Vojni pohod na Baleare 1113–1115.

1114. godine, **vojni pohod na [[Baleari|Baleare]]**, tada muslimansku *[[taifa|taifu]]*, pokrenut je u obliku križarskog rata. Zasnovana na sporazumu iz 1113. između Republike Pise i Ramona Berenguera III, grofa Barcelone, pohod su podržali papa Paskal II, a sudjelovali su i mnogi lordovi Katalonije i Oksitanije, kao i kontingenti iz sjeverne i centralne Italije, Sardinije i Korzike. Križare je možda nadahnuo napad norveškog kralja Sigurda I na Formenteru 1108. ili 1109. godine, tokom Norveškog križarskog rata. Pohod je završio 1115. osvajanjem Baleara, ali samo do iduće godine. Glavni izvor za taj događaj je pisanski *[[Liber maiolichinus]]*, završen 1125. godine.

## Sporazum i pripreme
Papa Grgur VII je 1085. dodijelio suzerenitet nad Balearima Pisi. U septembru 1113. godine, pisanska flota na pohodu za Majorku skrenula je s puta zbog oluje i završila u blizini Blanesa na obali Katalonije, kojeg su isprva pomiješali sa Balearima. Pisanci su se susreli sa grofom Barcelone u luci grada Sant Feliu de Guíxols, gdje su 7. septembra potpisali sporazum *causa corroborandae societatis et amicitiae* ("u svrhu društvene saradnje i prijateljstva"). Pisanci su bili isključeni iz *[[carina|usagiuma]]* i *[[jus naufragii]]* na svim teritorijama, tadašnjim i budućim, grofa Barcelone, iako su Arles i Saint-Gilles, u nedavno stečenoj Provansi, izdvojeni i posebno navedeni (tri puta).

Jedina sačuvana kopija sporazuma između Pise i Barcelone nalazi se u povelji koju je Jakov I dodijelio Pisi 1233. godine. Ona potvrđuje da susret nije bio planiran i da ga je upriličio Bog. Neki učenjaci izrazili su sumnju o nedostatku prethodnih priprema, navevši brz odgovor Katalonaca na prisustvo Pisanaca kao dokaz određenog prethodnog kontakta. Pripisivanje susreta samoj providnosti možda je osmišljeno kako bi se dodala "aura svetosti" savezu i križarskom ratu.

Taj sporazum, ili ono što je ostalo od njega, ne navodi vojni sukob ili pohod na Majorku; taj sporazum možda je bio usmeni ili je njegova pisana forma izgubljena, ali je križarski rat isplaniran za 1114. godinu- Glavni cilj bilo je oslobađanje kršćanskih zarobljenika i gušenje muslimanskog piratstva. Većina pisanske flote vratila se u Pisu, ali su neki brodovi oštećeni u oluji ostali radi popravke, a neki ljudi su ostali radi izgradnje opsadnih sprava. U proljeće 1114. nova flota od osamdeset brodova dospjela je iz Pise, slijedeći francusku obalu, nakratko se zadržavši u Marseilleu.

Flota je povela i kardinala Bosonea, izaslanika Paskala II, koji je snažno podržavao pohod, odobrivši ga u buli već 1113. godine. Pskal je također dodijelio Pisancima *Romana signa, sedis apostolicae vexillum* ("rimski znak, zastavu Apostolske stolice") i njegovi pozivi na pohod urodili su plodom. Pored 300 brodova pisanskog kontingenta, bili su i 120 katalonskih i oksitanskih plovila (zajedno sa velikom vojskom), kontingenti iz talijanskih gradova Firence, Lucce, Pistoie, Rima, Siene i Volterre, kao i sa Sardinije i Korzike pod Saltarom, sinom Konstantinom I od Logudora. Među katalonskim prinčevima bili su Ramon Berenguer, Hug II od Empúriesa i Ramon Folc II od Cardone. Sudjelovali su najvažniji lordovi Oksitanije, sa izuzetkom grofa Toulousea, Alphonsea Jourdaina: William V od Montpelliera, sa dvadeset brodova; Aimeric II od Narbonne, sa dvadeset brodova; i Raymond I od Bauxa, sa sedam brodova. Bernard Ato IV, glava porodice Trencavel, također je sudjelovao. Ramon Berenguer i njegova žena, Douce, posudili su 100 *[[morabatin]]a* od Ramona Guillema, biskupa Barcelone, za financiranje pohoda.

## Osvajanje i gubitak
Ujedinjena križarska flota opljačkala je Ibizu u junu i uništila njenu obranu, budući da se Ibiza nalazila između Majorke i kopna, zbog čega bi predstavljala stalnu prijetnju tokom opsade. *Liber maiolichinus* također spominje zarobljavanje osoba koje su se pokušale sakriti u *careae* (vjerojatno pećinama) na Formenteri. Ibiza je bila pod križarskom kontrolom do augusta. Križari su opkolili Palma de Majorku u augustu 1114. godine. Kako je opsada napredovala grofovi Barcelone i Empúriesa stupili su u mirovne pregovore sa muslimanskim vladarom Majorke, ali su se kardinal i Pietro Moriconi, arhiepiskop Pise, umiješali i zaustavili ih. Katalonski vladari, čije su zemlje bile najbliže Balearima, vjerojatno su očekivali godišnju plaćanje *[[parias]]a* (danka) od strane muslimana i prekidanje piratskih pljački u zamjenu za prekid opsade.

Muslimansko pojačanje, Almoravidi iz pirinejske luke Dénia, iznenadilo je pisansku flotu od šest brodova u vodama Ibize; samo su dva broda dospjeli na sigurno - utvrdu koju je kralj Norveške spalio deceniju prije toga. U aprilu 1115. grad se predao i njegova je čitava populacija odvedena u ropstvo. Nakon te pobjede uslijedilo je zauzimanje većine glavnih naselja na Balearima i oslobađanje većine zarobljenih kršćana na ostrvima. Neovisni muslimanski vladar *taife* odveden je nazad u Pisu kao zarobljenik. Međutim, najveća pobjeda bilo je uništenje majorkanskog piratstva.

Osvajanje Baleara nije trajalo duže od nekoliko mjeseci. Almoravidi sa Pirinejskog poluotoka su ih ponovo osvojili 1116. godine.

## Reference

## Dodatna literatura
*