open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Renaud de Courtenay

**Renaud de Courtenay** ( – 27. septembar 1194) (angliziran u "Reginald") bio je francuski plemić iz Kuće Courtneay, koji je osnovao njen engleski ogranak, čiji će pripadnici postati earlovi Devona 1335. 

Rodio se kao sin Miloa de Courtneaya i Ermengarde of Nevers. Postao je gospodar (seigneur) Courtneaya. Sudjelovao je u drugom križarskom ratu zajedno s kraljem Louisom VII. Međutim, poslije se s njim posvađao, pa je protjeran i oduzeti su mu svi posjedi. Poslije toga je otišao u Englesku. Zajedno s kraljem Henryjem II je sudjelovao u invaziji Irske i ekspediciji na Wexford 1172.

## Izvori


* *Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700* by Frederick Lewis Weis, Lines: 107-25-138-25.
Kopneno ratovanje

**Kopneno ratovanje** ili **kopneni rat** u najširem smislu označava sve ratne operacije ili djelovanja koja se vrše na čvrstoj površini nekog planeta, odnosno kopnu. Kroz historiju je to bio najčešći, a u mnogim slučajevima - s obzirom na stepen razvoja tehnologije odnosno odvojenost mnogih država i naroda od mora i većih voda - i jedini oblik ratovanja. Kopnene operacije u pravilu vrši dio oružanih snaga koji se naziva kopnenom vojskom. 

Kopneno ratovanje obično predstavlja i najvažniji oblik ratovanja, s obzirom da je ovladavanje ciljevima na kopnu - kao što su različiti resursi ili urbani centri - ili njihova obrana glavni cilj ratne strategije. Kopneno ratovanje obično sadrži bitno različite oblike taktike i primjenu različitih oblika vojne tehnologije, a na njega izuzetno utiču teren i klima. Zbog toga se kao posebne podvrste ratovanja navode planinsko ratovanje, pustinjsko ratovanje, ratovanje u džungli, arktičko ratovanje i urbano ratovanje.
Nemi (jezero)

**Jezero Nemi** (talijanski: **Lago di Nemi**) je malo kratersko jezero koje leži udaljeno oko 30 km južno od Rima u Italiji.

Za Antičkog Rima zvalo se *Nemorensis Lacus*, a zna se da se uz njegove obale nalazio hram Diane Nemorensis koji su podigli stanovnici Alba Longa.

## Hidrografija
Jezero Nemi leži na nadmorskoj visini od 325 m, u gorju Colli Albani u Laziu. Jezero ima površinu od 2 km², ovalnog je oblika, a najveća dubina mu iznosi 36 m.
Jezero Nemi pune vodom oborinske vode, a nastalo je vulkanskom aktivnošću oko 30 000 godina prije naše ere.

Još za antike između 398. - 397. pne. prokopan je tunel dug 1 700 m kroz Monte Cavo kojim su jezerske vode iz Jezera Albano otjecale u Nemi, i to kako kaže legenda zbog proročanstva iz Delfija koje je reklo da Rimljani neće moći zauzeti etrursko uporište Veji sve dok vode iz Albana ne poteku do mora. 

Uz *Jezero Nemi* imao je ljetnikovac i rimski car Kaligula (37. - 41.) koji je na jezeru dao sagraditi dva prekrasna broda, koji su kasnije potonuli na dubinu od 22 metra. Te brodove pokušao je izvaditi sa dna 1500. Leon Battista Alberti, ali nije uspio. Ali se njihov sadržaj krao tokom vjekova, sve do 1927. kad se pristupilo ispumpavanju vode iz jezera, što je trajalo pune 4 godine, nakon miliona litara ispumpane vode - došlo se do brodova. Oni su bili pravo tehničko čudo i vrlo komforni, za njih je izgrađen muzej koji su nacisti spalili 31. maja 1944., tako da su od tih brodova ostale samo makete.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Emissario del lago di Nemi'' na portalu Associazione Culturale Roma Sotterranea  }
Ragnvald Knaphövde

**Ragnvald Knaphövde** (doslovno *Ragnvald Šalica*), čije se ime ponekad prevodi kao **Ragnvald Glupi** (? - o. 1130) bio je kralj Šveđana u Upplandu koji je vladao od oko 1125. do smrti. Oskudni izvori su proturječni o njegovom porijeklu - po nekima je bio sin prethodnog kralja Ingea Mlađeg, a po drugima sin izvjesnog Olof Näskonunga (Olofa "malog kralja"). U svakom slučaju, na prijestolje je izabran nakon Ingeove smrti. Nakon toga je došao u Östergötland gdje su tamošnji Goti prihvatili kao svog kralja. Kada je došao u Västergötland, tamošnji Goti su ga ubili i za kralja proglasili danskog vojvodu Magnusa Jakog. U kasnijim kronikama je kao objašnjenje za taj čin naveden Ragnvaldovo arogantno ponašanje prema tamošnjim podanicima.

## Izvori i napomene
1126.

Godina **1126.** (**[[rimski brojevi|MCXXVI]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak (1. 1. po julijanskom kalendaru).

## Događaji
* 19. 1. &ndash; Kineski car Huizong, nakon što je džurčensku opsadu prijestolnice Kaifeng zaustavio plativši ponižavajući danak, a suočen s otvorenim nezadovoljstvom svojih podanika, abdicira u korist svog sina Qinzonga.
* mart &ndash; Mladi kineski car Qinzong imenuje popularnog generala po imenu Li Gang kako bi vodio vojni pohod protiv Džurčena, ali se odmah predomišlja i povlači imenovanje, nastojeći očuvati mir s Džurčenima; ta odluka izaziva demonstracije učenjaka i seljaka na ulicama Kaifenga, koje će dovesti do manjih sukoba.

### Tokom/tijekom godine

* Adelard od Batha prevodi Ak-Kwarizmijeve aritmetičke i astronomske tablice na latinski.
* Ragnvald Knaphövde, pretendent na švedsko prijestolje, ubijen od strane bijesnih seljaka na lokalnoj thingu čime Švedska ostaje bez vladara; danski vojvoda Magnus Jaki se u međuvremenu proglašava vladarom Gothenlanda.
* Mlečani zauzimaju otok Kefalonija, nakon čega im bizantski car Jovan II Komnin vraća nekadašnje trgovačke povlastice.
* 8. 3. - Umrla je Urraca od Leona i Kastilje, njen sin, kralj Galicije, Alfonso VII okrunjen za kralja Kastilje i Leóna, uz titulu Car sve Španije (do 1157).
* okt/nov. - Bohemond II stiže u Kneževinu Antiohija.
* 26. 11. - U Mosulu je ubijen seldžučki atabeg Aqsunqur al-Bursuqi, od strane tima Asasina. Nakratko ga nasleđuje sin Mas’ûd ibn Bursuqî, kasnije je imenovan Imad al-Din Zengi.
* U Kini sastavljena novi farmakološki traktat/priručnik - temeljen na ranije samostalnim tekstovima Shen Kuoa i Su Shija.
* Rutherglen postaje prvi kraljevski grad (royal burgh) u Škotskoj.
* Alfonso Bojovnik, kralj Navare i Aragona, izvodi pohod protiv muslimanske Granade.
* Olegarije stvara zajednicu vitezova zvanu Subratstvo Tarragone kako bi branili Kataloniju od Maura.

## Rođenja

* Fan Chengda, kineski pjesnik, putopisac i geograf († 1193)
* Averoes, andaluški (muslimanski) sudac i ljekar
* Eynion de Tilston, engleski feudalac, gospodar Imanja Tilston

## Smrti

* 10. 2. &ndash; Vojvoda Guillaume IX od Akvitanije francuski feudalni magnat i pjesnik (* 1071)
* 8. 3. &ndash; Kraljica Urraca od Kastilje (* 1082)
* 1. 10. &ndash; Morphia od Melitene, kraljica Jeruzalema
* Edgar Ætheling, anglosaksonski princ i posljednji muški izdanak dinastije Wessex (* 1052)
* Ragnvald Knaphövde, pretendent na švedsko prijestolje (ubijen od strane bijesnih seljaka na thingui)
* Opat Ekkehard od Aure
* Omar Hajam, perzijski pjesnik i matematičar

## Reference
Ekkehard od Aure

**Ekehard iz Uraha** (;) je bio nemački monah, pisac koji svojim delom obuhvata period krstaških ratova.

Iako nije učestvovao u krstaškom ratu, posetio je sva „sveta mesta“. U povratku za Nemačku doživeo je razne peripetije. Kada je stigao 1105. svrstao se u tabor neprijatelja cara Hajnriha IV. 1112. godine postao je opat manastira Aura. Tu je napisao Hroniku koja obuhvata period do 1114. godine i ima izvornu vrednost za poslednje godine vladavine Hajnricha IV i početak vladavine Hajnriha V. Delo sadrži Ekehardova lična zapažanja i podatke iz ranijih hronika koje je Ekehard namontirao na izlaganje jednog ranijeg dela.

Godine 1117. izdvojio je iz teksta opis krstaškog rata. Proširio ga je i prezentovao kao samostalno delo pod imenom Hierorolymita. Mada je Ekehard prilično naivan čovek njegovo delo je ipak od značaja za istoriju.
Morphia od Melitene

**Morphia od Melitene**, ili **Morfia** ili **Moraphia** (? - 1. oktobar 1126/27) bila je jeruzalemska kraljica, odnosno supruga kralja Balduina II.

Rodila se kao kćer armenskog plemića Gabrijela (Khoril), vladara grada Melitena u Maloj Aziji. Za razliku od većine svojih monofizitskih sunarodnjaka, odgojena je kao pravoslavka. Nakon što je uspostavljena križarska Grofovija Edesa, Gabrijel je postao njen vazal. Godine 1100. je vladar Edese postao Balduin, a 1101. se oženio za Morphiju; otac je u miraz dao 50.000 zlatnih bezanta.

Morphia je Balduinu rodila četvoro kćeri - Melisende, Alice, Hodiernu i Iovetu. S obzirom da mu nije uspjela roditi muškog nasljednika, Balduinu je predloženo da je otjera ili pošalje u samostan kako bi se mogao ponovno oženiti. Balduin je, međutim, prema navodima armenskog historičara Matije Edeškog, bio duboko privržen svojoj supruzi i to nikako nije mogao učiniti. I sama Morphia je bila privržena svom suprugu, te je nakon njegovog zarobljavanja 1123. od strane Turaka Seldžuka unajmila niz uhoda kako bi otkrila gdje je zatočen, te prikupila novac za otkupninu temeljem koje je 1125. oslobođen.

Sve njene kćeri osim Iovette (koja je postala redovnica), su se udale za vladare križarskih država, a Melisende je naslijedila svog oca kao suvladarica svog muža Fulka.

## Reference

## Literatura
* Jackson-Laufer, Guida Myrl, *Women Rulers throughout the Ages: An illustrated guide*, ABC-CLIO, 1999.
* Tyerman, Christopher, *God's War*, Harvard University Press, 2008.

|-
Royal burgh

**Kraljevski grad** () je izraz kojim se u Škotskoj označavala vrsta burgha - administrativne jedinice koja otprilike odgovara općini ili manjem gradu - za koje je karakteristično da su osnovani kraljevskom poveljom, odnosno na zemljištu u vlasništvu ili pod neposrednom upravom škotskih vladara. Prvi put su se pojavili 1120-ih za vrijeme vladavine kralja Davida I koji je gradske povelje i zakone (*Leges Burgorum*) gotovo doslovno kopirao od Newcastle upon Tyneu u susjednoj Engleskoj. Potreba za novom organizacijom je nastala zahvaljujući nastanku prvih gradskih naselja u Škotskoj.

Kao specifično škotska institucija, kraljevski gradovi su se održali i nakon unije s Engleskom 1707. godine. Ukinuti su tek Zakonom o lokalnoj upravi 1973. Pojedine škotske općine su međutim, zadržale stale grbove, a ponekad koriste izraz "kraljevski grad" u ceremonijalne svrhe.

## Povezano
Rutherglen

**Rutherglen** (, od *An Ruadh-Ghleann*; "crvena dolina") je gradić u škotskom savjetnom području Južni Lanarkshire. Godine 1975. je izgubio samostalnu lokalnu upravu i bio pripojen Gradu Glasgowu. Godine 1996. je ponovno vraćen u Južni Lanarkshire.

Osnovan je kao kraljevski grad od strane kralja Davida I 1124. Do 1950-ih je bio poznat po rudnicima ugljena i kao jedno od središta teške industrije u Škotskoj. Danas uglavnom služi kao rezidencijalno predgrađe Glasgowa.

## Izvori

## Literatura
* *Rutherglen Lore* by W. Ross Shearer, printed in 1922

## Vanjske veze
* Rutherglen Academy historic pictures
* Photos and information about Rutherglen 
* Art of the States: the soadie waste  musical work inspired by Rutherglen dance hall
Ting

**Ting** ili **thing** (staronordijski, staroengleski i islandski: *þing*; njemački, nizozemski *ding*; moderni skandinavski jezici: *ting*) je naziv za tradicionalne skupštine u germanskim društvima (koja su se u nekim slučajevima proširile i među keltske narode), a koje su činili svi slobodni pripadnici zajednice i kojima su predsjedali zakonogovornici. Skupštine su se obično okupljale na zato unaprijed predviđenim lokacijama poznatim kao **thingstead**. Izraz se do danas održao u nazivu nekoliko nacionalnih parlamenata te političkim i sudskim institucijama nordijskih zemalja, kao i u manskoj riječi *tyn*, korištenom za skupštine Otoka Man, te engleskom izrazu *husting* za izbornu kampanju.

## Povezano
* Althing (islandski parlament)
* Folketing (danaski parlament)
* Storting (norveški parlament)

## Vanjske veze
* Primitive Folk-Moots: Open-Air Assemblies in Britain - by George Laurence Gomme  Retrieved 2009-08-02
* Thingsites.com - Official website for the Northern European Thing sites
Adelard od Batha

**Adelard od Batha** (latinski: **Adelardus Bathensis**; ; o. 1080 – o. 1152) bio je engleski učenjak, poznat kako po vlastitim doprinosu prirodnim naukama, tako i po prijevod mnogih važnih grčkih i arapskih tekstova na temu astrologije, filozofije, astronomije i matematike sa arapskog na latinski koji su, zahvaljujući tome, od 12. vijeka postali dostupni zapadnoj Evropi. Također je poznat kao prvi učenjak koji je opisao arapske brojeve u Evropi.

## Reference

## Liteatura
* Burnett, Charles, ed. and trans. (1999). *Adelard of Bath, Conversations with His Nephew: *On the Same and the Different, Questions on Natural Science* and *On Birds. With the collaboration of Italo Ronca, Pedro Mantas España, and Baudouin Van den Abeele. Cambridge: Cambridge University Press. 
* 
* Gracia, Jorge J. E. and Timothy B. Noone (eds.). A Companion to Philosophy in the Middle Ages (Malden, MA: Blackwell, 2003).
* Hackett, Jeremiah. (2002). *Adelard of Bath, A Companion to Philosophy in the Middle Ages*. eds. Jorge J. E. Garcia, Timothy B. Noone. vol. 24. Germany: Blackwell Publishing. pp.&nbsp;86, 87. 
* Halsall, Paul. (1998). *Laws of Henry I: The Murder Fine*, The Medieval Sourcebook. Fordham University. Available at: http://www.fordham.edu/halsall/source/12Chenry1-murderfine.html 
* Hannam, James. (2009). *God's Philosophers: How the Medieval World Laid the Foundations of Modern Science*. London: Icon Books.
* Haskins, Charles H. (1911). *Adelard of Bath*, The English Historical Review, vol. 26, no. 103, Oxford: Oxford University Press. pp.&nbsp;491–498. Available at: http://www.jstor.org/stable/549837
* Haskins, Charles H. (1913). *Adelard of Bath and Henry Plantagenet*, The English Historical Review, vol. 28, no. 111, Oxford: Oxford University Press. Pp.&nbsp;515, 516.
* Kraye, Jill, and W. F. Ryan, eds. Adelard of Bath. London: Warburg Institute, 1987. Print.
* Poole, Reginald L. (1912). *The Exchequer in the Twelfth Century*, Oxford: Clarendon Press. pp.&nbsp;49–53. 
* Witherbee, Amy. "Adelard of Bath." MasterFILE Premier. Great Neck Publishing, 2007. Web. 20 Mar. 2012. Adelard of Bath.

## Vanjske veze
* ADELHARD
* 
* Adelhard (Adelard) of Bath – Give and take reason 
* Adelard of Bath Adelard Project at the Bath Royal Literary and Scientific Institution
* Extract from Abelard's "Very Difficult Natural Questions" about his relationship with Heloise.
Tilston

**Tilston** je selo i civilna parohija u Engleskoj, koja pripada unitarnom području Cheshire West and Chester i ceremonijalnoj grofoviji Cheshire. Prema popisu iz 2001. godine u njemu je živjelo 627 stanovnika. Glavna znamenitost je crkva St Mary's (sv. Marije) koja potiče sa početka 14. vijeka.

U rimsko doba se na mjestu današnjeg Tilstona nalazio grad Bovium, smješten na putu između Chestera i Wroxetera. Od 12. vijeka su selom iz lokalnog zamka upravljali feudalci koji potiču od viteza Eyniona de Tilstona. 

## Izvori

## Vanjske veze

* Tilston Parish Council's website 
* Early History of the Tillotson Family in England 
* Eynion
* Tilson Genealogy 
* Tillotson
Ribat

**Ribat** (; **, hospicij, prenoćište, baza ili odmaralište) je arapski izraz koji u historijskom kontekstu označava manju graničnu tvrđavu podignut u doba muslimanskih osvajanja. Prvi put se spominje u kontekstu omejadskog osvajanja Sjeverne Afrike u 7. vijeku. Kako su se granice islama širile, tako su postojeći ribati prestali biti granične tvrđave, i uglavnom služili za zaštitu glavnih karavanskih i drugih trgovačkih ruta, odnosno kao prenoćišta iz kojih će se razviti karavansaraji. Uz njih su se počele vezivati i razne sufističke tradicije i škole.

Dio historičara špekulira kako su neki od ribata u maurskoj Španiji ili na Levantu u doba križarskih ratova poslužili kao uzor za stvaranje viteških redova početkom 12. vijeka.

## V. takpđer

* Rabat
Eynion de Tilston

Sir **Eynion de Tilston** (o. 1126 - ?) bio je normanski vitez poznat kao prvi gospodar sela Tilston u današnjoj engleskoj Grofoviji Cheshire. Njega je dobio od strane Williama de Malpasa, earla Chestera, kao nagradu za zasluge u borbi protiv Velšana. Godine 1154. se Eynion oženio za Beatrix de Gernons, kćer Ranulfa de Gernona, chesterskog earla; s njome je imao najmanje jednog sina rođenog 1156.

Među dalekim potomcima Eyniona de Tilstona su John Tillotson, nadbiskup Canterburyja iz 17. vijeka te suvremeni folk pjevač Steve Tilston.

## Literatura
* Descent from Richard de Tilston to Philip Robert Burns
* Tilson Genealogy 
* Cheshire towns and villages  including Tilston
Neka mrtvi pokopaju mrtve

**Neka mrtvi pokopaju mrtve** je Isusova izreka koja se nalazi u kanonskim jevanđeljima po Mateju (8:19-22) i Luki (8:57-63).

Ovom izrekom Isus je poručio kako nema preče obaveze od objave kraljevstva Božjeg.

## Izreka

### Po Mateju

### Po Luki

## Tumačenja

Isus je često govorio da oni koji slede njegovo učenje imaju „život“, dok je uobičajeno stanje čoveka nazivao „smrću“. U Jovanovom jevanđelju Isus kaže: „Ja sam vaskrsenje i život: koji vjeruje u mene ako i umre, živjeće.“ (Jovan 11:25) Ili: „Ko moju reč sluša i veruje onome me je poslao, ima život večni, i ne dolazi na sud, nego je prešao iz smrti u život.“ (Jovan 5:24).

Isus poziva ljude u novi život u kojem više nema smrti. Učenik želi slijediti Isusa nakon što izvrši svoje obaveze, no odluka za Isusa je ili sada ili nije odluka. Isus traži da učenik ne iskaže dužno poštovanje pokojniku i to ocu. Pokopati mrtve je bila jedna od najsvetijih dužnosti Židova. Isus traži da se zbog njega prekinu sve veze i sve brige ovog svijeta i to odmah.

Postoji i tumačenje da otac mladića nije bio mrtav, već na samrti. Isus je učenikovu želju da ostane kraj oca smatrao opravdanjem da se izbegne važnija misija propovedanja evanđelja.

## Izvori

## Povezano
* Isusove izreke
Epizoda u životu berača željeza

**Epizoda u životu berača željeza** je bosanskohercegovački film iz 2013. godine u režiji Danisa Tanovića. Film je na međunarodnom filmskom festivalu u Berlinu 16. februara 2013. dobio Srebrnog medvjeda za najbolji film a Nazif Mujić je dobio Srebrnog medvjeda za najbolju mušku ulogu. Film je osim ove dvije nagrade dobio posebnu nagradu ekumenskog žirija. Film je za samo 35.000 KM (17.000 eura) realiziran u produkciji kuća iz BiH, Slovenije i Francuske, a opisuje istiniti događaj s kraja 2011. kada je jednoj ženi u središnjoj Bosni odbijena liječnička pomoć zbog toga jer porodica nije bila zdravstveno osigurana. U filmu pogođena romska porodica glumi samu sebe.

## Radnja

## Uloge
Nazif Mujić, Senada Alimanović, Sandra Mujić i Šemsa Mujić

## Nagrade
* Srebrni medvjed za najbolji film;
* Nazif Mujić - Srebrni medvjed za najbolju mušku ulogu;
* Posebna nagrada ekumenskog žirija Berlinskog filmskog festivala 2013. godine;

## Izvori

## Vanjske veze
*
Orlovi rano lete (film)

**Orlovi rano lete** je jugoslovenski film iz 1966. godine, koji je ekranizacija istoimenog romana Branka Ćopića. Glavne uloge su poverene Dragutinu Dobričaninu ''Guti'' (*đed Vuk*), Miodragu Petroviću ''Čkalji'' (*poljar Lijan*), Ljubiši Samardžiću (*Nikoletina Bursać*) i Mihajlu ''Bati'' Paskaljeviću (*učitelj Paprika*).

## Sinopsis

Deca iz sela pod Grmečom počinju da beže iz škole zbog terora koji zavodi učitelj zvani *Paprika*, jer mu je nos stalno bio crven od alkohola. Prvi koji beži je *Jovanče*, koji kasnije postaje harambaša. Za njim, u *Prokin Gaj*, dolaze *Lazar Mačak*, majstor za popravljanje svega i svačega, *Đoko Potrk*, pesnik brzih nogu, i *Dugonogi Stric*, najviši u družini, dečak sa slamnatim šeširom u koga se zaljubila devojčica *Lunja*, a koju on uporno ignoriše. Prateći Strica, u družinu dolazi i *Nikolica s Prikolicom*, odnosno sa njegovim psom *Žućom*. Nikolica ostavlja Žuću noću da čuva logor, staru napuštenu vodenicu. I, na kraju, Đoko Potrk dovodi *Nika Ćulibrka*, čiji je otac radio u Americi i *Vanjku Širokog*, čiji je otac poreklom Rus. Zatim, knez *Valjuška*, seoski poglavar, organizuje poteru za dečacima, nakon što ih je *Lijan* otkrio. Dečaci su pohvatani, a logor je zatvoren. Godine 1941. rat zatiče dečake, i njihovu igru pretvara u stvarnost. *Stric* spašava život njegovom bratu Nikoletini Bursaću, a kada ustaše dođu u *Prokin Gaj*, dečaci, *Lunja*, *đed Vuk* i *poljar Lijan* beže u *Mačkovu pećinu*, koju je *Lazar Mačak* još davno otkrio, a koja se nalazi ispod vodenice. Lunja kroz drugi izlaz, odlazi do partizanskog odreda i dovodi ih u pećinu. Partizani, predvođeni Nikoletinom, izlaze iz vodenice i napadaju ustaše. Nakon što su pobedili ustaše, partizani odlikuju dečake, koji zahtevaju da pođu sa njima. Na kraju, samo Lunja ostaje u Gaju i gleda kako dečaci odlaze sa partizanima, sa sve Lijanom.

## Razlike u odnosu na knjigu
* U knjizi, lik Jovančetovog đeda Vuka ne postoji. Filmski đed Vuk je simbioza Stričevog djeda Alekse i crkvenjaka iz romana Bitka u Zlatnoj dolini iz trećeg dela trilogije. Prilikom juriša roditelja na kamp hajduka, u filmkoj verziji na vrhu kolibe nalaze se Jovanče i đed Vuk, dok knjizi na vrhu drveta nalaze se Stric i đed Aleksa, dok je Jovanče izbegao zarobljavanje.
* U knjizi, Nik i Vanjika su došli u družinu pre Nikolice sa prikolicom.
* U knjizi Lunja nije dovela partizane do logora.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Zlatni vrč

**"Zlatni vrč"** je bila hrvatska humoristična TV serija autora i producenta Zorana Sudara. Serija je počela s emitiranjem 9. ožujka 2004. na HRT-u u 20:00 sati. Zbog slabog odaziva publike, serija je završila nakon 18-e epizode.

## Glumačka postava
### Glavni likovi

### Sporedne uloge

### Gostujuće uloge

## Vanjske veze
*
Fan Chengda

**Fan Chengda** (, 1126–1193), kurtoazno ime **Zhineng** (致能), bio je kineski pjesnik i geograf iz doba dinastije Song. Njegov književni opus dijelom predstavlja primjer 'književnosti zapisa o putu' (youji wenxue), proznog oblika koji je bio popularan u doba dinastije Song.

Odrastao u relativno siromašnoj porodici u doba ratova Južne dinastije Song sa džurčenskim osvajačima dinastije Jin, rani dio života je proveo pripremajući se za carski ispit koga je položio i 1154. dobio diplomu jinshi. Nakon nje je započeo dugu karijeru u državnoj službi, tokom koje je napisao geografski traktat poznat po imenu *Gui Hai Yu Heng Chi*. Njegova knjiga je glavni naglasak stavila na topografiju i glavne ekonomske proizvode južne Kine.

Najpoznatiji je, međutim, po zbirci pjesama koju je objavio 1186. nakon umirovljenja.

## Izvori

## Literatura
* Hargett, James M. "Some Preliminary Remarks on the Travel Records of the Song Dynasty (960-1279)," Chinese Literature: Essays, Articles, Reviews (CLEAR) (July 1985): 67-93.
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 3*. Taipei: Caves Books, Ltd.
* J. D. Schmidt (1992) *Stone Lake: The poetry of Fan Chengda (1126–1193)*. Cambridge: Cambridge University Press. 

## Vanjske veze
* 
* Fan Chengda
Sex and the City 2

***Sex and the City 2*** (ili ***Seks i grad 2***) je američki igrani film snimljen 2010. u režiji Michaela Patricka Kinga, koji je također napisao scenario. Predstavlja nastavak filma ''Sex and the City'' iz 2008. godine, koji je predstavljao nastavak istoimene TV-serije.

## Uloge

## Radnja

Dve godine nakon događaja opisanih u prvom filma se opet susreću prijateljice. Sve prijateljice su udate osim Samante koja ima 52 godine, i koja se trudi da održi svoj libido na nivou, što nije lako zbog hormonskih promena menopauze. Sve one žive manje interesantan život sivih svakidašnjica. Miranda je ostavila svoj posao, Šarlota ima dvoje dece, Keri se udala s Misterom Bingom (Kris Not), ali nisu složni oko toga kako da provedu svoje vreme, ona bi stalno da ide negde, a on da provodi vreme kod kuće, da jede dobru hranu, i da gleda televizor. Za godišnjicu svoga braka ona poklanja njemu otmeni sat Roleks.

Keri je zatražila od njega da provede jedan vikend u njihovom starom stanu, da bi završila članak koji piše. Mister Bing to shvata kao odmor od bračnog života. Samanta se približava arapskom šeiku kome radi Pi-Ar za biznis, koji joj daje mogućnost, da sa prijateljima odleti na luksuzni vikend u Abu Dabi.

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična internet prezentacija 
* 
*
Grottaferrata

**Grottaferrata** je gradić od 21.123 stanovnika u Italiji, južno od Rima.

## Geografija
Grottaferrata leži 20-tak km od Rima, na gorju Colli Albaniju u Laciju.

## Historija
Grottaferrata se razvila kao naselje duž antičke rimske ceste Via Latine, oko bazilijanske (grkokatoličke) opatije Santa Maria di Grottaferrata, koju je prema predanju 1004. osnovao sv. Nil Kalabrijski. On je dobio na korištenje staru rimsku vilu koju su njegovi nasljednici dogradili 1024. godine. Opatija je tokom srednjeg vijeka bila pozata kao centar prepisivanja manuskripata. Grottaferrata je 1848. dobila status općine, a 1870. Kraljevina Italija konfiscirala je i prodala opatijsku zemlju bogatim Rimljanima koji su počeli graditi vile na tim terenima.

## Atrakcije
Osim opatije Santa Maria di Grottaferrata, u gradu se nalaze katakombe *Ad Decimum*, dvorac Saveli iz 10. vijeka, te nekoliko vrlo vrijednih tuscolanskih vila (Grazoli, Arrigoni Muti).

## Ekonomija
Okolice Grottaferrate je još uvijek poljoprivredni kraj sa vinogradima i maslinicima.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada
Holstentor

**Vrata Holsten** (njemački: *Holstein Tor*, kasnije poznata kao *Holstentor*) su gradska vrata na zapadnom ulazu u stari dio hanzeatskog grada Lübecka. Ova gotička konstrukcija od opeke je jedna od starina srednjovjekovnih utvrda i jedina gradska vrata, osim vrata same citadele *([[Burgtor]])*. Zbog svojih okruglih tornjeva i lučnog portala postala su poznata kao simbol ovog njemačkog grada, i zajedno sa starim središtem grada (tzv. *Altstadt*) Lübecka dospjela su na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi 1987. god. 

## Historija

Holstentor je izgrađen 1478. god., i izvorno su bila jedna od četiri ulaza u grad: Vrata citadele (*Burgtor*) na sjeveru, Vrata mlina na jugu, Holstentor na zapadu i manje utvrdbena Hüxter vrata koja su vodila prema branama na rijeci Wakenitz. Detaljno su obnovljena 1871. god., a 1933.-34. Nacistička vlada su od njih napravila muzej germanske povijesti (kako su je nacisti vidjeli), *Dvoranu časti i slave*. U tu svrhu su betonom osigurali njene tornjeve i, bez obzira na povijesni izgled, spojili četvrte katove. Tijekom obnove 2005. i 2006. god., koja je koštala oko milijun eura, s građevine je netko ukrao posljednju svastiku koja se nalazila na javnoj građevini u Njemačkoj. Danas na njenom mjestu stoji plaketa koja obilježava obnovu Holstntora i njegovo ponovno otvaranje 2. prosinca 2006. god. Danas se u Holstentoru nalazi gradski muzej s prekrasnim drvenim modelima hanzeatskih brodova i multimedijalnim prikazima povijesti Hanze; muzej je od 2006. god. pod upravom *Kulturne fundacije hanzeatskog grada Lübecka*.

## Odlike

Vrata Holsten se sastoje od južnog i sjevernog tornja i središnje zgrade koja ima četiri kata, s tim da je prizemlje zapravo prolaz. Zapadna strana vrata (izvan grada) se nazivaju “poljskom stranom”, dok se ona istočna nazivaju “gradskom stranom”. Tornjevi sa središnjom zgradom iz grada izgledaju kao jedinstvena konstrukcija, dok s druge, poljske strane, izgledaju kao jasno odvojene zgrade. Tako tornjevi tvore polukružne osnove koje na najširem opsegu izlaze iz osnove oko 3,5 metra. Tornjevi imaju kupaste krovove, a središnji blok ima fronton s tornjićima.

S unutarnje strane Holstentor je bogato ukrašen lučnim prozorima, dok su s vanjske, zbog fortifikacijske uloge, oni rjeđi i kombinirani s obrambenim otvorima za artiljeriju. Razlika postoji i u debljini zidova koji su s vanjske strane oko 3,5, a s unutarnje strane oko 1 metar, što se može objasniti graditeljskom potrebom da ih naprave ranjivim iz grada u slučaju da ih neprijatelj osvoji.
Holstentor je ukrašen frizom ukrasne opeke koja obilazi oko cijelih vrata, a svaka pojedinačna je ukrašena s tri različita motiva. Središnja zgrada je ukrašena s tri kvadratna stubića s vanjske strane i tri kružna s unutarnje strane koja završavaju s kupolastim krovićem koji su kopirani po uzoru na krovove tornjeva gradske katedrale.

## Vanjske veze

* Animirana povijest Holstentora i Lübecka.
* Muzejski tekst na službenoj stranici grada Lübecka  (njem.)
Sanssouci

**Sanssouci** je bivša ljetna palača pruskog kralja Fridrika II. Velikog u Potsdamu pored Berlina. Često se smatra njemačkim rivalom francuskom Versaillesu, premda je Sanssouci izgrađen u intimnom rokoko stilu i znatno je manja od svog francuskog baroknog rivala. Palača je značajna zbog brojnih hramova i vrtnih građevina u parku Sanssouci.

## Historija
Palaču je dizajnirao arhitekt Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff i izgradio ju od 1745. do 1747. kako bi udovoljio želji kralja Fridrika za privatnom rezidencijom u kojoj bi se mogao opustiti daleko od pompe i ceremonija Berlinskog dvora. To je naglašeno i samim imenom palače: na francuskom *sans souci* znači "bez briga" ili "bezbrižno". Fridrik II. Veliki je ignorirao arhitekte koji su mu savjetovali da izgradi još jedan kat (*piano nobile*), te zbog toga dvorac izgleda jako malen gledano iz parka, više poput oranžerija (vrtne zgrade) nego kao palača, a iz dvorca nije najbolji pogled na park. Zbog nesuglasica oko smještaja palače u parku, Knobelsdorff je otpušten godine 1746., a Jan Bouman, nizozemski arhitekt, je završio projekt.

Tijekom 19. stoljeća Sanssouci je postao rezidencijom pruskog kralja Fridrika Vilima IV. koji je zaposlio arhitekta L. Persiusa da obnovi i uveća palaču, dok je Ferdinand von Arnim bio zadužen da napravi korekciju tla i popravi pogled iz palače. Palača, zajedno s gradom Potsdamom, je ostao dvorskom rezidencijom njemačkih carskih obitelji sve do pada dinastije Hohenzollern 1918. U njihovom vlasništvu je i bila do godine 1927. kada je pripala Pruskoj upravi za parkove i palače ("Verwaltung der Staatlichen Schlösser und Gärten")..

Tijekom Drugog svjetskog rata, palača je ostala skoro nedirnuta (osim Fridrikovog mlina koji je uništen), unatoč razornim bitkama koje su se odvijale u njenoj neposrednoj blizini 1945. Nakon rata postala je turističkom atrakcijom u Istočnoj Njemačkoj, i nije doživila sudbinu drugih carskih spomenika u Istočnoj Njemačkoj koji su zbog nemara propadali. Palača je održavana u skladu s njenom važnošću, i otvorena za javnost.

Nakon ujedinjenja Njemačke godine 1990., vraćena je većina njenog blaga s obje strane Njemačke i ispunjena je posljednja želja Fridrika Velikog, te je on sahranjen u svojoj palači, u grobnici koja gleda na njen park. Iste je godine palača Sanssouci upisana na UNESCOv  popis mjesta svjetske baštine u Europi (kao jedan od dvoraca u Potsdamu i Berlinu), a 1995. osnovana je i zaklada koja održava pruške palače i vrtove od Berlina do Brandenburga. Ove palače danas posjećuje više od dva milijuna posjetitelja godišnje iz cijeloga svijeta. 

## Odlike
Palača je zapravo velika jednokatna vila—više nalik na Château de Marly nego na Versailles. Sastoji se od deset osnovnih soba izgrađenih na obronku terasastog parka. Kralj Fridrik je toliko utjecao na njen plan i uređenje da se njen stil karakterizira kao originalni "Fridrikov rokoko", a toliko je suživio s tom palačom da je rekao kako će "to mjesto umrijeti s njim".

Kada je upisana na UNESCOV popis svjetske baštine navedeno je:

## Reference

## Vanjske veze

* ICOMOSova procjena svjetske baštine
* Pogled iz zraka 
* fotografije palače Sanssouci
* 360° foto
Škola za umjetnost i obrt, Weimar

**Škola za umjetnost i obrt vojvodstva Sachsen-Weimar** (njemački: *Großherzoglich-Sächsische Kunstgewerbeschule Weimar*) je bila privatna umjetnička škola, osnovana 1. aprila 1908. god. na inicijativu belgijskog secesijskog arhitekta van de Veldea (1863.-1957.) i vojvode Wilhelma Ernsta od Sachsen-Weimara u gradu Weimaru. Kao takva, djelovala je sve do 30. septembra 1915. godine zbog početka Prvog svjetskog rata. 

Sama građevina ima dva krila. Zapadno krilo s pročeljem u obliku potkovice je bila Škola s privatnim studijem van de Veldea u potkrovlju, a istočno je bilo kiparska školom s privatnim studijem kipara Adolfa Brütta.

U ovoj zgradi 1919. god. Walter Gropius osnovao slavnu školu za umjetnost i dizajn, Bauhaus. Središnje stubište, koja je prekrasnim zidnim slikama ukrasio Oskar Schlemmer, je bilo mjesto prve Bauhaus izložbe 1923. god. Bauhaus je djelovao u ovoj zgradi do njenog seljenja u novosagrađenu zgradu u Dessau 1925. god.

Otto Banning (1883.-1959.) 1926. god. sve Weimarske umjetničke institucije spaja u *Državni univerzite umjetnosti i arhitekture* (* Staatlichen Hochschule für Handwerk und Baukunst*) ili ukratko *Bauhochschule*. Nakon nacističkog direktora Paula Schultze-Naumburga (od 1. aprila 1930.), 1940. god. direktor postaje Gerd Offenberg (189.7-1987.) kada postaje* Škola arhitekture i likovnih umjetnosti* u sklopu tehničkih fakulteta. Od 1945.-51. god. pod vodstvom je Hermanna Hensel (1905.-1995.)kao *Škola arhitekture i građevinarstva*. Restrukturirana je u širokom rasponu od političkih promjena 1989. do 17. maja 1996. god. kada dobiva naziv* Bauhaus univerzitet Weimar*.

Ova bivša školska zgrada Bauhausa je danas jedna od zgrada Univerziteta Bauhaus i od 1996. god. UNESCO-va svjetska baština, zajedno s drugim zgradama Bauhausa u Weimaru i Dessau.

## Vanjske veze

* ''Henry van de Velde u Weimaru od 1902.-1917.''  sa www.thueringen.de (PDF; 2,75 MB) 
* Sveučilište Bauhaus u Weimaru 

### Ostali projekti
Muzejski otok

**Muzejski otok** (njemački: *Museumsinsel*) je naziv sjevernog dijela otoka *Spreeinsel* na rijeci Spree u središtu Berlina, Njemačka, (južni, veći dio otoka, se zove *Fischerinsel* ili Ribarski otok). Ime je dobio po nekoliko svjetski poznatih muzeja koji danas zauzimaju cijeli sjeverni dio otoka, koja je izvorno bila znanstveno i umjetničko središte pruskog kralja Fridrika Vilima IV. od 1841. god.

Ovaj muzejski kompleks je 1999. god. dospio na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Historija
Muzejski otok je izgrađen za vrijeme vladavine nekoliko pruskih vladara i u njima je smještena njihova umjetnička i arheološka kolekcija. Nakon 1918. god. pretvoreni su u javnu fundaciju *Stiftung Preußischer Kulturbesitz* (Fundacija pruske kulturne baštine), koja je u istom obliku opstala do danas. 

Pruska kolekcija je ostala podijeljenom tijekom Hladnog rata i podjele Berlina, ali je ponovnim ujedinjenjem Njemačke obnovljena, osim onih umjentičkih djela koje su tijekom Drugog svjetskog rata savezničke snage odnijele, a koja još nisu vraćena. Najslavnije od njih je „Prijamovo blago“ ili „Trojansko zlato“ koje je otkrio Heinrich Schliemann 1873. god., i potajno prokrijumčario iz Turske.

Kako je muzejski otok značajno stradao u savezničkom bombardiranju, muzejski otok je još uvijek u procesu obnove, a njegova kolekcija se reorganizira.

## Muzeji
Najstariji muzej na otoku je Stari muzej (*[[Altes Museum]]*) koji je napravljen po nacrtu najvećeg njemačkog klasicističkog arhitekta, K. F. Schinkela, 1830. god. Već 1859. god. dovršen je i Novi muzej (*[[Neues Museum]]*) prema planovima F. A. Stülera, Schinkelovog studenta.

Stara nacionalna galerija (*[[Alte Nationalgalerie]]*) je dovršena 1876. god., također prema planovima Friedricha Augusta Stülera, kako bi ugostila kolekciju umjetnina iz 19. st. bankara J.H.W. Wagenera. God. 1904. otvoren je *Kaiser-Friedrich-Museum*, koji danas mosi ime Bode muzej (*[[Bode Museum]]*), a u njemu se nalazi kolekcija kasnoantičkih i bizantskih skulptura.

Pergamski muzej (Pergamon Museum) je nastao posljednji (1930.), a u njemu se nalaze fantastične, goleme i autentične rekonstrukcije velikog povijesnog značaja kao što su Pergamski oltar i Ištarina vrata grada Babilona.


Datoteka:Bodemuseum.jpg|Bode Museum na sjevernom vrhu Muzejskog otoka
Datoteka:Neues Museum Aegyptischer Hof.jpg|Egipatsko dvorište Novog muzeja (Neues Museum)
Datoteka:AlteNationalgalerie_1a.jpg|Stara nacionalna galerija (Alte Nationalgalerie)
Datoteka:Berlin - Pergamonmuseum - Altar 02.jpg|Pergamski oltar u Pergamskom muzeju (Pergamon Museum)
Datoteka:Tastmodell-2.JPG|Model muzejskog otoka


## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice muzejskog otoka 
* Mapa Museumsinsel Berlin  
* Muzejski otok — Interaktivna 360° panorama za vrijeme Festivala svjetla
Filmografija Woodyja Allena

Woody Allen je nagrađivani američki filmski redatelj, scenarist, glumac, jazz glazbenik, komičar i dramaturg. Na brojnim je projektima pridonosio kao scenarist, redatelj, glumac ili u kombinaciji svega troje.

## Filmovi

### Najunosniji filmovi
Ovo je popis deset najunosnijih filmova (po zaradi u SAD-u) koje je Allen napisao, režirao ili nastupio u njima prema podacima portala Box Office Mojo. Popis ne uključuje filmove u kojima je imao manje uloge ili se pojavljivao u cameo ulogama. Allenovi filmovi su u Americi zaradili 424 milijuna dolara, odnosno prosječno 12 milijuna po filmu.

## Televizija

## Izvori
* 
* 
* 

## Vanjske veze
*
Ivo Ban

**Ivo Ban** (Slovenj Gradec, 19. maj 1949 - ) je slovenski kazališni i filmski glumac.

Ban nakon završetka studija na AGRFT godine 1972. postao član *SLG v Celju*, da bi godine 1975. postao član ljubljanske Drame. Tumači uglavnom karakterne uloge.

Godine 1996. je dobio nagradu Borštnikov prsten.

## Filmografija

|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |1970.-te&#9650;
|-
| 1974. || Prolećni vetar || Grbavec
|-
| 1974. || Strah || Simon
|-
| 1975. || Divota prašine || Sin
|-
| 1977. || Sreća na lancu ||Čovek iz noćne smene
|-
| 1979. || Draga moja Iza || Belogardist
|-
| 1979. || Grč || Matevž
|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |1980.-te&#9650;
|-
| 1980. || Naša krajevna skupnost TV serija || /
|-
| 1980. || Doviđenja u sledećem ratu || Tujčko
|-
| 1981. || Ante TV serija || /
|-
| 1982. || Kiklop  (TV film)||Kurt 
|-
| 1982. || Đačko doba pronalazača Polža || Predsednik saveta stanara
|-
| 1982. || Raseljeno lice || Kladnik
|-
| 1982. || Crveni bugi || Jan
|-
| 1983. || Kiklop TV serija || Kurt
|-
| 1983. || Dah || Jurij
|-
| 1983. || Zadah tela || Inženjer
|-
| 1984. || Nasleđe || Viktor
|-
| 1985. || Naš čovek || Boris
|-
| 1985. || Doktor || Kalan
|-
| 1985. || Doček TV film || /
|-
| 1986. || Primož Trubar TV serija || /
|-
| 1986. || Kormoran || Grega
|-
| 1986. || Heretik || Vojak
|-
| 1986. || Odlazak ratnika, povratak maršala TV serija || /
|-
| 1987. || Pravi gusar || Prvi zidar / Prvi vojak
|-
| 1987. || Moj tata, socijalistički kulak || Vanc
|-
| 1988. || -{P.S. Post Scriptum}- || /
|-
| 1988. || Otpadnik || Oto Kern
|-
| 1988. || Bronzova spirala TV serija || /
|-
| 1989. || Kafe Astoria || Bauman
|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |1990.-te&#9650;
|-
| 1990. || Do kraja i dalje || Ministar
|-
| 1990. || Tamničari || Ahač
|-
| 1991. || Pripovedke iz medenega cvetličnjaka TV mini serija || /
|-
| 1991. || Srčna dama || Vinko
|-
| 1997. || Felix || Poveljnik To Franc
|-
| 1997. || Triptih Agate Švarckobler TV film || /
|-
| 1999. || Četverored || Janez
|-
| 1999. || Sčetka Kratki film || /
|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |2000.-te&#9650;
|-
| 2002. || Pesnikov portret z dvojnikom || /
|-
| 2005. || Ljubljana je ljubljena || Kralj
|-
| 2006. || En dan resniče || /
|-
| 2006. || Balkan Inč TV serija || Lord
|-
| 2008. || Klepet s Piko Kratki film || Natakar
|-
| 2008. || Lasje Kratki film || Detective
|-
| 2009. || Kandidatka in sofer TV film || /
|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |2010.-te&#9650;
|-
| 2011. || Missione di pače || /
|-
| 2012. || Srečen za umret || Vinko
|-
| 2012. || Limonada Kratki film || /
|-
| 2012. || Sanghaj || Polde Seruga
|-
| 2012. || Božićna večerja TV film || Oce
|-
| 2014. || Življenja Tomaža Kajzerja TV serija || Mr. Kovic
|-
| 2014. || Avtosola || Stane
|-
| 2013 2016. || Nova dvajseta TV serija || Marko
|-
| 2016. || Goveja postrv || /
|}

## Vanjske veze
* 
* Ivo Ban
Naše malo misto

**Naše malo misto**, ili skraćeno **Malo misto** je jugoslavenska dramsko-humoristička TV serija snimljena po istoimenoj knjizi Miljenka Smoje pod redateljskom palicom Danijela Marušića i filmskog snimatelja Branka Blažine i originalno emitirana od 1970. do 1971. na programu RTV Zagreb u okviru mreže JRT. Serija je nakon prikazivanja stekla enormnu popularnost, a na programu HRT je bila reprizirana ukupno devet puta.

Godine 1982. je snimljen nastavak serije u obliku cjelovečernjeg igranog filma *[[Servantes iz malog mista]]*.

## Sinopsis

Serija prikazuje život u malom dalmatinskom mjestu sredinom 20. stoljeća, kroz prizmu pisanja kronike mjesta, koju vodi amaterski kroničar, mjesni poštar (pošćer) Andrija Bombišta (Mirko Vojković), prateći dogodovštine doktora (dotura) Luigija (Karlo Bulić), njegove Bepine (Asja Kisić), Roka Prča (Boris Dvornik), Načelnika (Vladimir Medar), Brice (Miše Martinović), Postolara (Antun Nalis) i drugih. Serija vremenski obuhvaća razdoblje od vremena neposredno pred Drugi svjetski rat do razdoblja prvih gospodarskih liberalizacija prema zapadu nakon Drugog svjetskog rata.

## Uloge
* Karlo Bulić kao dotur Luigi
* Asja Kisić kao Bepina
* Vladimir Medar kao Načelnik
* Boris Dvornik kao Roko Prč
* Miše Martinović kao Brico Dubrovčanin/Pridsidnik
* Antun Nalis kao Postolar Fločun/Sekretar
* Mirko Vojković kao pošćer Andrija Bombišta
* Zdravka Krstulović kao Anđa Vlajina
* Stjepan Štefi Pisek kao Paron Antonjo-Čimavica
* Milka Podrug-Kokotović kao Letizia
* Emil Kutijaro kao Kapitan Galileo
* Petar Jelaska kao Stipe Parola

### Gostujuće uloge

## Epizode
;Prva sezona (1970.)
* "Glava prva - Avijatičar", (22. veljače 1970.)
* "Glava druga - Sodoma i Gomora", (1. ožujka 1970.)
* "Glava treća - Prid neveru", (8. ožujka 1970.)
* "Glava četvrta - Ko je više da?", (22. ožujka 1970.)
* "Glava peta - Zove obnova", (29. ožujka 1970.)
* "Glava šesta - Proljetni kros", (5. travnja 1970.)
;Druga sezona (1971.)
* "Glava sedma - U čast tebi, dobrotvore naš", (7. veljače 1971.)
* "Glava osma - Šporka posla", (21. veljače 1971.)
* "Glava deveta - Borbena ponoćka", (28. veljače 1971.)
* "Glava deseta - Hidalgo gre u raj", (7. ožujka 1971.)
* "Glava jedanaesta - Najteža bitka", (14. ožujka 1971.)
* "Glava dvanaesta - Atroke Californija", (21. ožujka 1971.)
* "Glava trinaesta - Veliko putovanje", (28. ožujka 1971.)

## Vanjske veze
*
Luda kuća

**Luda kuća** se može odnositi na:

* ''Luda kuća'' (roman), roman hrvatskog pisca Slavka Kolara iz 1958. godine;
** ''Luda kuća'' (TV film), jugoslavenski TV-film iz 1971. godine, njegova ekranizacija
* ''Luda kuća'' (film), jugoslavenski igrani film iz 1980. godine;
* ''Luda kuća'' (TV serija), hrvatska TV-serija koja se prikazivala od 2005. do 2010. godine;
* ''Madhouse'', američki igrani film iz 1990. distribuiran pod naslovom *Luda kuća*
* ''Luda kuća'' (TV emisija), srpski reality show iz 2012. godine emitiran na Happy TV 
* ''Luda kuća'' (Učiteljice), pjesma hrvatske pop-grupe *Učiteljice*
Albert od Aachena

**Albert iz Ahena** je istoričar prvog krstaškog rata.

Iako nikada nije bio na Istoku, napisao je najobimnije delo o prvom krstaškom ratu. Delo je napisano oko 1130. i zove se "Knjiga hrišćanske ekspedicije za oslobođenje i obnovu svete Jerusalimske crkve". Albet je prikupljao priče i legende o događajima na Istoku, a koje su u oblasti Rajne, u Nemačkoj, pričali povratnici iz Svete Zemlje. Kombinovao je istinite priče učesnika i očevidaca sa legendama i fantazijom.
U delu se nalaze sasvim netačni, ali i sasvim tačni podaci i zato treba biti oprezan pri korišćenju dela.

## Literatura

* Susan B. Edgington, "Albert of Aachen and the Chansons de Geste" in *The Crusades and their sources: essays presented to Bernard Hamilton* ed. John France, William G. Zajac (Aldershot: Ashgate, 1998) pp.&nbsp;23–37. 
* Albert of Aachen, *Historia Ierosolimitana*, ed. and trans. S. Edgington (Oxford: Oxford Medieval Texts, 2007).
* F Krebs, *Zur Kritik Alberts von Aachen* (Munster, 1881)
* B Kugler, *Albert von Aachen* (Stuttgart, 1885); M Pigeonneau, *Le cycle de la croisade et de la famille de Bouillon* (Paris, 1877)
* Heinrich von Sybel, *Geschichte des ersten Kreuzzuges* (Leipzig, 1881)
* F Vercruysse, *Essai critique sur la chronique d'Albert d'Aix* (Liege, 1889)

## Vanjske veze
* Albert of Aix at The Latin Library (from the Patrologia Latina edition).
Luda kuća (TV serija)

**"Luda kuća"** je hrvatska humoristična serija koja je s emitirala na programu HRT od 28. rujna 2005. do 26. lipnja 2010. Glavni redatelj serije Danilo Šerbedžija, a scenarij potpisuju Zinka Kiseljak i Tanja Kirhmajer.

## Radnja
"Luda kuća" je serija o naizgled običnim ljudima iz susjedstva. Miljenko Majer je glumac, koji živi u malom zagrebačkom stanu sa suprugom Matildom, učiteljicom i sinom Filipom. Majerovi su ljudi čija je kuća uvijek puna nepozvanih gostiju, vrsta ljudi koji ne mogu reći "ne", što ih često dovede u neugodne, no komične situacije.

S njima živi umirovljeni policajac Đuro Pletikosa, a često im navrati i Matildina prijateljica Božena, profesorica tjelesnog odgoja u srednjoj školi. Spremačica Majerovih, simpatična Branka nekad radi i ispod cijene jer svoj posao smatra zabavom.

## Pregled serije

## Glumačka postava
### Glavna glumačka postava

### Sporedna glumačka postava

## Vanjske veze
*
Barbara Blaine

**Barbara Blaine** osnivačica je i predsjednica Mreže osoba preživjelih svećeničko zlostavljanje (SNAP, engl. *Survivors Network of those Abused by Priests*), nacionale zagovaračke skupine za osobe koje su preživjele klerikalno seksualno zlostavljanje. Navodi da ju je svećenik seksualno zlostavljao tijekom njezinih tinejdžerskih godina od niže srednje škole sve do mature (zlostavljanje se zbivalo 1969.-1974.). Objavila je to 1989. godine. Svećenik Chet Warren udaljen je sa službe i laiciziran nakon što su ona i drugi istupili u javnost o tome.

Blaine je rođena u Toledu u Ohiju, a trenutačno prebiva u Chicagu. Na Sveučilištu u St. Louisu stekla je naziv prvostupnice, naziv magistrice socijalnog rada na Washingtonovu sveučilištu u St. Louisu, a naziv pravnice na Pravnom fakultetu DePaulova sveučilišta.

Blaine je radila kao laička misionarka na Jamajki prije nego se preselila u čikaški Edgewater 1983. godine radi preuzimanja posla u Pax Christiju, međunarodnom katoličkom mirovnom pokretu. Potom je jedno desetljeće obavljala posao u Katoličkom radniku, društvenoservisnoj agenciji. Blaine je također otvorila ustanovu za beskućnike u samostanu u sada zatvorenoj katoličkoj crkvi Little Flower na South Sideu. Godine 2002. radila je kao pomoćnica javnog branitelja okruga Cooka u uredu Patricka Murphyja.

## Povezano
* David Clohessy, glasnogovornik SNAP-a

## Referencije


## Vanjske veze
* SNAP (Survivors Network of those Abused by Priests)
* Najkontroverznije istaknute točke u Ottavianijevoj direktivi iz 1962. (engleski)

### Članci o Barbari Blaine
* Toledo native Barbara Blaine crusades against sexual abuse in the Catholic church  *Toledo City Paper*, cover story, 29. travnja-5. svibnja 2004., Billa Frogamenija
* MS Magazine - Women of the Year (2002) 
* Survivor groups gain support amid priest scandal - Chicago Tribune 
* How Deep the Scars of Abuse? - Washington Post
Neobarok

**Neobarok** je naziv za jedan umjetnički pravac unutar stilskog razdoblja historicizma, koji je okvirno trajao od kraja 19. vijeka do početka Prvog svjetskog rata, a najviše se ogledao u arhitekturi kod podizanja reprezentativnih javnih građevina.

## Historija i karakteristike
Neobarok je krenuo iz Francuske gdje se zvao i **stil drugog carstva**, on je bio široko prihvaćen i po Sjedinjenim Američkim Državama, po čitavoj Latinskoj Americi i po Dalekom Istoku (Japan i Kina).

Stil se od 1885. počeo širiti i po Velikoj Britaniji i svim zemljama Britanskog Carstva.
Veliki uticaj na ponovno buđenje interesa za baroknu arhitekturu, imala je pariška Akademija umjetnosti - École des Beaux-Arts koja je bila najuticajniji arhitektonski studij u zapadnog svijeta 19. vijeka. Ona je svoje studente obrazovala za projektiranje monumentalnih javnih građevina u klasičnom stilu.Pariška opera (Opéra Garnier) iz 1875. Charlesa Garniera bila je amblematska građevina neobaroka.

Po austrougarskim zemljama se podiglo puno građevina u tom stilu, posebno je produktivan bio arhitektonski biro Fellner & Helmer, koji je podigao 48 teatarskih palača u tom stilu od Beča, Graza, Budimpešte, Odese, Hamburga, Zagreba, Sofije, Brna, Rijeke...

## Galerija

Datoteka:HNK Zagreb.jpg|HNK Zagreb
Datoteka:Volkstheater Vienna June 2006 240.jpg|Volkstheater Beč
Datoteka:Sofia University panorama 2.jpg|Zgrada rektorata Sofija
Datoteka:Budapest Széchenyi fürdő.png|Kupalište Széchenyi Budimpešta


## Povezano
* Historicizam

## Reference

## Vanjske veze

* NeoBaroque Architecture (na portalu essential-architecture)