open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Laplaceova jednačina

**Laplasova jednačina**' je eliptička parcijalna diferencijalna jednačina drugoga reda oblika:
: \qquad \nabla^2 \varphi = 0
Rešenja Laplasove jednačine su harmoničke funkcije. Laplasova jednačina je značajna u matematici, elektromagnetizmu, astronomiji i dinamici fluida.

## Definicija
U tri demenzije Laplasiva jednačina može da se prikaže u različitim koordinatnim sistemima.
U kartezijevom koordinatnom sistemu je oblika:
:  \Delta f =
{\partial^2 f\over \partial x^2 } +
{\partial^2 f\over \partial y^2 } +
{\partial^2 f\over \partial z^2 } = 0.

U cilindričnom koordinatnom sistemu je:
:  \Delta f = {1 \over r} {\partial \over \partial r}
  \left(r {\partial f \over \partial r} \right) 
+ {1 \over r^2} {\partial^2 f \over \partial \phi^2}
+ {\partial^2 f \over \partial z^2 } =0 

U sfernom koordinatnom sistemu je:
:  \Delta f = {1 \over \rho^2}{\partial \over \partial \rho}\!\left(\rho^2 {\partial f \over \partial \rho}\right)
  \!+\!{1 \over \rho^2\!\sin\theta}{\partial \over \partial \theta}\!\left(\sin\theta {\partial f \over \partial \theta}\right)
  \!+\!{1 \over \rho^2\!\sin^2\theta}{\partial^2 f \over \partial \varphi^2} =0.

U zakrivljenom koordinatnom sistemu je:
:  \Delta f = {\partial \over \partial \xi^i}\!\left({\partial f \over \partial \xi^k}g^{ki}\right)
  \!+\!{\partial f \over \partial \xi^j}g^{jm}\Gamma^n_{mn} =0,
ilir
:  \Delta f = {1 \over \sqrt}{\partial \over \partial \xi^i}\!\left(\sqrtg^{ij}{\partial f \over \partial \xi^j}\right) =0,
\quad (g=\mathrm{det}\{g_{ij}\}).

## Dvodimenzionalni sistem
U polarnom koordinatnom dvodimenzionalnom sistemu je oblika:
: \frac{1}{r}\frac{\partial}{\partial r} \left(r\frac{\partial u}{\partial r}\right) + \frac{1}{r^2}\frac{\partial ^2 u}{\partial \phi ^2} = 0

U dvodimenzionalnom kartezijevom sistemu je:
: \frac{\partial^2 u}{\partial x^2} + \frac{\partial^2 u}{\partial y^2}  = 0

## Grinova funkcija
Laplasova jednačina se često rešava uz pomoć Grinove funkcije i Grinova teorema:
:\int_V (\phi\nabla^2\psi-\psi\nabla^2\phi) dV=\int_S (\phi\nabla\psi-\psi\nabla\phi)\cdot d\hat\sigma.
Definicija Grinove funkcije je:
:\nabla^2 G(x,x')=\delta(x-x').
Uvrstimo u Grinov teorem \psi=G pa dobijamo:
:
\begin{align}
& {} \quad \int_V \left[ \phi(x') \delta(x-x')-G(x,x') \nabla^2\phi(x')\right]\ d^3x' \\[6pt]
& = \int_S \left[\phi(x')\nabla' G(x,x')-G(x,x')\nabla'\phi(x')\right] \cdot d\hat\sigma'.
\end{align}

Sada možemo da rešimo Laplasovu jednačinu \nabla^2\phi(x)=0 u slučaju Nojmanovih ili Dirihleovih rubnih uslova. Uzimajući u obzir:
:\int\limits_V {\phi(x')\delta(x-x')\ d^3x'}=\phi(x)
pa se jednačina svodi na:
:\phi(x)=\int_V G(x,x') \rho(x')\ d^3x'+\int_S \left[\phi(x')\nabla' G(x,x')-G(x,x')\nabla'\phi(x')\right] \cdot d\hat\sigma'.

Kada nema rubnih uslova Grinova funkcija je:
:G(x,x')=\dfrac{1}.

## Literatura
* Sommerfeld A, Partial Differential Equations in Physics, New York: Academic Press (1949)
* Korn GA and Korn TM. (1961) *Mathematical Handbook for Scientists and Engineers*, McGraw-Hill.
* Morse PM, Feshbach H . Methods of Theoretical Physics, Part I. New York:. 
* Laplasova jednačina
Zakoni termodinamike

**Zakoni termodinamike** su skup od četiri osnovna zakona u termodinamici koji direktno slede iz postulata termodinamike.

Osnovni termodinamički zakoni su teorijska osnova termodinamike. Postoje četiri opšta zakona termodinamike čija važnost ne zavisi od vrsta termodinamičkih sistema i njihovih interakcija, već samo od protoka materije i energije.

## Nulti zakon

Nulti zakon termodinamike tvrdi da je termodinamička ravnoteža relacija ekvivalencije.
::*Ako su dva [[termodinamički sistem|termodinamička sistema]] u ravnoteži sa trećim, onda su u ravnoteži i među sobom.*

Nulti zakon se dobija iz nultog postulata termodinamike:
::*Postoje određena stanja [[termodinamički sistem|jednostavnog termodinamičkog sistema]] (koja se nazivaju [[ravnotežno stanje (termodinamika)|termodinamički ravnotežna stanja]]) u kojima je on potpuno određen [[unutrašnja energija|unutrašnjom energijom]] (-{U}-), [[zapremina|zapreminom]] (-{V}-) i brojem [[elementarna čestica|čestica]] svake od komponenti koje čine taj sistem (-{N<sub>1</sub>}-,-{N<sub>2</sub>}-, ... -{N<sub>3</sub>}-).*

## Prvi zakon

Prvi zakon termodinamike se odnosi na održanje energije.
::*Promena [[unutrašnja energija|unutrašnje energije]] zatvorenog [[termodinamički sistem|termodinamičkog sistema]] jednaka je zbiru [[toplota|toplotne energije]] dodate sistemu i [[mehanički rad|termodinamičkog rada]] primenjenog na sistem.*

Prvi zakon termodinamike sledi iz prvog postulata termodinamike:
::*Postoji funkcija (koja se naziva [[entropija]]) ekstenzivnih parametara bilo kog kompozitnog sistema (sistema koji se sastoji od jedne ili više komponenti) koja je definisana za sva [[ravnotežno stanje (termodinamika)|termodinamički ravnotežna stanja]] i za koju će pretpostavljeni [[parametar]]i koji opisuju sistem, u odsustvu unutrašnjih ograničenja imati one vrednosti koje će maksimizovati ovu funkciju na [[mnogostrukost]]i ograničenoj [[ravnoteža|ravnotežnim stanjima]].*

## Drugi zakon

Drugi zakon termodinamike vezan je za definiciju entropije.
::*Ukupna [[entropija]] [[izolovani termodinamički sistem|izolovanog termodinamičkog sistema]] se uvećava do svoje maksimalne vrednosti.*

Drugi zakon se dobija iz drugog postulata termodinamike u kojem se definiše funkcija entropija:
::*Entropija je [[neprekidna funkcija|neprekidna]], [[izvod|diferencijabilna]] i [[Monotonost funkcije|monotono]] rastuća [[Funkcija (matematika)|funkcija]] [[energija|energije]]. Entropija kompozitnog sistema je [[aditivnost|aditivna]] funkcija njegovih podsistema. 
*

## Treći zakon

Treći zakon termodinamike govori o nemogućnosti dostizanja apsolutne nule temperature.
::*Kada se sistem [[asimptota|asimptotski]] približava [[apsolutna nula|temperaturnoj apsolutnoj nuli]] [[entropija]] teži svojoj minimalnoj vrednosti (nuli).*

Treći zakon termodinamike je posledica trećeg postulata:
::*Na nultoj temperaturi ([[temperatura]] se definiše kao parcijalni izvod unutrašnje energije po entropiji, gde su svi ostali ekstenzivni parametri fiksirani) entropija je nula.*

## Povezano

* Postulati termodinamike
Podkraj (Ajdovščina)

**Podkraj** (, ) je naseljeno mjesto u sastavu općine Ajdovščina, regija Goriška, Slovenija.

## Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Ajdovščina.

## Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Podkraj je imao 425 stanovnika.

#### Teritorijalna organizacija i pripadnost naselja

**Napomena**: **''MNO** je skr. za **Mjesni narodni odbor**.''

## Galerija



Datoteka:SLO-Landscape15.JPG|krajolik Vipavske doline 
Datoteka:Ad Pirum Slovenia.JPG|ostaci rimske tvrđave "Ad Pirum" u zaselku Hrušica



## Reference

## Vanjske veze
Fonon

**Fonon** u fizici je naziv za vibracije između atoma ili molekula kristalne rešetke. Na osnovu čestične slike, fonon se može posmatrati kao kvazičestica u kristalu kao posledica vibracionog kretanja. Pošto ne može postojati samostalno, nezavisno od kristalne rešetke u kojoj postoje vibracije između atoma, fonon nije čestica, već spada u kvazičestice.

Naziv *fonon* potiče od grčke reči za zvuk (grč. φωνή (*phonē*)). Naziv i koncept fonona je uveo fizičar Igor Tam 1932. godine po analogiji sa fotonom. Kao što se na osnovu principa dualnosti talas-čestica, foton s jedne strane može posmatrati kao čestica, odnosno kvant elektromagnetnog zračenja (svetlosti), a u talasnoj slici kao talas koji prenosi elektromagnetno polje kroz prostor, tako je i fonon u čestičnoj slici kvant vibracije kristalne rešetke, a s druge strane se može videti kao zvučni talas vibracija kristalne rešetke koji propagira kroz kristal.

## Mehanizam vibracija kristalne rešetke

Kada se atomi u pravilnim kristalima pobude malim energijama, oni osciluju tačno određenim frekvencijama. Susedni atomi se ponašaju kao da se nalaze na krajevima opruge. Kada se energija doda atomu na jednom kraju kristalne rešetke, ona se putem vibracionog talasa, kao putem sistema opruga, širi kroz kristal.

Na osnovu kvantne mehanike, na svakoj frekvenciji ukupna vibraciona energija je umnožak kvanata vibracione energije. Kvanti vibracione energije se nazivaju fononi i pri vibraciji kristalne rešetke uvek postoji celobrojan umnožak fonona.

## Merenje vibracionih nivoa u kristalu
Spektroskopska tehnika koja se koristi za izučavanje vibracionih i drugih nisko-frekventnih energetskih nivoa kristala je Ramanova spektroskopija. Pri interakciji lasera sa fononima, dolazi do pomeranja energetskih nivoa, koji se mere i analiziraju i na osnovu njih se zaključuje o fononima u datoj kristalnoj rešetki.

## Povezano

* Foton
* Kvazičestica
* Kristalna rešetka
* Ramanova spektroskopija

## Reference
Kvazičestica

U fizici, **kvazičestice** i **klektivna pobuđivanja** (što je blisko srodno) su pojavni fenomen koji se javlja kad se mikroskopski komplikovani sistem kao što je materija u čvrstom agregatnom stanju ponaša *kao da* sadrži različite slabo interagirajuće čestice u slobodnom prostoru. Na primer, kad elektron putuje kroz poluprovodnik, njegovo kretanje je poremećeno na kompleksan način njegovim iterakcijama sa svim drugim elektronima i jezgrima atoma; međutim on se *aproksimativno* ponaša kao elektron sa *različitom masom* (efektivnom masom) koji neuznemireno putuje kroz slobodni prostor. Ovaj „elektron” sa različitom masom se naziva „elektronskom kvazičesticom”. Još jedan primer je agregatno kretanje elektrona u valentnom pojasu poluprovodnika ili pojasu šupljina u metalu, što je isto kao bi material umesto toga sadržao pozitivno naelektirsane kvazičestice zvane šupljine. Druge kvazičestice ili kolektivna pobuđenja obuhvataju fonone (čestice izvedene iz vibracija atoma u čvrtom materijalu), plazmone (čestice izvedene iz oscilacija plazme), i mnoge druge.

## Reference

## Literatura

* L. D. Landau, *Soviet Phys. JETP.* 3:920 (1957)
* L. D. Landau, *Soviet Phys. JETP.* 5:101 (1957)
* A. A. Abrikosov, L. P. Gor'kov, and I. E. Dzyaloshinski, *Methods of Quantum Field Theory in Statistical Physics* (1963, 1975). Prentice-Hall, New Jersey; Dover Publications, New York.
* D. Pines, and P. Nozières, *The Theory of Quantum Liquids* (1966). W.A. Benjamin, New York. *Volume I: Normal Fermi Liquids* (1999). Westview Press, Boulder.
* J. W. Negele, and H. Orland, *Quantum Many-Particle Systems* (1998). Westview Press, Boulder

## Vanjske veze
* PhysOrg.com 
* Curious 'quasiparticles' baffle physicists
Pion

**Pion** ili **pi-mezon** je zajednički naziv za tri subatomske čestice:  π0, π+ and π−. Pioni su najlakši mezoni i imaju važnu ulogu u objašnjenju svojstava jake nuklearne sile pri niskim energijama. Pionima se objašnjava i sila kojom se privlače protoni i neutroni u atomskom jezgru, rezidualna jaka nuklearna sila.

Nabijeni pioni su otkriveni 1947. u kosmičkom zračenju, a neutralni 1950. nezavisno u eksperimentima sa ciklotronima i kosmičkim zracima.

## Literatura
* Gerald Edward Brown and A. D. Jackson, *The Nucleon-Nucleon Interaction* (1976), North-Holland Publishing, Amsterdam
Steven Weinberg

**Steven Weinberg** (New York, 3. svibnja 1933. - 23. 7. 2021), američki teorijski fizičar. Diplomirao (1954.) na Sveučilištu Cornell, doktorirao (1957.) na Sveučilištu Princeton. Profesor na Kalifornijskom sveučilištu u Berkeleyu i na Harvardu. Bavi se kozmologijom i fizikom elementarnih čestica. S A. Salamom i S. L. Glashowom dobio Nobelovu nagradu za fiziku 1979. za razvoj elektroslabe teorije.

### Elektroslaba teorija

**Elektroslaba teorija** je teorija ustanovljena pri pokušajima formulacije konzistentne teorije slabih međudjelovanja, po uzoru na kvantnu elektrodinamiku. Konstrukciju takve teorije započeli su u 1960-ima S. L. Glashow, A. Salam i S. Weinberg, temeljeći je na četirima prijenosnicima sile od kojih su dva nabijena, a dva neutralna. Eksperimentalna potvrda dodatne, neutralne slabe struje, koju ta konstrukcija predviđa, donijela je tim autorima Nobelovu nagradu za fiziku 1979. Za samu matematičku formulaciju te teorije, koja omogućuje i njezinu iscrpnu eksperimentalnu provjeru, 1999. dodijeljena je još jedna Nobelova nagrada za fiziku G. ’t Hooftu i M. Veltmanu.

## Reference
Misaoni eksperiment

**Misaoni eksperiment** (izvorno , *Gedanken-Experiment*, ili *Gedankenerfahrung*,) je oblik naučnog istraživanja kojim se razmatra određena hipoteza, teorija ili princip u cilju razmišljanja o njenim/njegovim posledicama. S obzirom na strukturu takvog eksperimenta, možda ne bi bilo moguće izvesti ga, a čak i kad bi bilo, ne mora postojati namera da se on izvede.

Ajnštajn je uveo misaoni eksperiment kao metod koji se koristi u stvaranju fizičkih teorija (mada su postojali misaoni eksperimenti i pre toga). Koristeći se misaonim pokusima u izvođenju svoje teorje relativiteta koju tada još nije mogao praktično proveriti, on je uspeo da je izgradi u obliku u kojem je poznata danas i prevaziđe mnoge druge teorije koje su imale verifikaciju u realnim eksperimentima. 

Metod misaonog eksperimenta sastoji se u misaonoj simulaciji fizičkog procesa u mislima radi boljeg sagledavanja predviđene teorije i njene provere i nadogradnje. Može biti čak i izvor neke ideje i osnova za neku fizičku teoriju ili zakon, što je bio slučaj sa specijalnom relativnosti. Obično se izvodi u situacijama koje je teško u delo spovesti praktično, kao u primeru sa dva voza koji se kreću brzinom približnoj brzini svetlosti u vakuumu, upotrebljen u opisu relativističkog zakona slaganja brzina.

## Reference

## Vanjske veze

* Paradoks morala, Tezejev paradoks i još osam najtežih misaonih eksperimenata
Vezano stanje

U kvantnoj fizici, **vezano stanje** opisuje sistem u kome je čestica podređena potencijalu tako da teži tome da ostane lokalizovana u jednom ili više delova prostora. Potencijal može biti spoljni ili rezultat prisustva druge čestice.

U kvantnoj mehanici (gde je broj čestica održan), vezano stanje je stanje u Hilbertovom prostoru koje predstavlja dve ili više čestica čija je energija interakcije manja od ukupne energije posebnih čestica. Samim tim, ove čestice ne mogu biti razdvojene osim ako ne dobiju energiju spolja. Spektar energija skupa vezanih stanja je diskretan, za razliku od kontinualnih spektara slobodnih čestica.

Moguće je postojanje nestabilnih vezanih stanja, koja nisu striktno vezana stanja, a imaju ukupnu energiju interakcije koja je pozitivna, pod uslovom da postoji energetska barijera kroz koju je potrebno tunelovati. Ovo je tačno za neka radioaktivna jezgra i za materijale sa permanentnim dipolnim momentom koji su u stanju da budu nosioci naelektrisanja tokom dugog vremenskog perioda.

Za dati potencijal, vezano stanje se predstavlja kvadratno integrabilnom talasnom funkcijom. Energija takve talasne funkcije je negativna.

## Primeri

Proton i elektron se mogu kretati odvojeno; kada je tako, ukupna energija centra mase je pozitivna, i takav par čestica se opisuje kao jonizovani atom. U trenutku kada elektron počne da orbitira oko protona, energija postaje negativna, i vezano stanje—atom vodonika—se formira. Samo vezano stanje sa najnižom energijom, osnovno stanje, je stabilno. Ostala pobuđena stanja su nestabilna i rasturaju se na vezana stanja nižih energija uz emisiju fotona.

Atomsko jezgro je vezano stanje protona i neutrona (nukleona).

Pozitronijumski "atom" je nestabilno vezano stanje koje se sastoji od elektrona i pozitrona. Raspada se na fotone.

Sam proton je vezano stanje tri kvarka (dva gore i jedan dole; po jedan crveni, zeleni i plavi). Za razliku od atoma vodonika, individualni kvarkovi se ne mogu izdvojiti.
Elektronski neutrino

**Elektronski neutrino** (νe) je jedan od tri vrste neutrina. Smatra se elementarnom česticom iz skupine fermiona. Zajedno s elektronom čini prvu generaciju leptona po kojem je i dobio pridjev "elektronski". Prvi ga je teorijski predvidio Wolfgang Pauli 1930. kako bi se održali zakoni očuvanja količine gibanja i očuvanja energije u beta raspadu. Antičestica elektronskom neutrinu je **elektronski antineutrino** (e) koji u biti nastaje pri beta raspadu:
*n0 → p+ + e− + 0e

Otkrio ga je 1956. godine tim kojeg su vodili Clyde Cowan i Frederick Reines.
Mionski neutrino

**Mionski neutrino** (νμ) je jedan od tri vrste neutrina. Smatra se elementarnom česticom u skupini fermiona. Zajedno s mionom čini drugu generaciju leptona po kojem je i dobio pridjev "mionski". Nekoliko ljudi ga je teoretiziralo tijekom 40.-ih godina 20. stoljeća, a otkrili su ga 1962. Leon Lederman, Melvin Schwartz i Jack Steinberger. Za to otkriće su 1988. dobili Nobelovu nagradu. Antičestica mionskom neutrinu je **mionski antineutrino** (μ).
Tau neutrino

**Tau neutrino** (ντ) je jedan od tri vrste neutrina. Smatra se elementarnom česticom u skupini fermiona. Zajedno s tauonom (tau lepton, tau čestica) čini drugu generaciju leptona po kojem je i dobio pridjev "tau". Teoretiziran je sredinom 70.-ih godina 20. stoljeća, a otkriven je 2000. godine. Među zadnjima je otkrivena čestica standardnog modela. Antičestica tau neutrinu je **tau antineutrino** (τ).
Gaugino

U fizici elementarnih čestica, **gaugino** je hipotetski superpartner gauge polja kako predviđa gauge teorija. Oni su fermioni.

U najmanjem supersimetričnom produžetku standardnog modela postoje sljedeći gaugini:

*Gluino (simbol g͂) je superpartner gluona, stoga nose kolor naboj. 
*Gravitino (simbol G͂) je supersimetrični partner gravitona.
***Winos** (simbol W͂±) i **zino** (simbol Z͂0) su superpartneri W i Z bozona  SU(2)L gauge polja.
***Bino** je superpartner U(1) gauge polja odgovarajući slabom hipernaboju.

Gaugini se miješaju sa higgsinima, superpartnerima odgovarajućeg stupnja slobode Higgsova polja, da bi stvorili neutraline (bez električkog naboja) i chargine (električki nabijeni). U mnogim modelima najlakši neutralino, nekad zvan i photinom, je stabilan. U tom slučaju ona je slabo međudjelujuća masivna čestica i postaje kandidatom za tamnu tvar.
Neutralino

**Neutralino** je hipotetska čestica. Koncept neutralina došao je iz koncepta supersimetrije.

Prema hipotezi, najlakša je supersimetrična čestica. Model iz hipoteze predviđa da joj je masa  (pomnožena s kvadratom brzine svjetlosti) u području energija između 10 GeV i 10 TeV. Teorija koja predviđa postojanje neutralina tvrdi da se neutralino može anihilirati. Anihilacijom neutralina nastaju dvije visokoenergijske gama-zrake.

Neutralino još nije uočen. Uređaji koji imaju kapacitet da bi ga uočili su Čerenkovljevi teleskopi. Jedan od takvih je teleskop MAGIC koji je na La Palmi. Budući da su Čerenkovljevi teleskopi osjetljivi upravo u energijskom području u kojem model predviđa masu neutralina, onda bi neizravnim putem mogli opaziti neutraline. Za to je potrebno postojanje kozmičkih izvora u kojima se neutralini dovoljno učestalo anihiliraju.

Neutralino je čestica koja bi najvjerojatnije mogla biti masivna čestica slabog međudjelovanja (engleski WIMP), čestica koja je jedna od potencijalnih kandidatkinja za nebarionsku tamnu tvar.

## Povezano
*Hladna tamna tvar
*Vruća tamna tvar
*objekti MACHO
*Primordijalna crna rupa
*Topološki defekti
*Magnetska domena
*Domenski zid
*Diskretna simetrija
*Kozmička struna

## Literatura
*Hrupec, Dario. Egzotični kozmički izvori
Tahion

**Tahion** /ˈtæki.ɒn/ ili **tahionska čestica** je hipotetska čestica koja uvijek putuje brže od svjetlosti. Riječ dolazi od grčkog:  (čit. *tahi)* - brz, ubrzan. Riječ je 1967. smislio Gerald Feinberg.  Komplementarne vrste čestica su luksoni (uvijek putuju brzinom svjetlosti) i bradioni (uvijek putuju sporije od brzine svjetlosti), koji postoje. Mogućnost čestice brže od svjetla su prvi predložili O. M. P. Bilaniuk, V. K. Deshpande, i E. C. G. Sudarshan 1962., iako su koristili izraz" meta-čestica".

## Reference
Delta barion

**Delta barioni** (ili **Δ barioni) **su obitelj  subatomskih čestica sačinjenih od 3 gornja (u) ili donja (d) kvarka.

Postoje četiri Δ bariona: Δ++ (sačinjavaju ga uuu kvarkovi), Δ+ (uud), Δ0 (udd), i Δ− (ddd), sa respektivnim nabojem od +2&nbsp;''e'', +1&nbsp;*e*, 0&nbsp;*e*, i −1&nbsp;*e*.

Δ barioni imaju masu od oko 1232&nbsp;MeV/*c*2, spin od 3⁄2, a izospin od 3⁄2. Na mnogo načina, Δ barioni su 'uzbuđeni' nukleoni (simbol N), sačinjeni od istih kvarkova u nižeenergetskoj konfiguraciji spina (spin 1⁄2). Δ+ (uud) i Δ0 (udd) su višeenergetski ekvivalenti protona (N+, uud) i neutrona (N0, udd). Δ++ and Δ− nemaju nukleonski ekvivalent.

## Sastav
Četiri Δ bariona se razlikuju po električnim nabojima, koji su rezultat zbroja naboja sastavnih kvarkova. Postoje i četiri antičestice suprotnih naboja, sačinjene od istih antikvarkova. Postojanje Δ++, sa neobičnim +2 nabojem, je bio važan trag u istraživanju kvarkovskog modela.

## Raspad
Svi Δ barioni brzo se raspadaju, zbog jake nuklearne sile u nukleon (proton ili neutron) i pion of pripadajučeg naboja. Amplitude završnih nabojnih stanja se dobivaju pripadajućim izospinskim parovima. Rjeđe i sporije, Δ+ se može raspasti u proton i foton, dok se Δ0 može raspasti u neutron i foton.

## Tablica

## Reference
Lambda barion

**Lambda barioni** su obitelj subatomskih hadronskih čestica simbola Λ0, Λ+
c, Λ0
b, i Λ+
t, elementarnog naboja +1 ili 0. Po građi su barioni koje sačinjavaju tri različita kvarka: jedan gornji, jedan donji, i još jedan kvark: strani (Λ0), čarobni (Λ+
c), dubinski (Λ0
b), ili vršni (Λ+
t). Vršni Lambda barion (prema predviđanjima) nije moguće promotriti jer Standardni model predviđa poluvrijeme raspada vršnog kvarka na oko 5×10−25&nbsp;s. To je oko jedne dvadesetine minimalnog vremena potrebnog da djeluje jaka nuklearna sila, pa se zbog toga ne stvaraju hadroni.

Lambda barion Λ0 su u listopadu 1950, otkrili V. D. Hopper i S. Biswas sa Sveučilišta u Melbourneu, kao neutralnu V česticu (tešku, nestabilnu česticu koja se raspada na dva produkta) s protonom kao raspadnim produktom, točno ju odredivši kao barion, umjesto kao mezon tj., vrstom različitom od K mezona kojeg su 1947. otkrili Rochester i Butler; K mezone su stvarale kozmičke zrake u foto emulzijama u balonu na oko 21,000&nbsp;m u zraku. Iako je očekivano postojanje čestice prije raspada ~1×10−23&nbsp;s, čestica je postojala čak ~1×10−10&nbsp;s. Svojstvo koje joj je to omogućilo nazvano je stra*nost *i dovelo je do otkrića stranog kvarka. Nadalje, takva otkrića vodila su do postavljanja principa poznatog kao *o**čuvanje stranosti*, prema kojem se čestice raspadaju sporije ukoliko pokazuju stranost (jer ne-slabe metode čestičnog raspada moraju očuvati stranost raspadajućeg bariona).

Lambda barion je opažen i  u atomskim jezgrama zvanim hyperjezgre. Takve jezgre sadrže isti broj protona i neutrona kao i obična jezgra, no također sadrže jednu (ili, rjeđe, dvije) Lambda čestice.  U tom slučaju, Lambda ulazi u središte atomske jezgre (nije ni proton ni neutron, pa na česticu ne utječe Paulijev princip isključenja), i još čvršće drži jezgru skupa zbog interakcije putem jake nuklearne sile. U litijevom izotopu (Λ7Li), Lambda je učinila jezgru 19% manjom.

## Popis

## Reference
Pozitronij

**Pozitronij** je vezano stanje pozitrona i elektrona. To je najlakši formirani egzotični atom, jer je sličan atomu vodika, samo što je proton zamijenjen pozitronom. To vezano stanje elektrona s nabojem e^- i pozitrona s nabojem e^+ zove se pozitronij i označava Ps.

Postojanje pozitronija teorijski je predvidio hrvatski fizičar Stjepan Mohorovičić 1934. Eksperimentalno su ga dokazali Deutsch i suradnici 1951., istražujući proces usporavanja pozitrona u plinovima. Naime, kada pozitron naleti na plin, prije anihilacije, usporava se gotovo do termičkih energija i tada može nastati pozitronij.

U kvantnoj mehanici struktura pozitronija analogna je strukturi vodikova atoma (vezano stanje jednog elektrona i jednog protona), samo što je reducirana masa u slučaju pozitronija gotovo dva puta manja nego u vodikovom atomu, gdje je u dobroj aproksimaciji dana masom elektrona. Naime, u pozitroniju oba konstituenta, i elektron i pozitron, imaju jednake mase, m_{e^{-}}=m_{e^{+}}=m. Stoga reducirana masa u pozitroniju iznosi točno polovicu mase elektrona:

m_{red}^{poz}=\frac}\cdot{m_{e^{+}}}}+m_{e^{+}}}}=\begin{matrix}\frac{1}{2}\end{matrix}m_{e^{-}}=\begin{matrix}\frac{1}{2}\end{matrix}m

Zato je energija svakoga stanja pozitronija približno upola manja nego energija odgovarajućeg stanja u vodikovom atomu. Naime, ako ne uzmemo u obzir relativno malene relativističke korekcije, nego samo interakciju Coulombovim potencijalom, kvantnomehaničke diskretne energetske razine pozitronija lako dobijemo ako u Bohrovoj formuli (za energetske razine vodika) masu elektrona zamijenimo tom reduciranom masom. Kako je ona točno upola manja od elektronske, moguće energije stanja u kojima se može nalaziti pozitronij dane su izrazom: 

E_{n}^{poz}=-\alpha\,^2mc^2\frac{1}{4n^2};         n=1,2,3,...

Pri tome je \alpha\, konstanta fine strukture i iznosi približno 137^{-1}, a n je glavni kvantni broj. 

Negativni predznak u izrazu za energiju pokazuje da se radi o vezanom stanju. Energija osnovnog stanja pozitronija iznosi E_1=-6,8eV, sljedeća E_2=-1,7eV...

Kao i vodikov atom, pozitronij se može nalaziti u jednom od dva moguća spinska stanja, singletnom i tripletnom. U singletnom stanju, kada su spinovi postavljeni u suprotnim smjerovima i kada je ukupni spin nula, pozitronij je parapozitronij. U tripletnom stanju, kada su spinovi postavljeni u istom smjeru i kada je ukupni spin jedan, pozitronij je ortopozitronij. Ta dva tipa pozitronija se razlikuju po produktu anihilacije. Naime, anihilacijom parapozitronija nastaju dva fotonska kvanta, dok kod ortopozitronija nastaje jedan više. Vrijeme poluraspada parapozitronija iznosi \tau\,={1,25}\cdot{10^{-10}}s, a vrijeme poluraspada ortopozitronija iznosi \tau\,={1,47}\cdot{10^{-7}}s.
Lokavec (Ajdovščina)

**Lokavec** (, ) je naseljeno mjesto u sastavu općine Ajdovščina, regija Goriška, Slovenija.

## Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Ajdovščina.

## Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Lokavec je imao 1.069 stanovnika.

## Galerija



Datoteka:East side entrance to Gorenje near Lokavec (351149714).jpg|ulaz u zaselak *Gorenje*  sa istoka 
Datoteka:Slano blato (2581061329).jpg|pogled na lokalitet Slano Blato



## Reference

## Vanjske veze
Superpartner

U fizici elementarnih čestica, **superpartner** je hipotetska elementarna čestica. Supersimetrija je jedna od teorija fizike elementarnih čestica koja predviđa postojanje ovih čestica, takozvanih "sjena".

Naziv superpartner je spoj riječi *supersimetrija* i *partner*, drugi naziv je superčestice.

## Teoretska predviđanja
Prema teoriji supersimetrije, svaki fermion bi trebao imati bozon kao partnera. Kada su leptoni, fotoni i kvarkovi nastali u Velikom prasku, svaki je imao svog superpartnera: sleptoni, fotini i squarkovi. Ovo se događalo kada je svemir prolazio kroz nagle i različite promjene stanja. Teoretičari vjeruju da se ovo dogodilo u veoma malom djelu nanosekunde(preciznije 10−35 sekundi) prije nego što su se čestice koje vidimo danas "kondezirale" u prostor-vrijeme te se "zamrznule". Superčestice ne postoje od tad.

Točna, *neprekinuta* superstimetrija bi predvidjela da superpartneri imaju jednaku masu. Superpartneri čestica Standardnog modela još nisu pronađeni. Ovo bi mogao biti pokazaelj da je supersimetrija netočna ili bi mogao biti rezultat toga da supersimetrija nije precizna, neprekinuta.

U produženoj supersimetriji može postojati više od jedne super čestice po zadanoj čestici. Na primjer, sa dvije kopije supersimetrije u četiri dimenzije, foton bi imao dva fermionska superpartnera i skalarnog superpartnera.

U nula dimenzija(poznatije kao Mehanika matrice) moguće je imati supersimetriju, ali ne i superpartnere. Ovo samo vrijedi u situacijama kada supersimetrija ne podrazumijeva postojanje superpartnera.

## Ponovno stvaranje superpartnera
Ako je teorija supersimetrije točna, trebalo bi biti moguće ponovno stvoriti te čestice u akceleratorima čestica koji rade s visokim energijama. To nije lagan zadatak; te čestice mogu imati znatno veće mase nego njihove odgovarajuće "stvarne" čestice.

Do nedavno, akceleratori čestica nisu imali dovoljno energije da stvore te teške čestice, ali Veliki hadronski sudarivač u CERN-u bi trebao biti sposoban ostvariti sudare pri otprilike 14 TeV(tetra-elektron-volt), što bi moglo biti dovoljno za otkriće superpartnera.

## Povezano
*Veliki hadronski sudarivač
*CERN

## Vanjske veze
*Argonne National Laboratory 
*Veliki hadronski sudarivač
*CERN-ova službena stranica
Gluino

**Gluino** je hipotetski superpartner gluona. Teoretičari supersimetrije očekuju da bi se gluini trebali proizvesti u paru u akceleratorima čestica poput Velikog hadronskog sudarivača.

U supersimetričnim teorijama, gluini su Majorana fermioni i međudjeluju pomoću jake sile kao kolorni oktet. Gluini imaju leptonski broj 0, barionski broj 0 i spin od 1/2.

Gluini se raspadaju preko jakog međudjelovanja sa skvarkom i kvarkom uz uvjet da su odnosi masa zadovoljeni. Skvark se tada raspada u još jedan kvark i u najlakšu supersimetričnu česticu.
Manastir Antonija Velikog

**Manastir Antonija Velikog** (arapski: دير الأنبا أنطونيوس/Dair al-Anbā Anṭūnīyūs) je manastir Koptske pravoslavne crkve u Egiptu u Muhafazi Suez.

On je jedan od najstarijih manastira na svijetu, star više od 1600 godina. Slavan je po biblioteci u kojoj se čuva preko 1700 manuskripta.
## Geografija

Manastir se nalazi u zabačenoj planinskoj oazi Istočne pustinje. Najbliži grad Ain Suhna na Crvenom moru udaljen je 30 km prema sjeveroistoku, a do doline Nila ima 168 km.

Do Kaira ima oko 150 km, a do Sueza nešto manje od 100 km.

## Historija

Manastir je osnovan negdje oko 356. nakon smrti pustinjaka Antonija Velikog, koji je posljednje godine svog života proveo u nedalekom eremitoriju.
O ranoj historiji se nezna gotovo ništa. 
Ono što se zna da je tokom 6. vijeka u manastir došlo puno izbjeglih monaha iz manastira u Vadi Natrunu, nakon čega je u 7. vijeku usljedio val melekskih monaha. 
Kasnije su ga Beduini opljačkali i razorili do temelja, obnovili su ga tokom 12. vijeka koptski monasi, iz čijih redova je izabrano nekoliko etiopskih episkopa.

Nakon procvata u srednjem vijeku - manastir su 1454. ponovo napali i opustošili Beduini. Taj put su uništeni i dijelovi manastirske biblioteke. Kao odgovor na provale, čitav je manastirski kompleks utvrđen bedemima i fortifikacijama.
Nakon krvave pobune manastirskih slugu (kad su pobijeni monasi) , ponovno su ga obnovili i naselili koptski, sirijski i etiopski monasi.

Najstarija od pet crkava posvećena je Svecu zaštitniku manastira (Antoniju) koji je možda pokopan ispod nje. U njoj se nalaze freske, od kojih neke datirane u 7. vijek.
Puno veća i impresivnija je crkva sv. Luke sa dvanaest kupola iz 1776.

Manastir zavisi o izvoru, u kojem se po arapskoj legendi Mojsijeva sestra Mirjam okupala za vrijeme Egzodus.

### Manastir danas
Današnji manastir je efikasno samodostatno seosko naselje u kom živi oko 300 monaha. To je pravo selo sa nizom dvokatnih kuća, crkava, mlinova i vrtova zasađenih vinovom lozom, maslinama i palmama, okruženo visokim bedemom. Većina građevina je novovjeka.

### Restauracija
Između 2002. - 2010.  je manastir djelomično restauriran (bedemi, dvije crkve, monaški stanovi, freske). Radove vrijedne 14 miliona dolara financirala je egipatska vlada. 
Taj čin je odgovor vlade na krvavi napad na kršćane za Božić 2010.

## [[Pećina]] [[Antonije Veliki|sv. Antonija Velikog]]
Pećina u kojoj je Antonije Veliki proveo svojih posljednjih 25 godina svog života, udaljena je 2 km i 276 metara iznad do nje vodi 1200 stepenica, pa je potrebno oko 45 minuta hoda. Iz pećine koja je na 680 m visine vidi se Crveno more.

## Reference

## Vanjske veze

* ''The Monastery of St Anthony''
Ain Suhna

**Ain Sukhna** (arapski: العين السخنة/*El ʿĒn El Sokhna*) je grad od 45,552 stanovnika u Egiptu u Muhafazi Suez.

Njegovo ime prevedeno sa arapskog znači *Vrući [[izvor]]*, a odnosi se na nedaleke mineralne izvore u planinama iznad grada.

## Geografija

*Ain Sukhna* leži na zapadnoj obali Crvenog mora, udaljena 140 km jugoistočno od Kaira i svega 40 km južnood svog administrativnog centra Sueza.

## Historija

*Ain Sukhna* je novi grad - ljetovalište dobro stojećih građana Kaira, sa kojim je povezana autoputom pa je do njega moguće stići za sat vremena. Posljednjih dekada podignuto je puno luksuznih hotela. Posao sa nekretninama toliko dobro ide, da je 20&nbsp;km južno od *Ain Sukhne* u pustinjskoj unutrašnjosti, na nadmorskoj visini od 270 metara podignuto novo naselje vila *Porto Sokhna* sa golf igralištem i trgovačkim centrima.

Nedaleko od grada u planinskoj unutrašnjosti leži manastir Manastir Antonija Velikog.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Ain Sukhna''
Robert Brown (botaničar)

**Robert Brown** (Montrose, 21.&nbsp;prosinca&nbsp;1773. – London, 10.&nbsp;srpnja&nbsp;1858.), škotski botaničar. Otkrio i imenovao staničnu jezgru u biljaka (1831.); opisao gibanje čestica u otopini, koje je po njemu nazvano Brownovo gibanje. Unaprijedio prirodnu klasifikaciju biljaka utvrdivši i odredivši nove porodice i rodove. Znatno je pridonio biljnom zemljopisu svojim izvornim djelom o flori Australije *Preteča flore Nove Holandije* (lat. *Prodromus Florae Novae Hollandia*, 1810.). 

## Brownovo gibanje

**Brownovo gibanje** je nasumično gibanje čestica koje su mnogo veće nego atomi i obične molekule, ali premalene da bi bile vidljive golim okom u nekom fluidu, kao primjerice gibanje čestica dima u zraku ili peludnih čestica u vodi. Robert Brown otkrio je oko 1820. s pomoću mikroskopa da se čestice peluda raspršene u tekućini neprekidno nasumce gibaju amo-tamo. Ta je pojava po njemu nazvana Brownovo gibanje. Ona je izravan dokaz molekularno-kinetičke teorije. Prema toj teoriji molekule fluida neprestano se nasumce gibaju, udaraju u čestice koje se vide mikroskopom i potiskuju ih amo-tamo. Konačan rezultat sudara s molekulama fluida gibanje je čestice po izlomljenoj crti. Što su veće te čestice, manja je razlika između broja molekula koje su se sudarile s česticama s pojedinih strana i to se manje ističe njihovo Brownovo gibanje. Ono se i ne opaža za čestice dovoljno velike da se vide golim okom. Promjer čestica koje pokazuju intenzivno Brownovo gibanje je oko 10–7 do 10–6&nbsp;metara, što je približno tisuću puta više od promjera molekula. Teoriju Brownova gibanja razvio je&nbsp;Albert Einstein 1905. Godine 1908.&nbsp;Jean Baptiste Perrin pokusom s pomoću Brownova gibanja odredio je vrijednost&nbsp;Avogadrovog broja i tim pokusima potvrdio atomsku građu tvari. 

## Izvori
Paradoks ljestava

**[[Paradoks]] ljestava** je misaoni pokus u posebnoj teoriji relativnosti u kojem dugačke ljestve gibajući se vodoravno brzinom bliskom brzini svjetlosti bivaju podložne *kontrakciji dužine* tako da mogu biti smještene u manju garažu.
 
## Paradoks

Dugačke ljestve gibajući se vodoravno brzinom bliskom brzini svjetlosti bivaju podložne *kontrakciji dužine* tako da mogu biti smještene u manju garažu.

Zbog simetrije, može se argumentirati da je iz perspektive ljestava duljina garaže kontrahirana i zbog toga se ljestve uopće ne mogu smjestiti u nju. 

## Relativna simultanost
Rješenje ove dileme leži u činjenici da ono što jedan promatrač (tj. garaža) smatra simultanim ne korespondira s onim što drugi promatrač (tj. ljestve) smatra simultanim (relativna simultanost). Najjednostavniji način promatranja je zamišljanje garaže s dvojim vratima koja se otvaraju da bi uskladištila ljestve i propustila ljestve van na drugu stranu.

Iz perspektive ljestava događa se da se najprije jedna vrata zatvaraju i otvaraju i zatim, nakon što garaža prođe oko ljestava, druga vrata se zatvaraju i otvaraju.

Situacija je ilustrirana u donjem Minkowskijevom dijagramu. Dijagram je u referentnom okviru mirovanja garaže. Okomita plava traka pokazuje garažu u prostorvremenu, crvena vodoravna traka pokazuje ljestve u prostorvremenu. *x* i *t* os su osi prostora i vremena garaže, a x' i t' osi prostora i vremena ljestava. Ljestve se kreću brzinom  v=c\sqrt{1/2} u pozitivnom smjeru osi *x*, stoga je \gamma=\sqrt{2}. Kako svjetlost putuje brzinom vrlo bliskoj jednoj stopi (=12 inča) u nanosekundi koristit ćemo te jedinice tako da je c=1ft/ns. Garaža je mala,  dugačka G=10 stopa, a ljestve su dugačke L=12 stopa. U referentnom okviru garaže, početak ljestava će dodirnuti stražnju stranu garaže u vremenu t_A=G/v\approx14.14 ns. To je prikazano kao događaj **A** na dijagramu. Svi pravci paralelni *x* osi garaže bit će simultani promatraču iz garaže, tako da će plava linija **AB** biti ono što će promatrač iz garaže vidjeti kao ljestve u vrijeme događaja **A**. Ljestve su smještene unutar garaže. Iz perspektive promatrača na ljestvama, crvena linija **AC** je ono što promatrač vidi kao ljestve – stražnji kraj ljestava je izvan garaže.

Koristeći jednodimenzionalne **Lorentzove transformacije** (vidjeti posebna relativnost) dobivamo:



## Rješenje paradoksa

Kada statična garaža obuhvati ljestve u gibanju, ono što se zatim događa je da 1) ljestve nastavljaju gibanje na drugu stranu izvan garaže (gornji primjer garaže s dvojim vratima) ili 2) ljestve u cijelosti stanu u garažu.

Promatrajući samo slijed, možemo reći da je svaka točka ljestava simultano u mirovanju sa stajališta garaže. Iz perspektive ljestava to ne može biti istina. Ljestve doživljavaju usporavanje točku po točku, dok konačno cijele ljestve ne usporavaju. Drugim riječima, ljestve se 'skraćuju' zbog vlastitog usporavanja ulazeći u inercijski referentni okvir garaže. Tako se iz obje perspektive ljestve mogu smjestiti u garažu. (Nakon toga, kako se više ne kreću relativno u odnosu na garažu, ljestve se mogu vratiti na originalnu duljinu, uzrokujući pri tome moguću štetu po sebe i garažu.)
Karl Schwarzschild

**Karl Švarcšild** (; Frankfurt na Majni, 9. oktobar 1873 — Potsdam, 11. maj 1916) je bio nemački astrofizičar i astronom. Bio je direktor Getingenske opservatorije, a zatim i direktor najveće nemačke astrofizičke opservatorije u Potsdamu. Izuzetno svestran astronom koji je dao doprinos u velikom broju njenih grana.

U početku karijere se bavio najviše nebeskom mehanikom, uključujući plimske deformacije, Poenkareovu teoriju rotirajućih tela i Laplasov model nastanka Sunčevog sistema.

Proučavajući Opštu teoriju relativnosti došao je 1915. (dok je bio na Ruskom frontu i to iste godine kad je Ajnštajn objavio OTR) do poznatog (i prvog) rešenja Ajnštajnovih jednačina polja za najjednostavniji slučaj, sferno nerotirajuće telo. Ovo Švarcšildovo rešenje opisalo je geometriju prostor-vremena oko tačkaste mase što je dovelo do prvog relativističkog izučavanja crnih rupa. Švarcšildov radijus opisuje veličinu horizonta događaja nerotirajuće crne rupe. Matematička formulacija ove geometrije prostora naziva se Švarcšildova metrika.

Veliki doprinos dao je i u oblasti fotografske fotometrije. Otkrio je fotografski efekat (koji nosi njegovo ime) da fotografske emulzije gube osetljivost u uslovima slabe osvetljenosti ili jako kratkih ekspozicija, povezano sa optičkom dubinom same emulzije. Uveo je pojam kolor-indeksa, kako je nazvao razliku između fotografske i vizulne prividne veličine zvezde, koji se pokazao kao koristan kriterijum za spektralne karakteristike nebeskih tela.

Još je radio na teorijskim modelima zvezdanih atmosfera, konstruisao pokretnu kasetu pomoću koje je izradio katalog *-{Göttinger Aktinometrie}-*. Takođe je otkrio interesantne, dotad nepoznate, pojedinosti o sastavu i fizici Halejeve komete, analizirao sopstvena kretanja zvezda naše Galaksije.

Umro je 1916. godine ubrzo posle povratka kući od bolesti koju je dobio na Ruskom frontu za vreme Prvog svetskog rata.

## Imenovano u čast Karla Švarcšilda
* Švarcšild (krater)
* Medalja Karla Švarcšilda
* Opservatorija Karl Švarcšild
* Švarcšildove koordinate
* Švarcšildova metrika (Švarcšildovo rešenje, Švarcšildova geometrija)
* Švarcšildov radijus (Švarcšildov horizont)
* Švarcšildova crna rupa
* Švarcšildov kriterijum
* Švarcšildov efekat u fotografiji, poznat i kao reciprocitet

## Reference

## Vanjske veze

* 
* Roberto B. Salgado The Light Cone: The Schwarzschild Black Hole
* Obituary in the Astrophysical Journal, written by Ejnar Hertzsprung
* 
* Biography of Karl Schwarzschild  by Indranu Suhendro, *The Abraham Zelmanov Journal*, 2008, Volume 1.
Šarm el Šeik

**Šarm el Šeik** (arapski: شرم الشيخ/*Sharm ash-Shaykh*) je ljetovalište od 38,478 stanovnika na jugoistoku Sinajskog poluotoka u Muhafazi Južni Sinaj.

## Geografija

Šarm el Šeik leži na ulazu u Akapski zaljev, udaljen oko 300 km od Sueza i 19&nbsp;km od Nacionalnog parka Ras Muhamed.

## Historija

Šarm el Šeik je zbog zbog surove okolice, bio nenaseljen tokom većeg dijela historije, ali je postao vijest dana nakon Arapsko-izraelskog rata 1948, radi svoje strateške pozicije na ulazu u Tiranski tjesnac i Akapski zaljev. Taj tjesnac udaljen 23 km sjeveroistočno od zaljeva u kom leži Šarm el Šeik, sa brojnim otočićima i koraljnim grebenima od kojih je najveći Otok Tiran blokira ulaz u Akapski zaljev.
Nakon tog rata Egipćani su instalirali duž obale topove, kako bi se spriječili brodove da doplove do Eilata, jedine izraelske luke u Akapskom zaljevu. Zbog tog su Izraelci 1956. za Sueske krize zauzeli obalne baterije i Šarm el Šeik sa okolicom. 
Nakon tog su od 1957. do 1967. Šarm el Šeik i Tiranski tjesnac raspoređeni Plavi šljemovi Ujedinjenih naroda koji su čuvali mir. 
Plavi šljemovi UN su se povukli u maju 1967. a u junu 1967. je izbio Šestodnevni rat u junu 1967. u kom je Izrael ponovno zauzeo Šarm el Šeik i Sinajski poluotok.
Izrael je vladao Šarm el Šeikom sve do početka 1980-ih kad se povukao nakon potpisivanja Sporazuma iz Camp Davida.

Izraelci su za svoje uprave počeli razvijati Šarm el Šeik kao ljetovalište i turističku destinaciju, to je nastavio i Egipat. Danas je on grad sa nizom luksuznih hotela, 
restorana i noćnih klubova, naročito popularan među roniocima zbog koraljnih grebena. Kako ima i internacionalni aerodrom razvio se i kao kongresni centar, pa je zbog brojnih mirovnih konferencija dobio specijalno priznanje Unesca kao grad mira.

## Pobratimski gradovi
* Akaba, Jordan
* Arzachena, Italija
* Hévíz, Mađarska
* Swakopmund, Namibija
* Jalta, Ukrajina
## Reference

## Vanjske veze

* ''Sharm El Sheikh''
Hippolyte Fizeau

**Armand Hippolyte Louis Fizeau**, (izgovor: *Arman Ipolit Luj Fizo*; Pariz, 23. rujna 1819. – Pariz, 18. rujna 1896.), bio je francuski fizičar.

Njegovi najraniji radovi bili su vezani za poboljšanja u fotografskom procesu. Tada je, u saradnji sa Leonom Fukoom, započeo niz istraživanja o interferenciji svetlosti i toplote. Neovisno o Christianu Doppleru, godine 1848. oktrio je Doplerov efekat za elektromagnetne talase.

Zajedno s Léonom Foucaultom proveo je 1849. mjerenja brzine svjetlosti uz pomoć aparata s brzorotirajućim kugličnim ležajem (*Fizeau–Foucaults aparat*). Njihova mjerenja pokazala su, između ostalog, da je brzina svjetlosti manja u vodi nego u zraku što je doprinjelo istraživanjima o prirodi svjetlosti.

1850. godine je sa E. Gunelom izmerio brzinu elektriciteta. Godine 1853, opisao je upotrebu kondenzatora kao sredstva za povećanje efikasnosti indukcionog kalema. Potom je studirao toplotno širenje čvrstih tela, i primenio je fenomen interferencije svetlosti na merenje dilatacije kristala.

Fizeau je postao član Francuske akademije znanosti 1860., član Društva znanosti u Uppsali 1870. godine. Član Kraljevskog društva postao je 1875. a član Švedske kraljevske akademije znanosti 1877. Odlikovan je Rumfordovom medaljom 1866. Njegovo ime nalazi se na popisu 72 znanstvenika ugraviranih na Eifellovom tornju.

## Povezano
* Fizo-Fukoov aparat
* Fizoov eksperiment
* Fizoov interferometar
Edward Williams Morley

**Edward Williams Morley** (Newark, New Jersey, 29. siječnja 1838. – West Hartford, Connecticut, 24. veljače 1923.), američki kemičar i fizičar. Diplomirao na Williams College 1860., nastavljajući osim znanstvenog usavršavanja i studij teologije. Od 1869. do umirovljenja 1906. bio profesor kemije na sveučilištu Western Reserve u Clevelandu (danas Case Western Reserve). Morleyjev znanstveni interes bio je usmjeren na precizno određivanje gustoće i relativnih atomskih masa plinova, te udjela kisika u atmosferi i vodi. Bavio se istraživanjem toplinskoga širenja i brzinom svjetlosti u magnetskom polju. Kao sposoban eksperimentator privukao je pozornost fizičara A. A. Michelsona, pa su zajedno 1887. izveli ispitivanje poznato kao Michelson-Morleyev pokus. 

## Michelson-Morleyev pokus

**Michelson-Morleyjev pokus** je najznačajniji i najutjecajniji pokus s takozvanim nultim rezultatom u povijesti znanosti, izveden 1887. u Clevelandu u suradnji A. A. Michelsona i E. W. Morleyja. Pokus je bio namijenjen utvrđivanju relativne brzine gibanja Zemlje u odnosu na eter, hipotetičko sredstvo kojim se, kako se vjerovalo, šire valovi svjetlosti. Tijekom pokusa osjetljivi Michelsonov interferometar indirektno je uspoređivao duljine putova svjetlosti, koja se gibala u dva međusobno okomita smjera: u smjeru gibanja Zemlje oko Sunca i okomito na taj smjer. Ideja pokusa bila je jednostavna: ako je brzina svjetlosti stalna s obzirom na pretpostavljeni eter kroz koji se Zemlja giba, onda bi se njezino gibanje moglo utvrditi uspoređivanjem brzine svjetlosti u smjeru gibanja Zemlje, gdje bi trebalo doći do zbrajanja brzine svjetlosti i brzine gibanja Zemlje, s brzinom svjetlosti pod pravim kutom prema smjeru gibanja Zemlje. Međutim, razlike nije bilo, otuda naziv nulti rezultat. Izostanak tog učinka obesnažio je stoljetnu teoriju o postojanju etera i pridonio spoznaji kako je brzina svjetlosti univerzalna konstanta. Premda nije pouzdano potvrđeno da je Albert Einstein u oblikovanju teorije relativnosti 1905. pošao baš od toga rezultata, pokus je omogućio prihvaćanje nove fizike i novih pojmova prostora i vremena u usporedbi s klasičnom Newtonovom fizikom. 

## Izvori
Sarangui Bulsichak

***Prisilno sletanje na tebe*** () je južnokorejska TV-serija produkcijske kuće SBS, originalno emitovana tokom 2019. Protagonistkinja je bogata seulska nasljednica koja za vreme paraglajdinga doživi nesreću i prisiljena je sleteti na severnokorejsku stranu Demilitarizovane zone.

Postala je poznata kao najgledanija serija u istoriji južnokorejske televizije.

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze
*
Akaba

**Akaba** (arapski: العقبة/*Al-'Aqabah*) je lučki grad od 148,398 stanovnika na jugozapadu Jordana u Muhafazi Akaba u kojoj je administrativni centar.

## Geografija

Akaba leži na dnu Akapskog zaljeva, udaljena 334 km od glavnog grada Ammana, ali samo petnaestak km od izraelskog Eilata.

## Historija
Akaba je jedini jordanski grad na moru.
Kako ima izvore pitke vode, naseljena je već milenijima, zna se da je još biblijski kralj Solomon u nedalekom Ezion-geberu imao luku i livnicu.

## Pobratimski gradovi
* Malaga, Španjolska

## Reference

## Vanjske veze

* ''Aqaba Special Economic Zone '' 
* ''Al-ʿAqabah, Jordan''
Trnovo (Nova Gorica)

**Trnovo** (, ) je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Nova Gorica, regija Goriška, Slovenija.

## Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Nova Gorica.

## Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Trnovo je imalo 359 stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze