open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bingöl

**Bingöl** je administrativni centar istoimene provincije - Bingöl na istoku Turske od 165 867 stanovnika, od kojih su većina Zaza.

Sve do 1945. zvao se *Çabakçur* (Čabakčur)
## Geografija
*Bingöl* leži u sredini turske regije Istočna Anadolija.
Grad se prostire na zapadnom rubu male kotline na nadmorskoj visini od 1151 m, stisnutoj između visokih planina.

*Bingöl* je udaljen oko 142 km istočno od Elâzığa.
## Historija
U srednjem vijeku grad se zvao **Romanoupolis** (grčki: Ῥωμανοῦπολις) po bizantskom caru Romanu I. Lakapinu, koji ga je 942. zauzeo i trajno vratio u Bizantsko carstvo.

Nakon Bitke kod Mancikerta - 1071. taj kraj je do sredine 13. vijeka - islamiziran, a od 1515. i anektiran u Osmansko Carstvo.

*Bingöl* je teško stradao 1. maja 2003. kad ga je pogodio potres magnitude 6.4, tad je poginulo 177 a ranjeno 520 stanovnika. Drugi nešto slabiji potres magnitude 5.9 pogodio ga je 8. marta 2010. ali je on imao epicentar 45&nbsp;km zapadno od grada, pa posljedice nisu bile velike.
## Gallery

File:Haserek kayak merkezi.jpg|thumb||Bingöl University Animal Hospital


## Vanjske veze
* Službene stranice grada
Čad (jezero)

**Čad** je veliko plitko slatkovodno jezero u središnjoj Africi, smješteno na rubu pustinje Sahare, okruženo državama Čad, Kamerun, Niger i Nigerija. Jezero je ekonomski važno kao izvor pitke vode za oko 20 milijuna ljudi koji žive na njegovim obalama. Prema podacima UN-a jezero se smanjilo za oko 95% u vremenu od 1963. do 1998. iako satelitski podaci za 2007. pokazuju povećanje jezera. 

Preko 90% vode u jezero utječe rijekom Chari, (tj. njenom glavnom pritokom Logone), a dio pritječe i rijekom Yobe. Oko polovice površine jezera zauzimaju brojni mali otoci.

Prema jezeru je nazvana država Čad, a na lokalnom jeziku riječ Čad označava "veliku površinu vode".


Datoteka:LakeChadBolaerialphoto.jpg|Naselje uz obalu jezera, 1971.
Datoteka:Lake Chad from Apollo 7.jpg|Satelitska snimka jezera
Datoteka:Mittelholzer-tschadsee.jpg|Jezero 1930.
Datoteka:LakeChadCameroonTown.jpg|Kamerunski grad na obali jezera


## Vanjske veze

* Isušivanje jezera Chad Guardian
* Rekonstrukcija velikog jezera Čada pomoću satelitskih snimaka
* Jezero usred pustinje
Comoé

**Nacionalni park Comoé** je nacionalni park u sjeveroistočnom dijelu Obale Bjelokosti, u pokrajini Zanzan, između gradova Kong na zapadu (kuda protječe rijeka Komoé) i Bouna na istoku, te zapadno od rijeke Crna Volta kojom Obala Bjelokosti graniči s Burkina Faso.

Nacionalni park Comoé je osnovan 8. veljače 1968. godine i ima površinu od 11.493&nbsp;km², što ga čini jednim od najvećih u Africi. On je zbog bogatstva biljnog života oko gornjeg toka rijeke Komoé, koji uključuje tropsku kišnu šumu koja se obično može naći samo na jugu, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi još 1983. godine. Naime, ovo područje je dolina nastala erozijom usljed djelovanja dvije velike rijeke, te je bogato plodnim tlom i vlažnom klimom koja pogoduje velikoj bioraznolikosti, mnogo većoj od susjednih područja. Anualne poplave njegovih rijeka stvaraju sezonske travnjake koji su pašnjaci velikoj populaciji Nilskih konja, dom za sve tri vrste afričkih krokodila (Nilski krokodil, Oklopljeni krokodil i Patuljasti krokodil) i privremeno boravište mnogim pticama selicama. Sveukupno, u parku se može naći oko 620 vrsta biljaka (od kojih i 36 od 38 vrsta savanskih biljaka), 135 vrsta sisavaca (uključujući 11 mesoždera i 21 vrsta parnoprstaša, te ugrožene vrste kao što su Čimpanza, Afrički divlji pas i Afrički slon), 35 vrsta vodozemaca, 60 vrsta riba i 500 vrsta ptica (kao što su *Neotis denhami, Ceratogymna elata i Bycanistes cylindricus* koje uživaju svjetsku zaštitu).

No, park je na popis ugroženih mjesta svjetske baštine upisan 2003. godine zbog građanskih nemira, krivolova i nedostatka djelotvornih mehanizama uprave koji nisu uspjeli spriječiti pretjeranu ispašu.

## Izvori

## Vanjske veze
* Karta i info Nacionalnog parka Comoe  na apeswiki  Posjećeno 25. ožujka 2011.
Nacionalni park Taï

**Nacionalni park Taï** je nacionalni park u jugozapadnom dijelu Obale Bjelokosti, u općinama Guiglo i Sassandra, između rijeka Sassandra na istoku i Cavalla na zapadu kojom Obala Bjelokosti graniči s Liberijom.

Šumski rezervat Taï je osnovan 1926. godine, a unaprijeđen je u nacionalni park 28. kolovoza 1972. godine i ima površinu od 3.300 km². On je zbog bogatstva tropske kišne šume i bioraznolikosti životinja postao UNESCO-v rezervat biosfere 1978., a upisan na popis mjesta svjetske baštine u Africi još 1982. godine. Naime, ovo područje je, pored 11 vrsta primata, obitavalište i pet jako ugroženih sisavaca: patuljasti vodenkonj, maslinasti kolumbus (*Procolobus verus*), leopard, čimpanze i Jentinkova dujker antilopa (*Cephalophus jentinki*).

Sveukupno, u parku se može naći oko 1.300 vrsta viših biljaka (od kojih 54% pripadaju biljakama gvinejske zone), te više od 1.000 kralježnjaka od kojih 140 vrsta sisavaca (uključujući 47 od 54 vrste velikih sisavaca gvinejskog područja) od kojih 11 vrsta primata, 40 vrsta reptila, 53 vrsta vodozemaca i 250 vrsta ptica (od kojih je 28 endema).

No, park je poznat kao jedno od prirodnih izvorišta virusa ebole i Svjetska zdravstvena organizacija je izrazila zabrinutost zbog njegove blizine internacionalnoj zračnoj luci u Abidjanu.

## Izvori

## Vanjske veze

* Službena stranica Nacionalnog parka Tai  Posjećeno 18. listopada 2011.
* WWF-West Africa aids Côte d'Ivoire's Taï National Park
Hakkari

**Hakkari** je administrativni centar istoimene provincije - Hakkari na jugoistoku Turske od 98 424 stanovnika, od kojih su većina Kurdi, koji ga zovu *Colemerg*.

Od 2008. grad ima univerzitet sa 5 fakulteta.
## Geografija
*Hakkari* leži u jugoistoku turske regije Istočna Anadolija pored granica sa Irakom i Iranom.
Grad se prostire u maloj uskoj kotlini Zap na nadmorskoj visini od 1700 m, stisnutoj između visokih planina od kojih su *Cilo* i *Sat*, visoke preko 4000 m. One su danas popularne kod skijaša i alpinista. *Hakkari* je zbog svoje izuzetne visine, poznat po jedinstvenoj fauni, samo tu rastu **Ters lale** (izvrnuti tulipani).

*Hakkari* je udaljen oko 75 km sjeverno od iračke granice, i oko 210&nbsp;km od jezera i grada Van.
## Historija
*Hakkari* nije imao neku uzbudljivu historiju nakon kolapsa Bizantskog carstva poslije Bitke kod Mancikerta - 1071. vrlo je brzo islamiziran, a od 16. vijeka i anektiran u Osmansko Carstvo.

Za vrijeme Prvog svjetskog rata tokom 1915. lokalni Turci i Kurdi pobili su oko 20 000 do 30 000 Armenaca po gradu i okolici, to je bio dio Armenskog genocida.

*Hakkari* je od polovice 20. vijeka vrlo nesiguran grad, sa čestim oružanim incidentima jer je epicentar kurdske pobune i zahtjeva za autonomijom. 
## Znamenitosti
Po centru grada ima ostataka nekoliko kršćanskih crkava i 
palača, kao i ruševine srednjovjekovne utvrde i medrese koja je sve do početka 20. vijeka bila u funkciji. Interesantna je i palača Kajme, koju je podigao sejid (gospodin) Abdulah.

Atrakcija je i Taskopru (kameni most) iz osmanskih vremena, on se nalazi 12&nbsp;km od centra grada, i premošćuje rijeku Semdinli, dug je 21, visok 11 i širok 3 metra.
## Privreda
*Hakkari* je centar poljoprivredno - stočarskog kraja, poznat po ručno tkanim ćilimima.
## Izvori

## Vanjske veze
* Službene stranice grada 
* ''Hakkari'' na portalu All About Turkey
Katarina Tomašević

: *Ako ste tražili članak o drugoj osobi, pogledajte [[Katarina Kotromanić (čvor)]].*

**Katarina Tomašević Kotromanić** (oko 1456 ili 1459 - krajem 1464 ili nakon 1474 )je bila kćerka bosanskog kralja Stjepana Tomaša Kotromanića i kraljice Katarine Kosače. Imala je starijeg polubrata, Stjepana Tomaševića, sina njenog oca i krstjanke Vojače, te starijeg brata Sgismunda.Njeno muslimansko ime je bilo Tarihi Hanuma .

## Djetinjstvo

Historičari se ne slažu oko godine njenog rođenja. Jedni tvrde da je u trenutku pada Bosne imala devet godina, što bi značilo da je rođena oko 1456. godine, a drugi da je imala tri godine , đto bi bilo da je rođena 1459. godine

Katarinin otac je umro 10. jula 1461. godine, te bosanska krunu naslijeđuje njen stariji polubrat. Katarina je sa majkom i bratom nastavila živjeti na dvoru svoga brata i njegove žene, kraljice Marije od Despotovine.
Mnogi izvori govore da je Katarinin polubrat Stjepan io ogroman i da je mnogo pio.

## Pad Bosne

Osmanske osvajačke sile su nadirale s istoka i kralj Stjepan Tomašević, Katarinin polubrat, je okončao svoj život braneći svoj tron. Sigismund i Katarina su bili poslani u Istanbul, gdje su prešli na islam.

## Turbe u Skopju?

Prema legendi, sahranjena je u Skopju, gdje joj je Isa-beg Ishaković kasnije podigao turbe. Turbe se navodno nalazilo na brežuljku Urjan Babi, u mezarju pored puta zvanog Hadžilar Jolu, a pokopana je bila izvjesna *Kral K'zi*, odnosno bosanska princeza. Ukoliko je ova teorija tačna, može se pretpostaviti da je živjela i umrla u Skopju.O njoj se brinuo Isa - beg Ishaković , kojem je bila data na čuvanje .
## Smrt

Historičari se ne slžu oko datuma smrti ove bosanske princeze . Postoje dvije sljedeće teorije o Katarininoj smrti :

* jedna teorija govori o smrti princeze na putu prema Skoplju krajem 1464. godine
* druga teorija govori o Katarininoj smrti nakon 1474. godine , jer je posljedni put pomenuta 1474. godine.
Svi se slažu da je Katarina umrla malada. Njeno muslimansko ime je bilo **Tarihi Hanuma**

## Reference
Iğdır

**Iğdır** (armenski: Իգդիր / Igdir) po uzoru na nedaleki antički azerbajdžanski *İgdır*, je administrativni centar istoimene provincije - Iğdır na istoku Turske od 82 656 stanovnika.

## Geografija
*Iğdır* leži u jugoistoku turske regije Istočna Anadolija pored granice sa Armenijom.
Grad se prostire po visoravni uz granicu, na nadmorskoj visini od 861 m, ali se već 40 km južno uzdižu obronci najviše turske planine - Ararat (Ağrı Dağı).

*Iğdır* je inače udaljen oko 14 km južno od armenske granice, i oko 165&nbsp;km od Jezera Van. 
## Historija
Historičari vjeruju da je *Iğdır* za srednjeg vijeka bio armenski grad - **Tsolakert**. Od 1555. grad je dio perzijske Safavidske Monarhije pod čijom je dominacijom ostao sve do početka 19. vijeka, uz kratkotrajne prekide kad su njime vladale Osmanlije; 1578. - 1605., 1635. - 1636. i 1722. - 1746.

Nakon Rusko-perzijskog rata (1826. − 1828.) gradom vladaju Rusi i dio je *Armenske oblasti*. Za njihove vlasti podignute su prve dvije škole i 3 crkve.

Nakon Oktobarske revolucije - gradom vlada privremeni komitet , ali su ga u maju 1918. zauzele osmanske snage. Nakon Primirja iz Mudrosa grad je dodjeljen Demokratskoj Republici Armeniji ali to nova vlada Republike Turske nije prihvatila pa je 1920. poduzela ofenzivu i zauzela grad.

Nakon tog su lokalni Turci uz pomoć vlasti organizirali masovna ubistva i progon Armenaca po gradu i okolici, ti događaji su danas poznati kao Armenski genocid. U spomen na taj događaj podignut je spomenik sa mauzolejem 1999.
## Zbratimljeni gradovi
* , Šarur
* , Šemaha

## Vanjske veze

* Službene stranice grada
Sukur

**Sukur** je područje u lokalnom samoupravnom području Madagali, na visoravni planine Mandara, na sjeveroistoku Nigerije, u blizini granice s Kamerunom. 
Kulturni krajolik Sukura je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi jer je "njegova palača Hidija ("poglavara") na brdu iznad sela s terasastim njivama i svetim simbolima, te ostaci nekada cvatuće proizvodnje željeza, predstavljaju izvanredno nedirnute ostatke bogate materijalne i duhovne kulture jednog naroda".

## Historija

Dokazi obitovanja ljudi na ovom području još u neolitiku su pronađene mnoge peći, rudnici i mlinsko kamenje. Današnja dinastija Dur je uspostavljena u 17. stoljeću kada je Sukur postao vodeće područje za proizvodnju željeza za cijelu sjeveroistočnu Nigeriju, što je ostalo do početka 20. stoljeća. Od 1912.-22., ovo područje je pohrao Hamman Yaje, vođa (*Fulbe Lamido*) susjednog plemena Madagali.

Nakon toga proizvodnja željeza je tijekom kolonijalnog razdoblja opadala i potpuno je ugasla 1960-ih. Uslijedile su velike migracije Sukurana u doline na sjeveru i jugu Sukura, tako je ovo područje ostalo gotovo nedirnuto svjedočanstvo nekada uspješne kulture.

## Znamenitosti

Palača Hidi iznad sela, sada ruševina, ima veliki politički i vjerski značaj za Sukurane. Naime, cijeli krajolik je utjelovljenje društvenog i gospodarskog sustava Sukurana kojima su Hidiji ("vladari") bili na vrhu brda, poljoprivrednici na terasma ispod, te rudari i njihovi rudnici na dnu brda. Do palače vode putovi popločani granitnim pločama, široki od 5 do 7 metara. Uz palaču se nalaze groblja s jednostavnim kamenim grobovima, osim onih Hidija koji su pokapani unutar palače, te djece koja su pokapana uz selo.

Sela ispod brda se sastoje od više kružnih obzida u kojima se nalaze jednostavne i malene kružne kuće od gline ili granitnog suhozida, sa slamnatim krovom. Neki od monolita, koji npr. uokviruju ulaze, su donešeni iz jako udaljenih mjesta. U selu se nalaze brojni dijelovi izgrađeni od lokalnog granita, kao što su složeni i raskošni bunari, te pojila za stoku, žitnice i obrambene zidine.

Oko sela su mnoga terasasta polja koja su proizvod društvene podjele Sukurana, a ne iskorištavanja zemlje za poljoprivredu. Naime, oni su stoljećima uređivane i proširivane u duhu sukurske vjere, obilježene mnogim svetim drvećem, ulazima i svetištima (mnoga od terakote) na terasama.

Tu se nalazi i drvo Baobaba kojem seljani mole posjetitelje da ne prilaze, jer ono ima moć da svakog tko ga dodirne preobrazi u hermafrodite.


file:Sukur2.jpg|Krajolik Sukura
file:Sukur1.jpg|Harem palače Sukura
file:Sukur5.jpg|Kraljevski put
Datoteka:Sukur4.jpg|Starješina Dur Teka ispred svoje kuće
file:Sukur6.jpg|Sukurani prave visoke bubnjeve *tall nggu*


## Izvori

* DAVID Nicholas, *A new political form ? The classless industrial society of Sukur (Nigeria)*, iz PWITI Gilbert & SOPER Robert (eds.), 1996., Harare, Sveučilište Zimbabvea, str. 595.-600.
* R. Hickey, *The world cultural heritage site of Sukur*, 2001., Nigerian Field 66 (1): 19.-28.

## Vanjske veze

* Sukur: Kulturni krajolik planina Mandara  
* Photos from OUR PLACE the World Heritage collection
Stjepan Vuk Kotromanić

**Stjepan Vuk Vladislavić Kotromanić** poznat kao Stefan Vuk III Kotromanić i kao samo Stjepan kako ga je tada nazvao papa u pismu ugarskog kralja Luovika 1366. godine. ( Srebrenik 1345 - nepoznato, 1375 ) je bio vladar samostalne Bosanske države. Bio je sin Vladislava Kotromanića i Jelene Šubić. Postavljen je na vlast nakon pobune protiv njegovog starijeg brata, bana Tvrtka, 1366. godine. Već sljedeće godine njegov brat je vraćen na vlast.
## Biografija
Vuk je rođen 1345 . godine najvjerovatnije u Bobovcu ili Srebreniku. Pored Vuka Vladislav i Jelena su imali još jedno sigurno djete :
* Tvrtko I , kralj Bosne

Vuk je bio mlađi sin što bi značilo da j Tvrtko bio stariji. Ali neki Vladislavu i Jeleni pripisuju još dvije kćerke :

* Katarinu Celjsku
* Mariju Helfenštajnsku

Treba navest da je Vuk možda imao vanbračnog polubrata Dabišu Starog .
Vuk je 1366.godine uz pomoć bosanskog plemstva zabacio svog starijeg brata Tvrtka s položaja bana Tvrtko i njegova majka Jelena pobijegli na ugarski dvor kod kralja Ludovika Velikog . Već sljedeće godine Tvrtko je vraćen na vlast zahvljujući Ludoviku . 
Vuk se posljedni put spominje 8 . decembra 1374. godine na vjenčanju Tvrtka I njegove buduće supruge Droteje Doroslave Bdinsko - Bugarske
Neki smatarju da je Vuk Banić bio sin Vuka , dok neki misle da je taj Vuk vanbračni sin Tvrtka .

## Povezano

* Spisak bosanskih vladara
Eric Tigerstedt

**Eric Magnus Campbell Tigerstedt** (4. august 1887 &ndash; 20. april 1925) je bio finski poduzetnik i pronalazač, koji se zbog svojih dostignuća na polju elektrotehnike često naziva "Thomasom Edisonom Finske". Kao devetogodišnji dječak je godine 1896. bio među prvim gledateljima filmova braće Lumiere, a što ga je od najranijih dana potaklo da razvija sistem zvučnog filma. Njega je uspio demonstrirati 1914. u Berlinu, ali do njegove komercijalne primjene nikada nije došlo. Godine 1924. je doživio prometnu nesreću u New Yorku, od čijih je posljedica nekoliko godina kasnije umro.

## Izvori

* Gerald F J Tyne: 'Saga of the Vacuum Tube' ()
* A.M. Pertti Kuusela: "E.M.C Tigerstedt 'Suomen Edison'" ()
* J Kuusanmäki, Kauko Rumpunen & Pertti Vuorinen: "AO Lisiä historiaan" ()

## Vanjske veze
* Virtual exhibition on Eric Tigerstedt by the Technical Museum in Helsinki (in Finnish only, opening spring 2007)
* Swedish article and diagram on Eric Tigerstedt's sound-on-film patent (German patent number 309.536 - July 28th, 1914) 
* Reference to Eric Tigerstedt on "Virtual Finland" (Ministry for Foreign Affairs of Finland, Department for Communication and Culture) 
* City of Helsinki
* Hochschule Anhalt (formerly Friedrich-Polytechnikum) 
* City of Köthen
Tri-Ergon

**Tri-Ergon** je bio sistem za snimanje i reprodukciju filmskog zvuka koga su 1919. patentirali njemački pronalazači Josef Engl, Hans Vogt i Joseph Massolle, i koji se smatra prvim praktičnim sistemom zvučnog filma. Trojica pronalazača su pod istim imenom osnovali poduzeće Tri-Ergon AG u Švicarskoj. Godine 1926. je od istog poduzeća licencu otkupio američki filmski producent William Fox, vlasnik studija Fox Film Corporation, te ga iskoristio kao temelj za vlastiti sistem Movietone, kojim se uspješno suprotstavio konkurentskom sistemu Vitaphone studija Warner Bros.. Nakon što je Fox izbačen iz matičnog studija (koji se pretvorio u 20th Century Fox), pokušao je ishoditi eksluzivna patentna prava na Tri-Ergon i sve zvučne filmove. U tome nije imao uspjeha u SAD, ali je imao u Njemačkoj, gdje su zvučni filmovi nekoliko godina koristili Tri-Ergon.

## Vanjske veze
* Tri-Ergon at FilmSoundSweden
* Tri-Ergon at IMDB
Phonofilm

**Phonofilm** je sistem za snimanje i reprodukciju filmskog zvuka koji je početkom 1920-ih razvio američki pronalazač Lee De Forest. Phonofilm je zvučni zapis bilježio direktno na filmsku vrpcu. Prvi put je demonstriran 12. marta 1923. Tehnička ograničenja su omogućavala jedino snimanje kratkih filmova. De Forest je sistem razvijao sa fizičarem Theodoreom Caseom. Nakon što su se posvađali, Case je razvio vlastiti, poboljšani sistem Movietone, koga je 1926. otkupio William Fox, vlasnik studija Fox Film Corporation. Njega, kao i Vitaphone, su preuzeli i drugi hollywoodski studiji. Do kraja 1920-ih Phonofilm se primjenjivao u nekoliko država, ali je i tamo napušten u korist naprednijih formata.

## Vanjske veze
* List of DeForest Phonofilm titles at IMDB
* List of Cinephone films (includes earlier Cinephone system not related to Powers Cinephone) at IMDB
* List of DeForest Phonofilm titles at BFI Database 
* History of DeForest inventions including Phonofilm
* Copy of DeForest Phonofilm Corporation stock certificate with section of film from ''The Covered Wagon'' (1923) showing soundtrack 
* Australian National Film Archive website 
* ''Ben Bernie and All the Lads'' (1924) led by Ben Bernie with Oscar Levant on piano, made in Phonofilm 
* ''President Coolidge, Taken on the White House Lawn'' (filmed on 11 August 1924) at Archive.org
* ''A Few Moments With Eddie Cantor, Star of "Kid Boots"'' (premiere of Broadway show ''Kid Boots'' in late 1923 or early 1924 in NYC) at Archive.org
* ''Sissle and Blake Sing Snappy Songs'' (1923)
* ''The Victoria Girls'' (1928) performing "The Doll Dance" at YouTube (clip has incorrect date of 1930) filmed at Phonofilm Clapham Studios in London
* ''Mark Griver and His Scottish Revellers'' (1927) filmed at the Phonofilm Clapham Studios in London
* ''Dick Henderson Sings I Love Her All the More'' (1926) filmed at the Phonofilm Clapham Studios in London
* ''Billy Merson Sings Desdemona'' (1927) filmed at Clapham Studios in London
* List of Early Sound Films 1894-1929 at Silent Era website
Tunceli

**Tunceli** što na turskom znači *brončana zemlja* je administrativni centar istoimene provincije - Tunceli u sredini Turske od 31 469 stanovnika.

## Geografija
*Tunceli* leži u sredini turske regije Istočna Anadolija.
Grad se prostire po kotlini Munzur, na nadmorskoj visini od 940 m, na ušću rijeka Munzur i Pülümür. Ali se odmah sjeverno od grada uzdiže visoki masiv - Munzur.

*Tunceli* je inače udaljen oko 239 km jugoistočno od Erzuruma, i oko 226&nbsp;km sjeverno od Diyarbakıra. 
## Historija
Za Osmanskog Carstva tadašnji gradić **Kalan** bio je dio regije zvane *Dersim*, koja je 1847. postala sandžak sa administrativnim centrom u gradiću Hozat.

Za Republike Turske - 1935. osnovan je Vilajet Tunceli, a 1946. dotašnji *Kalan* prezvan je u *Tunceli* i proglašen administrativnim centrom tog vilajeta.
## Vanjske veze

* Službene stranice grada
Lista etnonima domorodačkih naroda Amerike

{| width="100%" cellspacing="0" cellpadding="0" border="0"
 |- valign="top"
|
## .

## A

## B

## C

## D

## E

## F

## G

## H

## I

## J

## K

## L

## M

## N

## O

## P

## Q

## R

## S

## T

## U

## V

## W

## X

## Y

## Z

## ʔ
Klasifikacija domorodačkih naroda Amerike

**[[Subarktički Indijanci]]** su lovačka i ribarska plemena, lovci na karibua koja nastanjuju područja unutrašnjosti Kanade i Aljaske. Kraj je pretežno obrastao crnogoricom koji na sjeveru prelazi u bezdrvnu tundru, te ispresjecan bezbrojnim vodenim tokovima i posut desecima tisuća jezera. Simboli ovog kulturnog područja su toboggan-sanjke, krplje i kanui. Odjeća je od krzna a zbog snježnog sljepila česte su upotrebi i snježne naočale. Ova plemena govore athapaskanskim i algonquianskim jezicima.

**[[Indijanci Sjeverozapadne obale]]**

**[[Indijanci Platoa]]**

**[[Indijanci Sjeveroistočnih šuma]]**

**[[Kalifornijski Indijanci]]**

**[[Prerijski Indijanci]]**

**[[Indijanci Velikog Bazena]]**

**[[Jugozapadni Indijanci]]**

**[[Jugoistočni Indijanci]] (Jugoistočni ratari)**

## Vanjske veze
* Subarctic Culture Area 
* Northwest Coast Culture Area 
* Plains Culture Area 
* http://www.cabrillo.edu/~crsmith/noamer_newoodlands.html 
* Northeast Woodlands Culture Area 
* Southeast Culture Area
Yekinauer

**Yekinauer** (Yequinahue, Yequinahuere), jedno od plemena američkih Indijanaca sa juga Čilea. Yekinaueri su jezično i kultuno srodni ostalim plemenima porodice Alacalufan, koja su živjela od ribarenja po kanalima južnočileanskog arhipelaga s razvijenom kulturom kanua. Govorili su istoimenim jezikom ili dijalektom. Nestali su još u hispansko doba.
Tayataf

**Taíjataf** (Tayataf), jedno od plemena Alacalufan Indijanaca iz južnoačileanskog arhipelaga, vjerojatno u području kanala Taixatáfkstai (toponim koji je zabilježio Jose Garcia Martí), blizu otoka Guarello. Otkrio ih je, kao i plemena Caucahues, Calenes, i Lecheyeles šezdesetih godina 18. stoljeća otac Jose Garcia Marti koji ih locira između 48° i 49°.

## Literatura
* MARTÍ Garcia, Jose, 1889: Journal of life and navigation made by the father Jose Garcia of the Company of Jesus from his mission of Cailin, Chiloe, to the south in the years 1776 and 1767. Anuario Hidrográfico de la Marina de Chile, XIV: 3-47. Yearbook of the Navy Hydrographic Chile, XIV: 3-47. Santiago de Chile. Santiago de Chile.

## Vanjske veze
* Origen del nombre de la etnia
Pecheré

**Pecheré** (Pecherais, Pecheray, Pesheri, Pešera), jedna od ranih skupina Alacalufa u središnjem predjelu Mageljanovog prolaza u Čileu (Isla Grande), koja je od Bougainvillea i drugih dobila ime Pecherais. Njihovo pravo ime nije poznato, a ovaj naziv dolazi po njihovom uzviku 'pecheray, pecheray! -Rana procjena brojnog stanja iznosila je oko 200 odraslih osoba. Nestali su ili apsorbirani.

## Vanjske veze
* Origen del nombre de la etnia
Lecheyeles

**Lecheyeles** (sing. Lecheyel; isto Lechei) je pleme američkih Indijanaca porodice Alacalufan nastanjeno u domorodačko doba južno od skupine Cálenches, u južnom Čileu, oko 48º južne širine. Vjerojatno su srodni skupinama iz istog područja Taijatafes, Calenes (Calenches), Requinagueres i Huagheseneches. Spominje ih José García (1766-67) . Kulturno srodni ostalim grupama Alacalufa.

Lecheyeles je ujedno i naziv za jezik ili dijalekt istoimeniog plemena.

## Literatura
* GARCÍA, J. 1889. “Diario de Navegación hecho por el padre José García de la Compañía de Jesús desde su misión de Cailín, en Chiloé, hacia el sur, en los años 1766 a 1767”. Anuario Hidrográfico de la Marina de Chile, N°14, Vol. XIV

## Reference
Keyes

**Keyes** (Key-yus, Keyuhues), pleme Alacalufan Indijanaca koje je u doba španjolske konkviste obitavalo u arhipelagu jušnog Čilea . Keyes ili Keyuhues bili su jezično i kulturno srodni Alacalufima, vješti kanuisti koji su živjeli od ribarenja i sakupljanja mekušaca uz obalu.

## Reference
Huemul

**Huemul**.- Jedna od lokalnih skupinma Alacalufa (porodica Alacalufan) na zapadu Brunswicka, možda srodni sa Pecheré Indijancima u području Kanala Beagle (Mageljanov prolaz) u Čileu. Ime *huemul* dao im je Robert Fitz-Roy (1839), po čileanskim srndačima Hippocamelus bisulcus, od kojih su oni posjedovali kako kaže 'mnogo koža'. Robert Fitz-Roy Huemule smatra identičnim skupini Pecheré koje Bougainville naziva Pécherais. Julio Jueves (2004), razlikuje 4 tipa tamošnjih Indijanaca koje naziva Aliculip, Pecheray, Huemul i Chonos. U Fitz-Royevo doba bilo ih je (po njegovim podacima) stotinjak. Kultura im je tipična kanu-kulturi Alacaluf Indijanaca.

## Literatura
* *FITZ-ROY, Robert*, 1839: Narrative of the surveying voyages of H.M.S. Adventure and Beagle. Vol. II: Proceeding of the second expedition 1831-1836. London

## Vanjske veze
* Origen del nombre de la etnia
* Milodón City Cha Cha Cha
* Region Patagonica
Enoo

**Enoo** /vlastiti naziv ,/ jedno od ranih plemena porodice Alacalufan koje je u 16. stoljeću živjelo na otocima tada nazivanim Penguin (St. Martha i St. Magdalen Islands), blizu otoka Elizabeth, gdje su masakrirani 1599. godine. Spominje ih Oliver Van Noort (1589), navodeći uz još četiri plemena od kojih je jedno (peto) bilo divovskog rasta, (Tiremenen), a ostala četiri niskog, i to Enoo, Kemenites, Karaike i Kenneka .

## Izvori
Chono

**Chono** je izumrlo pleme Američkih Indijanaca iz južnog Čilea naseljeno do druge polovice 19. stoljeća između zaljeva Corcovado i Penas. Prema procjenama bilo ih je tek nekoliko stotina, od kojih je posljednji umro 1875. godine. Neki su se možda i apsorbirali od strane susjednih plemena. Chono Indijanci slabo su istraženi i etnički i lingvistički. Chono su bili nomadi duž morske obale Čilea, lovci na ptice i ribari, sakupljači jaja i školjkaša. Poznavali su mreže istkane od vlakana kore. Jedina uzgojena životinja bio je maleni dugodlaki čupavi pas, koji im je pomagao i pri lovu i ori ribolovu. Od dugih dlaka ovog psa Indijanci su u kombinaciji sa drugim vlaknima kore i drugog bilja tkali odjeću i rogožinu. Čono-agrikultura sastojala se u pred-konkvistadorsko doba od nešto uzgoja krumpira u malenim baščama, a kasnije su prihvatili i uzgoj ovaca i koza.

O čilskim Chonima pisao je čilsko-hrvatski povjesničar Sergio Laušić Glasinović.

## Izvori

## Vanjske veze
* Pueblo Chono 
* Los primeros pobladores de Chiloé
Caucahue

**Caucahue** (Pl. Caucahues), pleme američkih Indijanaca jezične porodice Alacalufan, nastanjeno izvorno u obalnom čileanskom području zaljeva Golfo de Penas, otok Cailín. Prvi o njima na otočju Chonos 1620. godine pišu jezuitski misionari, navodeći kako govore drugim jezikom od naroda Mapuche. Godine 1752 bilo ih je oko 200 na otoku. Pokrstili su ih misionari, a crkva koja je izgrađena napuštena je koncem 18. stoljeća. Nestali su kao posebna zajednica vjerojatno koncem 18. stoljeća asimilacijom u druge narode , ali potomaka možda još imaju u južnom Čileu. Kultura im je bila slična onoj plemena Chonos i Alacaluf Indijanaca kojoj je kanu glavni simbol.

## Izvori

## Vanjske veze
* Caucahues
Cálenches

**Cálenches** (Calen, Calenes, Caleuches).- jedna od izumrlih skupina Alacalufan Indijanaca koje je u domorodačko doba (16. stoljeće) obitavalo na Golfo de Penas u Čileu, odakle su ih misionari prebacili na Estuario de Calén, uz južnu obalu otoka Chiloé. Cálenches su, slično poput njihovih rođaka Alacalufa i Taíjatafa, bili sakupljači i ribari uz obalu oceana.

## Vanjske veze
* EL CALEUCHE
Djoudj

**Nacionalni rezervat ptica Djoudj** (francuski: *Parc National des oiseaux du Djoudj*) je rezervat na jugoistočnoj obali rijeke Senegal u pokrajini Biffeche, sjeveroistočno od grada St Louisa u Senegalu, južno od granice sa Mauritanijom.

Rezervat je sustav vlažnih područja (jezero okruženo potocima, manjim jezerima i rukavcima) u kojem obitava veliki broj ptica selica (oko 1,5 milijun jedinki) koje većinom dolaze sa sjevera preko Sahare. Od skoro 400 vrsta ptica najprisutnije su pelikani i plamenci, dok su rijetke vrste: Trstenjak ševar, Čaplja danguba, Velika bijela čaplja, Afrička žličarka (*Platalea alba*) i Vranci, te je za ove vrste Djoudj najvažnije zimovalište.

Nacionalni rezervat ptica Djoudj je osnovan 14. travnja 1971. godine i ima površinu od 160 km². Upisan je 1981. godine na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi zbog svoje velike bioraznolikosti životinja, ali je zbog nekontroliranog rasta brazilske biljke *[[Salvinia molesta]]*, koja je prijetila potpunim gušenjem rezervata, on smješten na popis ugroženih mjesta svjetske baštine 2002. godine. Nakon uspješnog obuzdavanje divovske salvinije, rezervat je skinut s popisa ugrožene svjetske baštine 2006. godine.


Datoteka:Djoudj_ile_pelican.jpg|Pelikani na otoku rezervata
Datoteka:Djoudj - Cormoran (1).JPG|Veliki vranac u rezervatu
Datoteka:Djoudj - Oiseau (4).JPG|Siva čaplja u rezervatu
Datoteka:Djoudj - Crocodile (1).JPG|Nilski krokodil u rezervatu
Datoteka:Djoudj - Buffle (1).JPG|Divlje govedo u rezervatu


## Izvori

* Stranica senegalskog ministarstva okoliša o rezervatu ptica Djoudj   Posjećeno 30. ožujka 2011.
* Fotografije 
* Svjetski dan ptica selica, 14.-15. svbnja 2011.  

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Vlažno područje

**Vlažnim područjem** naziva se područje s ekosistemom na prijelazu između suhog i mokrog. Ovaj pojam obuhvaća različite tipove životnih okoliša, kao što su močvare, tresetišta, riječni rukavci ("mrtvaje"), močvarne šume, močvarne livade i slična, veći dio godine poplavljena područja. Flora i fauna su prilagođeni cjelogodišnjem višku vode.

Vlažna područja imaju vrlo velik ekološki značaj jer brojnom vodenim i močvarnim pticama služe kao stanište, odmorište ili zimovalište. Vlažna područja pokrivaju oko 6% površine Zemlje, ali u primarnoj produkciji neto biomase sudjeluju s oko 24%, što znači da su to visokoproduktivni ekosistemi. Pored toga, vrlo su efikasan filter podzemnih voda, a i pružaju vrlo dobru zaštitu od poplava. Ramsarskom konvencijom su vlažna područja stavljena pod zaštitu.

Značajna vlažna područja su npr. Pantanal, Everglades i plitke morske obale.

## Literatura
* Claus-Peter Hutter (Hrsg.); Alois Kapfer & Peter Poschlod: *Sümpfe und Moore - Biotope erkennen, bestimmen, schützen* (Močvare i tresetišta - prepoznati, odrediti i štititi biotope). Weitbrecht Verlag, Stuttgart, Wien, Bern 1997. 

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Pelikani

**Pelikani** ili **nesiti** (lat. Pelecanidae, *Pelecanus*) su porodica ptica iz reda pelikanki. Zajedno s anhingama, kormoranima, blunama, fregatnicama i tropikovkama čine red Pelecaniformes. Pelikani žive na svim kontinentima osim Antarktika.

## Opis
Velike su ptice s velikim kljunovima s vrećom. Najmanji je smeđi pelikan (*P. occidentalis*), koji može biti težak samo 2,75 – 5,5 kg, biti dug samo 106 – 137 cm i imati raspon krila od samo 183 – 250 cm. Najvećim se smatra panac (*P. crispus*) koji može biti 15 kg težak, 183 cm dug, s rasponom krila i do 3,5 m. 

Pelikani dobro plivaju kratkim, snažnim nogama sa sva četiri prsta povezana kožicom (kao i kod svih pripadnika reda Pelecaniformes). Rep je kratak i kvadratast sa 20 do 24 pera. Krila su duga i imaju neobično velik broj sekundarnih letnih pera (30 do 35). Luče uljasti iscjedak kojim mažu perje da bi postalo vodootporno. 

## Prehrana

Prehrana pelikana se obično sastoji od ribe, ali također jedu beskralježnjake, ljuskare i u nekim slučajevima malene ptice. Često love ribu širenjem vreće. Onda moraju izbaciti vodu iz nje prije gutanja. Ovo traje do jedne minute i vrlo je vjerojatno da će druge ptice ukrasti plijen. Pelikani također nekad kradu ribu od drugih ptica. Neke vrste često love u grupi. Formiraju liniju i tjeraju jata malih riba u plićak gdje ih hvataju. Neki pelikani zaranjaju u vodu. Zabilježen je i slučaj da je jedan pojeo živog i potpuno odraslog goluba.

## Gniježdenje

Pelikani su društvene ptice i gnijezde se u kolonijama. Parovi su monogamni tijekom jedne sezone. Vrste koje se gnijezde na tlu imaju složenije parenje od onih koje se gnijezde na drveću. Kod prvih, nekoliko mužjaka lovi ženku, dok se kod drugih mužjaci pokazuju ženkama. Mužjak donosi materijal za pravljenje gnijezda, a ženka ga pravi. Sve vrste nesu barem dva jajeta, ali obično samo jedan ptić preživi. Mladi vrsta koje se gnijezde na tlu se okupljaju u grupe koje broje i do 100 jedinki, a roditelji pronalaze i hrane samo svoje mlado. Ptići su odrasli nakon 10-12 tjedana, ali mogu ostati s roditeljima još neko vrijeme, iako ih oni neće hraniti.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Trstenjak ševar

**Trstenjak ševar** ili **trstenjak istočnjak** (lat. *Acrocephalus paludicola*) je ptica pjevica iz roda *[[Acrocephalus]]*. Živi u istočnoj Europi i zapadnoj Aziji. Selica je, zimuje u zapadnoj Africi. Stanište joj je područje vodene vegetacije visoke do 30&nbsp;cm. Ugrožena je vrsta.

## Izgled

Ova ptica je srednje veličine. Naraste oko 13&nbsp;cm, a težina joj varira od 10 do 14 grama. Raspon krila joj je 19&nbsp;cm. Perje joj je boje pijeska, a leđa su joj prošarana tamnosmeđim prugama. Na gornjem dijelu tijela se nalaze bijelkasti tragovi. Čelo joj je spljošteno, kao i kljun, koji je također i jako snažan. Mužjaci i ženke se ne razlikuju mnogo, samo su ženke manje izražajne. Kao i većina trstenjaka, kukcojed je, ali se hrani i mladim bobicama. Pjesma joj je brza i živahna, a glavna joj je fraza *ja-ja-ja*.

## Razmnožavanje

Jaja trstenjaka ševara su dimenzija 16x12 mm. Sredinom svibnja u gnijezdo ih se polaže 5-6. Jaja inkubiraju oko dva tjedna. Ženka vodi brigu o mladima 18 dana, kada oni napuštaju gnijezdo i postaju samostalni. Mužjaci i ženke nisu monogamni, imaju potomke s više različitih partnera. Izvan sezone parenja se ponaša vrlo stidljivo i nenametljivo. 
## Vanjske veze
* Arkive.org
Kennebec

**Norridgewock** (Kennebec, Caniba, Coniba, Sagadahoc, Kanibesinnoak, Nurhantsuak), vodeće pleme konfederacije Abenaki, porodice Algonquian, nekad naseljeni duž rijeke Kennebec u američkoj državi Maine. Norridgewocki su bili zaštitnici francuskih misionara koji su kod Norridgewocka sagradili utvrdu, odakle su Abenaki navaljivali na novo-engleske naseljenike. Godine 1724. kolonijalna vojska pod vodstvom Johnson Harmona i Jeremiah Moultona napala je na ovu utvrdu na gornjem toku Kennebeca prilikom čega je ubijen i otac Sébastian Rasles čiji su skalp skinuli i odnesli u Boston. Utvrda Norridgewocka je spaljena a pleme Norridgewocka se raspalo. Neki pobjegoše Penobscotima i Passamaquoddyma, a drugi (oko 150) u Kanadu na St. Francis, gdje i danas njihovi potomci žive pod imenom Abénakis de Wôlinak sa ostalim nadvladanim Istočnim Abenakima u Québecu, na rezervatu Réserve de Wôlinak na rijeci Bécancour. 

## Sela i lokalne skupine
Dolina rijeke Kennebec domovina je ovog plemena, čiji je bashaba (titula vrhovnog poglavice) vladao na Little Swan Islandu, malenom otoku između Richmonda i Dresdena. Pleme se sastojalo od 4 podređena plemena, to su:
* Sagadahoc (pl. Sagadahocs), između Merrymeeting Baya i atlantskog oceana.
* Cussenock (pl. Cussenockes), što su živjeli u blizini Auguste.
* Tacconet, u području Sebasticooka.
* Norridgewock vlastiti.

*Sela*: Amaseconti (Amesokanti, Anmissoukanti), Norridgewock (Naridgewalk, Neridgewok, Noronjawoke), Kennebec i Sagadahoc.

## Literatura
* Kennebec Indians
Adwipliin

**Adwipliin** (Aduipliin), jedna od lokalnih skupina Alacaluf Indijanaca nastanjeno u rano kolonijalno doba u obalnim predjelima južnog Čilea, uz Mageljanov prolaz, na otoku Londonderry .

Adwipliini su bili kanu-Indijanci koje je živjelo od ribarenja i žetve morskih plodova.

Jezik im zajedno sa srodnim jezicima enoo, leycheyel, yequinahue i caucahue pripada porodici Alacalufan, ili je dijalekt jezika alacaluf.

Ostaci su im nakon dolaska bijelaca asimilirani u susjedne grupe domorodaca ili su ušli u sastav mestičkog stanovništva.

## Reference
Ouarastegouiak

**Ouarastegouiak**, jedno od ranih plemena konfederacije Abenaki čije se ime najbliže povezuje uz naziv mjesta Kaouaskagouche, koje se javlja i u obliku *Vraskagache*, a locira se blizu današnjeg Millbridgea u okrugu Washington, između zaljeva Harrington Bay, Narraguagus Bay i Pleasant Baya, u Maine. 
Naziv Ouarastegouiak, "*those of the river whose bed contains sparkling objects*," koristi Maurault, a Hodge ih identificira kao Malecite, plemenom koje je poglavito obitavalo u New Brunswicku duž rijeke St. John, prvih rođaka Passamaquoddyja. Chamberlain poznaje i naziv Wulastuk-wick (' *dwellers on the beautiful river*,') sa kojim bi naziv Ouarastegouiak mogao biti u bliskoj vezi, odnosno da su varijante imena jedne iste grupe, i da su plemena Ouarastegouiak, Passamaquoddy i Malecite ostaci jednog starijeg naroda, onih čiji se potomci danas nazivaju Wolastoqiyik ili "Wulastegniak", "*good river people*."

## Vanjske veze
* Kaouaskagouche 
* Wolastoqiyik
Patsuiket

**Patsuiket** je jedno od ranih plemena konfederacije Abenaki koje Marault vodi kao jedno od glavnih plemena ovog Algonquianskog saveza. Oni su vjerojatno srodni Sokokima sa kojima kasnije vjerojatno gube identitet, a bili su naseljeni duž rijeke Merrimack u New Hampshireu. Swanton ih na svojoj listi više ne spominje, ali njihovih potomaka još je ostalo među nekim Abenaki grupama.

## Izvori
Pequawket

**Pequawket** (Pigwacket, Pegouakki, Peguaki) /“plodna dolina duž rijeke”, “punched up rock”. Prema Gerardu od pekwakik ='at the hole in the ground,'/ pleme američkih Indijanaca porodice Algonquian sa Lovell's Ponda i gornjeg toka rijeke Saco u saveznim američkim državama Maine u okrugu Oxford i New Hampshire u okrugu Carroll. Glavno selo Pequawket Town nalazimo se na gornjem Sacu blizu današnjeg Fryeburga (Maine). Pequawketi su pripadali konfederaciji Abenaki. Pleme je poznato po bitci iz 1725. između kapetana John Lovewella koji je predvodio 50 Engleza i poglavice Paugusa i 80 Indijanaca. U bitci su poginula obje vođe, ali su oslabljeni Indijanci nakon poraza zajedno sa plemenom Arosaguntacook otišli prema izvoru Connecticuta. Tu su Arosaguntacooki ostali kraće vrijeme pa su otišli u Kanadu na Saint-François, a Pequawketi su ostali u Connecticutu, da bi se kasnije vratili u svoj stari kraj.

Povijest bilježi i drugog poglavicu poznatog pod imenom Atecouando koji nije sudjelovao u Paugusovoj bitci, nego je otišao na Saint-François u Kanadu. U Pequawketu su se Indijanci zadržali do 1744. kada je započeo Rat Kralja Georgea {1744-1748; King George's War (1744-1748)} između Britanaca i Francuza, nakon čega odlaze na Saint-François u Kanadu, gdje će se izgubiti među ostalim grupama Abenaka.

## Vanjske veze
* Pequawket Indian History
Sokoki

**Sokoki** (Sokoni, Zapadni Abenaki), jedno od plemena konfederacije Abenaki izvorno nastanjeni kroz Vermont i New Hampshire do obala jezera Lake Champlain. Populacija Sokokija iznosila je u domorodačko vrijeme oko 10,000 (Sultzman). Danas njih oko 2,500 živi u blizini jezera Champlain u Vermontu i nešto u Kanadi na rezervatu Odanak uz rijeku Rivière St-François. Službeno su organizirani kao Sokoki-St. Francis Band of the Abenaki Nation.

## Ime
Ostali nazivi po kojima su u povijesti nazivani su: Assokwekik, Ondeake, Onejagese, Sakukia, Sokokiois, Sokoquios, Sokoquis, Sokokquis, Sokoni, Sokwaki, Soquachjck i Zooquagese.

## Plemena
Sokokima su se priključivala razna nadvladana algonkinska plemena koja se danas smatraju dijelom naroda Abenaki, to su: Cowasuck (Cahass, Cohassiac, Coos, Coosuc, Koes), jedno od plemena iz saveza Pennacook. Glavno selo im je bilo Cowass "place of the pines" nalazilo se na rijeci Connecticut u sjevernom Vermontu; Hoosac Abenaki, porijeklom od Mahicana; Missisquoi (Mazipskoik, Misiskuoi, Missiassik, Missique, Missisco) "place of flint," sa istočne obale jezera Champlain; Schaghticoke, ovo pleme imalo je istoimeno selo čiji su stanovnici bili porijeklom od Mahicana i drugih novoengleskih plemena, a nalazilo se na rijeci Hudson sjeverno od Albanyja, New York. Squakheag (Squaeg, Squawkeag). Ovo pleme pripadalo je po svoj prilici i Pocomtucima i Nipmucima, te na kraju Sokokima. St. Francois Abenaki (Odanak, St. Francis, St. Francois du Lac), su zajednica iz Quebeca duž rijeke St-François.

## Vanjske veze
* Odanak Village 
* St. Francis Abenaki - War of 1812 
* Saco (Not Sokoki); Amarascoggin (Not Arosaguntacook)
Rocameca

**Rocameca** /od Näräkäĭmiguk, =at (or on) the land upstream; Gerard/, jedno od plemena američkih Indijanaca porodice Algonquian sa gornjeg toka rijeke Androscoggin u američkoj saveznoj državi Maine, točnije zapadno od Livermore Fallsa na granici okruga Oxford i Franklin. Rocameca su bili ogranak plemena Androscoggin i članovi plemenskog saveza Abenaki. Nestali su. Ostali oblici njihovog imena su: Arockamecook, Arrockaumecook, Rockamecook, Narrahamegock, etc

## Literatura
* Frederick Webb Hodge, Handbook of American Indians North of Mexico

## Vanjske veze
* Abenaki History
Wewenoc

**Wewenoc** (Wawenoc, Ouanwinak, Sheepscot, Wawenock, Wawnock), pleme Algonquian Indijanaca iz saveza Abenaki, nastanjeno nekada u obalnom području Maine, u okruzima Sagadahoc, Lincoln i Knox. Teritorij Wewenoca bio je znatno manji od Penobscota, koji su im bili na sjeveru ili Maliseeta i Passamaquoddyja. 
Wewenoci su živjeli od ribolova i lova, sezonski migrirajući između lovačkih i ribarskih kampova. Kanu i toboggan bila su glavna prevozna i transportna sredstva. 1749. preseljeni su u Kanadu.

## Vanjske veze
* Prehistoric Native American Trails in Davistown and the Norumbega Bioregion
Atonontrataronon

**Atonontrataronon** (Totontaratonhronon) /Otter people, / pleme Algonquian Indijanaca sa rijeke St. Lawrence u blizini ušća Ottawe u Kanadi. Godine 1641. preselili su se na hjuronsku misiju Svetog Ivana Krstitelja (St. Jean Baptiste) gdje imaju 15 kuća . 

Kod Sultzmana identični su sa Ononchatarononima . Kroz povijest nazivani su i pod sličnim nazivima Totontaratonhronon, Atonthratarhonon, Atontrataronnons, Atontratas, Atontratoronons, Tonthratarhonon, Tontthrataronons.

## Izvori
Barriere

**Barrière Lake Algonkini** (Barriere Lake, Lac Rapide, Rapid Lake), jedna od skupina pravih Algonquin Indijanaca čije se područje nalazilo oko jezera Barrière i Kakabong. Danas pod imenom Algonquins of Barriere Lake žive na rezervatu Rapid Lake Indian Reserve, koji je utemeljen za njih 1961 godine. Rezervat se nalazi na zapadnoj obali rezervoara Cabonga, 134 kilometra sjeverno od Maniwakija u kanadskoj provinciji Quebec. Zajednica 2007 broji 650 članova .

## Izvori

## Vanjske veze
* Spotlight on the Algonquins of Barriere Lake
* Barrière Lake First Nation
Velika bijela čaplja

**Velika bijela čaplja** (lat. *Ardea alba*, *Casmerodius albus* ili *Egretta alba*) je vrsta ptice iz porodice čaplji. Mali broj životinjskih vrsta može se pohvaliti takvom elegancijom i ljepotom kao ona. Ova ptica izrazito dugačkog vrata, prekrivena bijelim perjem živi u brojnim kolonijama uvijek u blizini vode, pored bara, močvara i rijeka čije su obale obrasle zelenilom. 

## Opis
Ova ptica dugačka je 54 - 76 centimetara, a teška je do 1100 grama. Hrani se pretežno ribom i sitnim životinjama koje može pronaći u vodi. 
Na njoj je najupadljivije perje na ramenima, mnogo duže i raskošnije nego na ostalim djelovima tijela, dok joj je perje na potiljku uspravno.

## Razmnožavanje
Velika bijela čaplja gradi svoja gnijezda usred gustog raslinja. To su jednostavne tvorevine od isprepletenih grana i grančica, dovoljno čvrste da prime cijelu ptičju obitelj. 

Poslije sezone parenja ženka snese 3 - 5 svijetlo plavih jaja, ali najčešće četiri. Od trenutka kad izađu iz jaja mladunci su pod neprestanim nadzorom jednog od roditelja koji bdije nad njihovom sigurnošću trudeći se da im stvori najpovoljnije uvjete. Za to vrijeme drugi roditelj odlazi u potragu za hranom, spreman da se, čim se mladunci oglase, vrati spuštajući hranu na dno gnijezda. Nekoliko tjedana kasnije kad napune nešto više od dvadeset dana i dovoljno ojačaju mladunci su sposobni za napuštanje gnijezda i smjeste se na obližnjim granama odakle mogu slobodno izvoditi vježbe letenja. 

Opstanak ove vrste bio je svojevremeno ozbiljno ugrožen zbog raskošnog perja koje su kreatori koristili za ukrašavanje šešira, a ova ptica uspjela se održati samo zahvaljujući visokom natalitetu.

## Drugi projekti
Bonnechere

**Bonnechere Algonkini**, Ime skupini Algonquin Indijanaca koji etnički pripadaju široj grupi Golden Lake ili Pikwakanagan, od kojih su se odcijepili 1930. ne htjevši primit status Indijanaca i biti dio bande. Dio ovih Pikwakanagana sa svojim obiteljima je tada napustio rezervat i danas žive u okrugu Renfrew i susjednim područjima Ontarija u Kanadi. Ime su dobili po rijeci Bonnechere (od fr. bonne chère, dobro jesti; kraj bio bogat divljači), pritoci Ottawe.

## Vanjske veze
* The Bonnechere Algonquin Community
Dumoine

**Dumoine Algonkini** (Kiwegoma Anishnabeg), jedna od skupina pravih Algonquina, koji su obitavali na jezeru i rijeci Dumoine, pritoci Ottawe u kanadskoj provinciji Ontario. Potomci ove bande danas čine dio bande Wolf Lake (Hunter's Point) . Ben McKenzie, pripadnik Dumoine Algonkina, bio je informant antropologu i etnologu Frank Gouldsmith Specku.
 
## Izvori
Kichesipirini

**Kichesipirini** /= "*people of the great river*"/, najveća i najsnažnija skupina Algonquin Indijanaca sa Morrison's Islanda (Allumette) na rijeci Ottawa u Quebecu na granici sa Ontariom, Kanada. Kroz povijest su nazivani brojnim drugim nazivima, kao što su Algoumequins de l'Isle, Allumette, Big River People, Gens d l'Isle, Honkeronon (od Indijanaca Huron), Island Algonkin, Island Indians, Island Nation, Kichesippiriniwek, Nation de l'Isle, Nation of the Isle i Savages de l'Isle.

Kichesipirini su na rijeci Ottawa kontrolirali trgovinu između Hurona i drugih zapadnih plemena i Francuza na drugoj strani, te stekli reputaciju snažnog i nezavisnog plemena. Većina ih danas živi blizu blizu Pembrokea u Ontariju, a neki se još uvijek služe algonquin-jezikom, ali nisu priznati od kanadske vlade.

## Vanjske veze
* Kichesipirini Algonquin First Nation
Kinounchepirini

**Kinounchepirini** (Kinounchepirine, Keinouche, Kinonche, Pickerel, Pike; vjerojatno su identični sa skupinom Quenongebin) /od “Kinounche” Anishnaabemwin riječ za * 'pike' * i “irini” ili “inni”, * 'people' *, = *the Pike People* ./ jedna od bivših bandi pravih Algonquin Indijanaca čiji je najpoznatiji dom bio duž donjeg toka rijeke Ottawa, nešto niže od otoka Allumette. 

Negdje iza 1650. oni se priključuju Ottawama i postaju jedna od njihovih glavnih bandi, poznatih pod imenom Keinouche. Godine 1658. žive duž sjeverne obale jezera Huron. Između 1660. i 1670. sa Kiskakon i Sinago Ottawama priključuju se misiji Shaugawaumikong (Zhaagawaamikong, francuski, Chegoimegon) današnji Bayfield, na južnoj onali jezera Superior. 

Godine 1670-71. vraćaju se na Mackinaw, a neki prelaze i na otok Manitoulin, gdje će barem dio njih biti priključen bandi Sable Ottawa . 

## Izvori
Kipawa

**Kipawa**, Jedna od skupina Algonquin Indijanaca koji su živjeli na rijekama Kipawa, Maganasibi i sjevernoj obali Ottawe. Danas čine jednu od 10 'nacija' pravih Algonquina, i jednu od 9 iz kanadske provincije Quebec, a poznati su kao *Algonquins of Eagle Village*, *Eagle Village First Nation* ili *Kipawawini* "*the people of the closed lake*." Danas su smješteni na rezervat Kebaowek Indian Reserve na obali jezera Kipawa, gdje im je glavno naselje Eagle Village. 
Godine 1992. Kipawa Indijanci sa još šest bandi Abitibiwinni, Kitigan Zibi, Lac Simon, Kitcisakik, Wahgoshig i Long Point ulaze u političku koaliciju *Algonquin Anishinabeg Nation Tribal Council* (AANTC). Vijeće ovih sedam bandi ima za primarni zadatak očuvanje domorodačkih prava Indijanaca.

## Vanjske veze
* Eagle Village First Nation - Kipawa
Lac des Quinze

**Lac des Quinze**, jedna od starih bandi pravih Algonquin Indijanaca sa jezera Lac des Quinze i krajevima sjeverno i istočno od njega  u kanadskoj provinciji Quebec.

Istočni su susjedi Timiskaminga.

## Izvori
Maniwaki

**Maniwaki** (River Desert), banda Algonquin Indijanaca sa rezervata Maniwaki ili Kitigan Zibi Reserve (18,437.6 hektara) na slivu rijeke Desert u Gatineau, u kanadskoj provinciji Quebec. Broj im je 1909. iznosio 409.

## Vanjske veze
* Kitigan Zibi Anishinabeg First Nation