Otto od Freisinga

**Oton Frajzinški** (, ; oko 1112. u Klosternojburgu kod Beča – 1158. u manastiru Morimonond u Šampanji) je bio nemački biskup i istoričar, rođak nemačkog cara Fridriha I Barbarose i njegov dvorski hroničar.

## Biografija
Oton se rodio oko 1114. godine kao peti sin austrijskog markgrofa Leopolda III i Agnese, ćerke cara Svetog rimskog carstva Hajnriha IV. U prvom braku sa švapskim vojvodom Fridrihom od Hoenštaufena, Agnesa je rodila nemačkog kralja Konrada III i po toj lini je bila i baka cara Fridriha I Barbarose. Sa druge strane, Otonova rođena sestra Judita ili Ita udata je za markiza od Monferata Giljerma V. Njegova rođena braća bila su bavarski vojvoda Leopold IV, austrijski vojvoda Hajnrih II i salcburški nadbiskup Konrad II. Tako je Oton bio u rodbinskim vezama sa najuglednijim plemićkim porodicama Nemačke i severne Italije.

O Otonovoj mladosti ne zna se puno. Studirao je u Parizu gde je pokazao naročit interes za filozofiju i docnije je navodno prvi doneo znanja iz Aristotelove filozofije u Nemačku. Nakon okončanja studija sa petnaestak svojih kolega stupio je 1132. u cistercitski manastir Morimund u Šampanji.

Uprkos mladosti 1138. je postao opat manastira a zatim i biskup Frajzinga u Bavarskoj. Oton je zajedno sa Konradom krenuo u Drugi krstaški rat (1147 - 1149). Deo vojske koji je biskup predvodio je tokom puta desetkovan, ali je Oton stogao u Jerusalim.

Vratio se u Bavarsku 1148. ili 1149. i docnije je uživao podršku i pažnju Konradovoh naslednika Fridriha Barbarose. Moguće je i da je Oton posredovao u događajima iz 1156. godine kada je Fridrih vratio Bavarsku Hajnrihu Lavu kome je vojvodstvo bilo oduzeto po odluci Konrada III. Bio je prisutan i na čuvenom sastanku staleške skupštine u Bezansonu 1157. gde je kardinal Orlando Bandineli (budući papa Aleksandar III) zatražio od cara da prihvati papsku vlast kao vrhovnu. Oton Frajzinški je umro 22. septembra 1158. u Morimondu, a 1857. u njegovu čast je podignuta statua u Frajzingu.

## Dela
Odlično obrazovan, Oton je pokušavao da napiše jednu svetsku istoriju. Njegovo delo nosi naziv **De duabus civitatibus** (*O dvema državama*). Ono je kasnije nazvano **Chronicon seu rerum ab initio mundi ad sua usque tempora libri octo** (*Hronika ili osam knjiga događaja od početka sveta do svog vremena*). Izvornu vrednost ima sedma knjiga koja ide od kraja 11. veka do 1146. godine. Oton se u ovom delu pokazao kao filosof istorije. On zastupa avgustinovsku koncepciju po kojoj se kroz istoriju vodi stalna borba između dobra i zla. Oton je međutim bio pesimista te je prema njegovom shvatanju svuda pobeđivalo zlo. Jedini nosilac bolje budućnosti je prema Otonu klinijevski reformisano monaštvo. Ovo delo je napisao između 1143. i 1146. godine. Kasnije ga je menjao i dopunjavao. Godine 1157. prezentovao ga je caru Fridrihu I Barbarosi.

Sasvim je drugačijeg karaktera njegovo drugo delo, nastalo 1157/58. godine, koje nosi naziv **Gesta Friderici imperatoris** (*Dela cara Fridriha*). On je za rad na tom delu dobijao sređen izvorni materijal iz carske kancelarije. Kao carev brat od tetke, Oton je imao uvid i u najvažnije državne poslove i arhive. Oton u svom drugom delu prećutkuje i falsifikuje događaje, ali pored sve svoje tendecioznosti ono predstavlja važan izvor. Takvim ga čine dokumenti sačuvani u njemu. Ono je podeljeno na dve knjige i hronološki ide do 1156. godine. Predstavlja neku vrstu zvanične dvorske hronike. Kasnije ju je do 1160. godine produžio Otonov notar Rahevin.

## Vanjske veze