E-mail

Oktobra 1971. (mada ima izvora koji tvrde da se to dogodilo jula 1970) Rej Tomlinson, haker u najboljem smislu značenja te reči, napisao je prvi program koji je omogućavao razmenu poruka između dva računara.

Mailing - pismo s jedne adrese s istim (ili promjenom predloška) sadržajem, poslano pretplatnicima pošte. Tehnički može biti organiziran kao slanje mnoštva pisama (koristi se kada se cookie cutter-pošte) ili kao što je slanje e-pošte sa mnoštvom primatelja (u polja TO, CC, BCC). Za upravljanje velikim poštanskim porukama (više od 10-50 pretplatnika) koriste se specijalizirani programi (npr. Ispravno organizirana poštanska pošta trebala bi kontrolirati povrat e-pošte (poruke o nemogućnosti isporuke pisma), isključujući nedostupne primatelje s popisa e-pošte, kako bi pretplatnicima omogućila da se odjave s biltena. Neželjena pošta naziva se neželjena pošta i značajno komplicira funkcioniranje poštanskih sustava.

Tomlinson, diplomac sa bostonskog MIT-a, bio je u to vreme zaposlen u BBN-u (Bolt, Beranek, Newman), laboratoriji u Kembridžu, u državi Masačusets. Radeći na Digitalovim PDP-10 Tomlinson je najpre napravio program koji je omogućavao da korisnici istog računara jedan drugom ostavljaju poruke. Međutim, kako piše u svojoj knjizi „Kratka istorija budućnosti“ teoretičara Interneta Džona Nautona su svrbeli dlanovi pa je napisao i program koji tekstualne poruke razmenjuje između dva računara. Transfer poruke je uspeo, a Tomlinson se ne seća kako je prva poruka glasila, čak veruje da je napisao nešto u smislu „test“. Potpuno nesvestan da je napravio nešto što će potpuno promeniti svet koju deceniju kasnije, on ipak nije izdržao a da se ne pohvali svom kolegi Džeriju Burčfilu zamolivši ga da „ne širi dalje“. „Ovo nije ono čime bi trebalo da se bavimo“, rekao mu je.

U to vreme Internet je bio mreža od nekoliko desetina računara, uglavnom u Americi, u okviru projekta američke vojske pod imenom ARPA. Za nadležne nije predstavljalo malo iznenađenje kada su dve godine kasnije utvrdili da od ukupnog prometa na mreži čak tri četvrtine otpada na elektronsku poštu, jedan takoreći nusproizvod.

Danas je elektronska pošta vodeći servis na Internetu, i smatra se da je u svetu koristi više od pola ljudi, dok su procene da će je 2000. koristiti 1,2 milijarde. Većina poruka je trivijalna, najveću gužvu prave reklame svake vrste kao i mejlovi inicirani (i inficirani) različitim virusima. No, život bez e-mail-a mnogima je danas potpuno nezamisliv.
Pored programa za razmenu pošte, Rej Tomlinson je odgovoran za masovnu upotrebu znaka @ (et, poznatiji kao „ludo a“ ili „majmun“, u Finskoj „uspavana mačka“, u Koreji „puž“, u Mađarskoj „bubica“, dok se kod Slovena sve više naziva svojim imenom “deset hiljada“ ili “tma“). Smišljajući kako da razvrsta primaoce poruka odlučio je da njihova imena i imena računara na kojima se nalaze njihovi nalozi razdvoji nekim znakom interpunkcije. Kako je na svojoj tastaturi imao samo 12 takvih znakova na raspolaganju, odlučio se za onaj koji se nikada ne koristi u pisanju poruka. Njegov princip adresiranja koristi se i dan-danas.

Razvoj imejla zaokružen je 1975. godine kada je programer po imenu pdja napisao program “Msg“ (od engleskog “message“ tj. poruka). Njegov istorijski doprinos sastoji se u genijalnoj ideji da u program uvrsti opciju odgovaranja na poruku, takozvano “Re“ (reply) koje je on tada nazvao “answer“ (odgovor). Dve godine kasnije Ted Majer i Ostin Henderson izbacili su protokol za prenošenje poruka u kojem su definisali koje informacije (osim vašeg teksta) imejl poruka treba da nosi i od tada nije bilo značajnijih promena strukture imejla.
* Historija Emaila  (en)

## Reference