open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nobelova nagrada za fiziologiju ili medicinu

**Nobelovu nagradu za fiziologiju ili medicinu** (švedski: *Nobelpriset i fysiologi eller medicin*) jednom godišnje dodjeljuje švedski Karolinska institut. To je jedna od pet nobelovih nagada koje se po oporuci koju je 1895. sastavio Alfred Nobel, od 1901. dodjeljuju za iznimne doprinose u području fizike, kemije, književnosti, mira i fiziologije ili medicine.

## Nagrada
Ova nagrada kojom rukovodi Zaklada Nobel se općenito smatra najprestižnijim priznanjem koje jedan znanstvenik može primiti. Svake se godine dodjeljuje na godišnjem ceremonijalu Nobelove smrti, 10. prosinca u Stockholmu. "Vrhunac ceremonije dodjele Nobelove nagrade u Stockholmu je kada svaki Nobelov laureat pristupi da primi nagradu iz ruku Njegovog visočanstva Kralja Švedske. Pred očima svijeta, Nobelov laureat prima tri predmeta: diplomu, zlatnu medalju te priznanicu kojim se potvrđuje novčani iznos".

*Medalja Nobelova odbora Karolinska instituta* je zaštitni znak Zaklade Nobel te je njezin izgled međunarodno priznati simbol prestiža. Na licu nagradne medalje za fiziologiju ili medicinu je prikazan isti profil Alfreda Nobela kakav nalazimo i na medaljama nagrada za fiziku, kemiju i književnost. Lijevo do ugraviranog lika piše "Alfr. Nobel", dok su desno navedeni nadnevci njegovog rođenja i smrti. Naličje medalje "predstavlja Genija medicine koji drži otvorenu knjigu u njedru i skuplja vodu koja izvire iz stijene kako bi utažio žeđ bolesne djevojčice".

## Postupak izbora
Izbor dobitnika Nobelove nagrade za fiziologiju ili medicinu je ograničen na najviše tri laureata i dva različita rada. Njih izabire peteročlani odbor koji proglašava Karolinska institut. U prvoj fazi, oko tri tisuće pojedinaca ima privilegiju osobno i diskretno predložiti potencijalne kandidate. Imena onih koji uđu u uži izbor nikada se ne obznanjuju u javnost niti se ti podaci otkrivaju nominiranima. Informacija je službena tajna u trajanju od 50 godina, no u praksi se i prije isteka tog razdoblja dozna poneki bivši kandidat.

Stručni odbor zatim valorizira nominirane dok ne nastane popis od oko 200 preliminarnih kandidata. Popis zatim revidiraju dok ne ostane približno 15 imena. U posljednjoj fazi se vode rasprave o mogućim dobitnicima dok na posljetku ne ostanu samo pobjednici. Odbor izvještaj s preporukama u ovoj fazi šalje ovlaštenoj ustanovi. Taj je polagani i temeljiti postupak izrijekom tražio sam Nobel. Iako posthumne nominacije nisu dozvoljene, nagradu može dobiti i pojedinac koji je umro u vremenu između nominacije i konačne odluke nagradnog odbora.

## Laureati
Popis dobitnika Nobelove nagrade za fiziologiju ili medicinu od 1901. do danas.

## Reference

## Vanjske veze

* Dobitnici na web stranici Nobelove nagrade
* Dobitnici Dobitnici Nobelove nagrade za fiziologiju ili medicinu
Nobelova nagrada za ekonomiju

**Nagrada Švedske banke za ekonomske nauke u znak sećanja na Alfreda Nobela** (na švedskom *Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne*) je nagrada koja se dodjeljuje svake godine za vanserijske intelektualne doprinose u oblasti ekonomije. Nagrada je osnovana od strane Švedske banke (najstarije centralne banke na svijetu) na 300. godišnjicu njenog osnivanja 1968. godine. Iako ta nagrada nije utemeljena na testamentu Alfreda Nobela, laureati iz ekonomije primaju diplomu i zlatnu medalju od švedskog kralja 10. 12. u Stokholmu na istoj ceremoniji na kojoj i dobitnici Nobelove nagrade iz fizike, hemije, fiziologije ili medicine i književnosti. Iznos novčane nagrade za ekonomiju jednak je drugim nagradama.

Prestiž ove nagrade delimično proističe iz njenog povezivanja sa nagradama stvorenim na osnovu testamenta Alfreda Nobela, što je često bilo izvor kontroverzi. Nagrada se obično naziva **Nobelova nagrada za ekonomiju** ili preciznije, **Nobelova memorijalna nagrada za ekomomiju**.

U februaru 1995. godine je odlučeno da nagrada za ekonomiju bude definisana kao nagrada za društvene nauke, otvarajući tako Nobelovu nagradu velikim doprinosima iz drugih oblasti, kao što su političke nauke, psihologija i sociologija. Takođe, struktura Komiteta za nagradu za ekonomiju je izmjenjena, budući da sada dva člana nisu ekonomisti, dok se ranije komitet ove nagrade sastojao od pet ekonomista.

## Postupak dobijanja nagrade
Laureate iz ekonomije, kao i laureate iz hemije i fizike, bira Kraljevska švedska akademija nauka. Svake godine oko sto živih osoba bude nominovano od strane kvalifikovanih predlagača, koje se prosleđuju odboru od pet do osam članova, a koji zatim podnosi svoj izbor dobitnika Švedskoj akademiji na finalno odobrenje. Nagradu može podeliti najviše troje dobitnika. Nagrada se dodeljuje u Stokholmu i praćena je novčanom nagradom od 10,000.000 kruna, ili otprilike 1,000.000 eura.

## Dobitnici

## Reference

## Vanjske veze

* Nagrade  na sajtu fondacije Nobel
* Dobitnici nagrade iz ekonomije
* historija nagrade i kontroverzije
Antoine Henri Becquerel

**Antoine Henri Becquerel** (Pariz, 15. prosinca 1852. - Le Croisic, 25. kolovoza 1908.), francuski fizičar, nobelovac i jedan od otkirvača radioaktivnosti

Becquerel je se rodio u Parizu u znanstvenoj obitelji, koja je zajedno sa njim i njegovim sinom dala četiri generacije znanstvenika. Znanost je studiro u *École Polytechnique*, a inženjering u *École des Ponts et Chaussées*. *Muséum National d'Histoire Naturelle* postavio ga je 1892. na mjesto fizike kao trećeg člana obitelji Becquerel koji je u tom muzeju. Inženjer mostova i autocesta postao je 1894.

Radioaktivnost je slučajno otkrio proučavajući uranijevu sol 1896. Proučavajući rad Wilhelma Conrada Röntgena, Becquerel je spakirao flurescentni mineral, *potassium uranyl sulfate*, fotografske zdjelice i crni materijal za eksperimnet sa suncem. No, prije odluke za eksperiment otkrio je da su zdjelice potpuno izložene suncu. Nakon nekoliko dana ponovio je eksperiment, i otkrio da na fotografskim zdjelicama ponovo ostaju tragovi, iako nije bio sunčan dan.Nobelovu nagradu koju je dobio 1903. podijelio je sa Pierrom i Marie Curie zbog:"*Zbog izvanrednih usluga koje je napravio sa otkrićem [[radioaktivnost]]i*".

*Académie des Sciences* ga je izabrala za privremenog tajnika 1908., godine njegove smrti. Umro je u Le Croisicu u 55. godini života.

Mjerna jedinica za radioaktivnost, bekerel (**Bq**) nazvana je po njemu; a tu su još i Becquerelovi krateri na Mjesecu i Marsu.
Bekerel

**Bekerel** je SI izvedena mjerna jedinica za aktivnost radioaktivnoga izvora (radioaktivnost). Aktivnost radioaktivnog uzorka od jednog bekerela odgovara jednom raspadu atomske jezgre u sekundi: 1 Bq = 1 1/s. Nazvan je prema francuskom fizičaru Antoineu Henriu Becquerelu. Kako su aktivnosti atomskih jezgri radioaktivnih uzoraka često vrlo velike, u upotrebi je i veća jedinica: kiri (Ci), 1 Ci iznosi 3,7 • 1010 Bq, koja nije SI mjerna jedinica.

Kako se radioaktivni raspad nuklearnih jezgri mijenja s vremenom, uobičajeno je dati i još neke dodatne podatke o kemijskom elementu, pogotovo ako ima kratko vrijeme poluraspada. Naše tijelo osjeti svakodnevno aktivnost radioaktivnoga izvora i to prije svega kalija-40, oko 4400 bekerela. U SI sustavu poželjnije je koristiti mjernu jedinicu bekerel, nego 1/s, jer to može dovesti do krivih zaključaka, kao na primjer da se radi o mjernoj jedinici Herc (1&nbsp;Hz = 1 1/s).

Češće korišteni višekratnici su:
* **kilobekerel**, tisuću bekerela (1 kBq = 1•103 Bq)
* **megabekerel**, milijun bekerela (1 MBq = 1•106 Bq)
* **gigabekerel**, milijarda bekerela (1 GBq = 1•109 Bq)
* **terabekerel**, bilijun bekerela (1 TBq = 1•1012 Bq)
Tako na promjer, prirodni kalij-40 u ljudskom tijelu stvara aktivnost radioaktivnoga izvora od otprilike 4 kBq.

## Proračun aktivnost radioaktivnoga izvora
Za neku masu *m* (u gramima) radioaktivnog izotopa, koji ima atomsku masu *m<sub>a</sub>* (u g/mol) i vrijeme poluraspada *t<sub>1/2</sub>* (u sekundama), količina radioaktivnosti se može izračunati prema:

:radioaktivnost (u Bq) = \frac{m}{m_a}N_A\frac{\ln(2)}{t_{1/2}}

gdje je: *N<sub>A</sub>* = 6,022 141 79(30)×1023 mol−1 Avogadrov broj.

Tako na primjer, jedan kilogram kalija sadrži 0,12 grama izotopa kalija-40 (svi ostali izotopi kalija su stabilni), koji ima vrijeme poluraspada of 1,248×109 godina = 39,38388×1015 sekundi i ima atomsku masu 39,96399848 g/mol, tako da računanjem dobijemo da je radioaktivnost 31,825 kBq.

## Reference

## Vanjske veze
* Izvedene jedinice na BIPM-ovom sajtu
Pierre Curie

**Pierre Curie** (Pariz, 15. svibnja 1859. - Pariz, 19. travnja 1906.), francuski kemičar i fizičar.

Bio je pionir na polju fizike i kemije, a poznata su njegova proučavanja na području kristalografije, magnetizma, piezoelektriciteta i radioaktivnosti.

Zajedno sa suprugom Marijom Skłodowskom-Curie i Antoineom Henrijem Becquerelom dobio je 1903. godine Nobelovu nagradu za fiziku.

Pierre Curie umro je tragičnom smrću u 47. godini života, u nesreći kočije u Parizu. No, već tada je bio teško bolestan, najvjerojatnije od posljedica pretjeranog izlaganja radijaciji.

Posmrtni ostaci Pierrea i njegove supruge preneseni su 1995. u pariški Panteon.

## Reference

## Vanjske veze

* Nobelova nagrada za fiziku 1903. 
* Bibliografija
Hladno oružje

**Hladno oružje** naziv za svako oružje koje se koristi kinetičkom energijom osobe koja ga upotrebljava.

Dijeli se na blisko i daljne hladno oružje.

Blisko hladno oružje je ono koje se koristi za borbu prsa u prsa, a kome je svrha neprijateljsku živu silu uništiti pomoću udarca, sječe ili uboda. Blisko oružje se dalje dijeli na:
* oružje za udarac (mlatovi svih varijanti, bojni čekić)
* oružje za sječu i ubod (mač, sablja, bodež, nož, bajunet, koplje, helebarda)

Daljne hladno oružje je ono koje neprijateljsku živu silu uništava na daljinu pomoću projektila. Primjeri tog oružja su luk i strijela, odnosno samostrijel.

Tzv. bacačke sprave ne ulaze u hladno oružje.
Horda

Najstariji oblik ljudskog organizovanog društva jeste **horda**. Nju je sačinjavalo deset ili više ljudi koji su zajednički obavljali sve društvene procese neophodne za njenu egzistenciju. Ne postoji porodica u današnjem smislu reči. Nema polnih zabrana među članovima grupe, što znači da su one bile endogamnog karaktera.
Endogamija

**Endogamija**, (od grč. *endon* – unutra i *gamein* – sklapati brak), pojava uspostavljanja polnih (i bračnih) odnosa unutar neke društvene grupe. U prvim razdobljima ljudske istorije endogamija je bila opšta praksa, naročito u fazi promiskuiteta u hordi i u braku krvnog srodstva u prvim materinskim rodovima.

Endogamija može biti *vertikalna* i *horizontalna*. Vertikalna endogamija označava uspostavljanje polnih odnosa između predaka i potomaka, a horizontalna endogamija označava takve odnose između pripadnika iste generacije, uključujući i rođenu braću i sestre. Odbacivanje promiskuiteta zapravo je dokrajčenje vertikalne endogamije.

Pretpostavlja se da su naši preci iskustvenim putem dolazili do saznanja o posledicama polnih dodira i o štetnim posledicama polnih veza unutar rodovske grupe (tj. među krvnim srodnicima) i da je napokon došlo do zabrane endogamije. Ono što se u literaturi naziva brakom krvnog srodstva trajalo je manje od celokupnog trajanja strukture srednjeg stupnja divljaštva. Horizontalna endogamija karakteriše okončavajuće razdoblje neandertalca i nešto duži vek homo sapiensa fosilisa.

Grupni brak više nije endogaman. U režimu grupnog braka (punalua) polne odnose mogu uspostavljati samo pripadnici različitih rodova. Endogamne tendencije u civilizovanim zemljama pojavljuju se kao rezultat nastojanja da se zadrži kompaktnost bogatstva ili da se ono takvim brakom još i uveća.
Egzogamija

**Egzogamija**, (od grč. *ekso* – izvan i *gamein* – sklapati brak), pojava uspostavljanja polnih (bračnih) odnosa između pripadnika različitih rodova, klanova, odnosno totema; praćena je uobičajenim zabranama uspostavljanja takvih odnosa među pripadnicima različitog pola iste takve grupe. Prvi egzogamni oblik javlja se grupnim brakom (punalua) posle braka krvnog srodstva koji je još endogaman. Danas je egzogamija opšti princip i praksa u polnom i bračnom vezivanju žena i muškaraca.
Državna himna Bosne i Hercegovine

**Intermezzo** (Intermeco) je naziv nacionalne himne Bosne i Hercegovine. Himna je usvojena 10. februara 1998. godine zajedno sa novom zastavom.

Stara himna Jedna i jedina je zbog navodnog isključivanja spominjanja Srba i Hrvata u tekstu, mada sam tekst ne pominje ni jednu bosanskohercegovačku naciju, zamijenjena himnom Intermeco.

Dušan Šestić je napisao muziku a himna nema teksta.

## Vanjske veze
* Himna BiH - Intermezzo
Poglavica Powhatan

**Poglavica Powhatan** (*c.* 1547&mdash;*c.* 1618) , čije je pravo ime **Wahunsunacock** ili **Wahunsenacawh**, bio je vođa Powhatana (odnosno *Powatana* i*Powhatena*), moćnog indijanskog plemena, koje je govorilo alkongvinskim jezikom, te koji je živio u Tenakomakah&mdash;današnjem Tidewateru u Virginiji&mdash;kada su se na sjevernoameričko kopno naselili prvi engleski kolonizatori. Najpoznatiji je po tome što je bio otac Pocahontas.

## Vanjske veze
* The Anglo-Powhatan Wars
Međunarodna astronomska unija

**Međunarodna Astronomska Unija** (eng. **[[:en:International Astronomical Union|International Astronomical Union]]**, IAU) je organizacija koja ujedinjuje nacionalne astronomske organizacije iz svih dijelova svijeta. Članica je Međunarodnog savjeta za znanost (:en:International Council of Science). IAU je u svjetskoj znanstvenoj zajednici priznata kao ustanova odgovorna za imenovanje zvijezda, planeta, asteroida i drugih nebeskih tijela i pojava.

Radne grupe iključuju **Radnu grupu za imenovanje planetnih sustava** (*Working Group for Planetary System Nomenclature*, **WGPSN**), 

**IAU** je odgovorna i za sustab Astronomskih telegrama, iako ih ona sam ne vodi. Minor Planet Center (MPC), središte za sva ne-planetna i ne-satelitska tijela u Sunčevom sustavu, također djeluje pod okriljem IAU.

IAU je osnovana 1919, spajanjem različitih međunarodnih projekata uključujući *[[Carte du Ciel]]*, "Sunčeva unija" (*Solar Union*) i *International Time Bureau* (*Bureau International de l'Heure*). Prvi predsjednik je bio Benjamin Baillaud.

IAU danas povezuje 9040 pojedinac1nih c1lanova - profesionalnih astronoma, uglavnom doktora znanosti, te 63 nacionalne organizacije koje surađuju s IAU.

87% c1lanova su muškarci, 13% žene. Aktualni predsjednik je Ronald D. Ekers.

## IAU u popularnoj kulturi
* U stihovima pjesme "Planet X" (Christine Lavin), se spominju there IAU i WGPSN. 

## Poveznice
* Astronomski sustav imenovanja
* Planetarna nomenklatura

## Vanjske veze

* International Astronomical Union
* XXVIth General Assembly 2006
John Rolfe

*Ovo je članak o virdžinijskom kolonistu. Za kanadskog advokata i političara, v. [[John Rolph]].*

**John Rolfe** (c. 1585 &ndash; 1622) bio je jedan od najranijih engleskih kolonista u Sjevernoj Americi. Pripusuje mu se prva uspješna sadnja i žetva duhana kao poljoprivredne kulture u Virginiji, ali je najpoznatiji kao suprug Pocahontas, kćeri poglavice Powhatana.
## Vanjske veze
* The John Rolfe Fanlisting 
* Living History Associates Ltd. John Rolfe Portrayed by Dick Cheatham
Virginia

**Commonwealth Virginia** (nazvan po engleskoj kraljici Elizabeti I, poznatoj po nadimku *Virgin Queen* ili *Djevičanska kraljica*) je jedna od prvotnih trinaest kolonija - preteče današnjih SAD koje su se pobunile britanske vladavine u doba rata za nezavisnost. Smještena je na američki Jug ali se nekada geografski smješta u Srednjoatlantske države. Predstavlja jednu od četiri američke federalne države koja koristi izraz commonwealth u svom nazivu. Virginia je bila prvi dio američkog kontinenta koga su stalno naselili Englezi.

Virginia je poznata kao "Majka predsjednika", jer je bila rodno mjesto osmorici američkih predsjednika: (Georgeu Washingtonu, Thomasu Jeffersonu, Jamesu Madisonu, Jamesu Monroeu, Johnu Tyleru, Zacharyju Tayloru, Williamu Henryju Harrisonu i Woodrowu Wilsonu), više nego ijedna druga država. Četvorica od prvih pet predsjednika su bila iz Virginije, te sedam od prvih dvanaest.

Virginia je također poznata kao "Majka država", jer su dijelovi originalne kolonije postali Kentucky, Indiana, Illinois i Zapadna Virginia kao i neki dijelovi Ohioa.
Građansko pravo

Građansko ili (imovinsko pravo) je jedno od najstarijih grana prava. Regulira odnose građana u vezi imovine, te pravne poslove vezane za imovinu (ugovori). Zato je kroz povijest njime bio reguliran promet dobara.

Razvojem međunarodne trgovine, te razvojem industrijalizacije, taj promet se pojačava i nastaju novi privredni subjekti, te iz građanskog prava nastaje nova pravna grana: privredno/trgovačko pravo.

**Građansko pravo** definira se kao skup pravnih normi koje uređuju društvene odnose u koje osobe stupaju povodom stvari, činidaba i imovine, pa se takvi odnosi stoga nazivaju građanskopravnim odnosima. Subjekti građanskog prava su pravne i fizičke osobe, a objekti građanskog prava su stvari, činidbe i imovina.U građansko pravo spadaju: opći dio građanskog(nauka o pojmu i načelima građanskog prava, subjektima i objektima građanskog prava i o pravnim poslovima građanskog prava), stvarno pravo(vlasništvo, služnosti, založno pravo, pravo građenja i realni tereti) obvezno pravo(ugovorno pravo, odštetno pravo, stjecanje bez osnove, poslovodstvo bez nasloga, pravo vrijednosnih papira) i nasljedno pravo( zakonsko, oporučno i nužno nasljedno pravo).

Građansko pravo evropskog kontinentalnog kruga bazira se na rimskom pravu. Zbog recepcije rimskog prava u nacionalna građanska prava evropskih zemalja izuzetno je velika stopa komparativnopravne sličnosti građanskopravnih sistema u Evropi.

## Grane građanskog prava
Građansko pravo se najčešće dijeli na:
* Stvarno pravo
* Obvezno (obligaciono) pravo
* Nasljedno pravo

Neki pravni teoretičari pod građansko pravo smještaju i porodično pravo.

## Povezano

* Građansko procesno pravo
* Međunarodno privatno pravo
### Literatura:
* Martin Vedriš & Petar Klarić: Građansko pravo, NN, Zagreb, 2004. i dr. izdanja nakon 1997. godine
Privredno pravo

U ranijim razdobljima razvitka pravne nauke u sastavu građanskog prava bilo je i **trgovačko pravo**, koje se nekad naziva i **privredno pravo**. Usljed dinamičnog razvoja, ono se iz njega izdvojilo i sada predstavlja veoma perspektivno, samostalnu pravnu granu. Robonovčani tokovi čine ga i dalje veoma dinamičnim pravom, podložnim promjenama i usavršavanjima.

Trgovinu kao važnu privrednu djelatnost možemo definirati kao ukupnost svih oblika trgovačkih aktivnosti, od nabavke robe od proizvođača do njene isporuke konačnom potrošaču. Zahvaljujući svom položaju između ponude i potražnje robe, te utičući na proizvođače i potrošače, trgovina igra ključnu ulogu u privredu svake zemlje.

S obzirom da je proizišlo iz građanskog prava, i dalje je zadržalo neke njegove osobenosti, pogotovo one koje prizilaze iz obligacionih normi. Trgovačko pravo utvrđuje osnove nastanka organizacija koja se bave trgovinom, kao i ponašanje subjekata u trgovačkim poslovima. Ovo pravo određuje osnove trgovine kao djelatnosti, kroz aktivnosti obrazovanja trgovaca i njihovog nastanka kao subjekata trgovine, utvrđivanja uvjeta rada trgovačkih subjekata i sl.

Subjekti trgovačkog prava su pravna lica, kojih ima mnogo vrsta i oblika, a najpoznatija su: dioničko društvo i društvo s ograničenom odgovornošću. 

Izvori prava trgovačkog prava su, prije svega, zakoni i podzakonski akti koji uređuju ovu oblast. Odmah iza propisa, kao izvor, javljaju se ugovori, u kojima se stranke dogovaraju o uvjeetima pod kojima stupaju u trgovačke odnose u međusobnom komuniciranju. Veliku snagu u uređenju ovih odnosa ima običajno pravo, koje, kroz oblik uzansi i kodificiranih poslovnih običaja, bitno utiče na trgovačko pravo, doprinoseći tako da se ova vrsta običaja brže mijenja od drugih vrsta običaja.
Međunarodno pravo

**Međunarodno pravo** je grana prava koje se primjenjuje bez obzira na državne granice (*ius gentium*). Ono što ga čini osobenim u odnosu na unutarnje pravo je specifičnost njegove sankcije i sprecifičnost vršenja prisile. U bliskoj prošlosti ovo pravo nije imalo sankciju, a prisila, koja se trebala vršiti prema određenim međunarodnim subjektima, vršena je posredno ili je izostavljana. To su i razlozi zašto su mu određeni teoretičari odricali pravni karakter i nisu ga smatrali posebnom vrstom prava.

## Izvori međunarodnog prava
Izvori međunanarodnog prava su:
* običaji
* ugovori
* opća pravna načela
* sudske odluke
* učenja pravnih stručnjaka
* jednostrani akti država
* odluke međunarodnih organizacija

### Međunarodni običaji
Međunarodni običaji primjenjuju se na sve subjekte međunarodnog prava bez obzira da li su oni prihvatili običaje svojim unutarnjim pravom ili ne. S druge strane, ugovori obavezuju samo oone međunarodne subjekte koji su pristupili međunarodnim ugovorima.

### Ugovori
Ugovori mohu biti bilateralni i multilateralni (konvencije). Svima im je zajedničko da se ugovorni subjekti moraju pridržavati načela *pacta sunt servanta* (ugovori se moraju poštovati), jer poštovanjem ovog načela osigurava se, na još jedan efikasan način, provodivost međunarodnih normi.

### Sudske odluke
Sudske odluke, nastale od Međunarodnog suda pravde, proizvodile su pravno djelovanje prema subjektima koji su bili stranke u sporu. U posljednje vrijeme njihova važnost se proteže i na druge subjekte. Ovaj izvor prava smatra se precedentom, i kao takav on nastaje kao samostalan izvor prava.

Osim navedenih izvora prava, kao dopunski smatrajuse pravičnost kao i moralnost. Pravičnost se koristi kao poseban izvor prava u slučaju kada suprotstavljene strane ovlaste arbitra da pravično presudi stvar bez obzira na postojeće pravo.

## Podjela
Međunarodno pravo dijelimo na **[[međunarodno javno pravo]]** i **[[međunarodno privatno pravo]]**. Za međunarodno privatno pravo neki teoretičari tvrde da nije međunarodno u punom smislu riječi, već njegove norme ulaze u sistem unutarnjeg prava. Međunarodno javno pravo, kao grana prava, ima nekoliko svojih podgrana od kojih su najvažnije:
* diplomatsko pravo
* ratno i humanitarno pravo
* pravo mora
* ugovorno pravo i sl.

Doskorašnje dileme da li je međunarodno pravo uopće pravo ili ne sve više se gube, jer stvaranjem normi međunarodnog prava, te osnivanjem i funkcioniranjem međunarodnih organizacija za provođenje tih međunarodnopravnih normi i akata, ono se sve više afirmira kao pravo. Tome ide u prilog činjenica da OUN, u nedostatku nekog posebnog svjetskog zakonodavnog organa, razvija i provodi aktivnost na kodificiranju postojećeg i nastajanju novog međunarodnog prava.
JurisPedia

**JurisPedia**, međunarodna akademska  pravna enciklopedija. Trenutno postoje sadržaji na arapskom, kineskom, engleskom, francuskom, njemačkom, španskom i nizozemskom jeziku.

S radom je započela 25. XI. 2004., djelomično inspirirana Wikipedijom i projektom Enciclopedia Libre (Univerzitet Seville). JurisPedia koristi MediaWiki softver ali nije projekt fondacije Wikimedia i, za razliku od Wikipedije koristi licencu Creative Commons (by-nc-sa).

Jurispedia se razvila na inicijativu Équipe de Recherche Informatique et Droit (Pravni fakultet univerziteta u Montpellieru, Francuska), Pravnog fakulteta Univerziteta Can Tho (Vijetnam), tima JURIS (Université du Québec à Montréal, Kanada), i Institut für Rechtsinformatik Saarlandskog univerziteta (Njemačka). Projekt je otvoren za suradnju pravnim timovima širom svijeta. Njezin je začetnik korisnik Hughes-Jehan‏‎. Njom upravlja osmero administratora.

## Vanjske veze
* Početna stranica Jurispedije (na engleskom jeziku)
Kazneno pravo

**Krivično** ili **kazneno pravo** je je izraz koji se u širem smislu koristi za pravnu granu koja se bavi zaštitom najvećih vrijednosti određenog društva, odnosno čija je zaštita u domenu države kao entiteta koji ima isključivo pravo kažnjavanja (*ius puniendi*).

Krivično pravo u širem smislu se dijeli na:
* materijalno krivično pravo (krivično pravo u užem smislu);
* krivično procesno pravo
* krivično izvršno pravo.

Krivično pravo u užem smislu jest ono koje propisuje određena ponašanja kao krivično djelo, odnosno za njih predviđa krivičnopravne sankcije.

Nastalo je kao posebna grana prava, kada su se javila mnogobrojna ponašanja ljudi koja su ometala, sprečavala druge ljude da koriste svoja prava.

Veoma je podležno promenama zbog promene shvatanja: šta je protiv-pravno a šta ne?

Krivičnopravne sankcije su se najviše promenile, imale su represivan karakter, sada su preventivne, cilj izricanja nije osuda već uticaj na počinioca ali i druge ljude da se to više ne ponovi.
Upravno pravo

**Upravno pravo** () je grana prava koja uređuje upravnu delatnost tj. ukupnost svih (autoritativnih i neautoritativnih) aktivnosti uprave kojima uprava neposredno izvršava svakodnevne zadatke i poslove ostvarujući svoju socijalnu funkciju, a čini je sistem pravnih normi koje uređuju organizaciju uprave i javnih službi, upravni postupak, obim i sadržinu upravne delatnosti – obavljanje upravnih poslova, donošenje pravnih odluka uprave, vršenje materijalnih radnji i kontrolu uprave.

## Osnovni pojmovi
Poslove državne uprave obavljaju ministarstva, organi uprave u sastavu ministarstava (uprave, inspektorati, direkcije) ali se mogu obrazovati i posebne organizacije (sekretarijati, zavodi, agencije, centri) i javne službe (javne ustanove, javna preduzeća) i drugi oblici organizovanja kojima se ostvaruju prava i potrebe građana i pravnih lica.

U obavljanju svoje delatnosti uprava donosi upravne propise kojima propisuje opšte pravilo za neodređen broj slučajeva i lica, zatim upravne akte kojima uprava propisuje posebno pravilo za konkretan slučaj i određeno lice, sklapa upravne ugovore i čini upravne radnje kojima uprava pruža građanima javne usluge (npr. vođenje evidencije, izdavanje uverenja).

Od velike važnosti jesu one procesne norme koje se odnose na upravni postupak zato što se njima propisuje postupak donošenje upravnih akata kojima se odlučuje o pravima i obavezama u upravnim stvarima.

Kontrola uprave može biti politička – od strane Narodne skupštine, Vlade, političkih stranaka i javnog mnjenja i pravna – upravna kontrola uprave, sudska kontrola uprave i posebna kontrola uprave od strane javnog tužilaštva i ombudsmana (zaštitnika prava građana).

## Povezano

* Nauka o upravi
Samara

**Samara** () je grad u Rusiji i administrativni centar Samarske oblasti. Nalazi se na ušću reke Samare u Volgu. Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 1.164.896 stanovnika. Aglomeracija Samara-Toljati-Sizran u Samarskoj oblasti ima više od tri miliona stanovnika. 

Grad je osnovan 1586. Od 1935. do 1991. nosio je ime *Kujbišev* po Valerijanu Kujbiševu, sovjetskom političaru. U vreme Drugog svetskog rata bio je rezervna prestonica Sovjetskog Saveza nakon što su Nemci ugrozili Moskvu.

## Klima

## Stanovništvo
Prema preliminarnim podacima sa popisa, u gradu je 2010. živelo 1.164.896 stanovnika, 7.016 (0,61%) više nego 2002.

## Reference

## Vanjske veze

* Samara na internetu 
* Gradske informacije 
* Zvanična internet prezentacija grada 
* Samara fotografije
Samara (razvrstavanje)

**Samara** može značiti:

* Samara, grad u Rusiji na utoku rijeke Samare u Volgu
* Samarra, grad u Iraku
* Samara (pritoka Volge), rijeka u Rusiji, pritoka Volge
* Samara (pritoka Dnjepra), rijeka u Ukrajini, pritoka Dnjepra
* Umjetno jezero Samara
* Lada Samara, automobil
Teorija o potopu Crnog mora

**Teorija o potopu Crnog mora** je naziv za hipotezu prema kojoj je današnje Crno more nastalo kada se slatkovodno jezero nastalo povlačenjem ledenjaka nakon posljednjeg ledenog doba naglo napunilo slanom vodom iz Mediterana kroz Bospor.

Iako se ta hipoteza prvi put pojavila u *[[The New York Times|New York Timesu]]* u decembru 1996, prvi dokazi u prilog njoj su objavljeni od strane Williama Ryana i Waltera Pitmana, geologa sa Univerziteta Columbia godine 1998.

Ryan i Pitman špekuliraju kako je potop, koji se po njihovoj procjeni dogodio oko 5600. pne., izazvao migracije u Panonsku nizinu te doprinio širenju neolitske kulture po Evropi. Neki ga nastoje objasniti i kao inspiraciju za brojne mitove i legende o Velikom potopu te biblijsku priču o Noinoj arci.

## Poveznice
*Zanklijska poplava

## Vanjske veze
* Why the Black Sea is not the Site of Noah's Flood by G. R. Morton 
* [Press release June 14, 2002, concerning Abrajano's report in ''Marine Geology,'' 2002](http://news.rpi.edu/update.do?artcenterkey=371&setappvar=page(1)) 
* The Great Atlantis Flood Theory, 2003, presents an alternative model of the Black Sea deluge.
Zajednica nezavisnih država

**Zajednica nezavisnih država** (akronim **ZND**; ruski *Содружество Независимых Государств*, akr. СНГ), međunarodna organizacija ili savez sastavljen od 10 bivših sovjetskih republika (Armenija, Azerbejdžan, Bjelorusija, Kazahstana, Kirgizstan, Moldova, Rusija, Tadžikistan i Uzbekistan). Turkmenistan je izašao iz članstva 26. kolovoza 2005. i danas je samo pridružena članica.

Stvaranje ZND je označilo raspad Sovjetskog Saveza i, prema riječima tadašnjeg ruskog vodstva, imalo je svrhu "omogućiti civilizirani razvod" između sovjetskih republika. Međutim, mnogi promatrači ZND vide kao oruđe kojim Rusija čuva svoj utjecaj na post-sovjetske države. Od svog stvaranja države članice ZND su potpisale niz dokumenata koji se tiču integracije i kooperacije u oblastima ekonomije, obrane i vanjske politike.

Dvije postsovjetske države su 1997. stvorile Uniju Rusije i Bjelorusije, koja je danas formalno konfederalne prirode, ali kojoj je svrha u budućnosti prerasti u federaciju (kao nekadašnji SSSR).

## Vanjske veze

* Povelja ZND 
* Izvršni dobor ZND
Mlat

**Mlat** je hladno oružje za blisku borbu. Sastoji se od duže ili kraće drvene drške i okruglog kraćeg ili dužeg udarača raznog oblika, povezanog za dršku alkom ili lancem obično dugim 22–31&nbsp;cm.

Mlat s dužim drvenim udaračem zvao se *mlatač* ili *cep*. Udarač je najčešće ojačan metalnim šiljcima ili upređenim šipkama.

Mlat sa više lanaca (do 4) zvao se *skorpion* (latinski *xorpion*).

Mlat je bio posebno popularno oružje kod husita, a u srednjem vijeku se često koristio protiv neprijatelja opremljenog štitom i oklopom. Smatralo se da neprijateljskoj živoj sili nanosi više štete od mača ili topuza, ali je zahtijevao veće korištenje fizičke snage. Također ga je bilo nepraktično koristiti u gustom borbenom poretku, jer je postojala mogućnost da se ozlijede saborci.

## Povezano
* Nunčaku
Buzdovan

**Buzdovan** (kome naziv dolazi od turske riječi *buzdogan*) ili **topuz** je hladno oružje za blisku borbu, koje je nastalo usavršavanjem drevne toljage.

Nastao je tako što je bat ili kijača zadebljan na jednom kraju u obliku kugle. U tu kuglu su se kasnije stavljali kameni ili metaljni šiljci. Kasnije se izrađivao od metala.

## Povezano
* Mlat
Koplje

**Koplje** je drevno oružje koje se koristilo za lov, odnosno rat. Poznato je od paleolitika, a široko se koristilo sve do pronalaska i razvoja vatrenog oružja. Danas je bacanje koplja jedno od disciplina lake atletike.

Prva koplja su bile dugačke žašiljene motke od jednog komada. Kasnije se koplje sastojalo od drvenog kopljišta (3–6 m, debljine oko 4&nbsp;cm, često opšivene čohom ili životinjskom kožom) i šiljka koji se sastojao od kamena, kosti, jelenjeg roga, a kasnije i raznih metala. Neka od kopalja su znala težiti i do 18&nbsp;kg.

Bod koplja obično je bio na dva brida. Ispod boda se nalazila jabučica, a ispod šiljka su se pričvrščivale ponekad zastavice, pramenovi grive i sl.

Koplje se najčešće nosilo na ramenu, ili je kod jahača bilo zakačeno o zalakticu desne ruke, oduprto o desni stremen na kome se nalazila naprava za podbočivanje koplja.

## Povezano
* Sulica
* Sarisa
* Helebarda
* Sinjska alka
Bojna sjekira

**Bojna sjekira** je naziv za svaku sjekiru koja je izrađena kao oružje. Smatra se jednim od najstarijih vrsta oružja u historiji.

Razlikuju se po materijalu od kojeg su izrađene, veličini, odnosno da li su predviđene za držanjem s jednom ili s dvije ruke.

## Povezano
* Tomahavk
Tomahavk

**Tomahavk** je hladno oružje američkih Indijanaca, izvorno Algonkina, od kojih su ga preuzela ostala plemena. Reč „tomahavk“ došla je možda iz pohatanskog *Tamahaac*, od „*tamaham*“ - „*on seče*“, reč je slična i u ostalim algonkinskim jezicima, što i dokazuje njegovo algonkinsko poreklo. Indijanci su ga zvali *Tamoihecan*. Najraniji tomahavci imali su kamenu glavu učvršćenu kožnim uzicama ili tetivama za drvenu ručku. Kasnije se koristi metalno sečivo, i u raznim varijantama može se javiti sa dodatkom glave za lulu, takozvani 'Tomahawk-pipe' ili 'tomahavk-lula', na koju su Indijanci mogli pušiti. Indijancima je simbol za sklapanje primirja kada bi se pušila 'kinnikinnick' na lula-mira, i obredno zatim zakapali Tomahavk u zemlju. Vučji Indijanci, pleme Pavhe, i danas na svojoj plemenskoj zastavi imaju postavljen tomahavk.

## Povezano
* Spisak oružja u srednjem veku
Helebarda

**Helebarda** spada u prvo oružje pravljeno od motke. Bilo je mnogo više od običnog oružja. Osnova helebarde je sekira koja se nalazi na vrhu koplja dužine oko dva metra. Oštrica sekire je balansirana pomoću kuke koja je povezivana sa suprotne strane, što je helebardi davalo tri različite vrste napada (upotrebe).

Glavna upotreba helebarde je bila borba protiv konjice. Protiv prvobitnog naleta konjice korišćeno je koplje dužine oko dva metra. Nakon udara konjice koristila se kuka koja je služila da se jahač zbaci sa konja i konačno se pomoću oštre sekire, koja je sa lakoćom probijala sve vrste oklopa, moćnim zamahom mogao dovršiti zbačeni protivnik.

Helebarda se koristila isključivo u formacijskim borbama. Vojnik koji bi zamahnuo helebardom postajao je veoma ranjiv, te je zavisio od saboraca oko sebe.

Danas se helebarde iz ceremonijalnih razloga koriste kao oružje papine Švajcarske garde u Vatikanu.

## Povezano
Spisak oružja u srednjem veku
Puška

**Puška** je individualno vatreno oružje sastavljena od cevi, mehanizma za opaljivanje i kundaka. Koristi se kako u vojne i policijske svrhe tako i za lov.

Prve puške su se punile barutom kroz usta cevi i posle svakog ispaljivanja proces punjenja je dugo trajao. Za njih se koristio izraz sprednjača.

Pojavom metka koji je u sebi sadržavao barutno punjenje brzina opaljivanja se znatno povećala.

Funkcija cevi je da usmeri tane u pravcu cilja. Uvođenjem olučavanja cevi postignuta je dodatna preciznost jer se tane prilikom ispaljivanja okreće oko sebe.

Funkcija kundaka je da se cev osloni na rame radi lakšeg i preciznijeg gađanja ali i da rame strelca primi na sebe udarac koji se dešava prilikom opaljivanja (Njutnov zakon akcije-reakcije).

Puške proizvođača Remington su bile prve koje su u šaržeru imale više metaka a repetiranje se vršilo vrlo brzo. Na "Divljem zapadu" gde su prvi put korišćene imale su presudnu ulogu u pobedi belaca nad Indijancima.

Mehanizam za opaljivanje uvek ima više delova ali uvek postoji udarna igla, obarač i mehanizam koji po ispaljivanju ručno ili automatski izbacuje čauru metka.

Ranije su se puške proizvodile od drveta (kundak) i čelika (cev i mehanizam za opaljivanje), dok se danas sve više koriste kompozitni materijali da bi puška bila lakša, pouzdanija, jeftinija.

Na puške se mogu dodavati razni dodaci od bajoneta preko dodatka za ipaljivanje tromblona ili granata.

Dodavanjem optičkih sistema puška se pretvara u snajper - pušku izuzetne preciznosti i dometa. Povećanjem kalibra i optičkog nišana domet, probojnost i preciznost se dodatno povećavaju. Naša industija proizvodi takvu pušku pod imenom "Crna strela".

Dodavanjem delova za noćno (infra crveno) osmatranje puška se može koristiti i u uslovima smanjene vidljivosti kao što je noć.

Moderne puške koriste snagu barutnih gasova za repetiranje i postizanje rafalne paljbe.

Kalibar je termin kojim se opisuje prečnik otvora cevi.

Moderna municija za vojne potrebe ima čaure od mesinga dok su čaure za lovce od tvrđeg kartona kombinovane sa mesinganim dnom.

Postoji municija čija je upotreba zabranjena jer izaziva izuzetno teške povrede npr. rasprskavajuća (dum-dum) municija, metci od aluminijuma ili plastike.

Za rasturanje demonstracija policija koristi gumene metke. Takođe postoje puške koje izbacuju projektile punjene "suzavcem" ili nekim drugim bojnim otrovom koji je pogodan za neutralizaciju demonstranata.

Za potrebe lova koriste se puške prelamače (cev se vizuelno može prelomiti radi punjenja lovačkom municijom) i karabini (karabini liče na vojničke puške što se tiče zatvarača i koriste vojnu municiju).

Lovci koriste i puške dvocevke (dve cevi jedna pored druge) i bokerice (dve cevi jedna iznad druge).

Postoje i "vazdušne puške". Umesto baruta za ispaljivanje olovnih tanadi koristi se komprimirani vazduh. Domet je mali i koriste se pre svega za takmičenja.

## Povezano

* Duga cijev
* Arkebuza
* Musketa
* jurišna puška
Promiskuitet

**Promiskuitet** je oblik seksualnog ponašanja kod kojeg je prisutna promjena seksualnog (ili seksualnih) partnera, odnosno neodrživost zadovoljenja seksualnih potreba u vezi sa jednim stalnim partnerom.

## Razlika izmedju ženskoga i muškoga promiskuiteta
Na promiskuitet se gledalo kao na sasvim normalno stanje kod muškaraca. To je bio oblik mačizma i dokazivanja muškosti. Kod žena je ta situacija išla drugačije. Naime, žene koje su mijenjale partnere su često proglašavane bludnicama, a u doba inkvizicije čak i vješticama te su bile brutalno pogubljivane. Odnos prema muškom i ženskom promiskuitetu svakako zavisi i od kulturnog konteksta, te ne gledaju sve zajednice na ovaj fenomen isto.

U današnje doba, muškarcu koji je promiskuitetan se daju imena kao sto su "ženskaroš", "player", "playboy", dok se ženama uglavnom daju nazivi koji su degradirajući kao što su "kurva" "drolja" "radodajka", "kašljara" itd... Ovo se naziva "dupli standard", koji nije pošten prema ženama, jer samo se promiskuitetne žene nazivaju pogrdnim imenima, dok isti takvi muškarci čak dobivaju i pohvale za svoje promiskuitetne aktivnosti. [Kljuc koji moze da otvori svaku bravu je dobar kljuc, a brava koja se otvara svakim kljucem je losa brava.] Ali pored svega navedenog, treba uzeti u obzir razlicitost muske i zenske prirode, koja jasno govori da se muski i zenski promiskuitet sa razlogom ne izjednacavaju.

## Povezano

* Hiperseksualnost
Bojni čekić

**Bojni čekić** ili **ratni čekić** je primitivno ratno oružje namenjen za blisku borbu.Ratni i običan čekić su vrlo slični, sastoje se od drške i glave.Drška može biti različitih dužina, najduža je približno jednaka helebardi (takva vrsta bojnog čekića se naziva "Bec de Corbin"), a najkraća je približno jednaka buzdovanu.Dugački čekići takozvani “polearms” ( oružje od motke ) namenjeni su za upotrebu protiv konjice,dok se kraći koriste za blisku borbu mada i konjanici koriste kraće.

Kasniji čekići su obično imali šiljak na jednoj strani glave na ovaj način dosta se poboljšala efikasnost čekića.Ratni čekić je mogao da zada strahovito jak udarac u metu,a naročiko kada je postavljen na motku, i udarcem je mogao da nanese štetu telu a da pritom ne mora probije oklop,što je u to vreme bila odlična prednost.Šiljak na drugoj strani glave mogao se koristiti tako što je mogao da zahvati neprijateljski oklop,štit ili uzde od konja, a može biti korišćen i za direktan udarac koji je probijao skoro sve vrste oklopa.Protiv konjice je korišćen tako što su se udarale noge od konja što bi dovelo do pada konjanika gde je bio laka meta.

Naj poznatiji ratni čekić je čekić po imenu “Mjolnir”, to je oružje čuvenog nordijskog boga Tora.

## vidi još
spisak oružja u srednjem veku
Erupcija

**Erupcija** (latinski *eruptio*) je izraz koji se najčešće koristi za:
* provalu užarene lave i drugog piroklastičnog materijala iz vulkana, tj. **[[vulkanska erupcija]]**.
* provalu vodene pare iz gejzira
* u prenesenom značenju, porast bijesa i sličnih snažnih emocija kod pojedinaca i društvenih grupa.
Vulkanska erupcija

**Vulkanska erupcija** je naziv za izbacivanje lave, tefre (pepeo, lapili, vulkanske bombe i vulkanski blokovi) i raznih gasova iz vulkana. Postoji nekoliko tipova vulkanske erupcije koje su klasificirali vulkanolozi. Oni se često nazivaju po poznatim vulkanima koji su erumpirali, odnosno događajima koji su dali primjer za klasifikaciju. Neki od vulkana za vrijeme svoje aktivnosti pokazuju samo jedan karakteristični tip erupcije, dok drugi mogu u jednom eruptivnom događaju pokazati karakteristike više njih.

Postoje tri glavna tipa erupcije. Najbolje poznate su magmatske erupcije koje stvara dekompresija gasa u magmi koja je tjera naprijed. Freatomagmatske erupcije izaziva suprotan proces, odnosno kompresija gasa unutar magme. Posljednji glavni tip su freatičke erupcije koje izaziva pregrijanje pare uslijed dodira magme sa vodom.

Unutar ovih glavnih tipova erupcije postoje pod-tipovi. Najslabije su havajske i podmorske erupcije, zatim strombolijevske erupcije koje slijede vulkanijske i surtsejske erupcije. Jači tip erupcije je pelejanska erupcija, a potom slijedi plinijska erupcija, dok je najjača ultraplinijska erupcija. Važno mjerilo snage erupcije je Indeks vulkanske eksplozivnosti.

## Vanjske veze

* USGS Hawaiian Volcano Observatory (HVO) homepage. USGS.
* Distinguishing eruptive types .
* How Volcanoes Work. San Diego State University.
5. milenijum pr. n. e.

U 5. milenijumu pne. se dogodilo širenje poljoprivrede s Bilskog Istoka na južnu i centralnu Evropu. Cvatu gradske kulture u Mezopotamiji i Anadoliji, te se pronalazi kotač. Bakarni ukrasi postaju sve češći, označavajući početak bakarnog doba. Stočarstvo se širi kroz Euraziju i doseže Kinu. Stanovništvo svijeta lagano raste kroz milenijum, vjerojatno se povećavši s 5 na 7 miliona ljudi.

## Događaji
* 4860. pne. - Mount Mazama u Oregonu kolabira, stvorivši kalderu koja se puni vodom i postaje Jezero Crater, najdublje jezero u današnjim Sjedinjenim državama.
* 4713. pne. - Početna epoha julijanskog perioda kako ju je opisao Joseph Justus Scaliger se dogodila 1. 1., što predstavlja nulti julijanski dan.
* 4500 - 3500 pne. - Kavkasko-donjevolška eneolitska populacija, izvor 80% porekla Jamne kulture (3300-2600 pne., Pontsko-kaspijske stepe) i bar 10% porekla Anadolaca Bronzanog doba, tj. Hetita – pretpostavljena poveznica anadolskih i ostalih indoevropskih jezika.
* 4300. pne. - Theta Boötis postaje najbliža vidljiva zvijezda astronomskog sjevernog pola. Bila je najbliža do godine 3942. pne. kada ju je zamijenio Thuban.
* 4300-4150 pne. - Masovne grobnice u Alzasu, sa žrtvama brutalnih pobedničkih rituala.
* 4121. pne. - Po Eduardu Meyeru ovo je datum stvaranja egipatskog kalendara, prema računanju sotičkog ciklusa.
* 4004. pne. - Univerzum je stvoren u sumrak prije 23. 10. prema kronologiji Ussher-Lightfoota armaghskog nadbiskupa Jamesa Usshera.

## Kulture
* cca. 4900. - 4600. pne.; izgradnja kružnih jaraka u Centralnoj Evropi
* cca. 4500. pne. – Civilizacija Suse i Kiša u Mezopotamiji i Huzestanu (v. Sialk)
* Donji Egipat: kulture Fajum A, Merimde. Gornji Egipat: kulture Tasijanska. Badari.
* Kultura Cucuteni u Centralnoj Evropi
* kalkolitske kulture: Srednji Stog, samarska i rana majkopska kultura, kandidati za rane Proto-indo-evropljane

## Periodi
* cca. 4570–4250. pne. – kultura Merimde na Nilu
* cca. 4400–4000. pne. – kultura Badari na Nilu

## Pronalasci, otkrića, pojave
* Prije oko 7.000 godina, maslina se gaji u halkolitskom lokalitetu Tel Zaf u dolini Jordana.
* od cca. 5000. pne.: razvitak proto-pisma, najvjerojatnije ideografskog: Vinčansko pismo, Tartarijske ploče.
* cca. 4500. pne. – Pojava pluga u Evropi
* ca. 4500. pne. – Najkasniji datum pojave zoonoza među ljudima, verovatno kao posledica bliskog kontakta sa pripitomljenim životinjama.
* Pripitomljavanje vodenog bivola u Kini
* Razvoj piva
* Razvoj kotača u Mezopotamiji i Evropi
Apostol Matija

**Sveti Matija** († oko 80.) – apostol, izabran je da zamijeni Judu Iškariotskog, koji je izdao Isusa. Opis njegova izbora za apostola, opisan je u Djelima apostolskim.

Ne spominje se u Evanđeljima, već u Djelima apostolskim, koja opisuju događaje, koji slijede nakon onih u Evanđeljima. Nakon Isusovog uzašašća na nebo, u Jeruzalemu okupili su se apostoli te oko 150 vjernika. Petar im je govorio, kako je Juda Iškarotski izdao Isusa i da na njegovo mjesto, trebaju izabrati nekog drugog. Uvjet je bio da je taj bio sve vrijeme s njima od Isusova krštenja do uzašašća na nebo. Dva kandidata bili su: Matija i Josip, koji se zvao Barsaba, a prozvao se i Just. Pomoliše se Bogu: "Ti, Gospodine, poznavaoče svih srdaca, pokaži koga si od ove dvojice izabrao, da primi mjesto ove apostoske službe kojoj se iznevjeri Juda da ode na svoje mjesto (Dj 1-24-25)". Bacili su kocku, izabran je Matija i postao je apostol. U Bibliji se više ne spominje.

Postoje priče o tome gdje je propovijedao, nakon izbora za apostola, ali nisu pouzdane. 

Njegov spomendan uključen je u katolički kalendar u 11. stoljeću i slavio se 24. ili 25. veljače, ovisno o godini. Reformom kalendara 1969. godine, njegov spomendan slavi se 14. svibnja, otprilike kada i blagdan Uzašašća (Spasova), ovisno o godini. Slavi se kao svetac i u pravoslavnim i protestantskim crkvama. Vjeruje se, da se njegovi posmrtni ostaci nalaze u crkvi sv. Matije u njemačkom gradu Trieru.
Apostol Matej

**Matej Evangelist** (**מתי** "Dar BOGa", standardni hebrejski i tiberijski **Mattay**; Septuaginta grčki **Μαθθαιος','' **Matthaios**) je ličnost za koju se tradicionalno vjeruje da je bio autor [[Evanđelje po Mateju|Evanđelja po Mateju]]. Bio je sin [[Alfej]]ev, i sakupljač poreza u [[Kafarnaum]]u. Jednom prilikom je [[Isus]], došavši preo jezera, prošao pored carinarnice gdje je sjedio Matej i rekao mu "Slijedi me." Matej je ustao i postao njegov učenik ([[Evanđelje po Mateju|Matej]] 9:9).

Kao ime mu se navodi **Levi''' u Luki (5:27). Iako ga Marko naziva Matejem u svom popisu apostola, kada se prepričava priča o tome kako je carinik postao učenikom, ponovno se koristi naziv Levi (2:14). Neki tu proturječnost objašnjavaju time da se nekada zvao Levi, ali da je potom promijenio ime, najvjerojatnije u počast svog poziva, u Matej. Isti dan kada ga je Isus pozvao napravio je "veliku gozbu" (Luka 5:29), oproštajnu gozbu, na koju je pozvao Isusa i njegove učenike, te vjerojatno mnogo svojih bivših suradnika. Posljedni spomen o njemu u Novom zavjetu je u Djelima 1:13. On je jedan od nekoliko učenika koji se poimence spominju u apokrifnom Evanđelju po Tomi, što sugerira da je za ranu crkvu bio važniji nego što se to danas misli. Vrijeme i način njegove smrti nisu poznati. 

Neke tradicije govore da je Matej postao mučenikom u Etiopiji, dok drugi govore da je mučenikom postao u Hierapolisu u Partiji. Po Epifaniju, biskupu Cipra, Marko Evangelist je postao mučenikom u Hierapolisu, odnosno Matej koji je zamijenio Judu Iskariota među dvanaest apostola i umro u Etiopiji.

Njegovi ostaci su preneseni u Kampaniju, u dijecezu Capaccio. Pronađeni od strane Langobarda, bili su prebačeni u Salerno, gdje se danas čuvaju u kripti katedrale.

Priznat je kao svetac i u rimokatoličkoj i u pravoslavnim crkvama. Pravoslavci njegov spomendan slave 16.11., dok se 21.9. slavi u latinskim crkvama.

Kao i ostala tri evangelista, Matej se često prikazuje u kršćanskoj umjetnosti. To je najčešće u obliku krilatog čovjeka, što je referenca na anđela koji mu je diktirao dok je pisao. Tri slike koje prikazuju njegov život, a koje je naslikao Michelangelo Merisi (Caravaggio) u crkvi San Luigi Dei Francesi u Rimu su među remek-djelima zapadne umjetnosti. 

## Galerija

Datoteka:The Evangelist Matthew Inspired by an Angel.jpg|Rembrandtov "Matej Evangelist potaknut anđelom"
Datoteka:Hendrik ter Brugghen - De Roeping van Sint Mattheus.jpg|Poziv sv. Mateja, autor Hendrik ter Brugghen


## Povezano
* Evanđelje po Mateju
* Marko Evangelist
* Luka Evangelist
* Ivan Evangelist