open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alborz

**Alborz** (, poznat i kao *Alburz*, *Elburz* ili *Elborz*) je planinski masiv u sjevernom Iranu.

## Etimologija
Ime „Alborz” potječe od *Harā Bərəzaitī*, legendarne planine koja se spominje u zoroastrijskoj svetoj knjizi Avesti. Naziv legendarne planine proizlazi iz protoiranskog imena *Harā Bṛzatī* (*Hara* = „čuvar”, „stražar” + *Brzant* = „visoko”). Identičnu etimologiju dijeli i kavkaska planina Elbrus čiji je naziv metateza imena „Alborz”.

Zoroastrijanci lanac identificiraju kao obitavalište Pešjotana, a zoroastrijanska filozofska škola *Ilm-e Hšnum* planinu Damavand identificira kao dom Saheb-e Dilana („Gospodar Srca”). U iranskom nacionalnom epu *[[Šahname|Šahnami]]*, pjesnik Firdusi govori o planinama „kao da leže u Indiji”. To može ukazati na raniju upotrebu istog naziva za razne druge planinske vrhove kao što su Elbrus na Kavkazu i Elbariz (Albariz) u Kermanskoj pokrajini iznad Hormuškog tjesnaca. Također, u 19. vijeku u sjeverozapadnom dijelu Hindukuša odnosno južno od Balha na britanskim vojnim kartama jedan se vrh spominjao kao *Elburz*. Sva ta imena ukazuju na iransko jezično podrijetlo i dijele identifikaciju s legendarnom planinom *Harā Bərəzaitī* iz Aveste.

## Geografija

Alborz se proteže od granica s Azerbajdžanom i Armenijom na sjeverozapadu i južnim rubom Kaspijskog jezera na jugu, a završava na istoku na granici s Turkmenistanom i Afganistanom. Sastavni dio ovog gorja je i planina Damavand čiji je vrh od 5671 m najviši na Bliskom istoku. Gorje je široko svega 60–130&nbsp;km, a predstavlja prirodnu granicu između južnog kaspijskog područja i teheransko-kazvinske visoravni koja je sjeverozapadni ogranak Iranske visoravni.

## Geologija
Gorje Alborz sastoji se od sedimentnih nizova koji datiraju od gornjeg devona do oligocena, a dominira jurski vapnenac preko granitne jezgre.

## Ekologija
S ekološkog gledišta južni dijelovi Alborza su uglavnom suhi s vrlo malo drveća, dok sjeverni obronci spadaju u kaspijsko-hirkanijsku ekoregiju koja je vrlo bogata šumama, prašumama i džunglama.

## Sport
Pod obroncima Alborza u okolici Teherana nalaze se i brojna skijališta među kojima su najpoznatiji Dizin, Šemšak, Točal i Darbandsar.

## Povezano
* Geografija Irana
* Alborška pokrajina
* Damavand

## Literatura
*  

## Vanjske veze
*  Elburz (Livius.org)
;Ostali projekti
Arija (satrapija)

**Arija** (stperz. *Haraiva*, avest. *Haraeuua*, grč. *Ἀρ(ε)ὶα*, lat. *Aria*) historijska je regija Perzijske Monarhije iz doba iranske dinastije Ahemenida, a danas dio istočnog Irana i zapadnog Afganistana.

## Geografija

Arija je područje koje je uglavnom obuhvaćalo dolinu rijeke Hari (grč. *Ἄρ(ε)ιος*), koja je postala eponimom za cijelu regiju. U antičko doba smatrala se vrlo plodnom te je bila poznata po proizvodnji vina. Regija Arija omeđena je planinama regija Paropamisade na istoku te Margu i Hirkanije na sjeveru, odnosno pustinjama regija Kerman i Drangijane na jugu. Detaljno su je opisali historičari Klaudije Ptolomej i Strabon, a prema njihovim zapisima radi se o današnoj regiji Herat na zapadu današnjeg Afganistana.

Prema Plotomeju, prvobitni glavni grad Arije bio je *Artacoana* (grč. *Ἀρτακόανα*) ili *Articaudna* (grč. *Ἀρτικαύδνα*). U njegovoj blizini kasnije je po nalogu Aleksandra Makedonskog ili njegovih nasljednika izgrađena nova metropola Aleksandrija Arija (grč. *Ἀλεξάνδρεια ἡ ἐν Ἀρίοις*), odnosno današnji Herat u sjeverozapadnom Afganistanu. Ptolomej navodi i nekoliko drugih bogatih i plodnih gradova, poput Arije, Suzije, Kandake, Bitakse, Sotere, Nisibisa i Sarmatine.

## Historija

Arija se spominje u zapisima iz doba dinastije Ahemenida kao jedna od perzijskih satrapija (pokrajina). Oko 520. pne. slavni perzijski vladar Kir Veliki priključio je Ariju novonastalom Perzijskoj Monarhiji. Spomenuta je u Darijevim kraljevskim zapisima u Behistunu koji datiraju iz 520. pne. Delegati iz Arije prikazani su na kraljevskim grobnicama u Nakš-i Rustamu, te na reljefima istočnog stubišta apadane u Perzepolisu. Reljefi ih prikazuju u odjeći skitskog stila; sa tunikama i visokim čizmama, te upletenim turbanom oko glave.

U vrijeme Aleksandra Makedonskog, Arija je očito bila važna pokrajina. Njome je upravljao Satibarzan, koji je uz Besa iz Baktrije i Barsaenta iz Arahozije bio jedan od tri glavna satrapa istočnog dijela Perzijske Monarhije. Aleksandar je krajem 330. pne. pokorio pokrajinu i osvojio njezin glavni grad Artacoanu. Arija je kasnije bila dijelom helenističke monarhije u doba Seleukida, no 167. pne. ponovo dio novih iranskih monarhija Parta i Sasanida.

## Arija i Arijana
U antičkim djelima (npr. Eratosten i Diodor) često se pogrešno poistovjećuju termini *Arija* i *Arijana*. Dok Arija kao regija obuhvaća relativno manja područja, Arijana se odnosi na šire područje Iranske visoravni koje je naseljeno iranskim plemenima. Definicije i opisi same Arijane variraju ovisno o antičkim autorima.

## Reference

## Vanjske veze
* Arijci, Livius.org 
* Perzijske satrapije, Livius.org 
* Iranica enciklopedija: Arija
Babica crnoboka

**Babica crnoboka** (lat. *Parablennius rouxi*) ili kako je još zovu **slingurica prugulja**, **babica prugasta**, **babica prugulja**, **babica kraljica**, **slingurica crnoboka**, je riba koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae). 

## Opis
Ima golo tijelo, bez ljusaka, izduženo, svijetle boje, smeđkaste, koja ide prema žućkastoj. Od glave, cijelom dužinom tijela proteže debela smeđa, a ponekad i crna pruga, a ispod pruge je tijelo još svijetlije. Iznad očiju ima male izdanke. Naraste do 8 cm duljine i živi do 40 metara dubine. Živi na kamenitom terenu, a hrani se algama i sitnim životinjicama, iako katkad napada i grize i veće primjerke (crve). 

Zbog sličnosti u izgledu često se miješa s glavočem crnobokom (*Gobius vittatus*).

Ova vrsta živi na sjevernom dijelu Mediterana i na Atlantiku, kod obala Portugala.

## Izvori

## Linkovi
Babica crnoglava

**Babica crnoglava** (lat. *Lipophrys nigriceps*) ili slingurica crnoglavka je jedna od vrsta koje spadaju u porodicu slingurki (lat. Blennidae). I ova vrsta ima tijelo bez ljusaka, sluzavo, a ima i još jednu karakteristiku slingurki, izduženo tijelo. Crvene je boje s crnim mrljama na glavi. Živi u plićaku, do 6 m dubine, gdje obitava u pukotinama kamena i u špiljama. Naraste samo do 4.1 cm duljina, hrani se račićima i algama.

Ova je riba endemska vrsta u Mediteranu.

## Izvori

## Linkovi
Babica dalmatinska

**Babica dalmatinska** (*Lipophrys dalmatinus*) ili slingurica rupičarka je riba koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae). Ime po Dalmaciji može zaslužiti Jurju Kolombatoviću koji ju je klasificirao. 

## Opis
Tijelo joj je golo, bez ljusaka i sluzavo, nema izraslina poviše očiju, svijetlozelene je boje s 6-7 okomitih maslinastih pruga. Mužjak mijenja boju prilikom zavođenja u jarko žutu, s crnom krunom na glavi. Živi u rupama okomitih stijena, ili čak u praznim ljušturama školjki, u plićaku do 2 m, naraste do 4,1 cm duljine. Hrani se algama i sitnim životinjicama. Razmnožava se od svibnja do srpnja, mužjak čuva jajašca.

Ova vrsta živi na Mediteranu i na obalama Portugala.

## Izvori

## Linkovi
Babica dubinka

**Babica dubinka** (*Blennius ocellaris*) ili još i **slingura dubljinka** je riba iz porodice slingurki odnosno babica (Blenniidae). Kako naraste do 20 cm
spada u veće vrste ove familije. Živi na stjenovitom dnu, voli veće dubine, a najčešće na dubinama između 10 i 400 m. Dijeli mnoge zajedničke osobine sa ostalim slingurkama: izduljeno golo tijelo, bez ljusaka i sluzavo, veliku glavu, jake čeljusti, kožne izrasline na glavi. Boja joj varira od svijetlo smeđe, ljubičaste, pa do nijansi zelene, cijelo tijelo i glava su prošarani interesantnim šarama. Leđna peraja joj je velika, naročito na prednjem dijelu. Hrani se uglavnom noću, račićima i sitnim životinjicama. Razmnožava se od travnja do srpnja, a mužjaci čuvaju jaja koja se najčešće nalaze na donjem dijelu nekog kamena ili u praznoj ljušturi dagnji.

Obitava na obalama istočnog Atlantika, od Maroka do Francuske, te po cijelom Mediteranu i u Crnom moru

## Stanište
Babica dubinka je pridnena riba. Živi na raznim dnima, a preferira pjeskovita dna, na 15 do 200 (max. 300) metara dubine, uglavnom između 50 i 200 m.

## Razmnožavanje
Mrijesti se u proljeće. Ženke polaži ikru ispod praznih ljuštura školjaka, kamenja i sl.. Ikru čuvaju mužjaci.

## Izvori

## Linkovi
Babica jadranska

**Babica jadranska** (*Lipophrys adriaticus* ili *Blennius adriaticus*) riba je koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae). Živi na kamenoj obali, na prijelazu između plime i oseke, gdje iskorištava snagu valova da se popenje na suhi dio u potrazi za hranom. Može udisati atmosferski zrak. Tijelo joj je karakteristično za slingurke, izduženo, bez ljuski i slinavo. Sivo maslinaste je boje na gornjem dijelu tijela, sa svijetlijim šarama, a donji dio je svijetlo smeđe do bjelkaste boje. Hrani se algama i račićima, a naraste do 5 cm  duljine. 

Stanište joj je Jadransko, Egejsko, Mramorno i Crno more. Kod nas je česta u Dalmaciji, a nešto rijeđa na sjevernom Jadranu.

## Izvori

## Vanjske veze
Babica jelenka

**Babica jelenka** (*Parablennius incognitus*) ili **slingurica bljedica** riba je koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae). Ova babica ima sve karakteristike svoje porodice: izduženo, golo tijelo, bez ljuski, sluzavo, boje je sneđkaste, s raznim prugama i šarama, svijetlim, skoro bijelim trbuhom, ticalima iznad očiju. Žive u samom plićaku, u procjepima stijena i rupama. Hrane se algama i račićima, a najveća zabilježena veličina je 5,8 cm .

Ova vrsta živi na obalama istočnog Atlantika, od Kameruna, pa do Portugala, uključujući Madeiru i Kanarske otoke, te na cijelom Mediteranu, Mramornom i Crnom moru.

## Izvori

## Linkovi
O vijencu

***O vijencu*** (grčki: ) naslov je znamenitog govora koji je 330. pne. održao čuveni atenski državnik i govornik Demosten.

Govor je svoj povod imao u sukobu između anti-makedonske stranke na čijem je čelu bio Demosten i pro-makedonske stranke na čelu s Demostenovim suparnikom Eshinom. Godine 336. pne. je Demostenov pristaša Ktesifon atenskoj skupštini predložio da se Demostenu za njegove zasluge uruči zlatni vijenac. Eshin je, pak, iskoristio proceduralne nepravilnosti u tom prijedlogu kako bi Ktesifona optužio za zloupotrebu položaja.

Demosten je govor održao kako bi obranio Ktesifona, ali i da bi se obračunao s Eshinom, koga je optužio za izdaju. U tome je uspio, te je Eshin osuđen na globu i protjeran iz grada.

## Vanjske veze
* Introduction to the oration On the Crown by Thomas Leland
* Thomas Leland's comments and translation of the oration On the Crown
* Introduction to the orations On the Crown and On the Dishonest Embassy by Harvey Yunis

## Reference

## Literatura
*
Babica buljooka

**Babica buljooka** (*Paralipophrys trigloides*) riba je iz porodice **slingurki** (lat. *blenniidae*). Jedina je poznata babica koja je aktivna i noću. Naraste do 10 cm, golog je, sluzavog tijela, velike i izražene glave, s velikim očima i ustima s očnjacima u obje čeljusti. Peraje su razvijene, a leđna peraja se proteže cijelom duljinom leđa, podijeljena u dva dijela. Ova vrsta babica nema očne izdanke. Boja tijela joj ovisi o boji okoline, a kreće se od sivo-maslinaste, tamno smeđe pa do tamno sive. Bočno ima nekoliko okomitih tamnijih područja. Mužjaci su u sezoni mriješćenja smeđi. Ove babice su jako neaktivne, malo se miču, osim u sezoni parenja. Najčešće ih možemo naći na kamenjima koja vire iz vode, gdje nepomično stoje u kakvoj rupi ili procjepu. Mogu ostati dugo izvan vode, udišući zrak, čak i do 10 sati. Hrane se školjkama, raznim životinjicama i algama. Razmnožava se od veljače do svibnja.

Ovu babicu možemo naći na cijelom Mediteranu i Crnom moru, na obalama istočnog Atlantika od Bretagne (Francuska), pa sve do Senegala i Kanarskih otoka i Madeire.

## Izvori

## Vanjske veze
Babica kokošica

**Babica kokošica** (lat. *Aidablennius sphynx*) riba je koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae). Ova babica ima sve karakteristike svoje vrste: izduženo tijelo, golo, bez ljusaka i sluzavo, dva kožna roga iznad očiju, a također i karakteristiku da mužjak čuva jajašca. Zeleno smeđe je boje, s plavo obrubljenim tamnijim prugama, te narančastom bojom obrubljena tamnozelena mrlja na škržnom poklopcu. Živi u plićaku, u procjepima i rupama, često u praznim rupama od prstaca. Naraste do 8,0 cm duljine.

Ova vrsta živi na obalama istočnog Atlantika, od Maroka, pa do Portugala, te na cijelom Mediteranu, Mramornom i Crnom moru.

## Izvori

## Vanjske veze
Zubatac

**Zubatac** (*Dentex dentex*), pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). Uz komarču i lubina najtraženija riba Jadrana. Svoje ime duguje velikim očnjacima koji se ističu na njegovu zubalu.

Naraste do 1 metra duljine i postigne težinu od 16 kg. Čvrste je građe, osobito glava sa prednjim dijelom. Ističu se jake čeljusti i vrlo veliki i oštri očnjaci. Duguljastog je ali istovremeno i prilično visokog tijela u boku stisnutog. Po izgledu se odmah da zaključiti da se radi o vrlo snažnom grabežljivcu i odličnom plivaču. Voli obrasla dna na kojima se zadržava riba. Izbjegava strmu obalu, pješčana i muljevita dna, mutne vode, mirne uvale i priobalje uz naselja. Hrani se uglavnom ribom, rakovima, glavonošcima, crvima itd. Kao tipični grabežljivac napada sve što je u pokretu i uvijek je spreman za napad. Vrlo je uporan lovac. Kreće se na velikom rasponu dubine od 1 do 200 metara, ali najčešći je do 30 metara dubine. Skuplja se u veća jata samo u sezoni mriješćenja. Mrijesti se početkom ljeta.

Najbogatija područja zubataca su područja šibenskih i zadarskih otoka, gusta naselja su i u području Pule i Rovinja, i oko otoka Visa, Lastova, Mljeta i Palagruže.

Osim u Jadranu rasprostranjen je i u Mediteranu i istočnom Atlantiku. Zubatac je zbog vrlo ukusnog meso nazivan * 'carom o rib' *. .

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
Vučić

**Vučić** (lat. *Serranus hepatus*) je riba iz porodice kirnji -(vučice, Serranidae). Prisutan je diljem naše obale, gdje se još naziva i čučin , mišić, kanjić, vuk. Sitnoga je rasta, kod nas je rijetko veći od 5 cm, iako mu je najveća veličina do 25&nbsp;cm. Tijelo mu je izduženo i blago bočno spljošteno, svijetlo smeđe (skoro ružičaste) je boje s tamnijim prugama. Treba naglasiti da mu boja varira ovisno o staništu, tako da nijanse idu prema žuto srebrnoj boji. Kraj škržnog poklopca je nazubljen, a na njemu se nalaze 3 bodlje. Oči imaju zelenkast odsjaj, a zjenica ima oblik kapljice. Karakteristična oznaka mu je crna mrlja koja se nalazi između bodljikavog i mekanog dijela leđne peraje .

Živi na dubinama od 5 do 100 metara, na kamenitim, pješčanim i muljevitim područjima, kao i na područjima prekrivenima travom. Najčešće boravi u skrovištu, u rupi od koje se ne udaljava previše.

Može ga se naći u Sredozemnom moru, kao i na Atlantiku od Portugala do Senegala.

## Reference

## Vanjske veze

* Podmorje Jadrana - Vučić (Dalibor Andres) 
* Brown Comber (Serranus hepatus) (fotosearch.com)
Vretenac

**Vretenac** (lat. *Trachyrincus scabrus*) ili vreteno je riba iz porodice bakalara. Izgled čeljusti je specifičan za ovu ribu, naime ona je duga i šiljasta. Cijelo tijelo je prekriveno ljuskama, a rep mu je dugačak i završava također u šiljak. Oči su velike i izbačene. Živi uglavnom na većim dubinama između 395 – 1700 m, a naraste do 60 cm duljine. Vretence je grabežljivac koji se hrani manjim ribama, crvima, račićima, skoro svime što može uhvatiti. 

## Rasprostranjenost

Stanište vretenca su duboke vode od Irske do Zelenortskih otoka u Atlantiku, te po cijelom Mediteranu. Prisutan također kod obala Namibije.

## Napomena

Dosta je česta upotreba imena Dugorepac rilaš za ovu vrstu ribe, iako se radi o potpuno drugoj ribi, čiji jedan bliski rođak Mediteranski dugorepac rilaš živi i u Jadranu.

## Izvori
Ušata

**Ušata** (*Oblada melanura*) pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). Ostali hrvatski nazivi za ovu ribu su: oćada, crnorep, češalj, mrkulja, ukuljata, ušatka, ušetka, usata, čarnorep, crnošiljac, črnorep, osata, ukuljat, hlamina i ušati crnorep. Jedna je od najčešćih i najbrojnijih riba iz skupine bijele ribe. 

Izduženog je jajolikog oblika, bočno stisnuto. Ima kratka mala usta na kojima je donja čeljust isturena ispred gornje. Oči su joj dosta velike i okrugle. Na tijelu joj se ističe jaka repna peraja. Boje je tamnomodrastosive do smeđaste. Duž bokova ima desetak neupadljivih vodoravnih modrikastocrvenkastih pruga. Donji dio tijela je sivosrebrnaste boje. Na korijenu repne peraje ima crnkasti sedlasti pojas. Dobar je i brz plivač i vrlo pokretljiv. Ušata je usprkos nerazvijenom zubalu i nevelikim ustima izrazita grabežljivica i spada u red vrlo grabežljive ribe. Naraste do 30 cm u duljinu i može postići težinu od 0,60 kg. Prosječni primjerci su teški oko 0,10 kg.

Nalazimo je uzduž čitave jadranske obale. Nastanjuje se nad kemenitim i šljunkovitim dnima i dnima obraslim posidonijom, odnosno morskom travom. Ne drži se isključivo dna već se kreće između dna i površine. Najčešća je na dubinama između 5 do 20 metara, ali zađe i do 70 metara dubine. Voli čisto more pa je rijetko možemo naći u većim lukama. Ne ulazi rado ni u lučice ali se zna naći u njihovoj neposrednoj blizini. Mrijesti se tijekom lipnja i prve polovice srpnja.

Osim u Jadranskom moru, ušatu nalazimo u čitavom Mediteranu, Crnom moru i istočnom Atlantiku. U Jadranu je učestala u priobalnom moru gotovo svugdje.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
* Riblje Oko - Sparidi

## Vanjske veze
Ugotica

**Ugotica** (*Trisopterus minutus*) je riba iz porodice Gadidae. Naraste do 32 cm duljine, a primjerci iznad 17 cm su u Jadranu rijetki.. Živi do 5 godina. Smatra se da postoje dvije podvrste koje se razlikuju po broju škržnih nastavaka na prvom škržnom luku. To su *Trisopterus minutus minutus* koja obitava na području Atlanskog oceana uz obale sjevernije od Portugala, te *Trisopterus minutus capelanus* koja obitava u Mediteranu.

To je riba muljevitih i pjeskovitih dna, a nalazimo je u plutajućim jatima na dubinama od 20 do 400m. Lovi se prvenstveno koćama, ali i mrežama stajačicama i parangalom. 

U populaciji dominiraju ženke, a hrani se prvenstveno rakovima iz roda Penaeus, ribom i sitnim glavonošcima.

## Rasprostranjenost
Ugotica obitava u istočnom Atlantskom oceanu, od sjevera Norveške pa sve do Maroka, a također i po cijelom Sredozemlju . 

## Izvori

## Linkovi
Škarpina

**Škarpina** (*Scorpaena scrofa*), pripada obitelji bodeljki (*Scorpaenidae*). Uz Hrvatsku obalu poznata je pod više imena, neka od češćih imena su: škrpina, crveni škrpun, logrnja, skarpina, skrpina i dr.

Škarpina je najpoznatija kod naših ribara i ljudi po svojim otrovnim bodljama. Njen otrov nije tako opasan kao kod nekih drugih otrovnih riba iz jadrana, kao na primjer pauka. Nakon uboda na ubodenom dijelu tijela javlja se jaka bol, crvenilo i oticanje. Nekad se znaju javiti i sljedeći simptomi ali dosta rijetko kao vrtoglavica, povraćanje, temperatura i opća slabost. Otrov joj se nalazi u leđnoj peraji te na škržnim poklopcima. Otrov joj se razgrađuje na visokim temperaturama prilikom kuhanja i pečenja.

Škarpina je po izgledu prilično neugledna riba. Glava joj je vrlo velika u odnosu na tijelo, koje je prepuno bodlji. Boje je ružičastocrvene do crvene, sa smeđkastim točkama po tijelu. Pigment na njenoj koži ima sposobnost promjene šara u skladu s okolinom u kojoj živi. Zato ulovljene škarpine možemo naći u raznim nijansama. Naraste 66 cm u dužinu i može težiti do 5 kg. Živi na svim vrstama dna ali preferira stjenovita i šljunkovita dna do 100 metara dubine. Zna zaći do čak 400 metara u dubinu. U jesen i proljeće je bliže obali dok ostali dio godine provodi na većim dubinama. Hrani se rakovima, mekušcima i ribom. Uglavnom živi uz morsko dno uz koje i prilagođava boju svojeg tijela. Mrijesti se krajem proljeća.

Osim Jadranskog mora škarpina obitava i u Mediteranu i Atlantskom oceanu. Meso joj je vrlo cijenjeo, a najviše se koristi za pripremu brodeta.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Submania - Škarpina
Škarpinica

**Škarpinica** (*Scorpaena notata*) je riba iz porodice bodeljki - Scorpaenidae. Sinonimi su joj Scorpaena ustulata (Lowe, 1841), Scorpaena teneriffea (Jordan & Gunn, 1898), Scorpaena afimbria (Slastenenko, 1935), Scorpaena scrofa afimbria (Slastenenko, 1935). Kod nas se još naziva i **bodeč crveni, bodečić crveni, škrpinica**. Ovo je mala riba, velićine do 200 grama (najveći primjerak uhvaćen je imao 24 cm) i koja jako sliči svojoj većoj rođakinji škarpini. Živi na kamenitom terenu, na dubinama, od 5-700 m, gdje je vrstan grabežljivac koji se hrani manjim životinjicama i ribama. Kao i većina riba iz svoje porodice i ova riba ima otrovan ubod, vrlo bolan, a kod osjetljivijih ljudi može uzrokovati i probleme.

Ova vrsta živi na istočnom dijelu Atlantika,od Biskajskog zaljeva do Senegala, te oko otoka u Atlantiku (Madeira, Azori i Kanari) kao i na cijelom Mediteranu ]].

## Izvori

## Vanjske veze
Aleksandrija Arijana

**Aleksandrija Arijana** je naziv za grad koga je u 4. vijeku pne., za vrijeme svog velikog pohoda na Aziju, na području današnjeg Afganistana osnovao Aleksandar Veliki. Prema nekim izvorima taj grad se nalazi na mjestu današnjeg Herata. 

## Reference
Špar

**Špar** (*Diplodus annularis*), pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). Ima mnogo drugih imena od kojih su neki kolorep, baraj, češljić, šparac, bili špar, šparma, špijun, frankul, šparmić, barić, haluz, prstenac, kolorepi šarag i dr. Može narasti u dužinu do 22 cm i postići težinu od 0,37 kg. Boje je žućkasto do zelenkastosive koja postrance prelazi u srebrnastu. Na donjem dijelu tijela špar je bijelosrebrnaste boje. Oko korjena repne peraje ima karakterističnu crnu prstenatu mrlju. Obično živi u malim jatima i grupama. Nije osjetljiv na vrstu dna iznad koje se kreće, ali ipak mu posebno odgovaraju muljevita dna. Mrijesti se u ljetnim mjesecima, a ikra i ličinke su pelagične. Hrani se sitnom faunom beskralježnjaka.

Nalazimo ga uzduž čitave jadranske obale. Čest je u gotovo svim lukama. Brojniji je u sjevernom nego u južnom dijelu Jadrana. Možemo ga naći sve do 90 metara dubine, ali najveći dio obitava u plitkom moru. Osim Jadrana, špar je česta riba u Mediteranu i u istočnom Atlantiku.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
Šarag

**Šarag** (*Diplodus sargus sargus*), pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). U Hrvatskoj je poznato i dvadesetak drugih imena kojima ga nazivaju na različitim dijelovima Jadrana. Češći nazivi su: sarag, sarak, serag, serah, šarak i dr.

Jajolikog je oblika, spljoštenog tijela. Ima jaku čeljust s odebljanim usnicama. Jako je sličan picu. I šarag i pic imaju sličan oblik tijela i oba imaju više uspravih crnkastih pruga po tijelu pa ih se dosta teško razlikuje. Dosta ih je lakše razlikovati po obliku glave i čeljusti. Šarag ima pravilno formiranu glavu dok pic ima izduženu čeljust s vidljivo isturenim zubima. Razlikuju se i po boji. Šarag je smeđastotamnosive boje koja na donjoj strani tijela prelazi u bijelo do sivosrebrnkastu boju s ponešto zlatastim primjesama. Po tijelu zna imati tanke vodoravne smeđaste pruge. Naraste do 47 cm u duljinu i može postići težinu od 2,5 kg.

Hrani se pridnenom hranom životinjskog porijekla, preferira račiće, puževe, školjkaše koje drobi svojim jakim čeljustima. Poput komarče može zdrobiti i pojesti morskog ježa. Nalazimo ga posvuda uz jadransku obalu. Uglavnom se drži kamenitog dna i stjenovite obale gdje se skriva u procijepima i rupama. Zalazi do 100 metara u dubinu. Odrasli primjerci se drže dubljeg dna dok mlađi borave i u plićem priobalnom dnu. Nedorasli primjerci se okupljaju u veća jata dok se veći, odrasli šarazi kreću u manjim skupinama ili pojedinačno. Mrijesti se u proljeće.

Šarag je riba Mediterana i Atlantika. U Jadranskom moru nije naročito brojan, no unatoč malobrojnosti, raširen je svugdje po Jadranu.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)

## Vanjske veze
Tarquinio Merula

**Tarquinio Merula** (Cremona, 1594. ili 1595. – 10. decembar 1665) italijanski kompozitor, orguljaš i violinist ranog baroka. Uglavnom aktivan u Kremoni, stilistički bio je član Venecijanske škole. Bio je jedan od najprogresivnijih kompozitora ranog 17. vijeka, posebno u primjeni razvojnih tehnika sakralne muzike. 

Prva znanja iz muzike primio je u rodnoj Kremoni, gdje je prvo bio zaposlen kao orguljaš. Godine 1621. odlazi u Varšavu u Poljsku da radi kao orguljaš na dvoru. Godine 1626. vraća se u Kremonu i postaje *maestro di cappella* u katedrali, potom seli u Bergamo na istu poziciju. Naposljetku se opet vraća u Kremonu gdje i umire.
Četverozupka

** Četverozupka ** (riba balon) je jedna od riba koja  se naduje  kada joj zapreti opasnost. Živi na većim dubinama (50 – 480 m), a naraste do 2 kg težine i 40&nbsp;cm duljine. Ženke narastu veće od mužjaka. Ima jake čeljusti iz kojih vire četiri velika zuba, sivkaste je boje sa zelenkastim odsjajem na bokovima, donji dio joj prelazi na žućkaste nijanse . Ima sluzavu i čvrstu kožu, bez ljusaka. Na trbušnom dijelu ima ˝balon˝koji se napuše kada je riba u opasnosti i tako zbunjuje napadača.

Meso ove ribe je otrovno, sadrži jaki otrov Tetrodotoxina, koje sadrže sve vrste iz porodice četverozupki (Tetraodontidae). Usprkos tome meso ove ribe je izrazito cijenjeno u Japanu kao jedne od najskupljih poslastica uopće, gdje je spremaju samo posebno obučeni kuhari (i pored toga u Japanu umire od trovanja ovom ribom oko 200 ljudi godišnje).

Četverozupka je rasprostranjena širom svijeta u toplim i tropskim morima. Hrani se većinom glavonošcima, osobito lignjama .

## Izvori

## Vanjske veze

:info.hr/vijesti-http://www.057info.hr/vijesti/pojavljuju-se-nove-vrste-otrovnih-riba
:nacional.hr-http://www.nacional.hr/articles/view/47590/
Drangijana

**Drangijana** (staroperz. *Zranka*: „Zemlja vode“, grč. Δραγγιανή), historijska je regija Perzijske Monarhije iz doba iranske dinastije Ahemenida, a danas dio Afganistana, Pakistana i istočnog Irana. Zemlja je bila naseljena iranskim plemenima koje su Grci zvali Sarangijanci ili Drangijanci. Njih je pokorio drugi iranski narod Medijci, dok sredinom 6. vijeka pne. oba naroda pokorava još jedan iranski narod, Perzijanci, na čelu s Kirom Velikim. Prema Herodotu, tokom vladavine Darija Velikog Drangijanci su smješteni u istu administrativnu jedinicu skupa s Utijancima, Tamanejcima i Mikijcima, te su deportirani na obalu Perzijskog zaljeva. Godine 330. pne. regiju je osvojio Aleksandar Makedonski, poslije kojeg regijom vlada helenistička dinastija Seleukida. Samo generaciju poslije, Drangijanom ponovo vladaju iranske dinastije, prvo Parti, a zatim kasnije Sasanidi. Danas je regija poznata pod modernim nazivom Sistan.

## Reference

## Vanjske veze
* Drangijana, Livius.org 
* Enciklopedija Iranica: Drangijana
Remorker

**Tegljač** ili **remorker** je brod koji se koristi za okretanje vuču i tegljenje drugih plovnih objekata u lukama, na otvorenom moru ili kroz rijeke i kanale. Kod nas se ovaj tip broda najčešće naziva **remorker** tal. *rimorchio = tegljenje, vuča*) 
Glavna karakteristika tegljača je jakost njihovog stroja u odnosu na veličinu broda, odnosno odnos snaga (P)/tonaža (T). Jakost postrojenja danas se kreće od 500 do 2500 kW za manje, lučke tegljače, dok oceanski tegljači imaju znatno jača postrojenja, koja se kreću i preko 20000 kW. Radi usporedbe, P/T odnos se za putničke brodove kreće većinom ispod 1, a kod tegljača ide između 2.2 (veliki tegljači), pa sve do 9,5 (lučki tegljači). 

Slijedeća karakteristika tegljača je njihova velika sposobnost manevriranja, čime se olakšava njihova upotreba. U početku su tegljači bili pokretani lopaticama i parnim strojem, a kasnije se prešlo na diesel motor i vijak. Slijedeće u razvoju manevarskih sposobnosti tegljača je bilo uvođenje Z noge sa propelerom, a zatim i azipoda (azimuth potisnika), čime je prestala potreba za izvođenjem kormila na tegljačima. Danas, većina lučkih tegljača ima sustave bez kormila, dok su se klašiči sustavi zadržali kod velikih tegljača za duga tegljenja.

Pored navedena dva tipa tegljača postoji i treći tip, tegljači koji se koriste na unutarnjim vodama, tj. tegljači za rijeke i jezera. Karakterizira ih plitak gaz i mala dužina. Novija tehnologija od tegljača na rijekama su gurači. To su riječni brodovi koji pred sobom guraju plovne jedinice koje se nazivaju potisnice.
Srebrna plotica

**Srebrna plotica** je riba iz porodice Plotica (*Stromateidae*).

Njezino prirodno stanište je Indijski ocean i zapadni Pacifik - od Perzijskog zaljeva do Indonezije te u Tihom oceanu sjeverno do Hokkaida, Japan.  Obično živi u jatima iznad muljevitih dna na dubini 5–110 m.

Ova je vrsta lesepsijski migrant tj. nakon prokopa Sueskog kanala je dospjela Sredozemno more, pa tako i u Jadran, gdje je prvi put pronađena 16. rujna 1896. (stariji potvrđeni nalaz), a nakon toga prvi put 2004, pored Rijeke. Determinirali  su je dr. sc. Jakov Dulčić i ostali.

Tijelo je vrlo visoko i spljošteno, bez škržnog poklopca, a škržni otvor reduciran je na okomiti procjep sa strane tijela. Leđna i podrepna peraja se nastavljaju serijom od 5-10 bodljikavih šipčica u obliku oštrice koje se anteriorno i posteriorno sužavaju u šiljak. Nema trbušnih peraja. Repna peraja se račva a donji dio je duži od gornjeg.

Na leđima je siva i prelazi u srebrnkasto bijelu prema trbuhu sa malim crnim točkama po cijelom tijelu. Peraje su blijedo žute, a okomite peraje imaju tamne rubove. Maksimalna dužina koju može dostići iznosi 60&nbsp;cm za mužjake i jedinke kojima nije određen spol.

Hrani se ktenoforama, meduzama, salpama i drugim zooplanktonom.

Zapadna populacija se mrijesti od kasne zime kroz ljeto s pikom u razdoblju od travnja do lipnja.

Koristi se u kineskoj medicini.

## Vanjske veze
* Srebrna plotica
Salpa

**Salpa** (*Sarpa salpa*), je riba koja pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). Ostali nazivi su salpuc, salpuša, salpušica, sapa, sapica, sopa i dr.

Naraste do 51 cm u dužinu i može težiti do 3 kg. Tijelo joj je izduljenog i ovalnog oblika, donekle spljoštenog sa umjereno razvijenim perajama. Glava joj je mala u odnosu na tijelo, s malim ustima i zubima specijaliziranim za čupanje. Boje je sivosrebrnkaste, odozgo maslinastozelenkaste, a donji dio je srebrnkaste boje. Postrance je isprugana uzdužnim zlatkastim prugama.

Pretežno se hrani algama, ali uzima i male račiće što posebno vrijedi za mlade primjerke salpi. Najradije jede one alge koje su za vrijeme oseke bile izložene suncu. Pripada životnoj zajednici bentosa jer je životno vezana za prehranu sa morskog dna. Zalazi do 30 metara u dubinu, a može se naći i u vrlo plitkom moru. Salpa je vrlo društvena riba koja živi u brojnim jatima uzduž hridinaste i šljunkovite obale. Karakteristično je i ponašanje salpi u jatu. Pokreti svih riba u jatu su sinhronizirani kao da su koordinirani kretanjem ribe predvodnice. Kada se iznenada preplaše sve salpe se istovremeno pokreću i bježe. Mrijesti se krajem ljeta i početkom jeseni.

Salpa je rasprostranjena u čitavom Jadranu te u Mediteranu, Crnom moru i Atlantskom oceanu.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
Pic

**Pic** (lat. *Diplodus puntazzo*), pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). Naraste u dužinu do 47 cm i dosegne težinu do 2,5 kg. Pravilnog je ovalnog oblika tijela u boku stisnutog, sivosrebrnkaste boje, sa sedam do devet uspravnih crnkastih pruga po tijelu. Od kojih je posljednja šira i smještena je na gornjoj polovici korijena repne peraje. Kod starijih primjeraka poprečne pruge su slabije izražene. Ima šiljasta usta iz kojih viri niz naprijed nagnutih sjekutića. Često ga ljudi znaju zamjeniti za šaraga, ali šarag nema isturene čeljusti i zube poput pica. Uglavnom se drži blizu obale. Ne zalazi dublje od 100 metara, obično se drži dubine od 5 do 20 metara. Nije previše izbirljiv oko vrste dna ali su mu ipak draža kamenita dna obrasla vegetacijom. Voli se skrivati u procjepima kamenja ili među algama.

Mrijesti se u ljetnim mjesecima. Jako dobro podnosi život u akvariju i pogodan je za uzgoj zbog brzog rasta. Pic živi samotnim životom i rjeđe se skuplja u manja jata. Hrani se pridnenim organizmima: ribama, rakovima, mekušcima, ali i algama. Meso mu je jako ukusno i traženo. Osim u Jadranu rasprostranjen je u Mediteranu i istočnom Atlantiku.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
Filota

**Filota** (na grčkom, **Φιλώτας**, ? - oktobar 330. pne.) bio je makedonski oficir, poznat kao najstariji sin Parmeniona, najiskusnijeg i najdarovitijeg generala u vojsci Aleksandra Velikog. Nakon što je njegov otac 336. pne. pomogao Aleksandru da osigura prijestolje poslije atentata na kralja Filipa, Filota je postao član Aleksandrovih "Drugova", odnosno komandant eskadrona u istoimenoj elitnoj konjičkoj jedinici. S vremenom je napredovao i postao komandant Konjičke družine.

Iako je bio sposoban oficir, nije imao sposobnost ophođenja s ljudima, te je zbog bahatosti stekao veliki broj neprijatelja na Aleksandrovom dvoru. Zbog toga je često bio predmetom optužbi za zavjeru protiv Aleksandra, ali je u njih sam Aleksandar povjerovao tek u oktobru 330. pne. kada je na Filotu ukazao Ken, komandant oženjen za Filotinu sestru. Aleksandar je Filotu dao uhapsiti, te mučiti kako bi odao druge zavjerenike, da bi na kraju bio kamenovan i izboden kopljima. Njegovo je pogubljenje potaklo Aleksandra da, usprkos toga što je znao da Parmenion nema veze sa zavjerom, naredi ubistvo svog najsposobnijeg komandanta, s obzirom da se nakon Filotine smrti više nije mogao pouzdati u njegovu vjernost.

## Vanjske veze
* Livius, Philotas by Jona Lendering
Bitka kod Megalopolisa

**Bitka kod Megalopolisa** se odigrala godine 331. pne. ili 330. pne. i u njoj su makedonske snage na čelu s regentom Antipaterom porazile spartansku vojsku na čelu s kraljem Agisom III.

## Pozadina
Sparta je bila jedini grčki polis koji nije priznao makedonsku hegemoniju nad Grčkom uspostavljenu nakon bitke kod Heroneje, niti se formalno priključila svegrčkom savezu za čiji je račun Aleksandar Veliki 334. pne. poduzeo svoj veliki pohod na Perzijsko Carstvo. Umjesto toga je spartanski kralj Agis III u ljeto započeo pregovore s perzijskim satrapima Farnabazom i Autofradatom u Maloj Aziji, ponudivši da će dići ustanak u samoj Grčkoj te tako vezati makedonske snage. Satrapi su mu dali tek 50 talanata zlata i 10 brodova, ali je Agis to vješto iskoristio kako bi stvorio najamničku vojsku od 8.000 ljudi i osvojio Kretu.

U ljeto 331. pne. je Agis iskoristio pobunu Tračana na sjevernoj makedonskoj granici kako bi podigao ustanak kome su se priključili Elida, Ahaja i Arkadija, osim grada Megalopolisa koji je ostao vjeran Makedoncima. Ustanku se nije priključila ni Atena. Usprkos toga, Agis je ispočetka imao uspjeha, te porazio Koraga, makedonskog generala koji je komandirao garnizonom u Korintu.

Suočen s krizom, makedonski regent Antipater, je odmah sklopio mir s Tračanima te regrutirao veliku vojsku, od kojih su samo manji broj činili Makedonci, a najveći dio Tračani, Iliri i drugi najamnici sa i preko sjevernih granica. Također mu se priključio manji broj grčkih saveznika. S njom je požurio na jug kako bi se obračunao s Agisom koji je opsjedao Megalopolis.

## Pripreme i tok bitke
Antički izvori navode kako je spartanska vojska, među kojoj su bili i veterani bitaka s Aleksandrom Velikim, bila kvalitetnija od makedonske, koja je pak bila izrazito nadmoćna po brojnosti ljudstva. Na početku su Agis i njegovi Spartanci uspjeli probiti makedonske linije, ali je na kraju ipak do izražaja došla makedonska premoć u ljudstvu. Tako su Spartanci poraženi, a kralj Agis je poginuo.

Time je završen najozbiljniji pokušaj grčkih polisa da se oružjem oslobode makedonske hegemonije dok je Aleksandar bio zaposlen pohodom na Aziju.
Lubin (riba)

**Lubin** (lat. *Dicentrarchus labrax*), pripada obitelji lubina (*Moronidae*). Uz hrvatsku obalu Jadrana dobio je tridesetak sličnih i različitih imena. Najrasprostranjeniji naziv je lubin, riječ latinskog porijekla koja vuče korijen iz riječi lupus, što znači vuk. Od češćih imena pojavljuju se agač, brancin, dut, luben, smudut, morski grgeč i dr.

Nraste do 1 metar duljine, i dostigne težinu od 14 kg. Po svom izgledu lubin odaje da je grabežljivac. Čvrste je građe, robustan, ali istovremeno izdužene i elegantne linije tijela. Pliva vrlo brzo. Glava mu je srednje veličine, s nerazmjerno velikim ustima. Na kojima je donja usna blago isturena. Lubin nema velike zube, ali su brojni i jako oštri. Na škržnom poklopcu ima nekoliko jakih bodlji. Tijelo lubina pokriveno je malim ljuskama, svijetle je olovnosive boje što postrance prelazi u sivosrebrnastu, a dolje u srebrnsto bijelu. Iznad škržnog poklopca na tijelu ima crnkastu mrlju. Mladi, a iznimno i odrasli, su gore i postrance crno istočkani.

Nalazimo ga uzduž čitave jadranske obale i to na svakoj vrsti dna, u mutnom, bočatom i bistrom, slanom moru. Najčešće ga pronalazimo oko ušća rijeka i uvala gdje se osječa nazočnost slatke vode in podmorskih izvora. Obitava u blizini obale, pretežno na malim dubinama od 2 do 5 metara, iako zna zaći i do 80 metara u dubinu. Zalazi i duboko u riječne tokove. Vrlo je grabežljiv, radoznao i proždrljiv. Hrani se svim i svačim i nije nimalo izbirljiv. Po prirodi je mesožder i najrađe jede kozice, mlade ciple, jeguljice, gavune i olige. Ali ako je nestašica uobičajene mu hrane, lubin će posegnuti i za algama. Isto tako je poznat kao vrlo lukava i oprezna riba. Živi u malim skupinama ili pojedinačno. U vrijeme mriješćenja sakuplja se u jata. Mrijesti se krajem jeseni i u prvoj polovici zime.

Najpoznatija lovišta su izvan zapadne Istre, Novigradsko more, vode oko sjevernojadranskih otoka (Silba, Olib i Pag), Šibenski zaljev s Prokljanom, okolica Splita te ušće Neretve. Meso mu je odlična okusa i vrlo je traženo.

Osim u Jadranskom moru, naselja lubina nalaze se uz čitavu obalu Mediterana do istočnih obala Atlantika i sve do obala Sjevernog i Baltičkog mora. Posebno je čest uz obale Engleske i Irske.

## Izvori
* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. 
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007.  (sv. 1)
320-e pr. n. e.

## Događaji i trendovi
* Aleksandar Veliki dovršava svoj veliki pohod protiv Perzijskog Carstva i započinje pohod na Indiju koga će morati prekinuti zbog pobune svojih vojnika.
* Smrću Aleksandra Velikog, njegovi generali i nasljednici, poznati kao dijadosi, započinju ratove koji će potrajati decenijama i dovesti do raspada Aleksandrovog carstva na nekoliko helenističkih država.

## Rođenja
*

## Smrti
* 10.6. 323. pne. – Aleksandar Veliki, kralj Makedonije i Azije
Dinja

**Dinja** (lat. *Cucumis melo*) je jednogodišnja biljka koja se ubraja u porodicu Cucurbitaceae te bi se stoga trebala smatrati povrćem. Međutim, mnogi smatraju da je dinja voće. Uzgaja se uglavnom u Aziji, SAD-u, Meksiku, ali i u mnogim mediteranskim zemljama. Naziva se još **dina**, **melon**, **pekun**, **pipun** i **pepun**.

## Opis
Plod dinje je ovalnog oblika. Obično je dug 15–22&nbsp;cm, a težak 1–2&nbsp;kg. Tvrda kora može biti glatka, naborana ili mrežasta s režnjevima. Unutrašnji, jestivi dio najčešće je narančaste ili svjetlozelene boje, a šupljina je ispunjena sjemenkama. Stablo je velika 2–3 m. Tamnozeleni cjeloviti listovi su po rubovima nazubljeni. Naizmjenično su poredani na dugačkim peteljkama.

### Razmnožavanje
Dinja ima odvojene muške i ženske cvjetove na istoj vriježi. Prvo se razvijaju muški cvijetovi, koji najčešće rastu na glavnoj vriježi, dok ženski cvijetovi cvjetaju na bočnim vriježama. Sastoje se od svjetlozelenih lapova i pet međusobno sraslih latica žute boje. Ženski cvijetovi imaju tučak s 3-9 dijelova, a muški 8-13 prašnika.

## Porijeklo
Smatra se da dinja potječe iz Azije. U Kini je bila poznata već 1000. g. pne. U Bibliji se spominje da su Izraelci, kada su napustili Egipat i s Mojsijem četrdeset godina lutali pustinjom, žalili za svojom omiljenom hranom, a posebice dinjom. Slike iz gradova Herkulanuma i Pompeja (79. g.) su dokaz da su i Rimljani poznavali dinju.

## Energetska i nutritivna vrijednost
Plod dinje sadrži 96% vode,, 5,5% šećera, 1 g biljnih vlakana, limunsku kiselinu i eterično ulje. Od vitamina sadrži jako puno karotena , vitamin B i vitamin C, a od minerala bogata je kalijem, fosforom, magnezijem, kalcijem, željezom, cinkom i bakrom. Energetska vrijednost u 100 grama iznosi 120 kj (34 kcal). 
## Koristi
Od plodova se često pravi kompot, džem, marmelada. Osim toga, koristi se u pripremi voćne salate, iako nije voće. U egzotičnim kuhinjama se priprema salsa, umak od kockica dinje. Taj umak se poslužuje uz ribu i piletinu s roštilja. U Indiji se uz piletinu poslužuje ljuti curry od dinje. Kuglice od dinje često se dodaju pićima.

### Ljekovitost
Dinja ima jako pozitivne učinke na zdravlje organizma. Štiti organizam od kardiovaskularnih bolesti i starenja
Potiče rad bubrega, te pomaže u smanjenju tjelesne težine. Zbog dosta karotena u sebi, dinja se smatra antikancerogenom hranom. Oblog od iscijeđenog soka dinje ili od naribane dinje služi za otklanjanje boli.

## Reference
Guillaume de Machaut

**Guillaume de Machaut**, (1300 – April 1377), je važan srednjovjekovni francuski pjesnik i kompozitor. Bio je zaposlen kod kralja John I luksemburški I kralja Bohemije od 1323 do 1346, u toku ovog perioda postao je svećenik. Napisao je oko 400 pjesama, 235 balada, 76 ronda…itd. Pisao je sakralnu i svjetovnu muziku.
Guillaume Dufay

**Guillaume Dufay** (Du Fay, Du Fayt) (5. august 1397? – 27. novembar 1474) je franko-flamanski kompozitor rane renesanse. Centralna figura Burgundske škole, bio je najpoznatiji I najuticajniji kompozitor u Evropi sredinom 15 vijeka.
Bio je vanbračni sin nepoznatog svećenika I Marie Du Fayt. Marie se sa sinom preselila u Cambrai rano, ostajući sa rođakom koji je radio u tadašnjoj katedrali. Ubrzo Dufay-ev muzički dar je primječen od strane katedralskih autoriteta. Bio je član crkvenog hora od 1409 do 1412 
1420 odlazi u Italiju. 1424 vrača se u Cambrai, da bi se 1426 ponovno vratio u Italiju, U Bolognu gdje je ušao u službu kardinala Luja Alemana. 1428 postaje svećenik, iste godine odlazi u Rim I postaje član papskog hora. 1434 bio je *maistre de cappelle* u Savoju gdje je služio vojvodi Amediju VIII. Očito je napustio Rim zbog financijske krize. 1435 bio je opet u službi papske kapele, ali ovaj put u Firenci. Tokom ovog perioda Dufay je započeo dugu vezu sa familijom Este iz Ferrare – koji su bili među najvažnijim patronima renesanse. 
Dufay se vratio u Cambrai tokom 1440-tih I tokom ovog perioda bio je u službi Burgundskog vojvode. 1550-tih ponovo posječuje Savoy I Italiju. U krajnjim godinama kao slavan kompozitor vratio se u Cambrai gdje je primio brojne kompozitore kao Busnois, Ockeghem, Tinctoris, i Loyset Compère, Pisao je sakralnu I sekularnu muziku.

Pokopan je u katedrali u Cambraiu.
Lista TV emisija sa LGBTQ likovima i temama

Ovo je spisak televizijskog programa različitog formata, koji sadrži LGBT likove i/ili teme.

## Dramske serije i miniserije

## Sitkomi

Spisak sitkoma sa LGBT likovima.

## Sapunske opere

Spisak sapunica sa LGBT likovima:

## Televizijski filmovi

Spisak televizijskih filmova sa LGBT tematikom.

## Povezano
* Spisak LGBT filmova 
* Hronološki spisak filmova sa LGBT tematikom
* Queer kultura

## Reference

## Vanjske veze
* About Gay Movies  
* Gay/Lesbian/Bisexual Television Characters 
* Where We Are on TV , GLAAD
Zabavni TV-program

Pod izrazom **zabavni program** se na televiziji podrazumijeva skup svih emisija ili dijelova programa neke TV-stanice ili mreže čija je primarna svrha zabava gledatelja. U najširem smislu u zabavni program ulaze sve emisije koje ne pripadaju informativnom ili kulturno-obrazovnom programu, iako se u pravilu iz toga isključuje sportski TV-program. 

U užem smislu se pod tim izrazom podrazumijeva program koji se sastoji od specijaliziranih zabavnih emisija koje mogu biti razne televizijske igre, televizijski kvizovi, muzičke revije, zabavni kolaži (televizijski varijete) i reality emisije. U zabavni program u užem smislu ne bi ulazili igrani filmovi ili TV-serije koji pripadaju filmskom ili dramskom TV-programu.

Što spada, a što ne spada u zabavni TV-program često ovisi o organizaciji pojedine TV-stanice ili TV-mreže koje mogu, ali ne moraju imati posebne odjele ili redakcije za zabavni.
Skellig Michael

**Skellig Michael** (od*Sceilig Mhichíl* na irskom jeziku, što znači *Mihaelova stijena*), također **Great Skellig**, je strma otočka stijena oko 15 kilometara zapadno od obale Grofovije Kerry u Irskoj. Predstavlja veći od dva otoka Skellig.

Nakon što je na njemu najvjerojatnije u 7. vijeku bio osnovan samostan, preko 600 godina je bio središte redovničkog života među irskim kršćanskim redovnicima. Keltski samostan, smješten gotovo na vrhu 230 metara visoke stijene je postao UNESCO-v lokalitet Svjetske baštine 1996. godine. Predstavlja jedan od bolje poznatih, ali i manje pristupačnih evropskih samostana.

S obzirom na izuzetnu nepristupačnost, Skellig Michael je donedavno imao vrlo malo posjetilaca, pa je lokalitet izuzetno dobro očuvan. Spartanski uvjeti u samostanu ilustriraju asketski životni stil ranih irskih kršćana. Redovnici su živjeli u kamenim 'košničastim' kućicama (clochans), napravljenim iznad litica.

## Napomene


## Vanjske veze
* World Heritage web page 
* The Forgotten Hermitage 
* Skellig Monastery photos  
* Procjena otoka
Viseći hram

**Viseći hram** () je hram isklesan u stijeni (75m iznad tla) kraj Planine Heng u kineskoj provinciji Shanxi. Najbliži grad je Datong, 65 kilometara na sjeverozapada. Zajedno s Yunganskom spiljom, Viseći hram predstavlja jednu od glavnih turističkih atrakcija u oblasti Datonga. Sagrađen je prije više od 1.500 godina. Jedinstven je ne samo po svojoj neobičnoj lokaciji, nego i zbog toga što sadrži budističke, taoističke i konfucijanske elemente. 


Image:Xuankongsi.jpg|Viseći hram
Image:Hanging Temple.jpg|Viseći hram
Image:HangingMonasterySculptures.jpg|Statue unutar Hrama
Image:Thunder Hall.jpg|Gromovnička hala unutar Hrama
Crkva sv. Hripsime

**Crkva Svete Hripsime** () u Ehmijadzinu, dovršena 618. godine, je jedna od najstarijih do danas sačuvanih crkava u Armeniji, poznata po istančanoj armenskoj arhitekturi iz klasičnog perioda, a koja je uticala na druge armenske crkve. Crkva, zajedno s nekoliko obližnjih lokaliteta, je UNESCO-v lokalitet Svjetske baštine. Posvećena je Svetoj Ripsimi (Hripsimi).

Crkva je izgrađena po tetrakonhnom planu, i prošla je kroz nekoliko nadogradnji kroz vijekova. Trijemovi na zapadnom i južnom ulazu su srušeni, a prozori apside su zazidani. Godine 1790. je sagrađen zvonik. 

U unutrašnjosti najviše zanimanja izaziva oltarna pala sagrađena 1741. godine, koja prikazuje visok stupanj armenskog zanatstva u 18. vijeku. Kompozicija ukrasa, napravljena od grana i različitih plodova, aranžirana oko grčkog križa, je originalna. 

U njoj se nalaze grobovi dva armenska katolikosa iz 18. vijeka - Asdvadzadura i Garabeda II.

## Vanjske veze

* Crkva Svete Hripsime
Čistoća od fiktivne nečisti (hades)

**Ćistoća od fiktivne nečisti** je islamski pojam koji se odnosi na duhovno čišćenje osobe prije stupanja u namaz i spada u namaski farz

Uvjetuje se čistoća od malog i velikog hadesa, zatim od hajza i nifasa.