open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Supruga Zhao Hede

**Supruga Zhao Hede** (趙合德) (? - 7. pne.) bila je kineska carska supruga iz doba dinastije Han, koja je nosila službenu titulu *Zhaoyi* (昭儀). Bila je supruga cara Cheng i sestra carice Zhao Feiyan.

Nakon što se car Cheng zaljubio u Zhao Feiyan, doveo ju je 19. pne. u carsku palaču i učinio svojom suprugom, ali je isto učinio s njenom sestrom. Sestre Zhao su sljedeće godine caricu Xu optužili za čarobnjaštvo, pa ju je muž otjerao, učinivši Zhao Feiyan novom caricom. S vremenom se između dviju sestara stvorilo suparništvo, što se pripisuje izuzetnoj ljepoti Zhao Hede o kojima svjedoče kineski historijski tekstovi. Dvije sestre su se kasnije pomirile. Zhao Hede je umrla od moždanog udara, nedugo prije smrti svog muža.

## Reference
* *[[Knjiga Hana]]*, vol. 97, part 2.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 31, 32, 33.
Carica Wang (Ping)

**Carica Wang** (王皇后, osobno ime nepoznato) (8. pne. &ndash; 23. n.e. ), formalno **Xarica Xiaoping** (孝平皇后), a za vrijeme dinastije Xin **Vojvotkinja udovica od Ding'ana** (定安太后) potom **Princeza Huanghuang** (黃皇室主) bila je kineska carica iz dinastije Han, poznata kao posljednja carica Zapadne dinastije Han. Bila je kćer regenta Wang Manga, koji ju je dao udati za cara-dijete Pinga. Iako je u pitanju bio politički brak koji je trebao konsolidirati Wang Mangovu vlast, mlada carica je bila odana svom mužu, a još više carskoj dinastiji. Zbog toga je kineski historičari opisuju kao tragičnu ličnost, duboko nezadovoljnu svojim ocem koji je dao otrovati njenog muža, a potom svrgnuo dinastiju kako bi uspostavio svoju. Kada su se seljaci pobunili protiv Wang Manga, opsjeli prijestolnicu Chang'An i zapalili carsku palaču, carica se sama bacila u plamen.

## Literatura
* *[[Knjiga Hana]]*, vols. 97, Part 2, 99, Parts 1, 2, 3.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 35, 36, 37, 39.

|-
Carica Xu (Cheng)

**Carica Xu** (許皇后) (osobno ime nepoznato) (? - 8. pne.) bila je kineska carica iz dinastije Han, poznata kao supruga cara Chenga. Njen muž ju je ispočetka volio, ali je s vremenom iuzgubila naklonost, prije svega zbog spletki buduće nasljednice Zhao Feiyan, koja je zavela Chenga i nagovorila da joj oduzme titulu carice. Nakon toga je pokušala vratiti čast i dostojanstvo preko zavjere protiv cara koju je skovala s Chengovim rođakom Chunyu Zhangom (淳于長). Ta je zavjera, međutim, razotkrivena, a Xu prisiljena izvršiti samoubistvo.
Počasni naslovi u Katoličkoj crkvi

## Počasni naslovi u [[Katolička crkva|Katoličkoj crkvi]]
* "Velečasni" se koristi za svećenike, a može i za đakone.
* "**Prečasni**" (lat. ***reverendissimus***) koristi se za svećenike koji obnašaju neke značajnije službe, npr. povjerenici su nekih odjela, dekani, kanonici, generali redova i sl. Taj naslov dodjeljuje biskup.
* Počasni naslov "monsinjor" dodjeljuje papa crkvenim osobama zbog posebnih zasluga koje su stekli svojim radom u crkvenoj zajednici ili pak rade u biskupijskim kurijama. Među monsinjorima se najčešće traže kandidati za biskupe. Svi monsinjori nisu biskupi, ali su biskupi najčešće i monsinjori.
* Biskupa i nadbiskupa najčešće se oslovljava s "**preuzvišeni**", "ekscelencijo" ili pak s familijarno-počasnom titulom "**oče biskupe**" odnosno "**oče nadbiskupe**".
* Počasni naslov "**uzoriti**" ili "eminencijo" koristi se u obraćanju kardinalu.
* "**Sveti Oče**" naslov je kojim se oslovljava papu, dok "**Vaša Svetosti**" je izraz u trećem licu koja dolazi tamo gdje bi inače došla zamjenica Vi. Nije pravilno papu osloviti uvodno sa "**Vaša Svetosti**", što je česta pogreška, već treba npr. "**Sveti Oče**, Velika mi je čast što mi je dopušteno da pred Vašu Svetost... itd." 
* "Časna sestra" počasni je naslov kojim se oslovljava redovnica, a upotrebljavaju se i familijarni nazivi "**sestra**" ili "**časna**", uz koje je zgodno dodati i njezino ime.

## Izvor
*Župa Sveti Đurđ
6. pr. n. e.

__NOTOC__
Godina **6. pne.** bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Balba i Veta** ili, rjeđe, **godina 748. ''[[Ab urbe condita]]***. Oznaka 6. pne. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.



== Događaji ==

* Rimski car [[August (rimski car)|August]] šalje [[feretka|feretke]] (***viverrae*** u tekstu [[Plinije Stariji|Plinija Starijeg]]) na [[Balearski otoci|Balearske otoke]] kako bi pokušao obuzdati previše namnožene [[zec|zečeve]].
* [[Tiberije|Tiberije Klaudije Neron]] je poslan kao izaslanik u [[Armenija|Armeniju]], a poslije toga se vraća na [[Rodos]].

== Rođenja ==
* [[17.4.]] - [[Isus]] 

== Smrti ==
* [[Supruga Ban]], konkubina kineskog [[Car Cheng od Hana|cara Chenga]], također poznata kao pjesnikinja i naučnica (r. [[48. pne.]])
* [[Supruga Feng Yuan]] (r. cca. [[48. pne.]])
* [[Liu Xiang (pisac)|Liu Xiang]], kineski učenjak koji je uredio *Shan Hai Jing* i sastavio *Lienü zhuan'', poznat i kao otac Liu Xina (r. 77. pne.)

## Reference
Kanonik

# u Katoličkoj crkvi **kanonik** je viši svećenik koji je dužnostima vezan uz Kaptol;
# onaj koji u crkvi živi prema raspoređenim dužnostima (katedralni kanonik; redovnički kanonik); 
# u antičkoj Grčkoj kanonik je bio muzički pisac koji je matematički određivao intervale (kanone).

## Izvori
* AnGold
Kune (porodica)

**Kune** (lat. *Mustelidae*) su porodica psolikih zvijeri. To je porodica u koju pripada vrlo veliki broj vrsta. Razvili su se prije oko 40 milijuna godina (oligocen) usporedo s razvojem glodavaca.

U ovu porodicu pripadaju, primjerice, kuna zlatica, lasica, tvor, hermelin, jazavac i vidra. Ali kada se govori o kunama, u Hrvatskoj se najčešće misli na kunu bjelicu ili, eventualno, na kunu zlaticu.

Zbog krvoločnosti i proždrljivosti čine znatne štete, ali isto i znatne koristi uništavanjem štetnih sitnih glodavaca. U blizini analnog otvora nalaze se žlijezde, koje izlučuju tvar neugodna mirisa. Tim mirisom označuju kune granice područja svojeg stalnog boravišta.

Dlaka im je vrlo fina, pa se u toj porodici nalazi nekoliko hrvatskih najvrjednijih krznaša.

Žive do 2000 metara visine.

## Fizički izgled
Pripadnici porodice kune razlikuju se međusobno po građi tijela, po zubalu i obliku nogu, mnogo više nego što je to slučaj kod ostalih porodica reda mesoždera.

Pripadnici porodice kuna su srednje velike do malene životinje. Najmanje su male lasice, dužine do 20 cm, a najveće divovske vidre koje mogu narasti do 1,8 m i biti teške više od 30 kg.

Ove životinje imaju izduženo, vitko i vrlo gipko tijelo te vrlo niske noge, na kojima imaju 4-5 prsta proviđenih noktima, koje se ne može uvući. Zubalo je potpuno, ima 38 zuba, očnjaci su jaki.

## Prehrana
Jednako tako, imaju i veliki raspon plijena. Jazavac se hrani uglavnom kišnim glistama i puževima, koji čine samo djelić njegove tjelesne težine. Hermelin lovi i zečeve, koji mogu biti i deset puta teži od njih.
Osim navedenog, hrane se raznim malim i srednje velikim sisavcima, pticama do veličine guske, jajima, kukcima, bobicama, voćem i bukvicama.

## Parenje i mladunčad
U vrijeme parenja glasa se kao mačka, inače ciči, frkće, reži.

Mladi dolaze na svijet slijepi, mati ih u slučaju opasnosti prenosi na sigurnije mjesto; trebaju nekoliko tjedana da budu sposobni slijediti majku.

## Sistematika
U porodicu kuna spadaju slijedeće potporodice:

# kune (*[[Mustelinae]]*)
# euroazijski jazavac (*[[Melinae]]*)
# medojedni jazavac (*[[Mellivorinae]]*)
# američki jazavac (*[[Taxidiinae]]*)
# smrdljivci (*[[Mephitinae]]*)
# vidre (*[[Lutrinae]]*)

## Drugi projekti

## Izvori
* Dragišić, Petar (ur.) *Lovački priručnik*, Lovačka knjiga, Zagreb, 1967.
Feretka

**Feretka (afrički tvor)** (*Mustella putorius furo*) je naziv za domesticiranu podvrstu evropskog tvora (*Mustella putorius*). Feretke su dimorfični grabežljivci kod kojih su mužjaci veći od ženki. Obično imaju crnu, smeđu, bijelu i višebojnu dlaku, prosječno su dugi 51&nbsp;cm, uključujući 13&nbsp;cm dugi rep, teže između 0,7 i 2&nbsp;kg, te imaju prosječni životni vijek od 7 do 10 godina.

Vjeruje se da su bili pripitomljeni prije 2500 godina, i to prvenstveno radi lova na zečeve, odnosno njihovog uklanjanja kao poljskih štetočina. Danas se uglavnom drže kao kućni ljubimci.
5. pr. n. e.

__NOTOC__
Godina **5. pne.** bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Augusta i Sule** ili, rjeđe, **godina 749. ''[[Ab urbe condita]]**''. Oznaka 5. pne. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.

## Događaji

* Rođenje Isusa, prema tradicionalnim tumačenjima, smješteno oko 29. septembra.

## Rođenja
* 13.1. – Car Guangwu od Hana, vladar Kine (u. 57. n.e.)
* Lucije Vitelije Stariji, rimski konzul i guverner Sirije (u. 51. n.e.)
* Datumi rođenja Ivana Krstitelja (v. 8. pne.) i Isusa nisu poznati, ali godina 5. pne. se često pretpostavlja kao godina njihovih rođenja. Svetkovina Pashe (oko 21. aprila) se navodila kao jedan od mogućih datuma za Kristovo rođenje, pod pretpostavkom da je bio relevantan izdavatelj za Mesiju, ili da je njegov rođendan vezan za Pashu (v. 33.)
** Ivan Krstitelj (u. cca. 30. n.e.)
** Isus

## Smrti
*

## Reference
LGBTQ prava u Nikaragvi

Nikaragva je konzervativna prema procesima veće afirmacije LGBT prava. Anti-gej zakoni su ukinuti tek 2008. godine, a uzrast seksualne saglasnosti je i dalje različit (17 godina za heteroseksualne i 20 godina za homoseksualne parove). LGBT zajednica Nikaragve je slabo vidljiva u javnosti, čije organizovano delovanje čini svega nekoliko neformalnih udruženja, kao sto su *Anarhogay Power* i Iniciativa GL. Nikada nije bilo pokušaja održavanja parade ponosa u Nikaragvi. Istopolne zajednice i brakovi nisu priznati u Nikaragvi. Vrhovni sud je 10. februara 2010. godine doneo presudu da istopolni par Elverez-Husalba nema pravo da se venča. Prema istraživanju iz 2007. godine, svega 13% građana podržava istopolne brakove, dok 6% podržava usvajanje dece od strane LGBT osoba. Procenat podrške LGBT pravima je nesto viši u većinski domorodačkim oblastima, gde iznosi 27% odnosno 16%.
Mesija

**Mesija** (heb: מָשִׁיחַ *Māšîăḥ* - pomazanik) je termin za iskupitelja kojeg, u jednom ili drugom vidu, očekuju sve avramske religije. Središnji je eshatološki pojam judaizma, prihvaćen i u hrišćanstvu i islamu.  U širem značenju, mesija označava svaku osloboditeljsku ili spasiteljsku ličnost i pridev mesijanski se koristi za sva učenja koja očekuju nekog da popravi stanje čovečanstva i sveta. Mesijanska nada i iščekivanje još uvek su jedan od temeljnih motiva jevrejske religije, iako je reformistički judaizam odbacio ideju o ličnom mesiji zamenivši je pojmom "mesijanskog doba" koje odlikuje univerzalna pravda i mir. Osim u avramskim religijama, mesijanstvo se javlja i u nekim starijim religijskim tradicijama poput zoroastrizma i hinduizma, kao i novijim verskim pokretima.

## Judaizam

U hebrejskoj bibliji, mesijom, odnosno pomazanikom, su nazivani kraljevi i sveštenici Izraela koji su pomazivani svetim uljem. Kraljevi i prvosveštenici su primali pomazanje kao znak nove službe, nakon čega su sticali zvanje pomazanika (1 S 10.1; Lv 8.12). U tom smislu je naziv korišćen (izuzetno) čak i za jednog stranca kao što je persijski kralj Kir (Iz 45.1). U razvijenoj jevrejskoj mesijanskoj eshatologiji, mesija se odnosi na vođu kojeg je Bog pomazao, i u nekim slučajevima, budućeg kralja Izraela, potomka Davidove loze, koji će ujediniti sva jevrejska plemena i osloboditi ih od strane vlasti. Dolazak mesije će, kako se veruje, nevestiti mesijansko doba sveopšteg mira, sklada i pravde. U judaizmu, mesija nije smatran Bogom niti sinom Boga.

## Hrišćanstvo

U grčkoj Septuaginti hebrejska reč *mašiah* se prevodi kao hristos (Χριστός), što u hrišćanstvu postaje uobičajena titula za Isusa iz Nazareta, pokazujući hrišćansko poimanje njegove uloge. Naime, rani hrišćani su, za razliku od ostalih Jevreja, poverovali da je Isus dugo očekivani mesija, odnosno hristos.

U hrišćanstvu nalazimo elemente koji označavaju nešto specifično novo: u činjenici što mesija nije više moćan, pobjednički heroj, već se njegov smisao i dostojanstvo nalaze upravo u njegovoj patnji, u njegovoj smrti na križu.

## Islam

Islamska tradicija drži da je Isus (Isa), sin Marije, bio je zaista obećani prorok ili Mesija poslan semitskim jevrejskim plemenima Izraela. Muslimani veruji da će Isa uoči sudnjeg dana ponovo vratiti na Zemlju da uspostavi pravdu i pobedi "velikog obmanjivača", lažnog mesiju Dadžala.

## Povezano
* Hristos
* Pomazanik
* Mesijanizam
* Popis ličnosti proglašenih za Mesiju

## Reference

## Vanjske veze
Krist

**Hristos** (gr: *Χριστός*), takođe **Hrist** ili **Krist**, je grčka reč koja znači pomazanik, onaj koji je pomazan (vidi: miropomazanje). Reč *hristos* je doslovan prevod hebrejske reči *mašiah* (heb: מָשִׁיחַ - pomazanik) koja se najčešće transliteruje kao *[[mesija]]*.

Ova reč se ponekad pogrešno shvata kao prezime Isusa, iako je ovo zapravo zvanje, titula. Sledbenici Isusa su postali poznati kao hrišćani jer su verovali da je Isus bio Hristos, odnosno Mesija čiji dolazak je prorekla jevrejska sveta knjiga Tanah, koju hrišćani nazivaju Starim Zavetom. Većina Jevreja ne prihvata ovu tvrdnju i oni i dalje čekaju dolazak obećanog Mesije.

## Vanjske veze

* ''Jewish prophecies about Christ,'' About-Jesus.org
* Norman D. Livergood, ''The Christ concept in Esoteric Christianity''
Zemljoradnja

**Zemljoradnja** je grana poljoprivrede koja se bavi obradom zemljišta i uzgojem kultivisanih biljaka. Njen razvoj i zastupljenost zavise od geografske širine i nadmorske visine. Razlikujemo *ekstenzivnu* zemljoradnju (slabo razvijena u pogledu oruđa i prinosa) i *intenzivnu* zemljoradnju (primena agrotehničkih mera i mehanizacije).

Zemljoradnja se može podeliti na:
* ratarstvo
* voćarstvo
* vinogradarstvo
* livadarstvo
* cvećarstvo

## Povezano
* Poljoprivreda
** Stočarstvo

## Literatura
* Mastilo, Natalija (2005): *Rečnik savremene srpske geografske terminologije*, Geografski fakultet, Beograd
* Stemić Milomir, Jaćimović Bratislav (2006): *Osnovi agrarne geografije*, Jantar grupa, Zemun
Bojna Čavoglave

"**Bojna Čavoglave**" je pjesma koju je 1991. komponirao i izveo Marko Perković Thompson, poznata po tome što je lansirala njegovu karijeru i služila kao neslužbena himna hrvatskih snaga u vrijeme rata u Hrvatskoj. Tekst pjesme govori o Perkovićevom rodnom selu Čavoglave koje se za vrijeme rata našlo na liniji razdvajanja između hrvatskih snaga te krajiških, odnosno srpskih snaga, četnika, kojima prkosno poručuje kako nikada neće probiti tu liniju i ući u njegovo selo. Pjesma je izdana u vrijeme kada su hrvatske snage, još uvijek nedovoljno obučene i organizirane, trpile poraze u sukobu s tehnički nadmoćnim neprijateljem, te joj se često pripisuje da je podigla moral u kritičnom trenutku sukoba.

Pjesma je 1992. gdoione objavljena na Perkovićevom debitantskjom albumu, *[[Moli mala]]* i označena kao "Bojna Čavoglave (Remix)". Druga, puno opsežnija nalazi se na albumu *[[Druga strana]]*.

Na Thompsonovu albumu *[[Druga strana]]* nalazi se obrada pjesme "Bojna Čavoglave". Najznačajnije promjene su:
* Uvodna pjesma je potpuno izmjenjena. 
* U obradi ne pjeva Thompson sa vojnicima kao u izvornoj pjesmi, ali posebnom tehnologijom izgleda kao da pjeva s više osoba. 
* Kao posebni zvukovi ne koriste se topovi, nego strojnice. 

Barem su dvije pjesme nastale po uzoru na "Bojnu Čavoglave", sa korištenjem sličnog teksta i melodije. Jedna je "Hej junaci", kojom je dizan moral sarajevskih branitelja tijekom opsade Sarajeva. Druga je "Posavske Čavoglave" koju izvodi Drale.

## Izvori

## Vanjske veze
*Hej junaci
*Posavske Čavoglave
Dunjaluk

**Dunjaluk** ili **dunajluk** (arapski:*دني*) je pojam koji se koristi u islamskom vjerskom (ili filozofskom) smislu, i označava "ovaj svijet". Suprotna riječ je "ahiret" koja označava "onaj ili budući svijet".

Obje riječi su apstraktne zbog toga što vuku granicu koja dijeli svijet u dva područja. Ta granica se prelazi smrću, tj. smrt označava prelaz iz dunjaluka u ahiret. Metafizika i mnoge vjere opisuju dunjaluk kao "konačan, privremen ili tjelesan", dok ahiret se opisuje kao "vječan, krajnji ili uman". Ta podjela svijeta se poriče od strane humanista ili ateista po čijim mišljenjima se svijet samo sastoji od sadašnjice, tj. dunjaluka.

Mnoge, ali ipak ne sve, vjere uče dualnost svijeta, tj. podjelu u dunjaluk i ahiret. Isto tako mnogi filozofski smjerovi govore, u nekom smislu, o dualnosti svjetskog sistema.
Ahiret

**Ahiret** (arapski: الآخرة) je naziv (u islamu) za "onaj" ili "budući svijet". Suprotna riječ je dunjaluk (sadašnji svijet). Ali i mnoge druge vjere diferenciraju između "fizičkog" i "natprirodnog" svijeta. Vjerovanje u ahiret odnosno budući svijet, je jedna od najstarijih kulturnih značaja, ali i nerješenih tajni, većine religija i nekih filozofskih gledišta.
Hi-ro

**Hi-ro** je monogram načinjen od slova *[[hi]]* i *[[ro]]* (*Χ* i *Ρ*), prva dva grčka slova Kristova imena (grčki *[[Hristos]]*). Rani kršćani prihvatili su ga kao simbol kršćanstva i vrlo je uobičajen u prvobitnoj kršćanskoj umjetnosti od 4. vijeka na sarkofazima, euharistijskom posuđu i na svijećama.

Grčka slova *alfa* i *omega* često su dio istoga monograma. Sam po sebi, on je dugo postojao kao skraćenica grčke riječi *hrestos*, »koristan, čestit, pošten«, a upotrebljavao se kao simbol povoljnoga znaka, pa ga je, vjerovatno, u tom smislu car Konstantin upotrijebio na carskoj zastavi, kao što se vidi i na ondašnjim novcima. Znak koji se, po biografijama, u viziji ili u snu, javio Konstantinu u predvečerje bitke protiv Maksencija, kod Milvijskoga mosta (*Saxa Rubra*), 312., tradicionalno se smatrao monogramom hi-ro. Nema nijednog pouzdanog dokaza da ga je car uveo s bilo kakvim specifičnim kršćanskim razlogom.
Sveti rat (pjesma)

**Sveti rat** () je jedna od najpoznatijih sovjetskih pesama iz Drugog svetskog rata. Tekst je napisao Vasilij Lebedev-Kumač 1941. nakon nemačke invazije na Sovjetski Savez. Kompozitor je Aleksandar Aleksandrov, osnivač Hora Crvene armije i kompozitor Himne Sovjetskog Saveza.

## Vanjske veze
* „Sveti rat“ - Youtube.com
Kršćanska zastava

**Kršćanska zastava** je zastava dizajnirana da predstavlja cijeli kršćanski svijet. Zastava je bijele boje, dok se u gornjem lijevom uglu nalazi plavo polje (kraljevska boja) koje simbolizira Isusa Krista kao Kralja Kraljeva. Na plavom polju se nalazi crveni krst simbol Isusove krvi prolivene na Kalvariji. Zastava je prvi put korištena 26. septembra 1897. godine u Brighton kapeli u Brooklynu, New York, SAD. Zastava kao ova danas su dizajnirali 1907. godine Charles C. Overton i Ralph Diffendorfer.

Neke (organizirane) crkve ne koriste zvanično ovu zastavu.

## Povezano
* Zastava Vatikana
Ihtis

**Ihtis** (grč. ἰχθύς: *ichthys* - riba) je kršćanski simbol koji je već u prvoj Crkvi korišten kao akronim za izraz: »Isus Krist, Božji Sin, Spasitelj.«

## Značenje i izgled
Rana usmena predaja, koja je kasnije uzela i pisani oblik, pripovijeda da je u vrijeme progona kršćana u Rimskom Carstvu riba korištena kao kršćanski znak raspoznavanja, budući da grčka riječ ἰχθύς u sebi krije početna slova izraza Ιησούς Χριστός Θεού υιός σωτήρ:

ΙΗΣΟΥΣ (*Iēsoûs* »Isus«)

ΧΡΙΣΤΟΣ (*Christós* »Krist - Pomazanik«)

ΘΕΟΥ (*Theoû* »Božji«)

ΥΙΟΣ (*Hyiós* »Sin«)

ΣΩΤΗΡ (*Sōtér* »Spasitelj«)

Kao crtani simbol, koristio se jednostavnan prikaz ribe koji se sastojao od dvije zakrivljene linije, a nađeni su i kružni simboli, za koje se pretpostavlja da uključuju slova grčke riječi ἰχθύς.

## Historija

Historijski nije sigurno da su ga već prvi kršćani koristili kao znak raspoznavanja, to jest kao tajnu lozinku.

Ipak, motiv ribe pojavljuje se već u 2. vijeku u grafitima u katakombama svetog Kalista u Rimu, a kasnije i na mozaicima kršćanskih crkava. Oko 200. godine kršćanski pisac Tertulijan u svome se kršćanskoj pouci o krštenju (*De baptismo*) poigrava motivom ribe, govoreći da su kršćani »ribice, po primjeru *[ΙΧΘΥΣ]* Isusa Krista, rođeni u vodi.«

Ta se Tertulijanova usporedba temelji na evanđeoskim izvještajima u kojima Isus čudesno hrani 5.000 ljudi kruhom i ribama (usp. Evanđelje po Marku 6,30-44; Evanđelje po Mateju 14,15-21; Evanđelje po Luki 9,12-17; Evanđelje po Ivanu 6,4-13), ili pak na Isusovu pozivu Petru i njegovu bratu Andriji, kad im kaže da će ih učiniti »ribarima ljudi« (ups. Evanđelje po Marku 1,17).

Među slične rane kršćanske znakove pripadali su i Hi-ro i znak sidra.
Bogorodica (titula)

**Bogorodica** (grč. *Θεοτόκος* [*Theotókos*] – Teotokos; stsl. *Богородица*) je jedan od naslova koji se raznim kršćanskim crkvama pridaje Mariji, Isusovoj majci.

Premda se koristio i ranije, ovaj je naziv službeno prihvaćen kao važeći za čitavu Crkvu na Efeškom saboru (431.), u jeku rasprava oko Kristove naravi i sukoba s nestorijanstvom. Naslov »Bogorodica« izriče uvjerenje da je Marija rodila, ne samo čovjeka Isusa, nego i pravoga Boga, te da je Krist samo jedna osoba s dvije neodvojive naravi. Osobitu ulogu u teološkom definiranju ovog pojma imao je Ćiril Aleksandrijski.

Mariju nazivaju Bogorodicom pripadnici Katoličke i Pravoslavne Crkve, kao i pripadnici Istočnih pravoslavnih crkava.

Prva crkva koja je na Zapadu bila posvećena Mariji Bogorodici bila je Rimska crkva sv. Marije Velike (tal. *Santa Maria Maggiore*).

Svetkovina svete Marije Bogorodice u Rimokatoličkoj Crkvi slavi se 1. siječnja.


Datoteka:Vladimirskaya.jpg|*[[Vladimirska Bogorodica]]*
Datoteka:Panachranta.jpg|*Theotokos Panachranta*, ikonopisana Bogorodica iz Gertrudinoga psalterija.
Datoteka:Byzantinischer Mosaizist des 12. Jahrhunderts 002.jpg|*Majka Božja*, mozaik ikona, Presveta Mudrost u Carigradu
Datoteka:Fedorovskaya.jpg|*[[Theotokos Sv. Teodore]]*
Datoteka:Svenskaya.jpg|*Theotokos Panachranta* iz Svenskoga samostana kod Sv. Alipij Kijevski
Datoteka:Gelati Theotokos.jpg| mozaik (ok. 1130), Gelatski samostan, Gruzija
Datoteka:vlahernskaya.jpg|Blačernitica ikona Presvete Bogorodice.
Datoteka:Madonna and Child (Dormition Church at Kondopoga).jpg|Marija sa Djetetom u crkvi Marijina Uznesenja (Vospenje Presvete Bogorodice) (1774) u: Kondopogi
Evangelizacija

**Evangelizacijom** se smatra naviještanje riječju i djelom poruke Isusa Krista nekršćanima, koja se naziva **[[evanđelje]]** ili **radosna vijest**, kao i stalno ponavljanje Kristove poruke spasenja u propovijedima, svjedočenjima, katehezi i liturgiji onima koji su već kršćani. Glavna je kršćanska misija i poslanje svih kršćana.
 
Osim evangelizacije ljudi postoji i *evangelizacija kulture*. Ona se sastoji u kritičkom prožimanju misli i načina života ljudi, koje izlazi iz života po evanđelju. Evangelizacija se može sastojati iz naviještanja, tumačenja pisma i slavljenja bogoslužja, a može se dogoditi neizravno, svjedočenjem po evanđelju ozbiljno izmijenjena životnog stila.

## Literatura
* Evangelizacija  - don Ivica Matulić

## Poveznice
* Kršćanstvo
* Biblija
* Kršćanski simboli
* Teologija
Praroditeljski grijeh

**Prvobitni**, **prvorodni**, **praroditeljski** ili **istočni grijeh** (latinski: *peccatum originale originatum*), prema jevrejskom mitu, sastoji se u tome što Adam i Eva nisu poslušali božju zabranu već su jeli plodove sa Drveta spoznaje dobra i zla. Taj događaj sa njegovim posledicama se naziva Pad čovjeka.

Po tradicionalnoj hrišćanskoj teologiji, u praroditeljskom grijehu se rađaju svi ljudi jer, potječući od Adama, participiraju u njegovu neposluhu prema Bogu. Po rečima Valentina Svenickog, "prvorodni greh je narušavanje onoga zakona Božijeg koji je dat praroditelju Adamu u Raju i koji je od njega prešao na sve ljude, pa se svi začinjemo i rađamo sa tim grehom". Krist donosi oslobođenje od istočnog grijeha za sve čovječanstvo općenito, a pojedinac se oslobađa vjerom i sakramentom krštenja.

Crkve koje su proizašle iz Reformacije na drugačiji način tumače pad prvog čovjeka i njegov utjecaj na kasnije čovječanstvo. Protestanti smatraju da ne participiraju u Adamovom grijehu, već da od Adama nasljeduju grešnu narav.

## Gnostička verzija mita

Prema gnostičkoj verziji mita, vladari koji stvoriše Adama i Evu su imali "oblik zvijeri", a zabraniše im jesti sa drveta spoznaje iz ljubomore:

## Izvori

## Povezano

* Adam
* Eva
* Pad čovjeka
Raspelo

**Raspelo** ili **raspeće** je križ s kipom raspetoga Krista. Jedan je od najvažnijih simbola kršćanske religije. Prvenstveno se njime služi u katoličanstvu, ali se također koristi i u nekim luteranskim, anglikanskim i pravoslavnim crkvama, a naglašava Kristovu žrtvu, tj. smrt razapinjanjem na križ, za koje kršćani vjeruju da čini otkupljenje grijeha čovječanstva.
Sveta zemlja

**Sveta zemlja** je prvenstveno versko značenje za prostor koji danas politički i geografski nazivamo Izrael i Palestina, a u širem značenju i delove susednih prostora (Liban, Sirija, Sinaj). Ovaj prostor je kroz istoriju menjao nazive od Hanan, Palestina, Judeja, Obećana zemlja, Zemlja Izrael (*Erec Izrael*)... i ima istoriju dugu od 3.500 godina. U Svetoj zemlji postoji oko 3.500 istorijskih ili svetih mesta. Tu se nalaze najsvetija mesta hrišćana, Jevreja i muslimana.

## Religijski pojam
Sveta zemlja kao što i ime kaže ima veliko značenje za tri svetske religije: hrišćanstvo, judaizam i islam. U Svetoj zemlji se nalaze značajna religijska mesta, od svetog grada Jerusalima, Vitlejema, Hebrona, Sionska gora, Maslinska gora, Nazaret, Kedronska dolina, Sinaj, Jerihon, Galilejsko jezero, reka Jordan, i dr.

### Za hrišćane
je ovo mesto rođenja hrišćanske vere, mesto gde se rodio (Vitlejem), gde je prorokovao (Nazaret), i mesto smrti i vaskrsnuća Isusa Hrista (Jerusalim). Biblija, kao sveta knjiga opisuje događaje i predanja sa područja Svete zemlje. Jedna od najvažniji odredišta prilikom pokloničkih putovanja hrišćana iz celog sveta je sveti grad Jerusalim, i staza bola koja vodi do brda Golgota gde je Grob Spasitelja i crkva Hristovog vaskrsenja (*saborna crkva Hristovog groba*), koja se smatra centrom hrišćanskog sveta.

### Za Jevreje
je ovo Zemlja od Boga, "obećana" jevrejskom narodu. U njoj se nalazi veliki Hram u Jerusalimu, tu je i pećina Makpela (Hebron) gde počivaju skoro svi jevrejski preci, tu je i grob kralja Davida i dr. (na brdu Sion), grobovi proroka i sudija (Kedronska dolina, Maslinova gora...), mesto polaganja zavetnog kovčega sa Deset božjih zapovesti (danas Nabulus), moralni kodeks kod Jevreja.

### Za muslimane
Jerusalim je treći po važnosti grad za islamsku veru, posle Meke i Medine, jer je to mesto (stena) odakle je Muhamed usnuo da je odleteo u nebo. Na tom mestu (steni), na temeljima porušenog rimskog grada, arapski kalif Abed el Malik gradi džamiju (Omarova ili Kupola nad stenom). Muslimani poštuju i jevrejskog praoca Abrahama (zovu ga Ibrahim) kao oca njihovog praoca Ismaila i poštuju i mesto gde je sahranjen Abraham, pećina Makbela (Hebron).

## Vanjske veze

* Srbi i Jerusalim, Politika.http://www.politika.rs/rubrike/Kultura/Srbi-i-Jerusalim.sr.html
* Sv. Sava u Svetoj Zemlji, Srpsko nasleđe.http://www.srpsko-nasledje.rs/sr-c/1998/07/article-06.html 
* Makabijada(Mala enciklo.)http://www.makabijada.com/dopis/znanje.htm
* O Svetoj zemlji, Jerisalimu, Sinaju http://www.svetazemlja.info
Aleksandrijska škola

**Aleksandrijska bogoslovska škola** je poznata po alegorijskoj ili kontemplativnoj metodi tumačenja Biblije. Imala je čuvene predstavnike kao što su Filon, Sv. Kliment Aleksandrijski i Origen. Pod uticajem platonovske filosofije, koja vladaše jelinskom sredinom u Aleksandriji u II i III veku, ova škola je uvela alegoriju u biblijsku egzegezu. Njihova tumačenja zasnovana su na uvidu da je sadržaj Svetoga Pisma pun tajni, da ima ne samo očigledan, istorijski, bukvalan smisao, nego i duhovan, mističan, skriveni, prepoznativ samo onima koji poseduju blagodat poznanja i kontemplacije. Origen (185-252) je upotrebljavao alegoriju u ekstremnom obliku, a metodološka preterivanja aleksandrijske škole mogu se naći i u docnijoj egzegetskoj literaturi (Didim Slepi, Sv. Grigorije Niski, Sv. Maksim Ispovednik). Egzegetska aleksandrijska metoda protivpoložena je onoj iz škole u Antiohiji, koja je više volela istorijsko tumačenje ili sistematski smisao biblijskog teksta.

Sa stanovišta Hristologije, aleksandrijska škola predstavlja jednostranu težnju i naginje ka rešenjima koja bi se mogla tumačiti u monofizitskom smislu. Formula Sv. Kirila: *"Jedna priroda ovapoloćenog [[Logos]]a"*, koja ostavlja mogućnost da je ipostasnim sjedinjenjem Logos mogao izgubiti punoću svoga čoveštva koje je primio u Svoju ipostas, ispravljena je na Četvrtom Vaseljenskom Saboru, u Halkidonu (451). U sukobu sa antiohijcima, bogoslovi aleksandrijske škole učili su da ovaploćenje Logosa predstavlja načelo oboženja (Θεοσις) ljudske prirode, pojam koji je uveo Sveti Atanasije, a preuzeli ga Kapadokijski Oci (Vasilije Kesarijski, Grigorije Niski, Grigorije Bogoslov i Amfilohije Ikonijski).

## Vanjske veze
* Alexandrian School (Encyclopædia Britannica 1911)
Kanonizacija

**Kanonizacija** predstavlja postupak kojim se vjernici crkvene organizacije proglašavaju predmetom njenog poštovanja. Po ocjeni crkvenih organa oni vjernici koji su to zavrijedili zbog svojih posebnih (vanrednih) zasluga za crkvu, proglašavaju se posebnima i posebno se poštuju. Kanonizacija se dijeli na beatifikaciju i kanonizaciju u užem smislu.

Beatifikacija (latinski beatus – blažen) je prvi stepen kanonizacije. Prema određenim propisima specijalni crkveni sud utvrđuje da li se već poštuje onaj koji je predložen za beatifikaciju i koji su uzroci toga kulta, a sve u cilju da bi se ustanovilo postoje li elementi svetosti koje crkva određuje da bi predložena osoba mogla biti predmetom posebnog poštovanja od svih njenih vjernika. Glavni uvjeti za beatifikaciju su čuda (čudesa) do kojih navodno dolazi na grobu predložene osobe ili upotrebom stvari koje su predloženoj osobi nekada služile. U najkraćem čudo je prema vjerskom shvaćanju ona pojava koju je Bog izazvao na natprirodni način kao izraz svoje svemogućnosti bez obzira na zakone u prirodi. Prema *Codex iuris canonici*, Katolička crkva za beatifikaciju propisuje minimum od dva čuda. Proces beatifikacije zaključuje se proglašenjem kandidata za blaženoga (što je prvi stepen svetosti).

Kanonizacija u užem smislu predstavlja postupak kojim se osoba proglašena za blaženu proglašava za sveca. I u ovom slučaju time se bavi poseban crkveni sud koji ispituje događaje koji su se desili poslije beatifikacije određene osobe. Ako utvrdi da su se u međuvremenu desila čuda kao dokazi o trajanju svetosti blaženoga onda se blaženi proglašava svecem. Katolička crkva zahtijeva kao minimum da se dokažu dva čuda koja su se dogodila nakon kandidatovog proglašenja za blaženu osobu.
WDC 65816

**WDC 65816** je 16-bitni mikroprocesor kompanije Western Design Center, a ujedno i generacijski nasljednik MOS 6502 mikroprocesora.

## Historija

Nezadovoljan stanjem u kompaniji Commodore International koja je odbila mogućnost gradnje 16 bitne verzije mikroprocesora MOS 6502 Bill Mensch ju napušta i zajedno s svojom sestrom osniva Western Design Center te kontaktira Apple Computer i Atari. Kako je dobio pozitivan odgovor od Applea počeo je raditi na svom mikroprocesoru 1982. godine. Godinu, dvije nakon početka dizajniranja mikroproceosr WDC 65816 je spreman za tržište.

## Korištenje

Kao što je tražio Apple Computer WDC 65816 je bio potpuno kompaktibilan s MOS 6502, a istovremeno je bio 16-bitni tako da je mogao koristiti 16 MB memorije i raditi na 20 Mhz što nikada niti približno nije bilo korišteno u popularnim kompjuterima.

* Acorn Communicator iz 1985. je koristio verziju na 2&nbsp;MHz
* Apple IIGS iz 1986. je koristio verziju na 1 ili 2.8&nbsp;MHz
* C-One iz 2002.
* SNES (Super Nintendo Entertainment System) iz 1990. je koristio verziju na 3.56&nbsp;MHz

Iako je Commodore International imao pravo na korištenje WDC 65816 u pola cene licence on je to svaki put odbio što dovodi do potpune nekompaktibilnosti popularnog kompjutera Commodore 64 i Amige 500 i na kraju propasti korporacije. S druge strane nezavisni proizvođači su izgradili SuperCPU karticu koja je nadograđivala Commodore 64 s 1 Mhz na 20&nbsp;MHz i s 64 KB na 16 MB.

Početkom 21 veka Western Design Center će izbaciti na tržište 32-bitnu verziju ovog mikroprocesora koja će se zvati W65T32 Terbium

## Vanjske veze

* Informacije o 65816 na WDC internet stranicama 
* Tehnički podaci o W65C816S u PDF formatu 
* Programerska uputrstva s 6502 na 65816 
* 65816/65C816 Tehnički podaci
Paterik

**Paterik** je knjiga koja svojim sadržajem pripada žanru asketske literature. U slovenskom jeziku se naziva *otačnik*. Sadrži mnogobrojne priče o monaškim podvizima, koji imaju didaktičku ulogu.

Nastanak paterika se vezuje za početak uspostavljanja monaškog života u Egiptu (III - IV vek). U monaškim sredinama je nastao veći broj zbirki ovakvih pouka. Najstariji među njima je *Egipatski paterik* (IV - V vek). Godine 420. Paladije Elenopoljski je napisao delo ove vrste – *Lavsaik*. Među egipatskim monasima je u IV i V veku formirano *Slovo otaca*. Jovan Mosh je početkom VII veka sastavio *Lug duhovni*, koji je nazivan *Sinajskim paterikom* – najstariji potpun prepis. Drugi potpun prepis je bio *Skitski otačnik*. Papa Grigorije Veliki je napisao *Dijaloge o žitiju i čudima italijanskih otaca i večnosti duše*.

Otačnik je na slovenski jezik preveden još u vreme Ćirila i Metodija.

Najstarija posvedočena priča iz otačnika nalazi se u *Suprasaljskom zborniku*, koji je pisan u istočnoj Bugarskoj polovinom XI veka.

Jedan od najstarijih srpskih sačuvanih paterika je rukopis Pećke patrijaršije iz poslednje četvrtine XIII veka.

## Vanjske veze
* Paterik iz zbirke ćirilskih rukopisa manastira Pećka patrijaršija - Digitalna Narodna biblioteka Srbije 
* Kijevo-pečerski paterik - Duhovna riznica svetog pravoslavlja
Pokret protiv abortusa

**Pro-life pokret** (lat. pro=za, eng. life=život) društveni je i politički pokret, koji se zauzima za poštivanje i zaštitu vrijednosti ljudskog života od začeća do prirodne smrti. Glavno djelovanje je protivljenje pobačaju, te protivljenje eutanaziji, kloniranju, smrtnoj kazni, manipulaciji nad ljudskim embrijima i sl. Pro-life pokret promiče vrijednosti obitelji, braka, majčinstva i poštivanje starijih i hendikepiranih osoba.

Zagovornici pro-life pokreta smatraju, da ljudski život počinje začećem. Zalažu se, da ljudsko biće dobije pravni status osobe od trenutka začeća. Također, zalažu se, za pravnu zaštitu od začeća do prirodne smrti i za poništenje zakona, koji omogućuju pobačaj i eutanaziju.

Pro-life pokret uglavnom podupiru kršćani (katolici, pravoslavni i konzervativni protestanti) te manje grupe Židova i hindusa. Katolička Crkva i sve Pravoslavne Crkve protive se pobačaju u svim okolnostima.

U SAD-u u ranim 70.-im godinama 20. stoljeća, protiv pobačaja bili su katolički biskupi i elitni odvjetnici, političari i liječnici. Nakon sudskog procesa Roe protiv Wadea, 1973. godine, pro-life pokret u SAD-u postao je masovan. Na godišnjicu sudskog procesa Roe protiv Wadea, 22. siječnja svake godine ispred zgrade Vrhovnog suda u Washingtonu održavaju se prosvjedi na kojima se okupi oko 200.000 ljudi.

U Francuskoj, pro-life pokret nastao je 1971. godine. Predvodio ga je pedijatar i genetičar Jérôme Lejeune, koji je otkrio povezanost bolesti s kromosomskim nepravilnostima. Bio je prijatelj pape Ivana Pavla II. i nakon smrti 1994. godine, kandidat je za sveca.

U Madridu okupilo se milijun ljudi 17. listopada 2009. godine na prosvjedu protiv legalizacije pobačaja.

Postoje i zagovornici pobačaja, koji se zovu pro-choice pokret.

## Povezano
* Kultura života
* Katolički pogled na pobačajž
* Pro-life feminizam
Stilit

**Stolpnik** (stubnik; ili grčki **stilit**) je tip askete koji je u ranim hrišćanskim danima vizantijskog carstva obitavao na stubu (stolp na staroslovenskom, stylos na grčkom) i propovedao, postio i molio se. Ovi asketi su verovali da će umrtvljenje njihovih tela doneti spasenje njihovoj duši.

## Život stolpnika
Podvig stolpnika se sastojao u tome da žive na stubu ili na vrhu stene, bez obzira na klimatske uslove, koji su neretko veoma otežavali ovaj način podvizivanja (kiša, vetar, niske ili visoke temperature). Kolevkom stolpika se smatra vizantijska provincija Sirija, jer se upravo tu najviše negovao ovakav vid podviga. Vrh stuba je lestvicama bio povezan sa tlom, a ponekada se na njemu nalazila nadstrešnica koju su podizali poštovaoci stolpnika kako bi makar malo olakšali patnje ovih asketa. Stolpnici su neretko u cilju povećanja sopstvenih patnji stavljali na sebe lance u obliku krsta. Cilj ovog podviga bio je odvajanje od materijalnog, grešnog sveta. Stolpnika je tokom istorije bio veliki broj, a među njima je bilo i nekoliko žena.

Prvi stilit je verovatno bio Simeon Stolpnik, koji se popeo na stup u Siriji 423. i nije sa njega silazio do svoje smrti 37 godina kasnije.

## Društveni odnosi
Vrlo brzo su stolpnici stekli veliki broj pristalica, koje su verovale u isceliteljske i prorčanske moći ovih monaha. Poštovanje stolpnika je preraslo u pravo obožavanje. Na mestima gde su obitavali, cvetali su trgovina, zanatstvo i gostioničarstvo, jer ih je veliki broj ljudi posećivao. U 8. veku sa pojavom ikonoborstva, broj stolpnika se smanjio, a zabeleženi su i slučajevi progona. Na primer, car Konstantin V je izdao naredbu da se svirepo pogubi Petar Stolpnik. Osipanje stolpnika se beleži i u 9. veku, ali je od kraja tog veka ovaj način podviga ponovo zaživeo.

## U umetnosti
Likovne predstave stolpnika sačuvane su u mnogobrojnim vizantijskim crkvama, kao i u srpskim crkvama i manastirima kao što su Dečani, Bogorodična crkva u Studenici, Manasija i Gračanica. Na nekim prikazima postoje imena stolpnika, ali na nekima i ne. Prikazivani su kao stari monasi sede brade, kako sede podignutih ruku na mermernim stubovima ukrašenog kapitela, vidljivi samo iznad ramena ili pojasa. Prikazivana je i metalna ograda koja ih je štitila od pada, a ponekada su slikana i mala vrata ili merdevine prislonjene uz stub.

## Povezano
* Simeon Stolpnik Stariji
* Simeon Stolpnik Mlađi
* Alimpije Stolpnik
* Nikita Stolpnik
* Danilo Stolpnik
* Luka Stolpnik

## Reference
Tamjan

**Tamjan** ( [*thymiama*], , ), aromatska smola drva iz roda Boswellia iz porodice Burseraceae. Ovo drvo raste od Azije do Afrike. Iz kore stabla, njezinim zarezivanjem dobija se smola, koja se također naziva tamjan.

Eterična ulja tamjana korite se u aromaterapiji i aroma masaži.

## Tamjan (smola)

Tamjan je bijela aromatična smola koja paljenjem razvija izuzetno jak i ugodan miris, zbog čega se rabi za kađenje, najčešće prilikom vjerskih obreda. Prodoran mirisni dim razvije se kada se komadić smole stavi na žeravicu.

## Poreklo i stanište

Južna je Arabija došla u uže veze s Egiptom kada je on uspostavio trgovinske veze sa Puntom i Nubijom. Herodot govori o Sesostridu, možda Senusertu I (1980—1935. p. n. e.) iz dvanaeste dinastije, kao osvajaču naroda Arabljanskog zaljeva, vjerojatno afričke strane Crvenog mora. Osamnaesta dinastija držala je flotu u Crvenom moru, ali već za vrijeme pete dinastije nalazimo Sahura (2553—2541. p. n. e.) kako vodi prvu pomorsku ekspediciju morskim putem do zemlje koja proizvodi tamjan, vjerojatno do Somalije, na afričkoj obali.

Glavna atrakcija za Egipćane u Južnoj Arabiji bio je tamjan, koji su oni visoko cijenili zbog njegove upotrebe u hramovima i prilikom mumifikacije (balzamiranja), a njime je taj dio Arabije bio naročito bogat. Kada je Nubija bila podjarmljena i Punt (današnja Somalija) uključen u trgovinsku sferu Egipatskog carstva, mnoge su ekspedicije bile poduzete u ona mjesta kako bi se dobila „izmirna“, mirišljave gume, smola i aromatično drveće. 

Takvu jednu ekspediciju u Punt preduzela je Hatšepsut (ca 1500. p. n. e.), prva slavna žena u historiji. Izaslanici njezina nasljednika Tutmosa III, Napoleona staroga Egipta, donijeli su (1479. p. n. e.) iz iste zemlje uobičajen tovar »slonove kosti, ebanovine, panterskog krzna i robova.« Pošto su ovo bili i produkti Jemena u jugozapadnoj Arabiji, može se vjerovati da su Egipćani upotrebljavali naziv »Punt« za zemlju na obje strane Bab al-Mandaba. Možda je i zlato došlo iz Arabije. Trgovina tamjanom sa Južnom Arabijom išla je kroz riječno korito Vadi al-Hammamat, učinivši taj centralni put najvažnijom vezom sa Južnom Arabijom.

Hadramaut, u koji je u stara vremena spadalo i primorje Mahra i Šihr (U kasnijoj i novijoj upotrebi ime al-Shihr upotrebljavalo se za čitavo obalno područje tamjana, uključujući Mahrah i Zafar), bio je čuvena zemlja tamjana. Zafar, ranije grad, a sada pokrajina na obali, bio je glavni centar. Novo mu je ime Zufar i on se nalazi pod nominalnom upravom sultana 'Omana. Ovaj Zafar, trgovinski centar zemlje tamjana, koji je ležao na južnoj obali, ne treba brkati sa Zafarom u unutrašnjosti Jemena, koji je bio glavni grad Himjarita. Tamjan još uvijek uspijeva u Hadramautu i drugim dijelovima Južne Arabije. Kao i u stara vremena, Zafar je još glavni centar njegove trgovine.

Stari Egipćani nisu bili jedini narod koji je pokazivao trgovinske interese u Arabiji. Glavni rivali u trgovini mirodija i minerala bili su narodi Vavilonije.
Tonzura

**Tonzura** ( - striženje, šišanje, brijanje) - obrijano ili ošišano teme glave u obliku kruga u znak primanja monaškog postriga.

Drevni običaj delimičnog i potpunog brijanja ili kratkog šišanja glave kojeg su se, pretežno iz higijenskih razloga, prvobitno pridržavali Izidini sveštenici, da bi ga u rano hrišćanstvo Istoka uveli egipatski pustinjaci. Već u VI veku postrig glave u obliku tonzure propisan je za sve koji pristupaju svešteničkom („brazde na temenu") ili monaškom činu (potpuno šišanje glave) i izgleda da je vršen u nameri oponašanja svetih apostola Jakova i Pavla.

Simbolično, pak, obruč kose oko glave označava Hristov trnov venac i govori ο mističnoj smrti svakog postriženika na ovom svetu, ali i ο odavanju budućem, u duhovnom i moralnom smislu, besprekornom i savršenom životu.

## Tonzura u pravoslavlju

Portreti episkopa i arhiepiskopa na srednjovekovnim freskama, ikonama i minijaturama bez tonzura predstavljaju pravu retkost. U srpskom jeziku tonzura se naziva gumence (malo gumno) ili čelka, a naslikana je na oko 20 portreta što prvog srpskog arhiepiskopa svetog Save, što na dugoj galeriji crkvenih velikodostojnika sa temenim kružnim postrigom počev od XIII (Mileševa, 1235; Arilje 1296) pa sve do sredine XVII veka (Morača, 1645).
Hagiografija

**Hagiografija** ili **žitije** (stsl. *житьѥ* - život) je literarni žanr koji opisuje život svetaca.

Reč hagiografija dolazi iz grčkih reči Agios (ἅγιος, "sveti" ili "svetica") i graf (γραφή, "pisanje"). Hrišćanske hagiografije usredsređuju na život, a naročito čuda muškaraca i žena koje su hrišćanske crkve kanonizovale. Ovaj književni žanr je takođe ponekad korišćen i kao crkvena i politička propaganda. Pisce žitija su tadašnji vladari plaćali da im poju hvale. Otac srpske kritičke istoriografije Ilarion Ruvarac je govorio da žitija nemaju nikakvih razumnih istorijskih podataka.

I druge religije, poput budizma i islama takođe imaju hagiografske tekstove o svecima.

## Reference

## Vanjske veze
* Žitija Svetih
Kršćanski anarhizam

**Hrišćanski anarhizam** je verovanje da je Bog - kroz Isusovo učenje - jedini autoritet, koji je odgovoran za hrišćane. Hrišćanski anarhisti smatraju da vlade i Crkve nemaju nikakvu vlast nad njima i drugim ljudima ili da ne bi trebalo da imaju.

Hrišćanski anarhisti veruju da je anarhizam kompletno saglasan sa Svetim Pismom. Oni govore da je Hristos bio zato neomiljen u sanhedrinu, velikom savetu jevrejskih prvoseštenika i glavara, jer su ga smatrali jevrejskim anarhistom koji je prozivao revoluciju. Govore takođe da se sloboda kroz Hristovo učenje daje opravdavati.

## Vanjske veze

* Christocrate.ch  (francuski)
* Christian anarchy (engleski)
Prokletstvo Hama

Ham je biblijska ličnost iz Starog Zaveta i jedan od trojice Nojevih sinova koji su jedini preživeli potop, tako da su svi narodi na svetu nastali od njih. Od te trojice sinova nastale su tri rase: crna – Hamiti (narodi Afrike), bela – Jafetiti (narodi Evrope) i žuta – Semiti (narodi Azije).

## Biblijsko proročanstvo

*“A bejahu sinovi [[Noje]]vi koji iziđoše iz kovčega [[Sem]], [[Ham]] i [[Jafet]]; a Ham je otac Kanaancima. To su tri sina Nojeva, i od njih se naseli sva zemlja. A Noje poče raditi zemlju i posadi vinograd. I napivši se vina opi se, i otkri se nasred šatora svojega. A Ham, otac Kanaanaca, vide golotinju oca svojega i kaza obojici braće svoje na polju. A Sem i Jafet uzeše haljinu i ogrnuše je obojica na ramena svoja, i idući natraške pokriše njim golotinju oca svojega, licem natrag okrenuvši se da ne vide golotinje oca svojega. A kad se Noje probudi od vina, dozna šta mu je učinio mlađi sin i reče: Proklet da je [[Kanaan]], i da bude sluga slugama braće svoje! I još reče: Blagosloven da je Gospod Bog Semov, i Kanaan da mu bude sluga! Bog da raširi Jafeta, da živi u šatorima Semovim, a Kanaan da im bude sluga”* (Postanje 9:18–27).

## Potomci Hama

Prema svedočenju Starog Zaveta, na hamitske narode je ovde bačeno prokletstvo i nasledna krivica. Potomci Hama su Kanaanićani, Hetiti, Jebusiti i Amoriti (Postanje 10:15-16), odnosno svi oni narodi koji su naseljavali Svetu zemlju pre dolaska Jevreja. Kroz celi Stari Zavet čitamo priče o ratovima između Jevreja i naroda hamitskog porekla, naročito u knjizi Isusa Navina ili Jošue u kojoj se opisuje kako su Hamiti izgnani sa svoje teritorije. Njihovo hamitsko poreklo bio je izgovor da se proglase za “pogane” ili “sluge slugama”.

Potomci Hama su takođe i *“sinovi Mizraima”* tj. Misira ili Egipćani (Postanje 10:6) i Vavilonci (Postanje 10:10), istorijski neprijatelji Jevreja. Oba ova naroda su držala jevrejske robove za vreme njihovog egzila, prvi put u Egiptu za vreme Mojsija, a zatim u Vavilonu za vreme Danijela.

Milan Vujaklija daje sledeći opis za Hamite: “Potomci Hama, drugog Nojevog sina (1 Mojsijeva 10), praoca Etiopljana, Egipćana, Feničana i dr., crnci.” (Leksikon stranih reči i izraza, Milan Vujaklija, izdanje iz 1966, str. 1034.)

Odatle su mnogi rasisti nalazili izgovor u Svetom Pismu za svoje predrasude. U svojoj knjizi o perspektivama međurasnog zabavljanja i braka u Sjedinjenim američkim državama pedesetih godina dvadesetog veka, psiholog Doris Vilkinson navodi da je jedan novinar intervjuisao američkog predsednika Harija S. Trumana i postavio mu pitanje da li će se međurasni brakovi raširiti u Sjedinjenim državama. On je odgovorio, *“Nadam se da neće; ja ne verujem u to (...) Da li biste želeli da se vaša kćerka uda za crnju?”* Takva izjava je bila sasvim normalna u to vreme. Predsednik je tada dodao da se brak između različitih rasa kosi sa učenjima Biblije.

## Bibliografija
* *Stari Zavet* u prevodu od Đure Daničića
* Doris Y Wilkinson, *Black male/white female : perspectives on interracial marriage and courtship*
Jafet

**Jafet** (, , ) je po svedočenju Starog zaveta jedan od trojice sinova Noja, i brat Hamov i Semov.

Jafet se često smatra najmlađim Nojevim sinom, iako ga neki smatraju starijim. U Knjizi postanja (5:32 i 9:18) Nojevi sinovi su navedeni u redosledu; Sem, Ham i Jafet, ali su obrnutom redosledu navedeni u poglavlju 10, pa bi po tom tumačenju Jafet bio najstariji Nojev sin.

On se smatra praocem evropskih naroda. Razlog za to je stih u Knjizi postanja (10:5), koji navodi: „Od njih se razdeliše ostrva narodna na zemljama svojim, svako po jeziku svom i po porodicama svojim, u narodima svojim“. 

U Bibliji, se pominju sedam Jafetovih sinova i sedam unuka :
* Gomer
** Aškenaz
** Rifat
** Togarma
* Magog
* Madaj
* Javan
** Eliša
** Taršiš
** Kitijci
** Dodanci
* Tubala
* Mešek
* Tiras

Veruje se da od njih potiče većina današnjih naroda Evrope i to:
* Gomer: Skiti, Srbi, Hrvati, Jermeni, Velšani, Pikti, Irci, Germani (Tevtonci), Turci;
* Magog: Skiti, Slovaci, Mađari, Irci;
* Madaj: Mitani, Maneji, Međani, Persijanci, generalno indo-Arijevci;
* Javan: Jelini (Grci)
* Tubala: Tabali, Gruzijci, Italijani, Iberi, Baski;
* Mešek: Frigijci, Maskiti, Moskiti, Iliri;
* Tiras: Tračani, Etrurci, Goti, Juti (Germani), Tevtonci (Nemci).