni transkripcioni terminatori* kojima je potreban Ro faktor, RNK helikazni proteinski kompleks, za prekid rada iRNK-DNK-RNK polimeraznog kompleksa.

Kod eukariota, terminatori se prepoznaju proteinskim faktorima, i terminaciji sledi poliadenilacija.

## Reference

## Vanjske veze
*
Matična petlja

**Matična petlja** je oblik intramolekularnog sparivanja baza koji se javlja kod jednolančanih DNK i RNK molekula. Ova struktura je takođe poznata kao *šnala* ili *petlja ukosnice*. Ona se javlja kad se spoje dva regiona istog lanca sa komplementarnom nukleotidnom sekvencom kad se čitaju u suprotnim pravcima. Time se formira dvostruki heliks na čijem jednom kraju je nesparena petlja. Rezultujuća struktura je ključni gradivni blok mnogih RNK sekundarnih struktura.

## Reference

## Povezano
* Sekundarna struktura nukleinskih kiselina
Sekundarna struktura nukleinskih kiselina

**Sekundarna struktura nukleinskih kiselina** se odnosi na interakcije formiranja baznih parova unutar jednog molekula ili seta molekula. Ona se može predstaviti kao lista baza koje su sparene u molekulu nukleinske kiseline Sekundarne strukture bioloških DNK i RNK molekula se često razlikuju. Biološka DNK se uglavnom javlja u oblik u potpuno uparenih dvostrukih heliksa, dok je biološka RNK obično jednostruki molekul i često formira kompleksne interakcije uparivanja baza usled svoje povećane sposobnosti da formira vodonične veze koja dolazi od dodatne hidroksilne grupe na riboznom šećeru.

U nebiološkom kontekstu, sekundarna struktura je od vitalnog značaja u razmatranju racionalnog dizajna struktura nukleinskih kiselina za DNK nanotehnologiju i DNK računarstvo. Obrasci uparivanja baza ultimatno određuju sveukupnu strukturu molekula.

## Reference

## Vanjske veze
* DNAlive 
* Abalone