Propalaeotherium

***Propalaeotherium*** je bio rani rod iz porodice konja, koji je tokom srednjeg eocena bio endemičan za Evropu i Aziju.

## Taksonomija
 
Paul Gervais je bio taj koji mu je dao naziv *Propalaeotherium*, koji znači "prije *[[Palaeotherium]]a*". Hooker (1986) je smatrao da je on član porodice Palaeotheriidae. Međutim, jedno istraživanje iz 2004. pokazalo je da je ipak u pitanju pripadnik porodice konja.

Vrste *P. parvulum* i *P. messelensis* priključene su rodu *[[Eurohippus]]*.

## Opis

*Propalaeotherium* je po građi bio sličan poznatom *[[Hyracotherium]]u*. Poznato je više vrsta tog roda, od kojih su one veće imale dužinu od 90&nbsp;cm, od čega je 26&nbsp;cm otpadalo na rep. U ramenima su imali visinu od 43&nbsp;cm, ali se zbog jakog krivljenja kičme najviša tačka (53&nbsp;cm) nalazila u području zdjelice. Za njih je također bio karakterističan kratak vrat. Lubanja je dostizala dužinu do 22&nbsp;cm i bila je izdužena i klinasta kada se gledala sa strane. Zatiljak im je bio kratak i pravougaonog oblika, ali gledano sa strane jasno konkavno zasvođen. Nosna kost je sa dužinom od 10&nbsp;cm zauzimala gotovo polovinu dužine lubanje. Linija čela bila je relativno prava i nije bila toliko snažno lučno zasvođena kao kod rodova *Hyracotherium* i *Palaeotherium*, te tom osobinom izrazito podsjeća na današnje konje.

Donja čeljust je imala dužinu od oko 20&nbsp;cm i vrlo slabo razvijenu simfizu, grane donje čeljusti bile su relativno nisko pozicionirane. I u gornjoj i donjoj čeljusti nalazili su se zubi tipični za sisare, raspoređeni prema formuli: \frac{3.1.4.3}{3.1.4.3}. Sjekutići su bili relativno maleni i špicasti. Između njih i očnjaka nalazila se malena dijastema (razmak). Sami očnjaci bili su znatno veći od sjekutića i imali su špicast, konusan oblik. Nakon očnjaka nalazila se jedna veća dijastema, iza koje su se nalazili ostali zubi. Oni su imali niske krune (*brahiodonti*), dok su se okluzalne površine kutnjaka (površine zuba koje su pri žvakanju dolazile u dodir sa površinama odgovarajućih zuba nasuprot njima) sastojale od dvije trake zubne gleđi, koje su se križale i na krajevima imale kvrgasta uzvišenja. Pretkutnjaci, prije svega prednji, bili su vrlo malo molarizirani i imali su samo po jedno uzvišenje.

Postkranijalni skelet poznat je na osnovu mnogobrojnih primjeraka. Kičma se sastojala od sedam vratnih, osam prsnih, pet abdominalnih i pet krsnih pršljena. Imao je i 19 repnih pršljena. Kičma mu je bila karakteristična po visokom i zakrivljenom lučnom obliku. Bedrena kost je kod većih vrsta dostizala prosječnu dužinu od 18&nbsp;cm, a goljenična kost od 15&nbsp;cm. Lisna kost se još uvijek sastojala od više manjih kostiju i nije bila reducirana kao kod današnjih konja - do te redukcije nije došlo sve do kasnije u miocenu. Dužina nadlaktične kosti u prosjeku je iznosila 14&nbsp;cm. Lakatna i palčana kost bile su srasle i dostizale dužinu od 13&nbsp;cm. Zadnji udovi su završavali sa tri prsta, pri čemu je srednji bio najizraženiji. Kao i kod ranih neparnoprstaša, na prednjim udovima nalazio se i jedan dodatni maleni četvrti prst.

Propaleoteri su bili malene životinje, veličine između 30 i 60&nbsp;cm u ramenima i težine od samo 10&nbsp;kg. Izgledali su kao vrlo maleni tapiri. Nisu imali kopita, već su na svakom prstu imali jedno kopito daleko sličnije noktu nego kopitu kod današnjeg konja. Bili su biljojedi: nevjerovatno dobro očuvan primjerak iz Messela pokazuje da su se hranili bobicama i lišćem sa šumskog tla.

## U popularnoj kulturi
*Propalaeotherium* je prikazan u jednoj epizodi serije Šetnje sa zvijerima, gdje je predstavljen kao plaha šumska životinja, koja je plijen *[[Gastornis]]a* i *[[Ambulocetus]]a*.

## Reference

## Vanjske veze
* BBC Online Science and Nature
* Evolucija konja