Bugarski vrtovi (bugarije)

**Bugarski vrtovi** znani kao **Bugarije** po Hrvatskoj i Zagrebu ili *Bolgárkert* u Mađarskoj, su povrtnjaci koje su držali i obrađivali na periferijama većih Austro-Ugarskih gradova Imigranti iz Bugarske

## Historija
Imigranti povrtlari iz Bugarske (zapravo iz ondašnjih osmanskih pokrajina Rumelije, Dobrudže, Makedonije i Trakije pojavili su se u zemljama Austro-Ugarske polovicom 19. vijeka, ispočetka kao najamni sezonski radnici, a kasnije kao zakupci i vlasnici zemlje. Njihov veći val pojavio se nakon neuspjelog aprilskog ustanka 1876. tad je nakon osmanskih represalija hiljade porodica prebjeglo u Vlašku, Rusiju i Ugarsku. Oni su na periferijama tadašnjih većih gradova (Pečuh, Budimpešta, Zagreb, Osijek, Beč, Salzburg... uredili svoje lijehe na kojima su sadili uglavnom povrće. Čak su i na vrlo posnoj zemlji, uspjeli u par godina, marljivim radom (okopavanjem i rahljenjem i stalnim dnevnim navodnjavanjem značajno povećali prinos i kvalitetu svojih proizvoda. Ispočetka su radili u sami u svojim porodičnim zadrugama (i svi zajedno živjeli), i nerado zapošljavali lokalne sezonce, ali su se vremenom integrirali u sredine u koje su došli.
Oni su pored znanja iz povrtlarstva, u nove sredine donijeli i dotad nepoznate egzotične biljke kao papriku i patlidžane, koje se dotad uopće nisu sadile i niti jele.

Nakon Prvog svjetskog rata *bugarski povrtlari* držali su oko 80 % prometa paprikom po njemačkim zemljama. Za vrijeme Drugog svjetskog rata *bugarski povrtlari* značajno su pomogli u opskrbi brojnih njemačkih i austrijskih gradova, kojima su se uvozne mogućnosti drastično smanjile.
Mnogi od njih su se nakon rata i trajno naselili u Austriji i Njemačkoj, jer su u Bugarskoj (ili u Makedoniji) dočekivani kao neprijatelji režima. Bugari i njihove Bugarije igrali su značajnu ulogu u opskrbi Beča sve do 1970-ih, tad se jedan dio bečke tržnice Naschmarkt i kolokvijalno zvao - *Bugarski stan*.

U Zagrebu su se *bugarski povrtlari* počeli naseljavati početkom 20. vijeka, tad su se slamnati krovovi njihovih kuća mogli vidjeti po rubovima Maksimirske šume.
S njihovim dolaskom je izbor povrća na zagrebačkim tržnicama postao raznovrsniji i bogatiji, jer su oni donijeli i ovdje počeli uzgajati pojedine vrsta povrća koje prije Zagrepčani nisu poznavali. Vremenom su oni postali zaštitni znak za povrtrarstvo - pa se svaki onaj koji se time bavio kolokvijalno nazivao *Bugar* (bez obzira na porijeklo)  a njihovi vrtovi - *Bugarije*. Nakon Prvog svjetskog rata njihov broj se povećao, njihovi vrtovi nalazili su se na području današnje zagrebačke općine Trnje - od kasnije izgrađenog autoputa (današnja Slavonska avenija) prema [Savi. Tada je to bio neurbanizirani kraj - gotovo prava pastorola, istina često plavljena i sa ne baš osobito dobrom zemljom. No vrijedni ''Bugari'' pretvorili su te nevelike posjede u prave male tvornice povrće, i od ranog proljeća do kasne jeseni uvijek nešto sadili, brali i donosili na tržnice. Vremenom su se prilagodili ukusu tržišta i bili poznati među Zagrepčanima po svojim salatama - ''puterici'' i ''prajzerici''.
Slično se događalo i u [Osijeku i Pečuhu, tamo se jedan dio na zapadu grada zvao *Bugarski vrtovi* u kom su postojale *Bugarije* između 1870. -1950.
Do Prvog svjetskog rata povrtlarsvo po većim mađarskim gradovima uglavnom je bilo u rukama *Bugara*.
* Autorica Diana Glasnović, priprema knjigu *Bugarski vrtlari* u Zagrebu, koja bi trebala izaći ove godine.
## Napomene