Povelja Radoslava Pavlovića Dubrovčanima 1420.

**Povelja Radoslava Pavlovića Dubrovčanima 1420.** izdata je 3.11.1420. u Dubrovniku, i njome je bosanski vojvoda Radoslav potvrdio prodaju Sandalja Hranića Kosače svoje polovine Konavoske župe Dubrovniku.

Original ovog dokumenta nije sačuvan. Prepis koji je sačinio Nikša Zvijezdić nalazi se u Državnom arhivu u Dubrovniku u zborniku *Liber Privilegiorum (Codex Ragusinus)*

## Historija

Nakon što su se Konavle našle u sastavu Raške sredinom 12. vijeka, Dubrovčani su za zemlju koju su obrađivali u Zahumlju i Travuniji (sa Konavle|Konavlima), vlasnicima zemlje od sredine 13. vijeka počeli plaćati danak poznat kao mogoriš. Kako je Dubrovačka Republika jačala sve je više jačala i težnja za proširenjem i vlašću nad Konavlima. 

Ekspanzija srednjovjekovne Bosne u vrijeme Tvrtka I. rezultirala je i teritorijalnim širenjem na područje Konavala početkom 1377. godine. Konavle je dobila vlastelinska porodica Sankovići. Samo mjesec dana nakon smrti kralja Tvrtka I., 15. aprila 1391, sklopljen je ugovor o prodaji Konavla Dubrovčanima.

Kralj Dabiša poslao je kneza Pavla Radenovića i velikog vojvodu Vlatka Vukovića sa vojskom. Sankovićima su posjedi oduzeti a oni rastjerani. Područje Konavla i tvrđava Sokol bili su podijeljeni između Pavlovića i Kosača. Obje porodice imale su svoje župane kao administrativne organe vlasti u čitavoj župi Konavli, a grad Sokol su zajednički držali putem dvojice knezova koji su bili kaštelani Sokola. U jednom ćirilskom dokumentu iz 1420. god se navodi podijeljenost grada Sokola: “I grad Sokolj u Konavlah koga grad bila Å polovica kneza Pavla potom sina mu voÅvode Petra a polovca rečenoga gospodina voÅvode Sandalâ.”

U posjed Dubrovnika polovina župe Konavla sa tvrđavom Sokol je došla 1419. god., kupoprodajom sa Sandaljom Hranićem.  
 
## Opis
### Prevod
:*Славни Боже, царе небесни, који својим божанством владаш и управљаш свом васељеном, ја смерни пред божанством Ти раб Радосав, син и наследник славне успомене кнеза Павла Раденовића, божанству ти славу непрестано дајем јер си ме по својој слаткој милости удостојио и pоставио да будем господин свим поседима мојих прародитеља. И будући по Богу у пуној власти осмотривши у срдачним тајанствима срца својега велико, нескривено али читавом свету објављено, слатко и веома срдачно поштовано пријатељство, које је вазда и у свако време имао господин кнез Павле, родитељ ми, а потом господин ми и брат старији војвода Петар са славним градом Дубровником и с његовом поштованом властелом, и они са њим, хтесмо и ми по њиховом обичају да ону и онакву поштовану љубав с њима још боље потврдимо и оснажимо ... И стога да је на знање свакому малому и великому, јер послах у славни град Дубровник кнезу и властели дубровачкој нашу драгу властелу и поклисаре веома поштованог мужа крстјанина Влатка Тумрлића и кнеза Остоју Паштровића ... с нашом работом и по наведеним у потпуности од данас надаље, докле свет постоји, потврдих, оснажих и установих славном граду Дубровнику и његовој властели сваку поштену љубав и пријатељство. И обећа господство ми да ћу им бити срдачни и верни пријатељ до века и да ћемо ја војвода Радосав и моји наследници и ко мене слуша њихове трговце и људе чувати од сваке злобе и штете по свој мојој држави и свугде где могу досећи. И још да је на знање свакоме, да сам по наведеној нашој властели, пола Жупе Конавли што је раније било војводе Сандаља, дао и записао граду Дубровнику у баштину и у племенито са свим границама и с људима поменуте половине Жупе Конавли, како стоји и у повељи коју им је за то издао војвода Сандаљ, и к тому град Соко у Конавлима, који је у власти и држави града Дубровника. Све то су граду Дубровнику потврдили и пресветли господин бивши краљ Стипан и велможе русага босанског, а потом је и превисоки господин краљ Твртко Твртковић такође са велможама босанским горе поменуту половину Жупе Конавли са свим границама и град Соко у Конавлима, познавши да су прво били баштина дубровачка, записао и потврдио граду Дубровнику и његовој властели у баштину и у племенито до дана и века. Стога и ми, више поменути војвода Радосав, (издасмо повељу) за велику поштовану љубав и пријатељство које са Дубровником поновисмо, те нека се и ми налазимо у записима као и наши родитељи и прародитељи све за истину по горе поменутим поклисарима. Ја господин војвода Радосав Павловић такође потврдих граду Дубровнику и његовој властели у баштину и у племенито са свим границама и људима горе поменуту половину Жупе Конавли која је некада била Сандаљева и једнако им потврдих у баштину и у племенито град Соко. Ја војвода Rадосав Павловић дах и даровах милостиво граду Дубровнику и његовој властели у веки векова ... ни да помене нити да тражи што нити ... наследник да не учини него да јаче брани ... од свакога насиља што је у нашој моћи досећи ... за тај град Соко и тaкође за више поменуту половину Жупе Конавли. Ако би неко од нашег племена или слугу поступио противно овом нашем делу, потврђењу и завету да се сматра неверним мени и да га господство ми тражи, колико да би се моје главе ... све више писано граду Дубровнику потврдих у баштину и у племенито и у веки векова дах. И на све више писано ја господин војвода Радосав заклех се на Светом јеванђељу Христовом и на часном крсту Господњем и у 12 врховних апостола и у 318 светих отаца који су у Никеји и у све свете од века Богу угодивше и у душу нашу. Све више писано и од нас обећано хоћемо без иједног лукавства цело и пуно сачувати а ни у чему то нећемо окрњити до дана и века. Ко би окрњио или порекао више речено да је клет и проклет царем небесним и свим светим од века Богу угодившим и све клетве и проклетства да падну на њега и да је саучесник Јуди који прода сина Божјег на распеће и да га сваки будући земаљски господар назове невером. Ову работу горе поменута властела поклисари свршише у Дубровнику трећег дана месеца новембра 1420. године од рођења Христова. А уписа Чичоје Поповић.*

### Diplomatička analiza

Povelja počinje verbalnom invokacijom (*Slava Bogu, kralju nebeski, koji sa svojim božanstvom vlada i upravlja vašim univerzumom*), koja je u ovom obliku jedinstvena samo za kancelariju vojvode Radosava. Svoj autoritet Radosav vezuje isključivo za Božiju volju, odnosno Božije dopuštenje da naslijedi svog oca kneza Pavla. Kasnije će i on svoju vlast vezati za Rusag bosanski.

U tekstu se povelja posredno naziva terminom rabota (*Ovu rabotu gore pomenuta vlastela poklisari svršiše u Dubrovniku*). Naziv se "odnosi na zaključen posao, ne na sam dokument, već kao jedini koji se spominje izraz indirektno znači i nju"

Rusag bosanski je najčešći pojam za srednjovjekovni bosanski parlament - ili “sav Rusag bosanski”. Ovaj izraz je neposredno preuzet iz Ugarske i pri tome preinačen u riječ Orsag. U izvorima se vrlo često sreće i izraz „sva Bosna“ u oblicima tota *Bosna, tutta Bossina, vsa Bosna*.
## Literatura
* Радослав Грујић: Konavli pod raznim gospodarima od од XII до XV vijeka, Srpska kraljevska akademija, Spomenik 66, Zemun, 1926, str. 114.
* Mihailo Dinić: Humsko trebinjska vlastela, SANU, Posebna izdanja 397, Odjeljenje društvenih nauka 54, Beograd, 1967, str. 73.  
* R. Popović, Povelja vojvode Sandalja i braće mu Vukca i Vuka kojom ustupaju Dubrovčanima svoj deo Konavala, na na Stipan polju pod Sokolom,  1419, jun 24, GPB 4 (2011), 97–119.
* D. Živanović – D. Vuković: Soko grad u Konavlima, Anali Historijskog instututa Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, 3, Dubrovnik, 1954, 375–384;  
* Marko Vego: Naselja bosanske srednjevjekovne države, str. 105–106;  
* Lukša Beritić: Tvrđava Sokol u Konavlima, Anali Historijskog instututa Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, str. 10–11 (1962–1963), Dubrovnik, 1966, 103–134. 
* Niko Kapetanić: Podjela zemlje u Vitaljini u 15. stoljeću, Anali Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti, 37, Dubrovnik, 1999, str. 9–31.
* Neven Isailović, Vladarske kancelarije u srednjovjekovnoj Bosni, doktorska disertacija, Beograd
 
## Izvori