open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Wielki tydzień

***Wielki tydzień*** () je poljsko-francusko-njemački igrani film snimljen 1995. godine u režiji Andrzeja Wajde. Radnja se događa 1943. godine u Varšavi pod njemačkom okupacijom, a protagonistica, čiji lik tumači Beata Fudalej, je mlada Jevrejka koja je pobjegla iz Varšavskog geta gdje upravo počinje ustanak te pronalazi utočište kod svojeg bivšeg poljskog zaručnika (čiji lik tumači Wojciech Malajkat) koji je odluči skrivati iako time vlastitu porodicu dovodi u opasnost. *Wielki tydzień*, jedan od rijetkih poljskih filmova koji se dotakao tabu-teme antisemitizma među Poljacima za vrijeme okupacije, je loše dočekan u samoj Poljskoj, ali i u jevrejskim krugovima.

## Uloge

*  Beata Fudalej ... Irena Lilien
* Wojciech Malajkat ... Jan Malecki
* Magdalena Warzecha ... Anna Malecka
* Bozena Dykiel ... Gđa Piotrowska
* Cezary Pazura ... Piotrowski
* Wojciech Pszoniak ... Zamojski
* Agnieszka Kotulanka ... Karska
* Artur Barcis ... Zaleski
* Krzysztof Stroinski ... Osipowicz
* Michal Pawlicki ... Irenin otac
* Maria Seweryn ... Marta
* Tomasz Preniasz-Strus ... Wladek

## Vanjske veze
* 
*
The Reivers

***'The Reivers: A Reminiscence***' () je roman američkog književnika Williama Faulknera objavljen 1962. godine, nedugo prije njegove smrti. Pripada u ciklus vezan uz fiktivni okrug Yoknapatawpha. Radnja se događa u prvim godinama 20. vijeka i prikazuje kako dječak po imenu Lucius Priest prati porodičnog radnika i štićenika po imenu Boon Hogganbeck na put u Memphis, gdje će Boon pokušati osvojiti ruku prostitutke po imenu "Miss Corrie". Roman, u kojem protagonisti doživljavaju brojne pustolovine koje uključuju krađu automobila i ilegalne utrke konja, je često uspoređivan sa klasičnim pikarskim romanima, a od ostatka Faulknerovog opusa se razlikovao linearnom naracijom, kao i daleko vedrijim tonom. Za njega je Faulkner posthumno osvojio Pulitzerovu nagradu za fikciju, postavši jedan od tri američka književnika kome je to uspjelo više od jednom.

Godine 1969. je postao predložak za istoimeni igrani film.

## Reference
Amchitka

**Amčitka** () je nenaseljeno ostrvo SAD koje pripada saveznoj državi Aljaska. Pripada arhipelagu Pacovskih ostrva, odnosno Aleutskim ostvrima. Površina ostrva iznosi 309 km². Na njemu su oko 2500 godina živeli aleutski domoroci sve do 1832. godine. Bio je pod ruskom vlašću sve do 1867. i kupovine Aljaske. Za vreme Drugog svetskog rata je služio kao aerodrom za vreme Aleutske kampanje, a u doba Hladnog rata su na njemu odvijale probne eksplozije nuklearnih bombi.

## Geografija
Šefka Hodžić

**Šefka Hodžić** (1943 - ?) je bosanskohercegovačka žena poznata kao počiniteljica ubistva trudnice koje je 1969. godine izazvalo senzacionalno suđenje u tadašnjoj Jugoslaviji.

Hodžić, koja nije imala djece, je doznavši da joj je sudjeda i prijateljica Alija Hasanović trudna, počela fingirati trudnoću. 6. oktobra 1969. je Aliju Hasanovića ubila hicima iz pištolja, a potom dijete izvadila iz utrobe i pokušala vlastima prijaviti kao svoje. Milicijska istraga ju je razotkrila kao počiniteljica, te je na na Okružnom sudu u Tuzli, nakon suđenja na kome ju je branio znameniti beogradski advokat Filota Fila, osuđena na smrt. Kazna je, pak, po žalbi preinačena u 20 godina zatvora. Godine 1982. je na Dan republike pomilovana i puštena iz zatvora, te je otišla živjeti u Srbiju gdje se, navodno, udala i dobila dijete.

## Povezano
* Julie Corey

## Vanjske veze
* Zločin Šefke Hodžić
Operacija Giant Lance

**Operacija ''Giant Lance**'' () bila je kampanja letova koje su američki strategijski bombarderi B-52 naoružani atomskim bombama izvodili iznad Arktičkog oceana od 10. do 30. oktobra 1969. godine u svrhu uvježbavanja i simuliranja nuklearnog napada na Sovjetski Savez u slučaju izbijanja Trećeg svjetskog rata. Operacija, koju je po zapovijedi tadašnjeg predsjednika Richarda Nixona izvodilo 18 aviona 92. bombarderskog vinga, je karakteristična po tome što je Amerikanci uopće nisu pokušavali sakriti od Sovjeta, nego su se naprotiv nadali da će je Sovjeti otkriti. Naknadno otkriveni dokumenti su ukazali da je to bio dio Nixonovog plana, odnosno strategije luđaka koja je imala cilj Sovjete uvjeriti da je američka strana u vijetnamskom ratu spremna ići do kraja, čak i po cijenu međusobno zajamčenog uništenja u nuklearnom ratu, te tako ishoditi ustupke u pregovorima kojima se nastojalo okončati u SAD sve nepopularniji sukob.

## Povezano
*Able Archer 83
Teorija luđaka

**Teorija ludaka** ili **teorija luđaka** () je popularan naziv za pregovaračke tehnike kojima se suprotna strana nastoji uvjeriti u vlastitu iracionalnost, odnosno spremnost da se inzistira na vlastitim maksimalističkim zahtjevima čak i kada bi alternativa dogovoru izazvala katastrofalne posljedice ne samo po suprotnu, nego i vlastitu stranu. Cilj takve strategije je šokirati i prestrašiti suprotnu stranu te je tako natjerati na ustupke koje inače ne bi napravila.

Iako se slične tehnike opisuju još u Machiavelijevom *[[Il principe|Vladaru]]*, sama se strategija pod tim imenom obično vezuje uz SAD na početku mandata predsjednika Richarda Nixona, odnosno njegovo nastojanje da nepopularni vijetnamski rat završi sporazumom u kojem bi Amerikanci i njihovi južnovijetnamski saveznici trebali dati što je moguće manje ustupaka komunističkom Sjevernom Vijetnamu i Viet Congu. Nixon je zato nastojao sjevernovijetnamske saveznike SSSR i NR Kinu uvjeriti da je spreman dodatno eskalirati sukob, što je uključivalo i korištenje nuklearnog oružja, čak i po cijenu da ono izazove lančanu reakciju i međusobno zajamčeno uništenje u Trećem svjetskom ratu.

## Povezano
*Dobar i loš policajac
*Operacija Giant Lance

## Vanjske veze
* The Politicon: Madman theory
Pando (Urugvaj)

**Pando** je grad u urugvajskom departmanu Canelones. Predstavklja važno trgovačko i industrijsko središte koje pripada širem metropolitanskom području grada Montevideo.

## Reference

## Vanjske veze

*Official site of Pando
*Intendencia Municipal de Canelones
*INE map of Pando, Estanque de Pando, Jardines de Pando and Viejo Molino
Franz Jonas

**Franz-Josef Jonas** (njemački izgovor: [fʀanʦ ˈjoːnas]; 4. listopada 1899. – 24. travnja 1974.) bio je austrijski političar, ujedno i sedmi Predsjednik Austrije, između 1965. i 1974.

Radio je na slaganju slova za tiskanje te je bio član Socijalno-demokratske stranke u Austriji. Nakon Drugog Svjetskog rata, otišao je u javnu Bečku politiku i bio gradonačelnik Beča, od 1951. do 1965. godine.1965. godine izabran je za  predsjednika i ponovo izabran 1971. godine.

Jonas je bio i strastveni zagovornik esperanta i 1923. godine je postao dugogodišnji instruktor tog jezika. Njegovo obraćanje 1970. godine na Svjetskom kongresu esperanta, održanog u Beču, bilo je na esperantskom jeziku.

Umro je u uredu 1974. godine, četvrti uzastopni predsjednik sa takvom smrću.

U Beču postoji velika tramvajska stanica službenog naziva *Schottentor*, koja je sagrađena za vrijeme dok je Jonas bio gradonačelnik koja je kasnije imenovana po njemu (*Jonas-Reindl*).

1966. godine, dodijeljen mi je Veliki križ Kraljevskog norveškog reda Svetog Olafa s ovratnikom, i 1969. godine Pierre de Coubertin medalja.

## Izvori
Zoran Gluščević

**Zoran Gluščević** (Užička Požega, 23. maj 1926 - 10. maj 2006) bio je srpski književnik, kritičar i prevodilac, poznat kao urednik izdavačkog preduzeća Vuk Karadžić kao i *[[Književne novine|Književnih novina]]*.

Godine 1969. je objavio članak u kojem kritikuje sovjetsku politiku, odnosno Čehoslovačke, zbog čega su ga komunističke vlasti tadašnje Jugoslavije dovele pred sud gde je osuđen na šest meseci zatvora, da bi početkom 1970. godine kazna bila preinačena u tri meseca uslovno.

Pred kraj života je napisao nekoliko knjiga koje se bave raspadom Jugoslavije te kritikuju američku i zapadnu politiku prema Srbima.

## Vanjske veze
*Zoran Gluščević  na portalu riznicasrpska.net
Bobby Seale

**Robert George Seale** (22. oktobar 1936 - ) je američki radikalno lijevi političar i aktivist, najpoznatiji kao suosnivač militantne afroameričke organizacije Stranka crnih pantera.

Seale, koji je stranku osnovao godine 1966. zajedno sa svojim prijateljem Hueyem Newtonom postao je jedan od najpoznatijih mladih radikalnih ljevičara u Americi i jedan od ikona političkog aspekta kontrakulture 1960-ih, ali isto tako i jedna od najpoznatijih meta kontroverznog FBI-jevog programa COINTELPRO. Godine 1969. je bio jedan od originalnih branjenika na procesu Čikaškoj sedmorici kada ga je sudac natjerao da ga prati vezan sa prisilno začepljenim ustima, a potom osudio na četiri godine zatvora zbog nepoštovanja suda. Godine 1974. je napustio Crne pantere.

## Vanjske veze

**American Black Journal*,  interview, 1978
* *Swindle*, interview, 2007
*
Villa Valmarana (Vigardolo)

**Villa Valmarana** je renesansna vila u frazionu Vigardolo sjevernotalijanskog naselja Monticello Conte Otto, smještenog pokraj grada Vicenze. Vilu je projektirao Andrea Palladio.

## Historija i karakteristike
Početkom 1540-ih Palladio je osmislio malu vilu za dva rođaka, Giuseppea i Antonia Valmarana, na zajedničkom imanju kog su oni nasljedili u Vigardolu, nekoliko kilometara sjeverno od Vicenze. Potreba za smještajem dviju porodica u istom objekta objašnjava specifičan raspored prostorija, organiziran u dva samostalna i simetrična stana, do kojih je moglo doći samo iz stražnjeg salona, ali ne iz frontalne lođe, dviju prostorija koje su bile zajedničke.

Villa Valmarana se svrstava među prve samostalne Palladijeve projekte, što potvrđuje bogata kolekcija njegovih crteža iz kojih se vidi da se vrlo studiozno pripremao za taj posao. Razlike između nacrta i izgrađenog objekta mogu se objasniti teškoćama koje su se pojavile tokom izgradnje. Vila nema njegov uobičajeni visoki podest, a ni podrumske prostorije jer ih zbog podzemnih voda nije ni mogao izgraditi. Nije mogao podići ni pravi klasični timpanon zbog polukata iznad lođe, a i strop je ispao ravan umjesto bačvast.

Vila je bila Palladijev prijelazni projekt u kom prvi put vidimo njegov karakteristični arhitektonski jezik. Pored nekih tradicionalnih vičentinskih elemenata kao što su raspored prostorija i proporcije, na Palladija je jako utjecalo prvo putovanje u Rim 1541. u kom je upoznao rimske terme. One su ga inspirirale naročito za lođe koje su postale njegov zaštitni znak. Po i danas vidljivim fragmentima boje na zidovima, vila je izgleda bila sva oslikana freskama.

Villa Valmarana je 1996. uvrštena na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao jedan od objekata lokaliteta Historijski centar Vicenze i Palladijeve vile.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Villa Valmarana Bressan, Monticello Conte Otto (VI)'' (na portalu Palladio museum)
Cabdirashiid Sharmaarke

**Abdirashid Ali Sharmarke** (, ) , također poznat kao **Abdirashid Shermarke** 8. jun 1919 - 15. oktobar 1969) bio je somalijski političar i državnik koji je služio kao premijer od 1960. do 1964. godine, te kao predsjednik od 1967. do smrti.

Prije bavljenja politikom je radio kao trgovac, a potom kao službenik u italijanskoj kolonijalnoj administraciji. Godine 1943. je počeo raditi za britansku vlast, pod čijim je pokroviteljstvom osnovana Somalska omladinska liga, prva politička stranka, čiji je program uključivao i borbu za nezavisnost. Nakon proglašenja nezavisnosti je postao 1960. godine premijer te mu je mandat bio obilježen nastojanjem da u Hladnom ratu očuva neutralnu, odnosno nesvrstanu politiku. Od 1964. do 1967. je bio član parlamenta, a na izborima 1967. je porazio dotadašnjeg predsjednika Osmana Daara. Tokom predsjedničkog mandata je dva puta bio metom atentata; prvi put je na njega 1968. godine bačena neeskplodirana ručna bomba, a 15. oktobra 1969. ga je vlastiti tjelohranitelj ubio hicima iz automatske puške. Atentat, za koji se u Somaliji tvrdi da je bio uzrokovan ličnim, a ne političkim razlozima, je poslužio kao povod zapovjedniku somalske vojske generalu Siadu Barreu da nekoliko dana kasnije u beskrvnom puču preuzme vlast koju će držati sve do 1991. godine.

Njegov sin Omar Abdirashid Ali Sharmarke je kasnije također postao premijer.

## Izvori
John Gorton

**Sir John Grey Gorton**  (9. septembar 1911 – 19. maj 2002) bio je australijski desničarski političar koji je od 1968. do 1971. godine služio kao premijer i vođa vladajuće Liberalne stranke.

Rođen kao nezakonito dijete poduzetnika, Gorton se kao mladić obrazovao na Oxfordu gdje je upoznao suprugu Bettinu sa kojom će imati troje djece. Za vrijeme Drugog svjetskog rata je služio kao lovački pilot u Australijskom ratnom zrakoplovstvu te je za vrijeme borbi sa Japancima oboren i ranjen 1942. godine, pri čemu mu je trajno deformirano lice. Političku je karijeru započeo 1946. godine, ispočetka kao član Nacionalne stranke, a potom njihovih koalicijskih partnera liberala. Godine 1950. je izabran u Senat gdje će ostati 18 godina. Stekao je reputaciju vatrenog antikomunista, kako na unutrašnjem planu, gdje se zalagao za zabranu Komunističke partije, tako i na vanjskom, gdje je zdušno podržavao SAD u Hladnom ratu te smatrao komunističku Kinu takvom opasnošću da zbog nje Australija mora razviti vlastito nuklearno oružje. Godine 1958. je prvi put ušao kao ministar u vladu, i sa vremenom se istakao kao jedan od najsposobnijih, predlažući mnoge reforme koje će biti usvojene 1970-ih.

Premijerom je postao nakon što je nerazjašnjeni nestanak premijera Harolda Holta 1967. godine izazvao natjecanje za mjesto vođe liberala. Mandat mu je obilježio kontinuitet sa politikom svojih prethodnika, uključujući australijsko učešće u sve nepopularnijem vijetnamskom ratu. Godine 1969. je na izborima potvrdio premijerski mandat, iako sa znantno smanjenom većinom. Godine 1971. je nakon jedva izbjegnutog pokušaja da ga se u stranačkom puču svrgne podnio ostavku. Kao član parlamenta se istakao liberalnim stavovima u unutrašnjoj politici, zalažući se za legalizaciju homoseksualnosti i abortusa. Kasnije je postao žestok kritičar svog stranačkog druga i premijera Malcolma Frasera. 

## Vanjske veze

*
*
*John Gorton at the National Film and Sound Archive
Last of the Mobile Hot Shots

***Last of the Mobile Hot Shots*** () je američki igrani film snimljen u režiji Sydneya Lumeta i premijerno prikazan početkom 1970. godine. Predstavlja adaptaciju drame *[[The Seven Descents of Myrtle]]* Tennesseeja Williamsa, a za koju je scenario napisao James Coburn. Naslovna protagonistica, koju tumači Lynn Redgrave, je bivša striptizeta koja sudjeluje u TV-kvizu gdje upozna i odmah se uda za smrtno bolesnog nasljednika (čiji lik tumači James Coburn) plantaže u okolici New Orleansa. Radnja prikazuje kako tamo postaje predmetom manipulacije muževog crnog polubrata (koga tumači Robert Hooks).

## Vanjske veze
* 
*
Pan Tadeusz

**Gospodin Tadija** (polj. Pan Tadeusz) - ep poljskog književnika Adama Mickiewicza. Službeno se zove "Gospodin Tadija: Posljednji nasrt u Litvi: Plemićka pripovijest iz godine 1811.-1812. u dvanaest knjiga u stihovima"

Knjiga je prvi put objavljena u lipnju 1834. u Parizu. Smatra se jednim od posljednjih velikih epova u europskoj književnosti. Nacionalni je ep Poljske. Reformirao je poljski jezik te bitno utjecao na njegovu standardizaciju. Poljski redatelj Andrzej Wajda snimio je istoimeni film 1999. na temelju ovog epa.

## Radnja
Radnja se odvija tijekom pet dana 1811. godine i jednog dana 1812., kada je Poljsko-Litavska Unija već podijeljena između Rusije, Pruske i Austrije  i briše se s političke karte Europe, iako je 1807., baš prije nego što priča počinje, Napoleon Bonaparte osnovao satelitsko Varšavsko vojvodstvo.

Mjesto radnje je selo Soplicowo, ladanjsko imanje pod ruskom upravom. Gospodin Tadija pripovijeda priču o dvije posvađane plemićke obitelji i o ljubavi između Tadije Soplica iz jedne obitelji i Zosije iz druge posvađane obitelji. Drugi podzaplet uključuje spontane pobune domaćeg stanovništva protiv okupatorske ruske vojske. Različite fabularne niti dinamično se prekidaju i prepleću, donoseći cijelu galeriju likova onodobnoga poljskoga društva, osjećaj punine života i predokus vječnosti.

Mickiewicz koristi pojam "Litva" u drugačijem značenju od današnjeg, ne kao državu, nego kao zemljopisno područje, koje uključuje i Poljsku i Bjelorusiju. Poljaci, Litvanci i Bjelorusi smatraju Mickiewicza svojim piscem.

## Povezano
*''Gospodin Tadija'' (film)

## Izvori
Zemsta (film)

***Zemsta*** () je poljska filmska komedija snimljena 2002. godine u režiji Andrzeja Wajde. Predstavlja adaptaciju istoimenog teatarskog komada Aleksandera Fredra. Radnja se događa u 18. vijeku i prikazuje sukob dvije porodice osiromašenih plemića koji sticajem okolnosti dijele isto dvorište.

## Uloge
* Janusz Gajos − Cześnik Raptusiewicz
* Andrzej Seweryn − Rejent Milczek
* Roman Polański − Józef Papkin
* Agata Buzek − Klara Raptusiewiczówna
* Cezary Żak − Perełka
* Daniel Olbrychski − Dyndalski
* Lech Dyblik − Śmigalski
* Katarzyna Figura − Podstolina
* Rafał Królikowski − Wacław Milczek
* Tadeusz Wojtych − murarz Maciej Miętus
* Jerzy Nowak − murarz Michał Kafar
* Henryk Gołębiewski − murarz
* Jerzy Słonka − ksiądz
* Wiesław Łągiewka − służący
* Michał Sieczkowski − służący
* Tomasz Olszewski − powożący
* Jerzy Rybiński − powożący
* Grażyna Zielińska − kucharka Cześnika
* Waldemar Czyszak − służący Rejenta

## Vanjske veze
* 
* 
* *[http://www.filmweb.pl/Zemsta Zemsta]* w bazie filmweb.pl
Villa Cornaro

**Villa Cornaro** je renesansna vila u sjevernotalijanskom naselju Piombino Dese, koju je projektirao Andrea Palladio.

## Historija i karakteristike
Naručilac ove vile bio je moćni venecijanski patricij Giorgio Cornaro. Gotovo istovremeno Palladio je dobio gotovo sličnu narudžbu od Pisanija, još jednog Venecijanca, što je bio jasan pokazatelj da se Palladio probio u krugove visoke venecijanske aristokracije i da nije više ograničen na krug naručioca iz Vicenze. Gradilište je bilo u punom jeku već u martu 1553. godine, tako da je već u aprilu sljedeće godine vila bila useljiva, iako još ne kompletno gotova.

Cornaro je formalno preuzeo vilu tek u junu iste godine, nakon što se oženio, iako ona još ni tada nije bila potpuno izgrađena. Kompletno je bio izgrađen centralni blok, ali ne i krila niti drugi kat lođe. To je dovršeno u dvije naredne faze gradnje, 1569. i 1588. godine, a posljednju je vodio Vincenzo Scamozzi koji je najvjerovatnije odgovoran za angažman Camilla Marianija koji je isklesao skulpture u salonu.

Villa Cornaro i Villa Pisani povezane su ne samo zbog kronologije i visokog statusa naručioca jer i Villa Cornaro ima strukturu i dekor koji više odgovara nekoj palači ili rezidenciji na selu, nego usamljenoj vili na velikom poljoprivrednom imanju. Pored toga, u svaku sobu ugrađen je kamin što znači da se vila nije namjeravala koristiti samo ljeti. Vrlo sličan projekt Palladio je napravio nekoliko godina kasnije za palaču Floriana Antoninia na periferiji Udina.

Kao i kod Ville Pisani, tlocrt Ville Cornaro također je organiziran oko velikog centralnog salona u kom dominiraju četiri monumentalna stupa. U njega se ulazilo iz lođe i uskog vestibula. Dvije etaže vile povezane su sa dva elegantna dvostruka stepeništa koja jasno razdvajaju prizemlje, kao prostor za prijem gostiju i klijenata, od gornjih prostorija rezerviranih za porodicu Cornaro.

Villa Cornaro je 1996. uvrštena na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao jedan od objekata lokaliteta Historijski centar Vicenze i Palladijeve vile.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Villa Cornaro, Piombino Dese (PD)'' (na portalu Palladio museum)
Pan Tadeusz (film)

***Pan Tadeusz*** () je poljsko-francuski igrani film snimljen 1999. godine u režiji Andrzeja Wajde. Predstavlja adaptaciju znamenitog istoimenog epa Adama Mickiewicza. Radnja se odvija 1811. i 1812. u Litvi pod tadašnjom ruskom vlašću, a neposredno pred Napoleonovu invaziju Rusije. Protagonist, čiji lik tumači Michał Żebrowski je mladi plemič i poljski patriot koji se namjerava oženiti za djevojku koja pripada pror-ruskom plemićkom klanu. *Pan Tadeusz* je predstavljao jedan od najambicioznijih projekata u historiji poljske kinematografije, a nakon premijere je postigao izuzetnu gledanost, postavši vjerojatno komercijalno najuspješnijih od svih Wajdinih filmova. Međutim, izvan poljskih granica je bio relativno nepoznat.

## Uloge
* Michał Żebrowski − Tadeusz Soplica
* Bogusław Linda − Jacek Soplica / ksiądz Robak
* Daniel Olbrychski − Gerwazy Rębajło
* Grażyna Szapołowska − Telimena
* Andrzej Seweryn − Sędzia Soplica
* Marek Kondrat − Hrabia
* Alicja Bachleda-Curuś − Zosia
* Krzysztof Kolberger − Adam Mickiewicz
* Siergiej Szakurow − kpt. Nikita Rykow
* Jerzy Bińczycki − Maciej Dobrzyński „Rózeczka”
* Marian Kociniak − Protazy Baltazar Brzechalski
* Jerzy Trela − Podkomorzy
* Jerzy Grałek − Wojski Hreczecha
* Piotr Gąsowski − Rejent Bolesta
* Andrzej Hudziak − Asesor
* Krzysztof Globisz − mjr Płut
* Marek Perepeczko − Maciej Dobrzyński „Chrzciciel”
* Cezary Kosiński − Bartłomiej Dobrzyński „Brzytewka”
* Władysław Kowalski − Jankiel
* Piotr Cyrwus − Maciej „Konewka”
* Stefan Szmidt − Bartłomiej „Prusak”
* Wojciech Alaborski − Buchman
* Mariusz Saniternik − Gajowy
* Józef Fryźlewicz − gen. Karol Otto Kniaziewicz
* Mieczysław Kalenik − Stolnik Horeszko
* Grażyna Barszczewska − Stolnikowa
* Dorota Naruszewicz − Ewa Horeszkówna
* Adam Wolańczyk − Skołuba
* Henryk Baranowski − Napoleon Bonaparte
* Krzysztof Kołbasiuk − gen. Jan Henryk Dąbrowski
* Andrzej Łapicki − ksiądz
* Maria Mamona − Podkomorzyna
* Maria Ciunelis − Tekla Hreczeszanka
* Krystyna Zachwatowicz − Kawiarka
* Michał Breitenwald − domownik Sędziego
* Tomasz Dedek − domownik Sędziego
* Zdzisław Szymborski − rezydent Sędziego
* Ryszard Chlebuś − pleban
* Mirosław Zbrojewicz − oficer Moskali
* Lech Dyblik − szlachcic
* Ewa Konstancja Bułhak − Podkomorzanka

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Strona oficjalna filmu
*
Wyrok na Franciszka Kłosa (film)

***Wyrok na Franciszka Kłosa*** () je poljski televizijski film snimljen 2000. godine u režiji Andrzeja Wajde. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Stanislawa Rembeka. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Mirosław Baka je pripadnik Plave policije koju su činili Poljaci u službi njemačkih okupatora u Drugom svjetskom ratu. Radnja prikazuje moralne dileme sa kojima se suočava nakon što postane upetljan u progone Jevreja, ali i poljskih patriota iz pokreta otpora.

## Uloge
* Mirosław Baka − policjant Franciszek Kłos
* Grażyna Błęcka-Kolska − żona Franciszka Kłosa
* Bartosz Obuchowicz − Mietek Sroka, wykonawca wyroku
* Joanna Jabłczyńska − Józia
* Stanisław Jaskułka − Fanfara
* Mieczysław Grąbka − Chomiński
* Katarzyna Bosacka − Tereska
* Marta Bitner − Wandzia
* Grzegorz Kowalczyk − Drozd
* Damian Walczak − Józio
* Łukasz Garlicki − młody Fanfara
* Daria Trafankowska − bufetowa
* Michał Breitenwald − bileter
* Adam Wolańczyk − Winter
* Adam Dzienis − Kopacz
* Zbigniew Suszyński − komendant Korszun
* Magdalena Warzecha − kobieta
* Paweł Królikowski − ksiądz
* Artur Żmijewski − SS-mann Aschel
* Tomasz Dedek − Kursz
* Andrzej Chyra − żandarm Kranz
* Krzysztof Globisz − kierownik Rządek
* Maja Komorowska − matka Kłosa
* Edward Żentara − Szwutke
* Iwona Bielska − Sroczyna

## Vanjske veze
* 
* 
*
Solidarność, Solidarność...

***Solidarność, Solidarność...*** () je poljski omnibus film snimljen 2005. godine. Nastao je po ideji Andrzeja Wajde, odnosno kako bi se obilježila 25. obljetnica štrajka u Gdanjskom brodogradilištu koji je rezultirao legalizacijom ne-komunističkog sindikata Solidarnost, odnosno prvom pobjedom antikomunističkog pokreta koji će na kraju srušiti komunistički režim i zamijeniti ga suvremenom demokratskom Poljskom. Film se sastoji od 13 različitih segmenata, odnosno kratkih filmova koje je režiralo 13 različitih autora, i koji se međusobno razlikuju po stilovima i žanrovima - od igranog preko animiranog do dokumentrarnog filma.

## Vanjske veze
* 
* 
*
Katyń (film)

***Katyń*** je poljski historijski film snimljen 2007. godine u režiji Andrzeja Wajde. Temelji se na knjizi *Post mortem. Opowieść katyńska* Andrzeja Mularczyka u kojoj je opisan Katinjski masakr, odnosno masovna likvidacija zarobljenih poljskih oficira koje su izvele sovjetske vlasti na početku Drugog svjetskog rata, prilikom koje je stradao i Wajdin otac. Radnja započinje godine 1939. u trenutku sovjetske invazije Poljske i prati sudbinu nekoliko poljskih oficira od kojih će neki biti ubijeni, a neki preživjeti, ali i nastojanja članova porodica da doznaju što se dogodilo sa njima. *Katyń* je prilikom produkcije uživao snažnu podršku poljske vlade. Premijeru imao na obljetnicu sovjetske invazije, te je nekoliko mjeseci kasnije ušao u užu nominaciju za Oscar za najbolji film na stranom jeziku.

## Uloge
* Andrzej Chyra – Jerzy, porucznik 8. Pułku Ułanów i przyjaciel Andrzeja, następnie major LWP
* Artur Żmijewski – Andrzej, rotmistrz 8. Pułku Ułanów
* Maja Ostaszewska – Anna, żona Andrzeja
* Władysław Kowalski – Jan, profesor UJ, ojciec Andrzeja
* Maja Komorowska – profesorowa Maria, matka Andrzeja
* Jan Englert – generał
* Danuta Stenka – Róża, żona generała
* Agnieszka Kawiorska – Ewa, córka Róży i generała
* Paweł Małaszyński – porucznik pilot Piotr Baszkowski, inżynier-konstruktor samolotów z 1 Pułku Lotniczego Dęblin
* Magdalena Cielecka – Agnieszka Baszkowska, siostra Piotra
* Agnieszka Glińska – Irena Baszkowska, siostra Piotra, dyrektorka gimnazjum
* Antoni Pawlicki – Tadeusz, syn Elżbiety
* Siergiej Garmasz – kapitan Popow
* Wiktoria Gąsiewska – Weronika „Nika”, córka Andrzeja i Anny
* Anna Radwan – Elżbieta, bratowa Anny
* Stanisława Celińska – Stasia, gospodyni w domu generała (później starościna)
* Krzysztof Globisz – profesor medycyny sądowej
* Krystyna Zachwatowicz – pani Greta, asystentka profesora medycyny sądowej
* Krzysztof Kolberger – ksiądz kanonik
* Jakub Przebindowski – ksiądz wikary
* Olgierd Łukaszewicz – kapelan w obozie w Kozielsku
* Tadeusz Wojtych – fotograf Władysław
* Alicja Dąbrowska – aktorka grająca Antygonę w Teatrze Słowackiego
* Aleksander Fabisiak – nauczyciel gimnazjum
* Waldemar Barwiński – podporucznik
* Jacek Braciak – porucznik Klin, znajomy Jerzego
* Leon Charewicz – major przesłuchujący Agnieszkę
* Dariusz Toczek – żołnierz przesłuchujący Agnieszkę
* Joachim Paul Assböckck – dr Müller
* Sebastian Bezzel – oficer
* Józef Mika – tłumacz
* Andrzej Szenajch – profesor Uniwersytetu Jagiellońskiego
* Rafał Kronenberger – adiutant generała
* Waldemar Czyszak – kamieniarz
* Wojciech Chorąży – mężczyzna na moście
* i drugi

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Oficjalna strona filmu
Tatarak (film, 2009)

***Tatarak*** je poljski igrani film snimljen u režiji Andrzeja Wajde i premijerno prikazan početkom 2009. godine. Predstavlja drugu po redu adaptaciju istoimenog romana Jaroslawa Iwaskiewicza. Radnja se događa krajem 1950-ih u industrijskom gradu gdje se ostarjela žena zaljubi u mladića.

## Uloge
* Krystyna Janda – Marta/aktorka
* Paweł Szajda – Boguś K.
** Jakub Mazurek − Boguś K. (glas)
* Jan Englert – doktor, mąż Marty
* Jadwiga Jankowska-Cieślak – przyjaciółka
* Julia Pietrucha – Halinka
* Roma Gąsiorowska – gosposia
* Krzysztof Skonieczny − Stasiek
* Paweł Tomaszewski – brydżysta
* Mateusz Kościukiewicz – brydżysta
* Marcin Łuczak – brydżysta
* Marcin Korcz – chłopak z zarządu wodnego
* Jerzy Mizak – sam sebe
* Andrzej Wajda – sam sebe
* Michał Kasprzak, Krystian Kopański, Karol Kosik, Maciej Kowalik, Arkadiusz Lewicki, Tomasz Łukaszewski, Magdalena Michel, Jarosław Panter, Marcin Starzecki, Maciej Świtajski, Zbigniew Sznitko, Anna Więcek, Jakub Mazurek.

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Recenzje filmu w moviepilot
The Party at Kitty and Stud's

***The Party at Kitty and Stud's*** () je američki erotski (softcore pornografski) film snimljen u režiji Mortona Lewisa, poznat kao prvo ostvarenje u kome je Sylvester Stallone tumačio glavnu ulogu. Radnja prikazuje kako se mlada Njujorčanka po imenu Kitty (čiji lik tumači Henriteta Holm) upušta u razne seksualne igre sa svojim momkom Studom (koga glumi Stallone), a na kraju u novinama objave oglas kojim pozivaju muškarce i žene na zabavu tokom koje bi se upražnjavao grupni seks. Stallone je, prema vlastitim riječima, pristao glumiti u *The Party* za honorar od 400 dolara nakon što je zbog neplaćanja najamnine bio izbačen iz stana i prisiljen usred zime nekoliko noći provesti na klupama u parku. Film je nakon premijere brzo postao opskuran, ali je šest godina kasnije Stallone postao slavan zahvaljujući filmu *[[Rocky (film)|Rocky]]*, te su producenti nastojali to iskoristiti te ga ponovno poslali u kino-dvorane pod naslovom ***Italian Stallion*** ().

## Uloge
*Sylvester Stallone ... Stud
*Henrietta Holm ... Kitty
*Jodi Van Prang ... Jodi 
*Nicholas Warren ... Nick 
*Frank Micelli ... Frank 
*Barbara Strom ... Barb 
*Janet Banzet ... Djevojka u parkui (nenavedena na špici)

## Reference

## Vanjske veue
*
Wałęsa. Człowiek z nadziei

***Wałęsa. Człowiek z nadziei*** () je poljski biografski film snimljen 2013. godine u režiji Andrzeja Wajde. Naslovni lik, kojeg tumači Robert Wieczkiewicz, je poljski državnik Lech Walesa, a radnja prikazuje njegov život i karijeru od 1970-ih kada se kao skromni električar nametne kao vođa sindikata Solidarnost i vodi pokret koji će dovesti do sloma komunističkog pokreta, pa do 1990-ih kada će služiti kao prvi predsjednik postkomunističke Poljske.

## Uloge
* Robert Więckiewicz ... Lech Wałęsa
* Agnieszka Grochowska ... Danuta Wałęsa
* Iwona Bielska ... Ilona, sąsiadka Wałęsów
* Zbigniew Zamachowski ... Nawiślak
* Dorota Wellman ... Henryka Krzywonos
* Maria Rosaria Omaggio ... Oriana Fallaci
* Mirosław Baka ... dyrektor stoczni
* Michał Czernecki ... wicedyrektor stoczni
* Grzegorz Małecki ... funkcjonariusz Urzędu Bezpieczeństwa
* Marcin Hycnar ... stoczniowiec
* Piotr Probosz ... Czesław Mijak
* Jerzy Nasierowski ... dziadek Mijaka
* Wiktor Malinowski ... Jarosław Wałęsa w wieku 3–5 lat
* Marcel Głogowski ... Bogdan Wałęsa w wieku 8–10 lat
* Kamil Jaworski ... Przemysław Wałęsa w wieku 5–7 lat
* Cezary Kosiński ... Majchrzak
* Ewa Kolasińska ... pracownica w stoczni
* Maciej Stuhr ... ksiądz
* Małgorzata Zajączkowska ... sprzedawczyni
* Wojciech Kalarus ... przewodniczący
* Wojciech Solarz ... opozycjonista
* Mateusz Kościukiewicz ... Krzysiek
* Barbara Babilińska ... pielęgniarka
* Henryk Gołębiewski ... chłop przy blokadzie
* Jakub Mazurek ... tajniak
* Ewa Konstancja Bułhak ... celniczka Halina
* Przemysław Bluszcz ... dostawca kaszanki

## Reference

## Vanjske veze
* Oficjalna strona filmu 
* 
* 
* 
* Aleksandra Różdżyńska, Marcin Kułakowski, Na planie filmu "Wałęsa" – wideo | (pisf.pl)
Powidoki

***Powidoki*** je poljski biografski film snimljen 2016. godine u režiji Andrzeja Wajde. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Bogusław Linda, je Władysław Strzemińsk, proslavljeni poljski slikar, a radnja, smještena u period poslije Drugog svjetskog rata i uspostave komunističkog režima prikazuje kako zbog inzistiranja na apstraktnoj umjetnosti i odbijanja da se povinuje načelima socrealizma dolazi u sukob sa vlastima koje mu na kraju zabrane rad. Wajda je umro mjesec dana nakon premijere, te mu je to bio posljednji film.

## Uloge
* Bogusław Linda – Władysław Strzemiński
* Zofia Wichłacz – Hania
* Bronisława Zamachowska – Nika Strzemińska
* Andrzej Konopka – personalny
* Krzysztof Pieczyński – Julian Przyboś
* Szymon Bobrowski – Włodzimierz Sokorski
* Mariusz Bonaszewski – Madejski
* Aleksander Fabisiak – Rajner
* Irena Melcer – Jadzia
* Tomasz Chodorowski – Tomek
* Filip Gurłacz – Konrad
* Mateusz Rusin – Stefan
* Mateusz Rzeźniczak – Mateusz
* Adrian Zaremba – Wojtek
* Tomasz Włosok – Roman

## Vanjske veze
*
The Only Game in Town (film)

***The Only Game in Town*** () je američki igrani film snimljen u režiji Georgea Stevensa i premijerno prikazan početkom 1970. godine. Po žanru je drama, a predstavlja adaptaciju istoimenog teatarskog komada Franka D. Gilroya, koji je također napisao scenario. Radnja se događa u Las Vegasu, a protagonisti, koje tumače Elizabeth Taylor i Warren Beatty su ostarjela šougerla i pijanist ovisan o kocki koji započinju ljubavnu vezu ispočetka temeljenu na seksu, ali potom shvate da su iskreno zaljubljeni jedno u drugo. Iako se radnja događa u Las Vegasu, film je najvećim dijelom sniman u Parizu, i to na inzistiranje Taylor koja je htjela biti blizu tadašnjeg muža Richarda Burtona koji je istovremeno tamo snimao vlastiti projekt. Zbog toga je budžet narastao na za tadašnje standarde znatno velikih 11 miliona US$. Nakon premijere je dobio mlake kritike, ali je imao i izuzetno lošu gledanost, postavši financijskom katastrofom. Stevens nakon tog fijaska više nije režirao nijedan film.

## Uloge
*Elizabeth Taylor ... Fran Walker
*Warren Beatty ... Joe Grady
*Charles Braswell ... Thomas Lockwood
*Hank Henry ... Tony
*Olga Valéry ... Kurva

## Izvori

## Vanjske veze

*
*
*Playbill for original New York production
Alessandro Vittoria

**Alessandro Vittoria** (Trento, 1525. – Venecija, 1573), bio je venecijanski maniristički skulptor i medaljer. Svojim djelima utjecao je na Michelangela i Parmigianina.

## Biografija
Od 1543. živi u Veneciji kao suradnik u bottegi Jacopa Sansovina, s kojim je radio na dekoraciji grobnice mletačkog dužda Francesca Veniera u crkvi San Salvador, te na uređenju biblioteke Marciane.

Među njegovim najznačajnijim djelima su slijedeće skulpture: Ivan Krstitelj iz 1550. (danas u crkvi San Zaccaria), Merkur iz 1559. (ispred Duždeve palače), sv. Jeronim (crkva Frari), sv. Zaharija (S. Zaccaria), Uskrsli Krist iz 1581. (Frari, u suradnji s Andreom dell'Aquila), Ivan Krstitelj katedrale u Trevisu iz 1583. i tri statue za Sala delle porte u Duždevoj palači iz 1597. godine.

Pored toga napravio je i oltar u crkvi San Francesco della Vigna (1561–1563) i puno bista među kojima su Jacopo Sansovino (I Gesuiti), Benedetto Manzini (Ca' d'Oro) i Gasparo i Tommaso Contarini (Madonna dell'Orto). Surađivao je i s Palladijom na dekoraciji njegovih vila u Venetu (Villa Pisani). Vittoria je bio izvrstan portretist, koji je vremenom sve više težio za piktoralnošću svojih skulptura, što je bilo u skladu sa onovremenim slikarstvom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Vittòria, Alessandro''
Die bleierne Zeit

***Die bleierne Zeit*** () je zapadnonjemački igrani film snimljen 1981. godine u režiji Margarethe von Trotta, poznat kao jedno od najvažnijih ostvarenja Nove njemačke kinematografije, odnosno kao politički angažiranih filmova svog doba.

Po žanru je mješavina drame i trilera, a scenarij je inspiriran stvarnim životom Gudrun Ensslin, feminističke novinarke koja je 1970-ih postala jednim od osnivača radikalno lijeve terorističke organizacije Frakcija crvene armije (RAF). Njen fiktivni ekvivalent u filmu tumači Barbara Sukowa, a zbivanja se prikazuju iz perspektive njene sestre (temeljene na Christine Ensslin) koju u filmu tumači Jutta Lampe i koja pokušava pomiriti svoje sestrinske osjećaje sa odbijanjem da se poput nje radikalizira.

*Die blierne Zeit* je premijerno prikazan na venecijanskoj Mostri gdje je osvojio Zlatni lav. Film je prikazan u cijelom nizu zemalja pod naslovom *[[Olovne godine]]*, a zahvaljujući tome se taj izraz počeo koristiti za opisivanje ere političkog ekstremizma, nasilja i pojačane represije 1970-ih.

## Uloge
* Jutta Lampe - Juliane
* Barbara Sukowa - Marianne
* Rüdiger Vogler - Wolfgang

## Vanjske veze
* Video des Spielfilms bei YouTube
* 
*
Villa Pisani (Montagnana)

**Villa Pisani** je renesansna vila u sjevernotalijanskom naselju Montagnani, koju je projektirao Andrea Palladio.

## Historija i karakteristike
Palladio se početkom 1552. prihvatio posla da za svog prijatelja Francesca Pisanija, pored srednjovjekovne utvrde Montagnana isprojektira građevinu koja je trebala ujedinjavati dvije funkcije, tako da bude s jedne strane tipična gradska palača, a sa druge vila u prirodi. Pisani je bio moćan i utjecajan venecijanski plemić, mecena brojnih umjetnika i pisaca, od Veronesea do Maganze, Vittoria, pa i samog Palladija, tako da se on bez krzmanja prihvatio tog zadatka. Gradnja je počela u septembru pa je vila bila kompletno dovršena 1555. godine, uključujući i skulpturalnu dekoraciju.

Villa Pisani za razliku od drugih Palladijevih projekata uz sebe nema nikakvih objekata namijenjenih poljoprivredi (štala ili slično), tako da njen jednostavni monovolumen dobro odražava sofisticirani ukus vlasnika. Palladio je prvi put na toj vili primjenio dvostruki red lezena i dvostruke lođe okrunjene timpanonom (to rješenje je već koristio na Palazzo Chiericati). Čitav volumen je opasao neprekinutim i elegantnim dorskim frizom na pozadini bijele žbuke.

U fasadi prema vrtu, dvodimenzionalnost zida kreće se u plastičnom iskopu portika i gornje lođe. Kako ne postoje njegovi crteži za tu zgradu, pretpostavlja se da je tlocrt koji je objavio u svom traktatu *[[I quattro libri dell'architettura|Quattro Libri]]* rezultat kasnijeg razmišljanja o tom projektu koji je već bio realiziran.

Villa Pisani sa svoje dvije etaže, istovjetnog tlocrta, jedna je od rjeđih u njegovu opusu. Gornji kat je namjenio za privatne odaje vlasnika, a prizemlje za svakodnevni život, kao prostor gdje se obavljaju poslovi i prima goste. Vertikalne veze osigurane su simetričnim eliptičnim spiralnim stepeništima na bočnim stranama lođe prema vrtu. Opremljena brojnim kaminima, ukazuje da se nije koristila samo ljeti. Različiti su jedino stropovi, u prizemlju bačvasti. Najvažnija prostorija, salon u prizemlju, dekoriran je skulpturama *Četiri godišnja doba* od Alessandra Vittoria.

Villa Pisani je 1996. uvrštena na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao jedan od objekata lokaliteta Historijski centar Vicenze i Palladijeve vile.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Villa Pisani, Montagnana (PD)'' (na portalu Palladio museum)
King of the Grizzlies

***King of the Grizzlies*** () je američko-kanadski pustolovni film snimljen u režiji Rona Kellyja i premijerno prikazan 1970. godine. Predstavlja adaptaciju knjige *The Biography of a Grizzly* američkog pisca Ernesta Thompsona Setona. Radnjom je smješten na američki Zapad krajem 19. vijeka i prikazuje život jednog grizlija od trenutka kada ga je kao siroče usvojio indijanski dječak do njegovog odrastanja u diviljini.

## Uloge
* Big Ted ... Wahb
* John Yesno ... Moki
* Chris Wiggins ... Pukovnik Pierson
* Hugh Webster ... Shorty Russell
* Jack Van Evera ... Slim
* Winston Hibler ... narator
 
## Vanjske veze
*
O Homem que Virou Suco

***O Homem que Virou Suco*** () je brazilski igrani film snimljen 1980. godine u režiji Joãoa Batiste de Andradea. Po žanru je drama, a protagonist, koga tumači José Dumont je narodni pjesnik i zabavljač koji iz siromašnog i zabačenog sjeveroistočnog Brazila dolazi u moderni megalopolis Sao Paulo. Radnja prikazuje kako se tamo suočava sa nizom egzistencijalnih problema, ali i progonom od strane policije koja ga je zamijenila za radnika optuženog za ubistvo svog poslodavca. *O Homem*, koji je izazvao pažnju svojim prikazom ekonomskih i drugih problema tadašnjeg brazilskog društva, je prikazan na Moskovskom filmskom festivalu gdje je zajedno sa još dva filma osvojio glavnu nagradu.

## Uloge
* José Dumont ... Deraldo / Severino
* Célia Maracajá ... Maria
* Denoy de Oliveira
* Freire Barros ... Ceará
* Renato Master ... Joseph Losey
* Rafael de Carvalho
* Ruthinéa de Moraes
* Aldo Bueno
* Dominguinhos ... sam sebe
* Ruth Escobar
* Vital Farias
* Luís Alberto Pereira
* Pedro Sertanejo

## Reference

## Vanjske veze
*
Cánh đồng hoang

***Cánh đồng hoang*** (), u međunarodnoj distribuciji poznat pod naslovom ***The Abandoned Field: Free Fire Zone*** () je crno-bijeli vijetnamski ratni film snimljen 1979. godine u režiji Nguyen Hong Sena. Radnja se događa u Delti Mekonga za vrijeme vijetnamskog rata, a protagonisti su članovi porodice koji su se priključili Viet Congovim gerilcima. Radnja prikazuje njihove napore da prežive u uvjetima kada im sa neba stalno prijeti opasnost od američkih helikoptera čije posade imaju zapovijed da otvaraju paljbu na svakoga tko se nalazi na tlu, bio gerilac ili nedužni civil. *Cánh đồng hoang* je izazvao pažnju ne samo kao jedan od prvih, odnosno rijetkih filmova koji je vijetnamski rat prikazivao iz vijetnamske perspektive, nego i zbog inzistiranja na realizmu, odnosno tehnikama nalik na pokret cinema verite. Dobroj reputaciji filma nije naškodilo ni to što, u nedostatku američkih glumaca, likove američkih vojnika tumače Vijetnamci. Godine 1981. je prikazan na Moskovskom festivalu gdje je osvojio Glavnu nagradu. Oliver Stone, znameniti američki sineats i vijetnamski veteran, je kasnije pohvalio film.

## Uloge
* Toi Lam ... Ba Do
* Thuy An Nguyen ... Sau Xoa
* De Xuan
* Chi Hong

## Vanjske veze
*
Mireille Mathieu

**Mirej Matje** (; Avinjon, 22. jul 1946) je jedna od najtiražnijih francuskih pevačica ikada.

## Biografija
Rođena je 22. jula 1946. u Avinjonu, na jugu Francuske. Živela je u siromašnoj porodici (otac kamenorezac, majka nije radila), u kojoj je bilo četrnaestoro dece. U crkvenom horu je počela da peva u četvrtoj godini života. Sa 13 godina je napustila školu i zaposlila se u lokalnoj fabrici. Svu zaradu je trošila na časove pevanja.

U 17. godini je pobedila na takmičenju mladih pevača, koje je organizovala državna televizija. Naredne godine je izašla njena prva ploča, a među pesmama se našao i jedan od njenih najvećih hitova *Mon credo*. Nakon toga, nizali su se veliki hitovi, kao i obrade drugih pesama na francuskom jeziku: *C'est Ton Nom*, *La Dernière Valse*, *Santa Maria de la mer*, *Acropolis adieu*, *La paloma adieu* i druge.

Zahvaljujući svojim pesmama, proputovala je čitav svet, a u Srbiji je gostovala 1985. godine u Sava centru.

## Objavljeni albumi

## Vanjske veze

* Zvanična internet prezentacija (sa biografijom na srpskom jeziku)
Antonio Tajani

**Antonio Tajani** (; 4. august 1953 -) je italijanski desničarski političar koji od 2017. godine vrši dužnost predsjednika Europskog parlamenta. Tajani koji je 2010-ih vršio niz visokih dužnosti u Europskoj komisiji, na to je mjesto izabran kao kandidat Europske pučke stranke. Tajani, koji je u mladosti bio monarhist je 1994. godine bio jedan od osnivača stranke Forza Italia i bliski suradnik Silvija Berlusconija, a također je bio jedand od glavnih kreatora na referendumima odbačenog prijedloga za Europski ustav, a na kojem se temelji današnji Lisabonski sporazum. 

Tajani, kojeg je hrvatski premijer Andrej Plenković proglasio jednim od svojih najvećih prijatelja, je u veljači 2019. godine, nedugo pred istek mandata, izjavio kako Istru i Dalmaciju smatra italijanskim, a što je izazvalo prosvjede u hrvatskoj i slovenskoj javnosti.

## Izvori

## Vanjske veze

* Quotes by Antonio Tajani 
* Antonio Tajani, Official Media Gallery
Teheran 43

***Teheran 43*** je sovjetsko-francusko-švicarski špijunsko-historijski film snimljen 1981. godine u režiji Aleksandra Alova i Vladimira Naumova. Inspiriran je stvarnim događajima iz doba Drugog svjetskog rata, odnosno operacijom Dugi skok, planom njemačkih obavještajnih službi da izvrše atentat na savezničke vođe prilikom konferencije u Teheranu godine 1943. Radnja započinje u Parizu 1980. godine i prikazuje kako se nekadašnji sovjetski obavještajac (čiji lik tumači Igor Kostolevski) nastoji pronaći Francuskinju (čiji lik tumači Natalija Belohvostikova) koju je za vrijeme rata bio upoznao u Teheranu, i koja mu je pomogla osujetiti nacističku zavjeru; dok se kroz flashbackove rekonsturiraju ratni događaji, protagonist se također mora suočiti sa svojim nekadašnjim ratnim neprijateljima koji su postali vođe modernih terorističkih organizacija. Bivši ubica Max (Armen Džhigarhanjan) vjeruje mladoj Parižanki, Françoise (Claude Jade). On pokazuje tajnu građu o atentatu na mladu ženu. Ali Françoise radi za svog odvjetnika (Curd Jürgens) i za svog bivšeg klijenta(Albert Filozov). Kad Max želi objaviti svoje memoare, svi pokazuju zanimanje.

Film je velikim dijelom bio nastao zahvaljujući francuskoj glumačkoj zvijezdi Alainu Delonu, koji je bio  intrigiran zamisli da surađuje sa sovjetskim sineastima, i koji se u filmu pojavljuje u ulozi policijskog inspektora. Film se originalno trebao snimati na autentičnim lokacijama u Iranu, ali je ta zemlja bila zahvaćena nestabilnošću izazvanom revolucijom i ratom sa Irakom, te je umjesto toga Teheran rekonstruiran na sovjetskim lokacijama. *Teheran 43* je bio jedan od najraskošnijih i najambicioznijih projekata tadašnje sovjetske kinematografije, te je premijerno prikazan na Moskovskom festivalu gdje je osvojio glavnu nagradu. Publika je, međutim, bila manje oduševljena, te nije imao neku naročitu gledanost. Sa druge strane, *[[Une vie d'amour]]*, pjesma iz filma koju izvode Charles Aznavour i Mireille Mathieu je postala veliki hit.

## Uloge
*Natalija Belohvostikova ... *Marie/Nathalie*
*Igor Kostolevski ... *Andrei*
*Armen Džhigarhanjan ... *Max*
*Alain Delon ... *Foche*
*Claude Jade ... *Françoise*
*Albert Filozov ... *Scherner*
*Curd Jürgens ... *Legraine*
*Nikolaj Grinko ... *Hermolin*
*Gljeb Striženov ... *Simon*
*Vsevolod Sanajev ... *Gostioničar*
*Mike Marshall ... *Terorist u avionu*
*Jess Hahn ... *Terorist u avionu*
*Jacques Roux ... *Mr Johnson*
*Evelyne Kraft ... *lažna sekretarica*
*Natacha Naumova ... *Marie (dijete)*

## Povezano
*''The Eagle Has Landed'', britanski film iz 1976. godine sa sličnim glavnim zapletom

## Reference

## Vanjske veze
*
*Review by Darius Kadivar
George Segal

**Džordž Segal** (; rođen 13. februara 1934) američki je glumac i muzičar. Segal je postao popularan u 1960-im i 1970-im godinama igrajući dramske i komedijske uloge. Neke od njegovih najzanimljivijih uloga su u filmovima poput „Brod budala” (1965), „Kralj pacova” (1965), „Ko se plaši Virginia Vulf-a?” (1966), „Masakr Sv. Valentina” (1967), „Gde je Popa?” (1970), „Barbra Strajsend”, „Vrući Rok” (1972), „Blum u ljubavi” (1973), „Dodir klase” (1973), „Kalifornija Split” (1974), „Za dečake” (1991) i „Flertovanje sa katastrofom” (1996). 
## Mladost
Džordž Segal je rođen u Njujorku 
On je najmlađi od četvoro dece; najstariji brat mu se zove Džon i bio je inovator u kultivaciji novih vrsta hmelja,, srednjeg brata Freda, scenariste  i šestogodišnje sestre Grete koja je umrla od pluća prije nego što je Segal rođen.
Segal je bio Jevrej, ali je odrastao kao ateista. Bio je jedan od prvih američkih filmskih glumaca koji su postali vodeći ljudi sa nepromenjenim jevrejskim prezimenom - takvi su bili i Dastin Hofman i Barbra Strajsend.
## Karijera
### Film
Prvobitno glumac i muzičar, Segal se pojavio u nekoliko manjih filmova početkom 1960-ih, u poznatom filmu „Najduži dan” (1962) iz Drugog svetskog rata. Potpisao je ugovor o Kolambija pikčers 1961. godine, snimajući svoj filmski debi u „Mladi doktori” i pojavljujući se u televizijskoj seriji „Goli grad”. Bio je nominovan za nagradu Oskara za najboljeg glumca za ulogu u filmu „Ko se plaši Virdžinija Vulfa?” i osvojio je dve nagrade Zlatni globus, uključujući nagradu Zlatni globus za najboljeg glumca u muzičkom filmu.

### Televizija
Segal je glumio kao Bif Loman u značajnoj televizijskoj adaptaciji „Smrt trgovca” 1966. godine, a takođe je glumio kao Džordž u adaptaciji 1968. godine u O miševima i ljudima. Tokom sedamdesetih i osamdesetih godina, Segal se često pojavljuje u emisiji Džejnija Karsona; devet puta kao gost i jednom kao domaćin. Godine 1976. Segal je bio domaćin Oskara.

Počevši od osamdesetih, Segal je počeo da se pojavljuje u brojnim televizijskim filmovima i glumi u nekoliko serija, a takođe i gostujući glumac u emisijama.

Međutim, od 1997. do 2003. godine, Segal je imao najistaknutiju ulogu kada je glumio u En-Bi-Si
sitcom „Samo pucaj!” kao Džek Galo, vlasnik i izdavač modnog časopisa u Njujorku. [21] Bio je nominovan za nagradu Zlatni globus za najboljeg glumca - televizijska serija muzičkih i komedija 1999. i 2000. godine.

Segal se trenutno pojavljuje na Ej-Bi-Si u „Goldenbergovima” (2013-danas), igrajući ekscentričnog ali ljubaznog dedu, Serija ima pet sezona.

### Pozorište
Posle koledža, Segal je dobio posao kao producent u brodevskoj produkciji, gde je igrao u raznim brodvejskim predstavama.

## Lični život
Segal se ženio tri puta. Oženio se filmskim urednicom Marionom Segal Fridom 1956. godine i zajedno su bili 26 godina do razvoda 1983. Imaju dve ćerke. Posle se oženio sa njegovom bivšem ulenicom Sonjom Grinbaum 1996.

## Povezano
* Goldenbergovi

## Reference

*