open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jednopartijska država

**Jednopartijska** ili **jednostranačka država**, odnosno **jednopartijski** ili **jednostranački sistem** je naziv za političko uređenje u kome je vlast ustavom ili drugim propisima ograničena na članove jedne jedine – vladajuće – političke stranke.

U jednopartijskim državama druge političke stranke su najčešće zabranjene, mada im se ponekad može omogućiti rad i unaprijed ograničeno sudjelovanje u vlasti kao što je bio slučaj sa satelitskim strankama u bivšoj Istočnoj Njemačkoj ili Poljskoj u doba komunističke vladavine.

Također postoje države u kojima formalno postoje moderne demokratske institucije, uključujući višestranačje, ali se u one zbog dugotrajne dominacije jedne stranke de facto smatraju jednostranačkim državama. Jedan od takvih primjera je Meksiko, koji je od 1929. do 2000. bio pod vlašću stranke PRI.

Jednopartijske države se tradicionalno vezuju uz totalitarne pokrete 20. vijeka kao što su fašizam i komunizam, a nešto kasnije su nastale u mnogim državama Afrike i Azije nakon što su tokom procesa dekolonizacije u njima vlast preuzeli nacionalistički pokreti za oslobođenje.

Kao prednost jednopartijskih sistema u odnosu na višestranačje se obično navodi veća politička stabilnost u odnosu na višestranačje, kao i bolja mogućnost provođenja revolucionarnih društvenih i ekonomskih reformi. Kao mana se navodi netransparentnost i neodgovornost prama građanima, kao i daleko veća sklonost korupciji te nesklonost uvođenju novih ideja.

Danas su kao jednopartijske države formalno definirane:
* Narodna republika Kina
* Kuba
* Sjeverna Koreja
* Laos 
* Vijetnam
* Eritreja

## Vanjske veze
* Map of One Party States, 1945-95
* Single party states in Africa
* List of One-Party Regimes
* When the State is Ultimate
* Totalitarian Daydreams and Christian Humanism
Josip Jelačić

**Josip Jelačić Bužimski** (Petrovaradin, 16.10. 1801. - Zagreb, 20.5. 1859.) je bio austrijski general i hrvatski ban, poznat po borbi protiv pobunjenih Mađara za vrijeme revolucija 1848, kao i ukidanju kmetstva u Hrvatskoj. U Hrvatskoj se smatra jednim od najvećih nacionalnih junaka.

U središtu Zagreba je 16.12. 1866. banu Jelačiću podignut spomenik koji se danas smatra jednim od najvećih gradskih ikona, a lik Jelačića se pojavljuje i na novčanici od 20 kuna.

## Povezano
* *[[Ustani, bane]]*

## Vanjske veze

* Biografija
Lista političkih stranaka nastalih raspadom Saveza komunista Jugoslavije

U vrijeme svog raspada 1990. godine, Savez komunista Jugoslavije se sastojao od šest republičkih (uz dvije pokrajinske u Srbiji) organizacija, te organizacije SKJ u oružanim snagama JNA. Ovdje je popis stranaka koje su od njih nastale u periodu iza 1990:

* Slovenija - Savez komunista Slovenije:
** 1990. godine promijenio ime u Partiju demokratske reforme Slovenije, koja se kasnije postala dio Ujedinjene liste socijalnih demokrata, stranke koja danas djeluje pod nazivom Socijaldemokrati.
* Hrvatska - Savez komunista Hrvatske:
** 1990. godine promijenio ime u *Savez komunista Hrvatske - stranka demokratskih promjena*; nakon prvih izbora promijenio ime u Stranka demokratskih promjena, da bi od 1994. djelovao kao Socijaldemokratska partija Hrvatske.
* Bosna i Hercegovina - Savez komunista Bosne i Hercegovine:
** 1990. godine promijenio ime u Socijaldemokratska partija Bosne i Hercegovine pod kojim djeluje i danas
* Srbija - Savez komunista Srbije: 
** 1990. godine se s tadašnjim SSRN Srbije ujedinio u novu stranku pod nazivom Socijalistička partija Srbije, koja djeluje i danas.
* Crna Gora - Savez komunista Crne Gore: 
** 1990. godine promijenila ime u Demokratska partija socijalista Crne Gore pod kojim djeluje i danas 
* Makedonija - Savez komunista Makedonije:
** 1990. godine promijenila ime u Socijaldemokratski savez Makedonije pod kojim i danas djeluje;
* Jugoslavenska narodna armija - Organizacija SKJ u JNA:
** 1991. promijenila ime u Savez komunista - Pokret za Jugoslaviju, a zbog raspada Jugoslavije je djelatnost ograničila na Srbiju i Crnu Goru. Godine 1994. je postala dio Jugoslovenske levice (JUL).

## Napomene
Žrtve u Prvom svjetskom ratu

Broj žrtava u prvom svetskom ratu (vojnih i civilnih) je bio preko 37 miliona - preko 15 miliona mrtvih i 22 miliona ranjenih. U broj mrtvih ulazi skoro 9 miliona vojnih žrtava i oko 6,6 miliona ranjenih. Sile Antante su izgubile više od 5 miliona vojnika a Centralne sile više od 3 miliona. Broj žrtava predmet je brojnih rasprava.

## Sporovi oko broja žrtava

*Izvori za ove brojeve navedeni su [[World War I casualties#Table sources|dole]].*

Procene za žrtve u Prvom svetskom ratu variraju u velikom stepenu, a često se citiraju bez ikakvih izvora. Dalje, procene mogu saržati delimično i žrtve Ruskog građanskog rata i Jermenskog genocida, a predmet je rasprava u kolikoj meri i da li bi uopšte trebalo.

Mnoge od civilnih, pa i vojnih žrtava bile su usled španske groznice ili usled gladi. U Srbiji je veliki broj žrtava odneo tifus.

## Žrtve po zemljama

### Izvori

Glavni izvori:
* Everett, Susan, *History of World War I*, (page 248), Bison Books, 1980.

Za civilne žrtve:
* Tucker, Spencer C. *The European Powers in the First World War: An Encyclopedia*, Garland Publishing, New York, 1996.

#### Fusnote


## Reference
* Everett, Susan, *History of World War I*, (page 248), Bison Books, 1980
* Nicolson, Colin, *The Longman Companion to the First World War*, Longman 2001, 
* Bird, Will R., *The Communication Trench, Anecdotes & Statistics from The Great War 1914-1918*
* Tucker, Spencer C. *The European Powers in the First World War: An Encyclopedia*, Garland Publishing, New York, 1996
* Hirschfeld, Gerhard (Ed.), *Enzyklopaedie Erster Weltkrieg*, Paderborn, 2004 (esp. article "Kriegsverluste" by Ruediger Overmans)
* Urlanis, Boris, *Wars and Population*, 1971
* Urlanis, Boris, *Bilanz der Kriege*, Berlin, 1965.
* Heeres-Sanitaetsinspektion im Reichskriegsministerium, *Sanitaetsbericht ueber das deutsche Heer, deutsches Feld- und Besatzungsheer, im Weltkriege 1914-1918*, Volume 3, 1934
* Dumas, Samuel, *Losses of Life Caused by War*, Oxford 1923
Tasmania

Ostrvo **Tasmanija** se nalazi na granici između Tihog i Indijskog okeana. Površina ostrva iznosi 67.800 km2.

Ime je dobila po holandskom moreplovcu Abelu Tasmanu koji je i otkrio ostrvo. Glavni grad Tasmanije je Hobart. Klima na ostrvu je umereno kontinentalna i vlažna. Na ostrvu žive rijetke biljne i životinjske endemske vrste. Nekada su na Tasmaniji živjeli ljudi australoidne rase, međutim oni su iščezli još u 19. vijeku.

Do 1858. godine ostrvo se zvalo Van Diemenova zemlja, a od 1901. predstavlja jednu od federalnih država Australije.

## Historija

Nizozemski pomorac Abel Tasman je 24. studenog 1642. godine kao prvi Europljanin otkrio otok Van Diemenovu zemlju, koji je kasnije preimenovan u Tasmaniju.
Predstavlja granicu Indijskog i Tihog oceana.

Do doseljenja Europljana, na Tasmaniji su živjeli Tasmanski Aboridžini (vlastita imena lutrawita i trouwunna). Engleske vlasti su tijekom vremena napravile pravi genocid nad njima.

## Životinjski svijet
Otok Tasmania poznat je po tasmanijskom vragu, vrlo agresivnoj maloj životinji.

## Vanjske veze
* Slike sa Tasmanije  (bez copyrighta)
Ernie Gigante Dešković

**Ernie Gigante Dešković** (Opatija, 1979.) je hrvatski književnik i kulturolog.

Piše na talijanskom i hrvatskom jeziku. Dobitnik je nekoliko nagrada, uglavnom inozemnih. Objavio puno kratkih priča (većinom SF) i eseja. Piše za nekoliko novina. Njegova djela prevođena su na slovenski, engleski, njemački i francuski.

Pored pisanja bavi se politikom, znanstvenim radom i aktivan je u više organizacija, među kojima su (Istarska akademija znanosti i kulture, Književni krug, Hrvatsko književno društvo, Mensa).

Švicarske i talijanske novine koje pišu o kulturi 2005. navele su ga kao jednog od najboljih mladih europskih autora.

Njegovi su radovi bili tema na kalifornijskim forumima.

U američkoj nacionalnoj knjižnici u Washingtonu naveden kao jedan od predstavnika mladih europskih pisaca iz južne Europe.

Obnašao dužnost zamjenika gradonačelnika Grada Opatija. Bio u više mandata Gradski vijećnik.

## Knjige
* *Creatio* (2002.), zbirka dvaju horor romana *[[Pandora (mitologija)|Pandora]]* i *Prisutnost*
* *Posrnuli* (2003.), horror roman
* *Disceptatio* (2006.), zbirka politoloških i kulturoloških eseja
* *Serenijeva enigma* (2008.), kompleksni roman
* *Rijeka za radoznale 1* (2008.), zbirka kulturoloških eseja
* *Rijeka za radoznale 2* (2009.), zbirka kulturoloških eseja
* *Rijeka za radoznale 3* (2010.), zbirka kulturoloških eseja
Istarski demokratski sabor

**Istarski demokratski sabor** (akronim **IDS;** talijanski **Dieta Democratica Istriana,** akr. **DDI;** slovenski **Istrski demokratski zbor,** akr. **IDZ**), istarska regionalistička stranka lijevog centra izrazitog lokalpatriotskog stava. Ima socijalno-liberalne elemente. Istaknutiji članovi starije generacije: predsjednik Ivan (Nino) Jakovčić, glavni tajnik Emil Soldatić, saborski zastupnik Damir Kajin, predsjednik Savjeta Tulio Demetlika, gradonačelnik Rovinja Giovanni Sponza. Istaknutiji članovi mlađe generacije: gradonačelnik Pule Boris Miletić, predsjednik mladih i županijski vijećnik Tedi Chiavalon, predsjednik Puljštine Oriano Otočan, predsjednik IDS-a Opatije i dopredsjednik Savjeta Ernie Gigante Dešković.

## Historija
Istarski demokratski sabor je osnovan uoči prvih demokratskih izbora u Hrvatskoj 1990. godine, ali na njima nije sudjelovala. Zbog toga je u Istri najviše glasova dobio Savez komunista Hrvatske, kasnije reformiran u Socijaldemokratsku partiju Hrvatske (SDP).

IDS prvi put postaje važan politički faktor na parlamentarnim izborima u augustu 1992. godine, kada osvaja sva tri mandata u istarskim izbornim okruzima, te jedno mjesto sa zajedničke državne liste s regionalističkim strankama Dalmatinska akcija i Riječki demokratski savez.

Neposredno pred izbore za Županijski dom Sabora u februaru 1993. godine, vladajuća HDZ započinje snažnu propagandnu kampanju usmjerenu na dobijanje glasova u Istri. Ta je kampanja imala suprotan efekt i IDS pobjeđuje s rekordnim brojem glasova, s time da njegovu dominaciju istarskom politikom vlada u Zagrebu više neće osporiti.

Dominacija IDS-a u Istri se održala usprkos unutrašnjih raskola, izdvajanja disidenata u posebne stranke, kao i sve većem suparništva s preporođenim SDP-om.

Na izborima godine 1995. IDS sudjeluje u izbornom bloku hrvatskih centrističkih stranaka, a godine 1999. ulazi u Četvorku - blok stranaka koji nakon izbora 2000. godine zajedno s SDP-om i HSLS-om ruši HDZ i formira Trećesiječanjsku vlast.

Međutim, IDS je bila prva od stranaka nove šesteročlane koalicije koja je iz Račanove vlade izašla, kao razlog navodeći slabu brigu o Istri. Njeni zastupnici u Saboru su, međutim, Račanovu vladu podržavali, a na izborima 2003. SDP i IDS su se natjecali sa zajedničkim listama.

Pred izbore 2011. IDS je postao dio Kukuriku koalicije. Taj je blok osvojio apsolutnu većinu u Saboru, te će IDS postati dio nove koalicijske vlade.

## Vanjske veze
* Službena stranica
Daniel Ortega

**Jose Daniel Ortega Saavedra** (11.11. 1945.-) je novoizabrani predsjednik Nikaragve i vođa Sandističkog fronta nacionalnog oslobođenja (FLSN).

U mladosti se pridružio sandinistima i sudjelovao u kampanji urbane gerile protiv režima predsjednika Anastasia Somoze. Godine 1967. je uhapšen i zatvoren zbog pljačke banke, a sedam godina kasnije zamijenjen za taoce. Godine 1979. je sudjelovao u sandinističkoj revoluciji kojom je oboren Somozin režim i postao vođom revolucionarne hunte koja je počela provoditi socijalističke reforme u Nikaragvi. Godine 1981. je njegov režim postao metom administracije američkog predsjednika Ronalda Reagana i CIA-ine kampanje uz čiju su pomoć obučavani protu-sandinistički kontraši. Godine 1984. je Ortega izabran za predsjednika. Nakon završetka hladnog rata i sovjetske pomoći, Ortega je bio prisiljen ići na nove izbore na kojima je poražen.

Otada je još dva puta pokušavao ponovno doći na vlast, ali mu je to konačno uspjelo nakon izbora 5.11. 2006.

## Vanjske veze

* Office of the President 
* Extended bio by CIDOB Foundation  (in Spanish)
* Daniel Ortega: Sandanista leader, Nicaraguan president  September 1997
* Remember Daniel Ortega? He's back. September 15, 2005
* An old-school Ortega keeps the pink flag flying November 2, 2006
* An Ugly Family Affair: Charges of sexual abuse leveled against Sandinista leader Daniel Ortega swirl atop a power struggle March 23, 1998
* Leftward Tilt: Political Shift in Latin America 2007
* Intellectuals condemn authoritarian Ortega June 24, 2008
* Zoilamerica Narvaez 48-page testimony about sexual abuse (in Spanish) 
* Zoilamerica Narvaez 48-page testimony about sexual abuse (in English)
Sandinistički front nacionalnog oslobođenja

**Sandinistički front nacionalnog oslobođenja** (španski *Frente Sandinista de Liberación Nacional*) je politička stranka socijalističke orijentacije u Nikaragvi. Osnovana je 1961. u ilegali kao pokret usmjeren na rušenje režima predsjednika Anastasia Somoze, a ime je dobio po Ernestu Sandinu, legendarnom borcu protiv američkih snaga u Nikaragvi 1920-ih i 1930-ih. 1970-ih su počeli s intenzivnim gerilskim aktivnostima koje su 1979. kulminirale u rušenju Somoze i sandinističkoj revoluciji.

Sandinisti su po preuzimanju vlasti započeli cijeli niz demokratskih reforma, ali i onih usmjerenih na stvaranje socijalističkog društva po marksističkim načelima. Zbog toga, kao i zbog povezanosti s Kubom i Sovjetskim Savezom, SAD su preko CIA-e i od nje obučenih kontraških pobunjenika vodili rat s ciljem rušenja sandinističkog režima. Sandinisti su na kraju 1990. izgubili vlast nakon demokratskih izbora.

FSLN je, međutim, ostala jedna od dvije najjače političke stranke u Nikaragvi, iako se od nje 1995. odvojila socijaldemokratska frakcija poslije nazvana Pokret sandinističke obnove (MRS). Godine 2006. je njen vođa Daniel Ortega izabran za predsjednika.
## Vanjske veze
* www.fsln-nicaragua.com  – Službena stranica (španski)
* 25th Anniversary Celebration of the Sandinista Revolution  at NicaNet 
* Art, Truth & Politics – Harold Pinter delivers Nobel Prize in Literature lecture in which he explains the Sandinista conflict and condemns the U.S.
* Sandinista Revolution
* Sandinista Renovation Movement
Republikanska stranka (Sjedinjene Američke Države)

**Republikanska stranka** (engleski *Republican Party*; isto tako poznata pod skraćenicom **GOP** od engleskog izraza *Grand Old Party*, Velika stara stranka) je jedna od dvije vodeće političke stranke u SAD.

Osnovana je 1854. od pristaša Stranke slobodnog tla i ispočetka je okupljala abolicioniste i pripadnike radikalne ljevice, da bi joj se vrlo brzo priključili pristaše ugasle Vigovske stranke i drugi elementi nezadovoljni dominacijom robovlasničkim Južnjaka kroz tada vladajuću Demokratsku stranku. Pobjeda republikanskog kandidata Abrahama Lincolna 1860. je poslužila kao povod secesiji južnih država i početku građanskog rata, nakon koga su republikanci započelu dugogodišnju dominaciju američkom politikom. 

Republikanci su nakon rata počeli postajati zagovornicima interesa industrijskog Sjevera, a kasnije i krupnih kapitalista. Krajem 19. i 20. vijeka, kao odgovor na lijevi populizam u Demokratskoj stranci, pod predsjednikom Theodorom Rooseveltom se javlja progresivistički pokret koji ideologiju slobodnog tržišta mijenja ideologijom državne intervencije. Međutim, lijevo skretanje demokrata pod New Dealom i predsjednikom Franklinom Rooseveltom republikance počinje okretati udesno, što je proces koji traje do današnjih dana.

Zbog toga se Republikanska stranka danas uglavnom smatra desnom i konzervativnom strankom, iako u njoj postoje različite frakcije i pojedinci, uključujući one centrističkih pa i liberalnih shvaćanja.
Demokratska stranka (Sjedinjene Američke Države)

**Demokratska stranka** (engleski *Democratic Party*) je jedna od dvije vodeće političke stranke u SAD.

Iako se tvrdi da svoje korijene ima u Demokratsko-republikanskoj stranci koju je Thomas Jefferson stvorio 1792. godine (te prema tome predstavlja jednu od najstarijih danas postojećih stranki na svijetu), Demokratska stranka u modernom smislu svoj kontinuitet dobija tek s njenim raspadom na dvije frakcije u doba predsjednika Andrewa Jacksona, čiji su se pristaše počele nazivati demokratima.

Demokratska stranka je u svojim počecima u 19. vijeku bila po svojoj orijentaciji konzervativna i najčešće vezana uz poljoprivredne interese robovlasničkog Juga. Demokratska stranka je dominirala američkom politikom do pojave Republikanske stranke i američkog građanskog rata, prilikom koje su mnogi demokrati bili na strani poražene Konfederacije američkih država. Pobjednički republikanci su uspostavili dominaciju koja je trajala decenijama, a demokrati su svoju izbornu bazu počeli pronalaziti u etničkim manjinama kao i siromašnim farmerima.

Krajem 19. vijeka Demokratska stranka pod populističkim vođom Thomasom Jenningsom Bryanom počinje polagano skretati ulijevo, a taj se proces intenzivirao pod predsjednikom Franklinom Delanom Rooseveltom i njegovim projektom New Deal da bi kulminaciju dobio 1960-ih pod Lyndonom B. Jonhnsonom i njegovim ambicioznim projektom države blagostanja po uzoru na evropske socijaldemokracije.

Skretanje demokrata ulijevo se nastavilo sve do 1980. i Reaganove revolucije kada je pojava Reaganovih demokrata nagnala stranku da pod vodstvom Billa Clintona počne skretati prema centru i desnici.
Početkom 21. vijeka je nezadovoljstvo predsjednikom Bushom i ratom u Iraku u stranci ponovno ojačalo lijevo *progresivno* krilo.
John Lennon

**John Winston Lennon** (kasnije John Ono Lennon) , (9. oktobar, 1940. – 8. decembar, 1980.), je poznat kao pevač, kompozitor i gitarista Bitlsa. Njegova kreativna karijera je sadržala i epizode u kojima se može opisati kao politički aktivista, umetnik, glumac i pisac. Bio je deo Lenon-Mekkartni tima koji je veoma uticao na razvoj rok muzike. Postao je muzička ikona dvadesetog veka, a njegove pesme su rangirane među najbolje i najslušanije pesme dvadesetog veka. 

Najpoznatije pesme iѕ solo karijere su mu Imagine, Jealous Guy, Give Peace A Chance.

Oženjen je bio Japankom Joko Ono.

## Smrt
8. decembra 1980. godine, u 22:50, John Lennon je upucan revolverom ispred zgrade The Dakota, gdje je živio, vraćajući se sa suprugom Yoko Ono iz studija gde su snimali materijal za novi album. Počinilac je identifikovan kao Mark David Chapman. On je ranije istog dana, oko 17:00h, čekao Lennona ispred zgrade *The Dakota* zajedno sa grupom obožavatelja. Lennon mu je dao autogram. Tom prilikom je napravljena posljednja fotografija Johna Lennona, jer je jedan od obožavatelja, amaterski fotograf Paul Goresh, uslikao momenat kada daje autogram svom ubici Chapmanu. 

Prema izjavama svjedoka, Chapman je čekao Lennona i Ono u sjeni prolaza u obližnje dvorište. Kada su njih dvoje izašli iz taksija i uputili se prema ulaznim vratima, Chapman je dozvao Lennona. Potom je ispalio pet metaka, od kojih su četiri pogodila tijelo Lennona. John Lennon je napravio par koraka i prije nego što će pasti, rekao: "Upucan sam". 

Policajci koji su prvi stigli na mjesto zločina su, vidjevši da se radi o teškim povredama, hitno odvezli Lennona u bolnicu svojim kolima, ne čekajući na ambulantu. Dežurni doktor je ustanovio smrt po dolasku u bolnicu. Povrede su bile teške, meci su pogodili aortu, glavnu žilu koja odvodi krv iz srca. Lennon je do dolaska u bolnicu izgubio oko 80% krvi iz tijela. 

Ubica Mark David Chapman je, nakon što je pogodio Lennona, sjeo na trotoar i mirno sačekao policiju. Nije se opirao hapšenju. 

Na prvu vijest o ubistvu Lennona, ljudi su se počeli spontano okupljati pred bolnicom i pred njegovim stanom u zgradi *The Dakota* paleći svijeće i pjevajući Lennonove pjesme. Širom svijeta, televizijski i radio programi su prekinuti zbog vijesti o ubistvu Johna Lennona. 

Lennonovo tijelo je kremirano i predato supruzi Yoko Ono. Neki vjeruju da ga je raspršila u dijelu parka nedaleko od mjesta gdje su živili, koji je posvećen John Lennonu. 

Mark David Chapman je dobio doživotnu kaznu sa mogućnosti da bude pomilovan poslije 20 godina. Još uvijek odležava kaznu.
Wikimedijina ostava

**Wikimedia Commons** (engl. izg. ˌwɪkiˈmiːdiə ˈkɑmənz, udomaćeno ʋikimêːdija kŏmons) (kraće **Commons**, od engl. *common*: zajedničko dobro, komun) ili prevedeno **Wikimedijin zajednički poslužitelj** ili **Vikimedijina** **ostava** je online repozitorij slika, zvuka, videa, vektorskih creža, 3D modela, mapa, te raznih grafičkih i drugih medijskih datoteka za slobodnu upotrebu.

Jedan je od najvećih i starijih projekata Wikimedia fundacije. U julu 2013. broj uređenja na Commonsu dosegao je 100 milijuna. Repozitorij je 2024. godine (svoje 20 godine postojanja) imao više od 100 milijuna medijskih datoteka.

Za svaku datoteku na Wikimedia Commons, osoba koja ju je stvorila mora dopustiti svima da je koriste i mijenjaju koliko žele, uključujući tvrtke (vidi Creative Commons). Datoteke s Wikimedia Commonsa mogu se tako upotrebljavati na svim projektima Wikimedije na svim jezicima (ima lokalizacije), uključujući Wikipediju, Wikibooks, Wikivoyage, Wikispecies, Wikisource i Wikinews, te drugdje online (kroz generirani kod) ili preuzeti za izvanmrežnu upotrebu. Wikimedia Commons ima kategorije, koje su skupine datoteka koje imaju nešto zajedničko ili slično. Wikimedia Commons je višejezična web stranica, što znači da se može koristiti na svim jezicima. Međutim, neki dijelovi Wikimedia Commons-a samo su na engleskom, poput naziva kategorija. Meta podatci datoteka se nalaze i unutar njegovih MediaWiki stranica, Wikibase instance za Commons i vežu se na bazu Wikidata.

## Povezano
* Wikimedia Foundation
* Wikipedia

## Reference

## Vanjske veze

* Wikimedia Commons
Robert Gates

**Robert Michael Gates** (25. 4. 1943. — ) je prvi bivši šef američke tajne službe (CIA), koji je postao američki ministar obrane.

Gates se rodio u Wichiti u Kansasu, a 1961. je diplomirao na Koledžu Williama i Mary. Godine 1965. je na Univerzitetu Indiane magistrirao historiju, a iste je godine regrutiran u CIA-u, gdje je na raznim dužnostima proveo slijedećih 26 godina. Napredovao je u službi i često sudjelovao na sastancima Vijeća za nacionalnu sigurnost u posljednjim godinama hladnog rata, stekavši dobre veze u administracijama četvorice predsjednika.

Godine 1991. je imenovan direktorom CIA-e i na tom mjestu je ostao dvije godine. Nakon togq je postao predavač na univerzitetima, a 1996. objavio memoare posvećene svojoj obavještajnoj karijeri. Godine 2002. je postao predsjednikom Teksaškog A&M univerziteta.

Predsjednik Bush ga je 2006. imenovao članom Iračke grupe za proučavanje, odnosno Bakerove komisije kojoj je cilj dati prijedloge za uspješan završetak rata u Iraku. Nakon poraza Republikanske stranke na izborima za Kongres i ostavke Donalda Rumsfelda, Robert Gates je nominiran za novog sekretara za obranu. Taj izbor je 6.12. potvrdio Senat.

Kao nestranačku osobu od izuzetnog ugleda među američkom javnošću, novi američki predsjednik Barack Obama ga je nakon dolaska na vlast 2009. odlučio zadržati na mjestu ministra obrane. Na tom je mjestu ostao do 1. jula 2011. kada ga je zamijenio Leon Panetta. Posljednjih mjeseci mandata je izazvao pažnju izjavama u kojima je iskazivao skepsu prema američkom učešću u ratu u Libiji, odnosno opstanku NATO-a.
## Vanjske veze
Fondacija Wikimedija

**Fondacija Wikimedija** (; **WMF**) američka je neprofitna i dobrotvorna organizacija sa sedištem u San Franciscu koja operiše mnogim wikijima. Fondacija je najpoznatija po tome što udomljava Wikipediju, internetsku enciklopediju, ali i Wiktionary, Wikiquote, Wikibooks, Wikisource, Wikimedia Commons, Wikispecies, Wikinews, Wikiversity, Wikidatu, Wikivoyage, Wikimedia Incubator te Meta-Wiki. Osim toga poseduje sada ugašenu Nupediju.

Organizaciju Wikimedia osnovao je 2003. Jimmy Wales, suosnivač Wikipedije, kao način finansiranja Wikipedije i njezinih bratskih projekata putem neprofitnih sredstava.

Od 2015. fondacija zapošljava više od 280 ljudi, s godišnjim prihodom od više od 75 miliona USD.

Od 2022. godine Fondaciju vodi Maryana Iskander kao njezina izvršna direktorica, dok je Nataliia Tymkiv predsjednica odbora.

## Povezano

* Wikidata
* Wikimedia Commons
* Wikinews

* Wikipedia
* Wikiquote
* Wikisource

* Wikivoyage
* Wiktionary

## Izvori

## Vanjske veze
Tit

**Tit**, punim imenom **Tit Flavije Vespazijan** (lat. *Titus Flavius Vespasianus*, rođen 39. god. n. e., stupio na presto 79. god. n. e., umro 81. godine), bio je rimski car, sin i naslednik Vespazijanov i pripadnik carske dinastije Flavijevaca.

Tit je imao uspešnu vojničku karijeru. Od 61. do 63. godine bio je vojni tribun u Britaniji i Germaniji. Godine 67. pratio je svoga oca Vespazijana, tada jednog od Neronovih vojnih zapovednika, u Judeju gde je bio buknuo veliki ustanak protiv rimske vlasti. Taj su rat Vespazijan i njegov sin uspešno vodili i, kada je 68. stigla vest o Neronovoj smrti, ostali su neosvojeni još samo Jeruzalem i nekoliko utvrda. Kada je Vespazijan proglašen za cara, predao je zapovedništvo nad vojskom svome sinu Titu, koji je nastavio opsadu Jeruzalema i 70. uz pomoć četiri legije konačno ugušio ustanak. Jeruzalem je bio opustošen, a Jerusalimski hram do temelja porušen. Po povratku u Rim Tit je proslavio veličanstveni trijumf, u čiju je uspomenu kasnije podignut velelepni Titov slavoluk. Nakon toga nekoliko puta postavljan je za konzula, a služio je i kao prefekt pretorijanske garde.

Tit je stupio na rimski presto odmah po očevoj smrti 79. godine. Prema svim pisanim izvorima kojima danas raspolažemo, bio je uspešan i voljen vladar, a senatorska tradicija smatra ga jednim od najboljih careva. Prekinuo je suđenja koja su otpočela pod njegovim ocem pod optužbama za izdaju, kažnjavao je doušnike *(delatores)* i organizovao skupe gladijatorske igre. Za njegove vladavine dovršena je izgradnja Koloseuma, koji je originalno nazvan **Flavijevski amfiteatar** (Amphitheatrum Flavium), a na Eskvilinu, i to na mjestu gde se nekada nalazila velelepna Neronova palača poznata kao Domus Aurea (*Zlatna kuća*), podignute su terme poznate pod imenom Titusove terme. Kad je 79. došlo je u Južnoj Italiji do erupcije vulkana Vezuva, u kojoj su propala tri grada u Napuljskom zalivu ― Pompeji, Herkulaneum i Stabija. Tit je utrošio velika sredstva na zbrinjavanje preživelih stanovnika, a dva puta nakon vulkanske erupcije posetio je Pompeje. Tokom njegove vladavine čovek pod imenom Terencije Maksim (lat. *Terentius Maximus*), poznat kao "Lažni Neron" jer je fizički nalikovao na cara Nerona, pokušao je da organizuje ustanak ali je brzo proteran u Partsku Monarhiju.

Tit je umro 81. po jednom izvoru od malarije, a prema drugom od otrova koji mu je dao ljekar Valens po naređenju Titovog brata Domicijana, koji ga je i nasljedio. Nakon smrti ga je rimski senat bez imalo okolišanja divinizirao.
Latini

**Latini** (lat. *Latini*), jedan od italskih naroda, nastanjivali su prvobitno relativno ograničenu teritoriju južno od Tibra, po njima nazvanu Lacij *(Latium)*, koja je u istorijsko vreme bila dodatno smanjena invazijom Volska u oblast između Albanskih brda *(Albanus mons)* i Aurunskih planina (tzv. *Latium Novum* ili *Latium adiectum*). Glavni su latinski centri bili Alba Longa, Tuskul *(Tusculum)*, Lavinij *(Lavinium)*, Ardeja *(Ardea)*, Tibur (danas Tivoli) i Prenesta (*Praeneste*, danas Palestrina), dok su volščanski centri bili Velitra (danas Velletri), Signija (danas Segni), Kora (danas Cori), Satrik *(Satricum)*, Ancij *(Antium)* i Anksur (volš. *Anxur*, latinski naziv *Tarracina*, danas *Terracina*).

Istorijski značaj plemena Latina u osnovi je vezan za grad Rim, isturenu tačku odbrane prema etrurskoj oblasti. Isprepletenost legendi o osnivanju Rima čini etnografske tradicije o Laciju veoma šarolikim i složenim. Lingvistički pokazatelji, koji počinju s natpisima iz 7. i 6. veka st. e., ukazuju na individualnost latinskog sveta, različitog od susedne etrurske civilizacije i od istočnoitalskih naroda.

Latini su bili udruženi u savez, čije je sedište bilo Jupiterovo svetilište na Albanskim brdima. Njihovo je religijsko nasleđe opstalo u verovanjima i kultovima rimskog sveta. Najstariju latinsku kulturu (9–8. vek st. e.) karakterišu kremacija kao način sahranjivanja, što joj je bilo zajedničko sa kulturama Etrurije i severne Italije, te bronzana kultura koja pokazuje bliskost sa proto-vilanovskom kulturom i sa kulturama tirenske južne Italije. Etrurska politička kontrola nad Lacijem (verovatno 7.–6. vek) podudarila se s očiglednim etrurskim kulturnim i umetničkim uticajem. Istovremeno su s juga prodirali elementi grčke kulture, počevši od alfabeta.

Severno od Lacija živela su plemena etnički srodna Latinima, sa glavnim centrima u Kapeni *(Capena)* i Faleriju (*Falerii*, odakle potiče ime Fališćani = danas *Civita Castellana*). Njihova se politička i kulturna istorija stapa s etrurskom. Fališćanski dijalekt, poznat s natpisa, bio je prvobitno latinski, ali je kontaminiran i modifikovan istočnoitalskim i etrurskim elementima.

## Vanjske veze
* Distinguishing the terms:Latins and Romans
Nerva

**Nerva**, punim imenom **Marko Kokcej Nerva** (lat. *Marcus Cocceius Nerva*, rođen oko 30. god. n. e., stupio na presto 96. god. n. e., umro 98. godine), bio je rimski car, naslednik Domicijanov i osnivač carske dinastije koja se, ne sasvim tačno, naziva antoninskom.

Nerva je pripadao starom senatorskom rodu, ali je njegov rod, slično Vespazijanovom, pripadao italskom, a ne rimskom nobilitetu. Nerva je bio povezan i sa dinastijom Julijevaca-Klaudijevaca jer se njegov ujak Oktavije Lenat *(Octavius Laenas)* oženio Rubelijom Basom *(Rubellia Bassa)*, praunukom cara Tiberija.

Nerva je prvi od petorice dobrih careva te poslednji car koji je i po poreklu i po rođenju bio Italik. Nije imao uobičajenu državničku karijeru, ali je obavljao dužnost konzula sa Vespazijanom 71. godine i sa Domicijanom 90. godine.

Proglašen je za cara nakon Domicijanovog ubistva 96. godine. Prema rečima Kasija Diona, zaverenici su carski presto ponudili upravo Nervi zato što je bio star (u trenutku proglašenja imao je 61 godinu) i zato što nije imao dece.

Kratkotrajna Nervina vladavina simbolisala je nastupanje nove epohe sloge senata i princepsa. Proglašena je amnestija onih koji su bili optuženi pod Domicijanom po zakonu o uvredi veličanstva, a potkazivači *(delatores)* su bili kažnjeni. Ali među vojnicima je bilo mnogo onih koji su bili nezadovoljni izborom senatorskog cara, pa su pretorijanci 97. godine provalili u carsku palatu i čak nakratko zarobili Nervu. On je ispunio njihove zahteve za kažnjavanjem Domicijanovih ubica, a zatim je, da bi osnažio svoje uporište u vojsci, usinio Marka Ulpija Trajana, namesnika Germanije, koji je uživao veliku popularnost među vojnicima. Trajan je kasnije kaznio smrću Kasperija Elijana *(Casperius Aelianus)*, prefekta pretorijanaca koji je poveo ovu pobunu protiv Nerve.

Nerva je sproveo agrarni zakon po kome je najsiromašnijim građanima podeljena zemlja. Ali od posebnog značaja bilo je osnivanje alimentarnih fondova, čiji puni razvitak pada u vreme vladavine Nervinih naslednika.

Umro je prirodnom smrću i odmah bio deifikovan od strane senata.
Pet dobrih careva

**Pet dobrih careva** skupni je naziv za petoricu vladara Rimskog carstva koji su vladali od 96. do 180. godine nove ere i koji su svi pripadali antoninskoj dinastiji:

* Nerva (96―98. god. n. e.)
* Trajan (98―117. god.)
* Hadrijan (117―138. god.)
* Antonin Pije (138―161. god.)
* Marko Aurelije (161―180. god.)

Tokom vladavine ovih careva Rimsko carstvo dostiže svoje najviše vrhunce, a "dobrim" su nazvani u senatorskoj istoriografskoj tradiciji, premda i za njihove vladavine jačaju apsolutističke tendencije, koje ih dodatno udaljavaju od Avgustovog principata.
Lucije Antonije Saturnin

**Lucije Antonije Saturnin** bio je namesnik Gornje Germanije tokom vladavine cara Domicijana. U proleće 89. god. n. e., podstaknut ličnom netrpeljivošću prema caru, poveo je ustanak dve legije (*XIV Gemina* i *XXI Rapax*), ulogorene kod grada Moguntiaka (lat. *Moguntiacum*, danas Mainz). Iznenadna naplava Rajne sprečila je njegove germanske saveznike da mu se pridruže, pa je ustanak bio ugušen brzom akcijom Domicijanovog vojnog zapovednika Lucija Apija Maksima *(Lucius Appius Maximus)*, koji je posle spalio Saturninovu prepisku, u pokušaju da spasi kazne osobe koje su se u njima pominjale kao saučesnici u zaveri. Međutim, Domicijan je ipak zajedno sa Saturninom dao pogubiti i mnoge druge osobe, čije su odrubljene glave bile izložene na rostri u Rimu. Nakon ustanka, 21. brza legija *(XXI Rapax)* premeštena je u Panoniju, a Domicijan je izdao naređenje da u jednom vojnom logoru može biti smeštena najviše jedna legija.
Neprofitna organizacija

Termin **neprofitne organizacije** (NFPO - non-for-profit organizations) koristi se kao široki termin koji obuhvata sve organizacije koje su poznate kao dobrotvorna društva, neprofitne, nevladine organizacije (NGOs), privatne volonterske organizacije (PVOs), građanske društvene (CSOs), udruženja građana itd. Termin "ne-za profit" (Not-for-profit) preferira se umesto "ne-profit" da bi se istakao definirajući kriterijum, odnosno namera organizacije da ne pravi profit za privatni dobitak.

Moguće je da takva organizacija ustvari pravi profit s vremena na vreme, ali osnovna svrha nije da bilo koji deo bilo kog profita ide za privatnu dobit. Glavna razlikujuća karakteristika između neprofitnih i profitnih organizacija je u tome da su prve vođene principom ne-distribucije dohotka, odnosno profita.

## Povezano
* Nevladine organizacije

## Literatura
* Prof. dr Milan Tomić, Beograd, *Neprofitni sektor i neprofitne organizacije*.

## Vanjske veze

* Zakon o udrugama Republike Hrvatske
Netjerkare

**Netjerkare** je ime osobe za koju neki egiptolozi pretpostavljaju da je bio kralj za vrijeme Prvog prijelaznog perioda Drevnog Egipta. Njegovo postojanje se može jasno potvrditi jedino u Abydoskom popisu kraljeva, gdje zauzima 40. registar, kao nasljednik Merenre Nemtyemsafa II, te potpuno preskače ženskog faraona Nitocris. Moguće je da je Nitocris izbirsana s popisa, s obzirom da se na njemu ne nalaze ni ženski faraoni Sobeknefru ili Hatshepsut. S druge strane, u posljednje vrijeme je među egiptolozima prilično popularna teza da Nitocris uopće nije postojala, odnosno da je njeno hijeroglifsko ime Nitekreti isvarena verzija imena Netjerkare. To se temelji na pretpostavci da je Nitekreti bilo ime kralja Siptaha u Torinskom popisu, odnosno da je to Netjerkare.

## Napomene
* VIIth Dynasty 2175 - 2165, od 9.11. 2006,.
* Abydos King List, od 9.11. 2006..
* Sobekneferu, The First Certain Female King of Egypt, od 9.11. 2006.
Istočna Nusa Tenggara

**Istočna Nusa Tenggara** (indonežanski: ***Nusa Tenggara Timur***) je provincija Indonezije, koja se nalazi u istočnom dijelu Malih Sunda Otoke, te uključuje Zapadni Timor. Glavni grad provincije je Kupang, lociran na Zapadnom Timoru.

Provincija se sastoji od oko 550 otoka, ali njome dominiraju tri glavna otoka - Flores, Sumba i Zapadni Timor, odnosno zapadna polovica otoka Timor. Istočni dio Timora je nezavisna država Istočni Timor. Ostali otoci su Adonara, Alor, Ende, Komodo, Lembata, Menipo, Rincah, Rote (najjužniji otok Indonezije), Savu, Semau i Solor. Provincija je administrativno podijeljena u četrnaest regentastava (*kabupaten*) i jednu općinu (*kotamadya*), Kupang.

## Stanovništvo
Procjenjuje se da stanovništvo provincije broji 4,073.249 ljudi 2003 (BPS NTT). Po vjeri je atipična za Indoneziju, s 91% kršćana (većinom katolici, uz značajne protestanske zajednice), 8% muslimana, 0.6% hinduista ili budista, dok 0.4% upražnjava tradicionalna vjerovanja. Istočna Nusa Tenggara je postala utočište indonezijskih kršćana koji bježe od sukoba u Malukuu i Irian Jayi.

Stopa upisa od srednje škole od 39% je dramatično ispod indonežanskog prosjeka (80.49% in 2003/04, prema UNESCO-u). Nedostatak pitke vode, sanitarnih čvorova i bolnica je razlogom za dječju neishranjenost (32%) i dječju smrtnost (71 na 1000) koja je veća nego u ostatku Indonezije.

## Ekonomija
Prema nekoliko indikatora, ekonomija provincije je slabija od indonežanskog prosjeka, s visokom inflacijom (15%), nezaposlenosti (30%) i kamatnim stopama (22 – 24%).
Miodrag Kojadinović

**Miodrag Kojadinović** je srpsko-kanadski pesnik, lingvista, pripovedač, prevodilac i teoretičar roda i polnosti, rođen 1961. u Negotinu (Srbija).

## Obrazovanje

Školovao se i bavio istraživačkim radom iz oblasti lingvistike, književne teorije, studija roda, pola i seksualnosti i antropologije u Srbiji, Kanadi, Holandiji, Mađarskoj i Norveškoj. Od 2005. godine predaje u južnoj Kini, gde je takođe poznat i u kineskoj varijanti svog imena -- 妙谠 (uprošćeno pismo mandarinskog jezika, izgovor: Mjaodang, značenje: *Plemeniti Savetnik*), i to prvo na Gvanšijskom univerzitetu (广西大学; tj. Guangxi University u Autonomoj regiji Guangxi-Zhuang, kratko na koledžu u Makau, a poslednjih godina je na Univerzitetu Sun Jat-sen u Guangdžouu u Guangdongu.

Pre posvećivanja istraživačkom i predavačkom radu, bio je prevodilac nekoliko ambasada, pisao kolumne i literarnu, pozorišnu i filmsku kritiku u Kanadi i Sjedinjenim Državama, a kraće vreme je bio jedan od voditelja nedeljne radio emisije na engleskom u Amsterdamu.

## Književni rad

Piše na engleskom, srpskom, holandskom i francuskom i prevodio je između tih jezika. Objavljivao je u Sjedinjenim Državama, Srbiji (na srpskom i mađarskom) Kanadi, Indiji, Rusiji, Holandiji (na holandskom i engleskom), Škotskoj, Sloveniji, Španiji, Crnoj Gori, Engleskoj, Kini, Australiji, Nemačkoj, Makau, Hrvatskoj...

Objavio je *Under Thunderous Skies: Eight Tales of China Meeting Non-China* (Hong Kong 2015), *Érotiques Suprèmes* (Sjedinjene Američke Države 2015), uredio *Čitanku istopolnih studija* (Srbija 2001), sauredio *Neverending Tales* (SAD 2013) i preveo više knjiga, između ostalog prepevavao rimovanu poeziju sa engleskog na srpski.

## Vizualne umetnosti

Njegov život među državama i kulturama je tema kratkog dokumentarnog filma „Double Exit”, kojim je režiserka Kim Mejer (Kim Meijer) magistrirala na Visokoj školi za medijalnu umetnost u Utrehtu, i koji je kao deo omnibusa o svetskim migrantima prikazan na Međunarodnom festivalu dokumentarnog filma (International Documentary Filmfestival Amsterdam) u Amsterdamu 1996. godine, kao i na festivalima u Budimpešti i Beogradu.

Njegove fotografije su izlagane u Sjedinjenim Državama, Srbiji, Hrvatskoj, Kini, kao i objavljivane u časopisima i na internetu.

## Reference

* Videti i VIAF: VIAF
Desni centar

U politici, odnosno političkoj teoriji izraz **desni centar**, odnosno **centar-desnica**, označava one ideologije, pokrete i stranke koji po svojim temeljnim određenjima pripadaju desnica, ali po načinu ostvarenja tih ciljeva ili manjim dijelom svog programa pripadaju centru, odnosno u svojoj platformi imaju previše lijevih sadržaja da bi ih se moglo nazvati desnica u najužem smislu riječi.

Stranke ili političke opcije koje se smatraju desnim centrom najčešće pokušavaju pronaći kompromis između konzervativne i liberalne ideologije, a prilično rijetki su pokušaji da se kroz desni centar pomire konzervativizam i socijalizam, s obzirom da se oni najčešće vezuju uz lijevi centar. S druge strane, opcije desnog centra se najčešće vezuju uz demokršćanske stranke u mnogim državama, pogotovo u Evropi.

Pojam desnog centra se često koristi i za opis koalicijske vlade koju sačinjavaju stranke desnice i centra.

## Povezano
* Lijevi centar
* Radikalni centar
Sjeverni Maluku

**Sjeverni Maluku** (indonežanski: ***Maluku Utara***) je provincija Indonezije. Pokriva sjeverni dio Molučkih otoka, koji su podijeljeni na provincije Sjeverni Maluku i provinciju Maluku. Provincija Maluku je nekada pokrivala cijelo područje. Planira se da glavni grad provincije postane Sofifi na Halmaheri, ali je trenutni glavni grad i najveći populacijski centar otok Ternate.

U 16. i 17. vijeku otoci Sjeverni Maluku ili Sjeverni Moluci su bili izvorni "Otoci začina". U to doba je ova oblast bila jedini izvor mirodijskih klinčića. Holanđani, Portugalci, Španci i lokalna kraljevstva kao Ternate i Tidore su se međusobno borile za lukrativnu trgovinu tim začinima. Stabla klinčića su otada prevezena i posađena u drugim dijelovima svijeta, pa je tako potražnja za začinima s Otoka začina opala, a Sjeverni Moluci izgubili međinarodnu važnost.

Sjeverni Maluku ima 870.000 stanovnika (prema Nacionalnom socio-ekonomskom istraživanju iz 2004.), što ih čini najmanje nastanjenom provincijom Indonezije.
Zapadna Nova Gvineja

**Zapadna Nova Gvineja** je indonežanska zapadna polovica otoka Nova Gvineja koji se sastoji od dvije provincije - Papua i Zapadni Irian Jaya. Prethodno se za nju koristilo viđe naziva, uključujući **Nizozemska Nova Gvineja** (do 1962), **Zapadni Irian** (1962-1973) i **Irian Jaya** (1973-2000). Ulazak zapadne Nove Gvineje u Indoneziju je dan-danas izvor velikih kontroverzi, uključujući i samo područje, gdje neki to područje, nastojeći poricati indonežanski suverenitet, nazivaju **Zapadna Papua**.

Papuu je anektirala Indonezija temeljem kontroverznog Zakona o slobodnom izboru iz 1969. godine. Godine 2003. indonežanska centralna vlada je proglasila podjelu provincije na tri nove: Provincija Papua, Provincija Centralni Irian Jaya i Provincija Zapadni Irian Jaya. Otpor tome je rezultiralo odbacivanjem plana o stvaranju provincije Centralni Irian Jaya, a nejasna je sudbina i provincije Zapadni Irian Jaya. Istočna provincija Papua graniči s nezavisnom suverenom državom Papua Nova Gvineja (PNG) na istoku.

## Vanjske veze

* Free West Papua
* Extensive Library, some material written by Lani (highland) tribespeople 
* PapuaWeb 
* "Human Abuse in West Papua - Application of Law to Genocide" 
* West Papua Information Kit (Govt. and NGO reports, news items 1949-69 and contemporary)
* Map showing the three new provinces 
* Declassified US documents on "Act of free choice"
* Papua Press Agency
* Papuan Independence Organisations
Bougainville

**Bougainville** može značiti:
* Bougainville (otok), pacifički otok; 
* Provincija Bougainville, provincija Papue Nove Gvineje;
* Bougainville (Somme), naselje u francuskom departmanu Somme.

Također se može odnositi i na francuskog moreplovca Louisa Antoinea de Bougainvillea, ali i na bugenvilsku kampanju u drugom svjetskom ratu.
Bougainville (otok)

**Bougainville** je dio Papue Nove Gvineje, odnosno najveći otok u lancu Solomonskih otoka. 

Bougainville, otok koji se nalazi u blizini Buke i ostalih vanjskih otoka ukkučujući Carterete se ponekad nazivaju **[[Sjeverni Solomoni|Sjevernim Solomonima]]**. Zajedno tvore istoimenu provinciju Papue Nove Gvineje. Imaju oko 175.160 stanovnika (popis iz 2000.). 

Otok je ekološki i geografski, iako ne politički, dio Solomonskih otoka. Buka, Bougainville i većina Solomona su dio ekoregije kišnih šuma Solomonskih otoka.

## Povezano
* Provincija Bougainville
* Bugenvilska kampanja (1944–45)
* Zaljev Carice Auguste
* Bitka u Zaljevu Carice Auguste
Antonin Pije

**Antonin Pije**, punim imenom na rođenju **Tit Aurelije Antonin** (lat. *Titus Aurelius Antoninus*), a nakon usinovljenja **Tit Aurelije Fulvo Bojonije Arije Antonin** (lat. *Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus*), nakon stupanja na presto nazvan **Pije** (lat. *Pius* = "Pobožni"), rođen 86. god. n. e., stupio na presto 138. godine, umro 161. godine, bio je rimski car, naslednik i posinak Hadrijanov, pripadnik antoninske dinastije i četvrti u nizu "petorice dobrih careva".

Antonin Pije otelotvoruje Rimsko carstvo na njegovom kosmopolitskom vrhuncu. On sam bio je galskog porekla, a njegova žena hispanskog. Za većinu ljudi njegova je vladavina bila prosperitetna i carstvo pod njim zalužuje pohvale koje mu je uputio savremeni pisac Elije Aristid. Za razliku od Hadrijana, Antonin je malo putovao; on je ostao u Italiji, gde je 148. godine proslavio 900. godinu od osnivanja Rima. Princeps i senat bili su u izvanredno dobrim odnosima, a reči *tranquillitas* (= "mir") i *concordia* (= "sloga"), kovane na Antoninovom novcu, nisu bile samo prazne parole. Na drugim artefaktima iz doba njegove vladavine s pravom stoji izraz *felicitas temporum* (= "doba sreće"). Ipak, ustanci i neredi u mnogim pograničnim oblastima (Britanija, Dakija, Mauretanija, Egipat, Palestina itd.) predstavljali su opasne simptome, iako su carstvu kao celini oni izgledali kao udaljeni incidenti, kako kaže Elije Aristid. Antonin je mudro proširio Hadrijanove granice u Dakiji, u rajnskoj oblasti i u Britaniji (gde je severno od Hadrijanovog zida podignut nov bedem, koji je branio rimsku granicu od novih upada). Na istoku, Antonin je diplomatskim putem sprečio upad Parćana u Siriju. U crnomorskoj oblasti pružio je podršku gradu Olbiji i pobedio Alane.

Umro je prirodnom smrću 161. godine u etrurskom gradu Loriju *(Lorium)*, udaljenom nekih 18&nbsp;km od grada Rima. Njegovo telo položeno je u Hadrijanov mauzolej (danas *Castel Sant'Angelo*), u njegovu čast posvećen mu je stub na Marsovom polju, a hram koji je 141. godine dao izgraditi na forumu posvećen je caru i njegovoj ranije umrloj ženi Faustini. Bio je bez oklevanja deifikovan odlukom senata, a na vlast su zajedno stupili njegovi posinci Marko Aurelije i Lucije Ver.
Radikalni centar

**Radikalni centar** je relativno novi izraz u politici i političkoj teoriji oko čije potpune definicije ne postoji konsenzus, ali koji se često koristi kako bi opisao političke ideologije, pokrete i stranke koji izričito odbacuju kako ekstreme ljevice i desnice, tako i kompromis s njihovim umjerenijim varijantama (lijevi i desni centar), odnosno skretanje s čistog političkog centra.

Izraz radikalni centar je na popularnosti dobio nakon završetka hladnog rata, kada je nestanak ideološke borbe ljevice i desnice mnoge naveo da opcije političkog centra prihvate kao jedine adekvatne za suvremeni svijet.

Uz pojam radikalni centar se vezuje i pojam *[[Treći put]]*, odnosno ideologija američkog predsjednika Billa Clintona te britanskog premijera Tonyja Blaira.

## Povezano
* Lijevi centar
* Desni centar
Shennong

**Shennong** (), ponekad poznat kao **Car Yan** (炎帝) ili **Car pet zrnaca** (), je legendarni kineski car i nacionalni junak kineske mitologije za koga se vjeruje da je živio 5.000 godine i drevnu Kinu naučio poljoprivredi. U skladu s time, njegovo ime znači "*Nebeski Poljodjelac*". Smatraju ga ocem kineske poljoprivrede, zato što je svoje podanike naučio kako uzgajati žito kao hranu, te tako izbjegavati ubijanje životinja.

Za njega se govori da je kušao stotine biljaka kako bi isprobao njihove ljekovite svojstva, te se smatra tvorcem knjige *Shen-nung pen ts'ao ching* (*Materia Medica Nebeskog Uzgajivača*), najstarije kineske farmakopeje. Ovaj tekst spominje 365 lijekova dobijenih od minerala, biljakai životinja. Pravi autor djela je nepoznat. Pripisuje mu se identificiranje stotina ljekovitih (i otrovnih) trava što je bilo od velike važnosti za razvitak tradicionalne kineske medicine. Čaj, koji djeluje kao antidot za trovanje od sedamdeset drugih trava, je navodno njegovog izum. Kineska legenda taj događaj smješta u 2737. pne., i tvrdi da je lišće s grančica stabljike čaja u plamenu poletilo u nebo i završilo u njegovom kotlu s ključalom vodom. Shen Nung se također slavi kao otac kineske medicine. Smatra se da je on izmislio tehniku akupunkture.

Knjiga koja se pripusuje Shennongu *Klasično korijenje trava Nebeskog poljodjelca* () -- prvi put sabrano pred kraj Zapadne dinastije Han—popisuje različite trave i biljke kao reishi koje su otkrivene od strane Shennonga te ocijenjene po kvaliteti i dostupnosti.

Opisuje se kao blizak rođak Žutog cara i patrijarh svih Kinez. Han Kinezi su njih dvojicu smatrali zajedničkim precima. Također se smatra jednim od predaka Vijetnamaca. Također se slavi kao božanski San Huang zbog svog doprinosa čovječanstvu.

Za Shennonga se govori da je imao važnu ulogu pri stvaranju Guqina, zajedno s Fuxijem i Žutim carom.

Brojke 3 i 9 su se uvijek štovale u kineskoj mitologiji.

Razlog za to je činjenica da je Shen Nong dio Božanskog Trijumvirata, zajedno s Fu Hsijem i Huang Dijem.
A 9, kao najveća brojka, je predstavljala cjelovitost. Uz to 9 je umnožak brojke 3, te tako još svetija.
U drevnoj Kini su se stoga brojke 3 i 9 koristile gotovo isključivo od strane Cara ili Nebeskog sina.

## Napomene