open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Anawrahta

**Anawrahta Minsaw** (, ; 1015–1078) bio je osnivač Paganskog Carstva, a također se smatra i ocem današnje burmanske nacije. Anawrahta je malu kneževinu na području Gornje Burme pretvorio u veliku državu koja se smatra jezgrom današnje Burme (Mjanmar). Pisana, odnosno pouzdanim izvorima potvrđena historija Burme počinje upravo s njegovim stupanjem na prijestolje Pagana godine 1044.

Anawrahta je prvi put u historiji uspio ujediniti oblasti doline Iravadija, a rubna područja kao Shan države i Arakan (Sjeverni Rakhine) stavio pod pagansko sizerenstvo. Uspješno je zaustavio prodor Kmerskog Carstva duž Tenasserumske obale i u dolinu Gornjeg Menama, nakon čega je Pagan postala jedna od dvije velike države na području Indokine.

Anawrahta se isticao strogom disciplinom, te je uveo niz značajnih društvenih, religijskih i ekonomskih reformi koje će imati dalekosežne posljedice na dalji tok burmanske historije. Njegove društvene i religijske reforme su predstavljale temelj današnje burmanske kulture. Masovnom gradnjom brana je dotle sušno i neplodno tlo oko Pagana učinio jednim od glavnih izvora riže za Gornju Burmu, učinivši je ekonomskim temeljem za dominaciju nad okolonim područjem koja će potrajati vijekovima. Uveo je i strogi administrativni sistem koji će primjenjivati svi paganski kraljevi sve do pada dinastije 1287. Uspjeh i održavanje paganske dominacije nad dolinom Iravadi je stvorilo temelj za razvoj burmanskog jezika i kulture, i dominaciju burmanske etničke grupe nad Gornjom Burmom.

Anawrahtina vladavina je imala posljedice i izvan granica današnje Burme. Njegovo prihvaćanje theravada budizma i zaustavljanje Kmersko Carstva, koje je tada bilo hinduistička država, omogućila je toj budističkoj školi, dotle potiskivanoj u Južnoj i Jugoistočnoj Aziji, uporište u kome se oporavila. Zahvaljujući njemu se theravada budizam preporodio i na Cejlonu, odakle oriiginalno potiče. Uspjeh paganske dinastije je omogućio uspon theravada budizma u područjima Lan Na (sjeverni Tajland), Sijamu (centralni Tajland), Lan Xang (Laos) i samom Kmerskom Carstvu (Kambodža) u 13. i 14. vijeku.

Anawrahta se smatra jednim od najvažnijih vladara burmanske historije. Kao takav je postao predmetom brojnih legendi, burmanskog folklora i omiljena referenca i lik burmanske popularne kulture.

## Napomene

## Izvori

## Literatura
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Plamenobacač

**Bacač plamena** ili **plamenobacač** u najširem smislu označava mehanički uređaj napravljen u svrhu stvaranja kontinuiranog mlaza vatre. Obično se u tu svrhu kao gorivo koristi zapaljiva tekućina, a rjeđe zapaljivi gas pod visokim pritiskom (propan i prirodni gas). Mada se koristi i u civilne svrhe (radi krčenja šuma, iskorjenjivanja korova i održavanja zdravlja i higijene), plamenobacač je najpoznatiji kao oružje. 

Mada se uređaji za proizvodnju znamenite bizantske grčke vatre smatraju prvim plamenobacačima, i mada su slični uređaji opisani u knjigama i službenim zapisima kineske dinastije Song u 10. i 11. vijeku, moderni plamenobacači datiraju iz doba neposredno pred prvi svjetski rat. Izum prvog modela se tradicionalno pripisuje njemačkom inženjeru Richardu Fiedleru; on je prvi put upotrijebljen 1915. na Zapadnom frontu, a ubrzo nakon toga su vlastite modele razvila britanska, a kasnije i druge vojske. 

Tada, kao i u kasnijim sukobima, plamenobacač se istakao kao oružje koje je izuzetno efikasno, ali samo za specifične borbene okolnosti. Predstavlja jedno od najefikasnijih sredstava za neutralizaciju neprijateljske žive sile u rovovima, bunkerima i drugim fortifikacijskim objektima, a njegova primjena obično ima strahoviti efekt na moral neprijatelja. S druge strane, plameni mlaz ne može biti duži oko 80 m, niti može trajati duže od 2 minuta; to je posljedica kako tehničkih ograničenja, tako i težine opreme i goriva koju može nositi operater plamenobacača.

Zbog toga su se za vrijeme drugog svjetskog rata razvili tenkovi-plamenobacači koji bi trebali ukloniti te nedostatke.

## Vanjske veze

* First World War.com: Weapons of War: Flamethrowers 
* Weapons of the World War II gyrene: Flamethrowers 
* Howstuffworks "How Flamethrowers Work" 
* Jaeger Platoon: Portable flame-throwers 
* A history of flamethrowers 
* Image of flamethrower in use 
* Images, including a tank-mounted flamethrower's nozzle  
* The Pen Huo Qi  
* History and images of Australian flamethrowers 
* WWII German army flamethrowers 
* Moderni ruski plamenobacači
Pomorac

**Pomorac** ili **moreplovac** je izraz za osobu koja se profesionalno i/li stručno bavi pomorstvom ili moreplovstvom, odnosno plovidbom, bilo kao zapovjednik (kapetan) broda ili odgovarajućeg plovnog objekta, bilo kao član njegove posade. Pod tim izrazima se općenito podrazumijeva širok pojam koji može obuhvaćati kako osobe koje se pomorstvom bave kao dio svog redovnog zanimanja, tako i one koje se njime bave iz sporta i želje za pustolovinom (npr. sportski jedriličari). Ono što pomorce razlikuje od drugih ljudi jest prije svega posjedovanje elementarnih pomorskih vještina kao što su navigacija, brodska signalizacija, upravljanje i održavanje plovila, odnosno spremnost na rizike i psihološke posljedice dugotrajnog boravka na moru. 

## Vanjske veze
* Glossary of Shipping Terms for Sailors & Maritime Professionals 
* Survey of Water Transport Occupations 
* Seafarer Fatigue: The Cardiff Research Programme 
* Sailor at Etymology Online
* Sailors Help Line--helpline for seafarers
* ''The Telegraph'', ''Sea no evil: the life of a modern sailor''
Wujing Zongyao

***Wujing Zongyao*** () bio je kineski vojni priručnik/trakat objavljen 1044. za vrijeme dinastije Sjeverni Song. Njegovi autori su bili znameniti učenjaci Zeng Gongliang (曾公亮), Ding Du (丁度) i Yang Weide (楊惟德), čiji je opus uticao na brojne kasnije kineske vojne pisce. Knjiga se bavila širokom raspono temam, od izrade ratnih brodova od katapulta. Historičarima je najvažniji kao prvi tekst u kome su navedene formule za izradu baruta (salitra, sumpor i drveni ugljen), i to nekoliko vijeka prije nego što ju je engleski učenjak Roger Bacon na Zapadu opisao godine 1267. kao sredtstvo za vatzromet. U njemu je također opisan rani oblik kompasa, a sadrži ilutstraciju dvoklipnog plamenobacača.

## Reference

## Literatura
* Ebrey, Patricia Buckley (1999). *The Cambridge Illustrated History of China*. Cambridge: Cambridge University Press.  (hardback);  (paperback).
* Feng Jiasheng (1954). *The Invention of Gunpowder and Its Spread to The West*. Shanghai: Shanghai People's Press. TQ56-09/1
* 
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 1, Physics*. Taipei: Caves Books Ltd.
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 5, Chemistry and Chemical Technology, Part 7, Military Technology; the Gunpowder Epic*. Taipei: Caves Books, Ltd.

## Vanjske veze

* [JSTOR](http://links.jstor.org/sici?sici=0073-0548(199612)56%3A2%3C508%3ASACICV%3E2.0.CO%3B2-V)
* Chinese Siege Warfare: Mechanical Artillery & Siege Weapons of Antiquity
Kastelizacija

**Kastelizacija** (, doslovno "uzamkljivanje") je izraz kojim se opisuje trend masovne izgradnje zamkova širom feudalne Evrope u 10. i 11. vijeku, odnosno na prijelazu iz ranog u visoki ili razvijeni srednji vijek. Kasniji historičari su ga često tumačili odraz konačno ustoličenja feudalnog poretka, ali i nasilja i anarhije koje je bilo karakteristično za to doba.

Dio historičara vjeruje kako je trend najprije nastao u Južnoj Italiji koja je u 9. i 10. vijeku prolazila kroz izuzetno buran period karakterističan po stalnim saracenskim pljačkaškim pohodima, ali i potpunom kolapsu centralne vlasti, kako karolinških vladara sa sjevera, tako i nominalnih bizantskih gospodara na istoku; tako stvoreni vakuum su ispunili lokalni feudalci i gradovi-države, koji su intenzivnom fortifikacijom strateških točaka nastojali nadoknaditi nedostatak zaštite od strane više vlasti, odnosno steći prevagu u međusobnim obračunima. Praksu gradnje zamkova su preuzeli feudalci na sjeveru Italije, a potom i u Francuskoj gdje je također do kolapsa ne samo kraljevskog autoriteta, nego i visokih feudalaca. Zamkovi su tamo postali sredstvo kojim je i najniži feudalac, odnosno svaki plemić koji ih je mogao priuštititi, mogao steći *[[de facto]]* nezavisnost u odnosu na svoje sizerene. Zamkovi su, s druge strane, tada stekli i ofanzivnu namjenu, odnosno služili su i kao idealna baza za pljačkaške i druge pohode na susjedne teritorije; obično su se podizali na najvišim točkama nekog područja, te su služili kao snažan vizualni simbol nečije vlasti i u mnogo čemu pridonijeli održavanju kontrole nad običnim narodom i transformaciji dotada slobodnih seljaka u kmetove. Vještinu gradnje zamkova su najviše usavršili Normani, koji su ih kao sredstvo svoje vlasti koristili na Siciliji, a kasnije i u križarskim ratovima. Zamkovi su imali izuzetno važnu ulogu u normanskom osvajanju Engleske, odnosno uspješnom održavanju vlasti relativno malog broja Normana nad pokorenim anglosakonskim stanovništvom.

## Literatura
* Gravett, Christopher, and Nicolle, David. *The Normans: Warrior Knights and their Castles*. Osprey Publishing: Oxford, 2006.
* ''Incastellamento''. 
* Hariulf. *Gesta ecclesiae Centulensis*.
* Painter, Sidney. *A History of the Middle Ages 284-1500*. New York, 1953.
* Loud, G. A. *The American Historical Review*, Vol. 98, No. 2. (Apr., 1993), pp 480–481.
* Kreutz, Barbara M. *Before the Normans: Southern Italy in the Ninth and Tenth Centuries*. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 1991.
* Cadw and Lynch. The Age of the Castle.
Teofilatto I od Tuscola

**Teofilakt I** (; prije 864 &ndash; 924/925) bio je srednjovjekovni grof Tuskuluma (; ), koji je oko 905. postao de facto vladar Rima i njime upravljao do smrti, a čiji je klan, poznat kao Tusculani, kasnije dominirao papinstvom u dva navrata - početkom 10. vijeka u doba *[[saeculum obscurum]]a*, te u prvim decenijama 11. vijeka.

Teofilaktova porodica je ime dobila po gradiću u blizini Rima (poznatom kao Ciceronovo omiljeno odmorište u antičko doba), koji je početkom 10. vijeka postao utvrđeni zamak. Teofilakt se u dokumentima prvi put spominje 901. kao palatin iudex na dvoru italijanskog kralja i rimsko-njemačkog cara Luja III Slijepog. Kao ličnost od njegovog povjerenja je ostao u Rimu poslije carevog odlaska u Provansu. Godine 904. je igrao važnu ulogu u svrgavanju antipape Kristofora. Teofilakt je sklopio savez sa spoletskim vojvodom Albericom I te je njihovom voljom novim papom postao Sergije III. Igrao je važnu ulogu i u izborima njegovih nasljednika, odnosno upravo njemu se pripisuje izbor Anastazija III, Landa i, na kraju Ivana X. Jedne je godine vršio drevnu rimsku službu konzula, ali se kasnije navodio tek kao senator.

Bio je oženjen za Teodoru, s kojom je imao dvije kćeri - Maroziju, koja se bila udala za Alberica, te Teodoru. Kroničar Liutprand Kremonski navodi da je Teodora, kojoj je, kao jedinoj ženi u rimskoj historiji dao titulu senatora, bila prava vlast, odnosno da je svog muža natjerala da njenog ljubavnika Ivana X proglasi za papu. Kasniji historičari su prema tim navodima skeptični.

Jedan ogranak Teofilaktovih potomaka je danas poznat kao porodica Colonna.

## Porodično stablo

## Literatura
* Williams, George L., *Papal Genealogy: The Families and Descendants Of The Popes* (2004)
* Gregorovius, Ferdinand, *History of the City of Rome in the Middle Ages* Vol. III (2010)
* 

## Izvori
Teodora I od Tuscola

**Teodora** (*Theodora*, cca. 870 – 916) bila je rimska plemkinja, poznata kao supruga grofa Teofilakta I iz klana Tusculani, ali kao i jedina žena-senator u historiji srednjovjekovnog Rima, te kao navodna ljubavnica pape Sergija III.

Svom mužu je rodila dvije kćeri - Maroziju i Teodoru. Glavni izvor o njenom životu je Liutprand Kremonski koji ju je opisao kao "bestidnu kurvu" i tvrdio da je njen muž dominaciju nad Rimom i papinstvom izgradio upravo zahvaljujući seksualnim uslugama koje je Teodora pružala vodećim plemićima i crkvenim velikodostojnicima. Isti izvor navodi da je Sergije III postao papom zato što je bio njegov ljubavnik. Prema nekim izvorima, budući papa Ivan XI je bio njen unuk.

## Literatura
* E. Dümmler, *Auxilius u. Vulgarius. Quellen und Forschungen zur Geschichte des Papsttums im Anfange des zehnten Jahrhunderts*, Leipzig 1866, pp. 12-26;
* P. Fedele, *Ricerche per la storia di Roma e del papato al secolo X*, in "Archivio della Società Romana di Storia Patria", 33, 1910, pp. 177-247; 34, 1911, pp. 75-115 e 393-423;
* L. Duchesne, *Serge III. et Jean XI.*, in "Mélanges d'archéologie et d'histoire", 33 (1913), pp. 25-64
* Ferdinand Gregorovius, *Storia di Roma nel medioevo*, New Compton Editori Srl, Roma 1972
* *Lexikon des Mittelalters*, München 2002
* 

## Vanjske veze
* The Catholic Encyclopedia entry on Liutprand of Cremona
Operacija Drvena noga

**Operacija Drvena noga** (hebrejski *מבצע רגל עץ*‎, *Mivtza Regel Etz*) je kodni naziv za izraelski zračni napad na sjedište Palestinske oslobodilačke organizacije u Hammam Chottu, u Tunisu, koji se odigrao 1. listopada 1985. Pošto je ta lokacija udaljena 2060&nbsp;km od Izraela, to je bila najudaljenija vojna operacija Izraelskih obrambenih snaga (IDF) nakon Operacije Entebbe koja se odigrala u Ugandi 1976. Nakon što je IDF istjerao PLO iz Libanona 1982., ta se skupina smjestila u Tunisu.

Povod je bio teroristički napad 25. rujna 1985., u kojem su militanti PLO-a na Jom Kipur oteli izraelsku jahtu kraj obale Cipra i ubili troje izraelskih turista. PLO pak navodi da je napad na jahtu bio odgovor na otmicu Faisala Abu Sharaha, kojeg je Izraelska mornarica presrela u morskim vodama Libanona.

Tog dana, deset izraelskih F-15 borbenih zrakoplova je poletjelo iz baze u 8:00 sati. Iznad Sredozemnog mora, napunili su rezervoar gorivom te nastavili let, dok su se pomoćni zrakoplovi vratili natrag. Kada su stigli do tuniške obale, borbeni zrakoplovi su izbacili MK 82 bombe, od kojih je svaka bila teška 225&nbsp;kg, u tri navrata na sjedište PLO-a. Yasser Arafat je preživio jer je tada bio vani na trčanju, ali su eksplozije u sjedištu ubile između 70-ak ljudi, većinom militanata.

Iako je Izrael vojnu operaciju nazvao uspjehom, međunarodna zajednica osudila je taj čin. Velika Britanija i većina europskih država su reagirala negativno, kao i američka administracija, iako je isprva reagirala pozitivno. Arapske države su bile zgrožene a Egipat je čak otkazao teritorijalne pregovore sa Izraelom. Tuniške vlasti morale su pojačati mjere zaštite za domaće Židove koji su postali meta izljeva bijesa Arapa. Vijeće sigurnosti Ujedinjenih naroda izglasalo je rezoluciju 573 kojom je osudilo "izraelski čin agresije" te naglasilo da Tunis ima pravo na odštetu. SAD nije spriječio rezoluciju.
 
## Reference

### Literatura

* 
* 
* 

## Vanjske veze
* Osuda Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda
* Izraelski izvještaj o napadu
* Smith, William E. "Bliskoistočni napad od 2.000 km." TIME časopis , 14. listopada 1985.
Paddleboarding

**Paddleboarding** je naziv za vodeni sport u kome se učesnik kreće kroz vodu koristeći vlastite ruke i noge poput plivača, ali istovremeno koristeći dasku za surfanje na kojoj leži ili kleči. Postoji varijanta sporta u kojoj učesnik na dasci stoji i vesla, a koja se zove stand up paddle surfing. Paddleboarding je sport blisko vezan uz surfing. Popularnost uglavnom uživa na havajskim i kalifornijskim plažama.

## Literatura
Izraelske obrambene snage

**Izraelske obrambene snage** (hebrejski *צְבָא הַהֲגָנָה לְיִשְׂרָאֵל*, *Tzva Hahagana LeYisra'el*; arapski *جيش الدفاع الإسرائيلي*,‎ *Jaysh ad-Difāʻ al-Isrāʼīlī*), znane i pod skraćenicom **IDF** i **Tzahal**, je vojska Izraela. Sastoji se od kopnene vojske, zračnih snaga i mornarice. IDF predvodi načelnik generalštaba koji je podređen ministru obrane.

David Ben-Gurion izdao je 25. svibnja 1948. naredbu za osnivanje obrambenih snaga od ostataka paravojske Haganah, a uključila je militantne skupine Irgun i Lehi. IDF je sudjelovao u dvadesetak sukoba od svojeg nastanka: Arapsko-izraelski rat 1948., Sueska kriza, Šestodnevni rat, Jomkipurski rat, Libanonski rat 1982., Intifada, Druga Intifada, Izraelsko-libanonski rat 2006., Rat u Gazi 2008.-2009., Operacija Orchard i drugi. IDF se isprva borio na tri bojišnice - na sjeveru (Libanon, Sirija), istoku (Jordan, Irak) i jugu (Egipat) - ali nakon mirovnog sporazuma sa Egiptom 1979., koncentrirao je svoje napore protiv južnog Libanona i palestinskih područja.

IDF se razlikuje od ostalih vojnih formacija na mnogo načina. Jedna od razlika je i novačenje žena, obvezni vojni rok za svakog izraelskog građanina u trajanju od tri godina (dvije za žene) te bliski odnosi između vojske, mornarice i zračnih snaga. IDF je također kroz povijest utjecao na izraelsko društvo, kulturu i političku scenu. Također koristi veliki broj tehnologija koje su razvijene u Izraelu, kao što je Merkava borbeni tenk. 2012., proračun IDF-a bio je 14,5 milijardi $. Nakon 1967., IDF je imao blisku suradnju sa američkom vojskom, pogotovo u razvoju novih oružja i tehnologija.

Građani arapskog podrijetla su često izuzeti iz obveznog služenja vojnog roka, a zanimljiva je činjenica da vojska veganima daje posebne dozvole kako bi kupili vlastitu hranu, te također čizme od umjetne kože.

## Doktrina

Glavna doktrina IDF sastoji se od sljedećih pretpostavki:
* Izrael si ne može priuštiti izgubiti nijedan rat
* vojno djelovanje je defenzivne prirode, bez teritorijalnih ambicija
* napori u izbjegavanju rata pregovorima
* sprječavanje eskalacije
* borba protiv terorizma
* smanjenje žrtava
* brzi završetak rata


File:Artillery Corps Fires Practice Cannon5.jpg|Vojnici u tenku tijekom vježbe
File:Flickr - Israel Defense Forces - 163rd IAF Flight Course Graduates (1).jpg|Pilotkinje ispred borbenog zrakoplova
File:Benny Gantz, Chief of General Staff.jpg|Načelnik generalštaba 2011., Benny Gantz
Image:Large group of female soldiers.JPG|Ženski vojnici u Jeruzalemu
Image:Flickr - Israel Defense Forces - Chief of Staff Visits C4 School, Jan 2011.jpg|Vojnička smotra


## Reference

## Vanjske veze
* Službene stranice
* Činovi i medalje IDF-a
* Službeni blog
Margita

**Margita** (, ) je naselje u Srbiji u opštini Plandište u Južnobanatskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 1047 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 1313 stanovnika).

## Historija
Godine 1597.godine pominje se prvi put Margita. U 17-tom veku Szent Margita. U 19-tom veku – Nagy Margita. A od 1919.godine Margita.

Godine 1597. pominje se kao posed Gašpara Tota. Verovatno je, da je naselje prozvano po crkvenom patronu. Stanovnici naselja bili su Srbi.-1713.godine imalo je 22 doma.

Godine 1724.godine odselilo se mnogo stanovnika, na čija su se mesta, verovatno odmah posle 1740.godine naselili Rumuni, čija prezimena – Ardeljan, Caran, Šipecan, Gatajanc jasno odaju odakle su ovamo došli. Podignuta je crkva brvnara 1742.godine a 1810.sazidana je srpska crkva. 1835.god na Duhove, završeno je zidanje sadašnje crkve, koja je osvećena 1836.dodine.

Od 1716. do 1830.godine prolazila je pošta iz Temišvara kraj Dente, Margitice i Alibunara za Pančevo. .

Godine 1854. popisano je 1922 stanovnika. .

4.maja 1889.godine otvorena je železnička stanica na novo sagrađenoj pruzi Veliki Bečkerek- Margita, a 1.jula 1891.godine otvoren je saobraćaj i na novoj pruzi za Vršac.
Na dan 31.januara 1821.godine popisano je 1807 stanovnika, od kojih je bilo: Srba 707, Slovaka 1, Rumuna 937, Nemaca 24, Mađara 69, i ostalih 35. .

Prilikom radova na prokopavanju moravičkog kanala, iskopan je jedan mamutov kostur, od kojuh se više kostiju čuva u vršačkom muzeju.

## Demografija
U naselju Margita živi 808 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 41,8 godina (40,8 kod muškaraca i 42,7 kod žena). U naselju ima 368 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,85.

Stanovništvo u ovom naselju veoma je nehomogeno, a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

## Galerija

Datoteka:Margita,_Orthodox_Church.jpg|Srpska pravoslavna crkva
Datoteka:Margita,_Romanian_Orthodox_church.jpg|Rumunska pravoslavna crkva


## Reference

## Korišćena Literatura

# Izvor Monografija Podunavske oblasti 1812-1927 sastavio Dr, Vladimir Margan biv. Predsednik Oblasnog odbora Komesar Oblasne Samouprave, objavljeno 1927„Napredak Pančevo,,
# Teritorija Podunavske Oblasti napisao Dr. Vladimir Margan Predsednik Obl. Odbora Smederevu 1928.*
# Istorijiski preglad Podunavske Oblasti Banatski deo napisao: Feliks Mileker bibliotekar i kustos gradske biblioteke i muzeja u Vršcu 1928.
# Letopis Opština u južnom Banatu: *Banatska mesta i običaji* Marina M.(Beč 1999). Letopis period 1812–2009 g. Sastavio od Pisanih tragova, Letopisa, po predanju o Banatskih mesta i običaji nastanak sela ko su bili Dosenjenici čime se bavili meštani.

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
Ariulf od Spoleta

**Ariulf** (? - 602) je bio drugi po redu vojvoda Spoleta koji je vladao od 592. do svoje smrti .

Bio je langobardski poglavica koji je na mjestu vojvode Spoleta naslijedio svog prethodnika Faroalda I. Za vrijeme svoje vladavine je nastojao proširiti teritorije iz Spoleta, i to tako što je od Bizantinaca zauzimao ključne točke uz nekadašnju rimsku cestu Via Flaminia, a potom i Via Amerina. Zahvaljujući tome je prekinuo kopnene veze između Rima i Ravenne. Zbog toga je rimski papa Grgur Veliki bio s njim prisiljen potpisati mirovni ugovor. To je izazvalo strahovito nezadovoljstvo ravenskog egzarha Romana, koji je to smatrao preuzimanjem svjetovnih ovlasti, odnosno poricanjem autoriteta Carstva. Kriza je, međutim, otklonjena nakon što su bizantske trupe uspjele od Ariulfa preoteti Perugiu te tako, za neko vrijeme, obnoviti veze s Rimom. 

Ariulf se potom zaputio na jug, gdje je pomagao langobardskom vojvodi Arechisu I od Beneventa u opsadi Napulja. Kod Camerinoa je ostvario veliku pobjedu nad bizantskim trupama; prema tvrdnjama Pavla Đakona za vrijeme bitke je imao viziju Svetog Sabina, sveca-zaštitnika Spoleta kako mu pomaže u borbi. Zbog toga se odlučio preobratiti s arijanstva na katoličanstvo.

## Izvori

## Literatura
* Paul the Deacon. (northvegr.org) ''Historia Langobardorum'' .
Teudelapije od Spoleta

**Teudelapije** (; , ponekad *Theodelap*; ? - 650/653) bio je treći po redu vojvoda Spoleta. Rodio se kao langobardski princ, odnosno jedan od sinova prvog vojvode Faroalda I. Naslijedio je drugog vojvodu Ariulfa, nakon njegove smrti 601. ili 602. Na samom početku vladavine se morao boriti za vlast s bratom, koga je uspio poraziti. Potom je vladao sljedećih pola vijeka. Iako izuzetno duga, njegova poluvjekovna vladavina je, barem prema navodima kroničara, bila lišena bilo kakvih značajnih događaja. Pretpostavlja se da je u to vrijeme bio posve slobodan od langobardskih kraljeva. Naslijedio ga je Atto.

## Literatura
* Paul the Deacon. ''Historia Langobardorum'' .
Atto od Spoleta

**Atto** (ili **Hatto**) (? - 663) bio je četvrti po redu vojvoda Spoleta, koji je vladao od 653. do smrti. Naslijedio je dugogodišnjeg vojvodu Theodelapa. O njegovom životu i vladavini se ne zna gotovo ništa. Jedino je pouzdano da ga je naslijedio Thrasimund, grof Kapue.

## Literatura
* Paul the Deacon. ''Historia Langobardorum'' .
* Hodgkin, Thomas. *Italy and Her Invaders*. Volume VI.
Thrasimund I od Spoleta

**Thrasimund I** ili **Transamund I** (? - 703) bio je vojvoda od Spoleta koji je vladao od 663. do 703. Prije dolaska na mjesto vojvode je langobardski velmoža, odnosno grof Kapue. Na tom mjestu se istakao kao vjerni sljedbenik Grimoalda I od Beneventa. 

Thrasimund je pomogao Grimoaldu u preuzimanju langobardskog prijestolja. Grimoald mu je zauzvrat dao ruku svoje kćeri te vojvodstvo Spoleto nakon smrti vojvode Atto. Thrasimund je vladao zajedno sa svojim bratom po imenu **Wachilapus**. Nakon vladavine koja je trajala gotovo četiri decenije naslijedio ga je sin Faroald II.

## Izvori

## Literatura
* Paul the Deacon. ''Historia Langobardorum'' .
* Hodgkin, Thomas. *Italy and Her Invaders*. Volume VI.

|-
Faroald II od Spoleta

**Faroald II** (također navođen i kao **Faruald**; ? - 19. februar 728) bio je vojvoda Spoleta od 703. do 724.

Naslijedio je svog oca Thrasimunda I, a neko vrijeme vladao zajedno sa svojom majkom Wachilap. Napao je i zauzeo Classis, luku tadašnjeg bizantskog uporišta Ravenna, ali ju je bio prisiljen vratiti pod pritiskom kralja Liutpranda. Faroald je poznat i po tome što je osnovao samostan San Pietro in Valle u Ferentillou. Godine 724. je protiv Faroalda digao ustanak njegov sin Thrasimund. Faroald je zarobljen i poslan u samostan, gdje je umro četiri godine kasnije, a Thrasimund je preuzeo prijestolje.

## Literatura
* Paul the Deacon. ''Historia Langobardorum'' . Translated by William Dudley Foulke. University of Pennsylvania: 1907.
* Everett, Nicholas. *Literacy in Lombard Italy, c. 568&ndash;774*. Cambridge: Cambridge University Press, 2003. .
* Hartmann, Ludo Moritz. *Geschichte Italiens im Mittelalter*. Gotha, 1903.
* Hodgkin, Thomas. *Italy and her Invaders*. Clarendon Press: 1895.
* Pabst, H. "Geschichte des langobardischen Herzogthums." *Forschungen zur deutschen Geschichte* Vol. II, p.&nbsp;405. Göttingen, 1862.
Agiprand od Spoleta

**Agiprand** () bio je langbobardski plemić i kratkotrajni vojvoda Spoleta, koji je vladao od 742. do 744. 

Bio je vojvoda Clusiuma i nećak langobardskog kralja Liutpranda, koji je bio u sukobu s vojvodom Thrasimundom. U tom je sukobu Thrasimund imao podršku pape Grgura III. Kada je, međutim, odnio pobjedu nad Liutprandom i vratio se u Spoleto, odbio je papi vratiti gradove koje je Liutprand bio okupirao. Zbog toga je Grgurov nasljednik Zaharija sklopio savez sa Liutprandom; papska i kraljeva vojska su napali i zauzeli Spoleto. Thrasimund je protjeran, a Agiprand je 742. imenovan za vojvodu. 

Agiprand je, u skladu s obećanjem, papi Zahariji vratio gradove. Njegova vladavina je, međutim, bila kratkog vijeka. Već 744. je Liutprand umro, a Thrasimund je to iskoristio kako bi po treći put postao vojvoda.

## Literatura
* Paul the Deacon. ''Historia Langobardorum'' . Translated by William Dudley Foulke. University of Pennsylvania: 1907.
* Hartmann, Ludo Moritz. *Geschichte Italiens im Mittelalter*. Gotha, 1903.
* Hodgkin, Thomas. *Italy and her Invaders*. Clarendon Press: 1895.
* Pabst, H. "Geschichte des langobardischen Herzogthums." *Forschungen zur deutschen Geschichte* Vol. II, p.&nbsp;405. Gottingen, 1862.
Lupus od Spoleta

**Lupus** (? - 752) je bio vojvoda Spoleta, koji je vladao od 745. do smrti. Naslijedio je buntovnog vojvodu Thrasimunda II i uglavnom vladao nezavisno od langobardskih kraljeva. Poznat je brojnim donacijama opatiji Farfa te bliskom odnosu sa opatom Fulcoaldom. Nakon njegove smrti je došlo do kraćeg interregnuma; dio historičara pretpostavlja da je Vojvodstvo Spoleto preuzeo langobardski kralj Aistulf te da ga je predao novom vojvodi Unnolfu.

## Literatura
* Hodgkin, Thomas. *Italy and her Invaders*. Clarendon Press: 1895.
Unulf od Spoleta

**Unulf** (ili **Unnolf**; ? - 752) je bio kratkotrajni vojvoda Spoleta koji je vladao oko 752. Okolnosti njegovog dolaska na vlast su nejasne. Zna se da je došao na vlast nakon smrti vojvode Lupusa od Spoleta. Iako postoje neke naznake da je možda vladao nekoliko godina, Vojvodstvo Spoleto je možda već iste godine neposredno preuzeo njegov formalni sizeren, langobardski kralj Aistulf. Što se tada dogodilo s Unulfom, nije poznato.

## Literatura
* Hodgkin, Thomas. *Italy and Her Invaders*. Clarendon Press: 1895.
* Sansi, A. *I Duchi di Spoleto*.
Desant na Brač juna 1944.

Na Brač je od 2. do 4. juna 1944. izvršila desantni prepad glavnina 26. dalmatinske divizije NOVJ zajedno sa ojačanim 43. odredom britanskih komandosa,
uz podršku savezničke mornarice i vazduhoplovstva. Ovaj napad izveden je, pored opšteg cilja uzmeniravanja neprijatelja i narušavanja sistema obalske odbrane, sa još jednim aktuelnim ciljem: u tom periodu na kopnu je bila u toku operacija Reselšprung, a napad na Brač uz koncentraciju znatnih mornaričkih, vazdušnih i kopnenih snaga trebalo je da kod nemačke komande izazove utisak savezničkog iskrcavanje, te tako privuče nemačke trupe i olakša pritisak na delove NOVJ u zapadnoj Bosni.

Brač su branila dva bataljona 738. puka ojačana delovima 668. artiljerijskog puka 118. lovačke divizije i drugim jedinicama. Iskrcavanje na Brač izvedeno je neopaženo tokom noći 31. maja/1. juna i 1/2. juna. Savezničke jedinice su podeljene na tri napadne grupe, radi napada na tri utvrđene zone nemačke odbrane. Dvanaesta dalmatinska sa savezničkim komandosima kao zapadna grupa napadala je uporište Nerežišće., severna grupa (bataljon Prve dalmatinske i bataljon Treće prekomorske brigade) napadala je Supetar, a istočna (3 bataljona Prve i dva 11. dalmatinske) Selca i Sumartin.

U dvodnevnim oštrim borbama savezničke snage uspele su da osvoje neke nemačke otporne tačke i odbrani nanesu gubitke, ali nisu uspeli da je razbiju i poraze. Tokom noći 4/5. juna savezničke jedinice brodovima su se organizovano prebacile nazad na Vis. U transportu su učestvovala i 44 broda mornarice NOVJ kapaciteta od 60 do 450 vojnika.

Gubici neprijatelja iznosili su: 75 mrtvih, 72 zarobljena i veći broj ranjenih. Gubici Prve dalmatinske brigade u svim ovim borbama iznosili su: 14 mrtvih, 81 ranjenih boraca i 12 nestalih. Dvanaesta dalmatinska imala je 33 poginula i 118 ranjenih. Ostale jedinice su takođe imale gubitaka. Tokom borbi Nemci su zarobili poptukovnika Džeka Čerčila (), legendarnog komandanta savezničkih komandosa.

Na Braču su nastavljene partizanske akcije manjeg obima. Tokom jula i avgusta 1944. samo Dvanaesta dalmatinska brigada izvela je svojim manjim delovima četiri akcije na Braču. Brač je oslobođen uništenjem nemačke posade od strane delova 26. divizije u borbama od od 8. do 17. septembra 1944 (Napad NOVJ na Brač septembra 1944.).

## Njemački izveštaj

## Literatura
* Zbornik dokumenata i podataka o Narodnooslobodilačkom ratu, tom V, knjiga 28, Vojnoistorijski institut, Beograd
* Zbornik dokumenata i podataka o Narodnooslobodilačkom ratu, tom XII, knjiga 4, Vojnoistorijski institut, Beograd
* Mirko Novović, Prva dalmatinska proleterska NOU brigada, Vojnoistorijski institut, Beograd 1986.
* Naša Prva dalmatinska, sjećanja boraca, Slobodna Dalmacija, Split 1982.
* Nikola Anić: DVANAESTA DALMATINSKA UDARNA BRIGADA (PRVA OTOČKA), Domicil 12. dalmatinske NOU brigade, Supetar 1984.
* Parker, John: Commandos: The inside story of Britain's most elite fighting force. London: Bounty Books, 2000. 
* Lothar Rendulic: GEKÄMPFT, GESIEGT, GESCHLAGEN, Verlag Weisermühl, Wels – Heidelberg 1952.
* wiki (en)

## Reference
Alboin od Spoleta

**Alboin** () je bio kratkotrajni langobardski vojvoda Spoleta, koji je vladao od 757. do 758. Vojvodom je postao nakon smrti kralja Ratchisa, koji je prije toga bio neposredno upravljao Vojvodstvom Spoleto. Na mjesto vojvode je došao izborom lokalnog langobardskog plemstva. Nastojeći očuvati nezavisnost od kraljeva, nastojao je sklopiti savez sa Vojvodstvom Benevento i njhegovim vojvodom Liutprandom. Njih dvojica su se kao vazali ponudili franačkom kralju Pipinu Malom. Ta je ponuda odbijena, a kada je vlast nad Langobardima preuzeo kralj Deziderije, organizirao je pohod u kome su Spoleto i Benevento uništeni. Dok je Liutprand uspio pobjeći, Alboin je zarobljen. Što se s njim poslije dogodilo, nije poznato. Deziderije je, pak, preuzeo neposrednu upravu nad Vojvodstvom. 

## Literatura
* Hallenbeck, Jan T. "Pavia and Rome: The Lombard Monarchy and the Papacy in the Eighth Century." *Transactions of the American Philosophical Society*, New Ser., Vol. 72, No. 4. (1982), pp.&nbsp;1–186.
Winiges od Spoleta

**Winiges** (ili **Winichis**; ; ? - 822) bio je vojvoda Spoleta (*dux Spolitanus*) od 789. do nedugo pred smrt 822. Historičari pretpostavljao da je bio franačkog porijekla, odnosno član svite kralja Karla Velikog. Godine 788. je od Karla poslan u Italiju kako bi vodio pohod protiv Bizantinaca zajedno sa Karlu vjernim langobardskim vojvodama Hildeprandom od Spoleta i Grimoaldom III od Beneventa. Tada je u Apuliji uspio poraziti bizantskog vojskovođu Teodora. Na istom pohodu je, pak, Hildeprand umro, te ga je Karlo imenovao na njegovo mjesto, davši mu vlast nad Vojvodstvom Spoleto. 

Winiges je također od Karla imenovan za namjesnika (*[[missus dominicus]]*) u Ducatus Romae (Rimskim vojvodstvima). Na dan 25. aprila 799. je bio u rimskoj Bazilici sv. Petra upravo u vrijeme kada je napadnut papa Lav III. Winiges je papi pružio zaštitu u Spoletu, a potom ga vratio u Rim. 

Winiges je kasnije zaratio s Grimoaldom od Beneventa, ali je zarobljen kada je 802. opsjedao Luceru. U zarobljeništvu je proveo godinu dana, prije nego što je pušten 803.

Kada je Lav III godine 815. bio na samrti, rimsko građanstvo je diglo ustanak. Kralj Italije Bernard je 815. poslao upravo Winigesa da uguši taj ustanak.

Godine 822. je Winiges abdicirao s mjesta vojvode, kako bi se povukao u samostan. Umro je ubrzo nakon toga. Naslijedio ga je Suppo I, *Brixiæ civitatis comes* ("grof grada Brescia").

## Literatura
* Hodgkin, Thomas. *Italy and her Invaders*. Clarendon Press: 1895.
* Medieval Lands Project: Northern Italy &mdash; Spoleto.

## Izvori
Gisulf od Spoleta

**Gisulf** (? - 761?) je bio vojvoda Spoleta koji je vladao od 759. do 761. Na to mjesto ga je u aprilu 759. postavio langobardski kralj Deziderije, koji je prije toga kraće vrijeme neposredno vladao Vojvodskom Spoleto. Na njemu je ostao sve do 761. kada je ili umro ili bio smijenjen. Poslije toga je između septembra 762. i marta 763. mjesto vojvode dobio još jedan Deziderijev pristaša po imenu Teodicije.

## Literatura
* Hodgkin, Thomas. *Italy and her Invaders*. Clarendon Press: 1895.
* Medieval Lands Project: Northern Italy &mdash; Spoleto.
Teodicije od Spoleta

**Teodicije** (; ) bio je vojvoda Spoleta od 763. do 773. Na to mjesto ga je postavio langobardski kralj Deziderije. Na njemu je dočekao i franačku invaziju langobardske Italije. Neki historijski izvori navode da je kao Deziderijev pristaša poginuo u opsadi Pavije 774. godine, ali tome proturječi povelja koju je franački kralj Karlo Veliki izdao za vrijeme njegovog nasljednika Hildepranda 9. juna 778. i u kome se Teodicije navodi kao jedan od svjedoka darovnice opatiji Farfa i njenom opatu Ingoaldu.

## Literatura
* Hodgkin, Thomas. *Italy and her Invaders*. Clarendon Press: 1895.
* Costambeys, Marios. *Power and Patronage in the Early Medieval Italy: Local Society, Italian Politics, and the Abbey of Farfa, *c*.700–900*. Cambridge University Press: 2007.

## Vanjske veze
* Medieval Lands Project: Northern Italy &mdash; Spoleto.
Wulingyuan

**Wulingyuan** (kineski: 武陵源, pinyin: *Wǔlíng Yuán*) u županiji Wulingyuan grada Dayonga (kineska središnja pokrajina Hunan), je krajolik koji se proteže cijelim slivom rijeke Suoxi, a kojim dominira 3.000 uskih krških stupaca i vrhova od pješčenjaka, većinom viši od 200 metara a neki i do 800. Između njih se nalaze klanci i tjesnaci potoka (njih 60), bazena i slapova, te oko 40 špilja i dva prirodna mosta: *Xianrenqias* ("Most besmrtnika") i *Tianqiashengkong* ("Most preko neba", na visini od 357 m je vjerojatno najviši prirodni most na svijetu). 

Od špilja, koje se protežu od obala rijeke Suoxiju do južne strane planine Tianzi (gorje Wuling), najznamenitija je "Špilja žutog zmaja" (*Huanglong*) koja je jedna od deset najvećih u Kini. Jedan od slivova rijeke Suoxi je pregrađen branom, čime je nastalo jezero Baojeng koje služi kao cisterna ali i zaštita od poplava lokalnom stanovništvu koje nije brojno. Naime, ovo područje je oduvijek bilo zabačeno i nedostupno. Postoji tek lokalna legenda kako je Zhangliang, lokalni vladar za dinastije Han (206. pr. Kr.-220.), živio povučeno u Wulingyuanu i sahranjen je ispod planine Qingyan (današnji Zhangjiajie).

Pored njegove zapanjujuće ljepote, ovo područje je dom za veliki broj ugroženih biljnih (3.000) i životinjskih vrsta od kojih je većina prispjela tijekom ledenog doba u razdoblju kvartara. Ispod 700 m su većinom listopadne šume, a iznad su mještovite zimzelene i listopadne, a od četinjača tu su kineske šljive i borovi. Iznad 950 m su četinjače, grmovi i trave, dok na nekim područjima ispod 1000 m su guste borove šume. Od 600 vrsta drvenastih biljaka (tropskih, suptropskih i umjerenih) veli broj je jako cijenjen u medicini ili drvodjeljstvu. 

Veliki broj životinjskih vrsta Wulingyuana je ugrožen kao što su: Kineski veliki daždevnjak, azijski divlji pas, azijski mrki medvjed, oblačasti leopard, leopard i kineski močvarni jelen. Zbog toga je 26,400 ha Wulingyuana upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2008. godine.


Image:Wulingyuan 2.jpg|Panorama Wulingyuana
Image:Wulingyuan 3.jpg|Stupac Wulingyuana
Image:Zhangjiajie-Hunan.jpg|Stupci u oblacima
Image:Huanglongdong.JPG|*Huanglongdong*
Image:ZhangJiaJie Monkey.jpg|Makaki Wulingyuana


## Izvori

* Panografije Wulingyuana na patrimonuium-mundi.org
* Video Wulingyuana (2:58) na službenim stranicama UNESCO-a 
* Kineski drevni horizont
Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Irske

**Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Irske** () je bilo zvanično ime Ujedinjenog Kraljevstva između 1801. i 1927. Veći deo Irske se odvojio i osnovao Slobodnu Irsku Državu. Zakon o kraljevskim i parlamentarnim titulama iz 1927. je izmenio naziv Parlamenta Ujedinjenog Kraljevstva kako bi tačnije odražavao promene u granicama države i taj zakon se smatra trenutkom kada je promenjeno i ime državi.

Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Irske je nastalo 1. januara 1801. po odredbama Zakona o uniji iz 1800. kojim su nezavisna kraljevstva Velike Britanije i Irske ujedinjena. Kraljevstvo Velike Britanije je nastalo 1707. godine ujedinjenjem nekadašnjih posebnih kraljevstava Engleske i Škotske.

Današnje Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Severne Irske je naslednik Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Irske, sa istim ustavnim i parlamentarnim sistemima, ali azuzima samo deo prethodne teritorije. Južni deo Irske koji se odvojio od unije danas predstavlja Republiku Irsku. On obuhvata istu teritoriju kao bivša Slobodna Irska Država, ali je usvojio novi ustav 1937. godine.
Emei Shan

**Planina Emei** (kineski: 峨嵋山, pinyin: *Éméi Shān*, što znači "uzvišeno čelo") je planina u južnom dijelu kineske pokrajine Sečuan. Uzdiže se 2.800 m iznad zapadnog kraja Sečuanske kotline i zapadno od nje je Daxiangling, s kojim zajedno tvori "Veliko permijsko vulkansko područje" trap bazaltnih stijena (veliko područje lave nastalo velikim erupcijama vulkana). Sa svojih 3.099 metara visine, planina Emei je najviša od četiri budističke svete planine Kine

Upravno, planina Emei pripada istoimenom gradu i općini, te prefekturi čije je središte u gradu Leshanu.

Na slikovitom predjelu vrha planine Emei je u 1. stoljeću izgrađen prvi budistički hram u Kini. Tijekom stoljeća, izgradnjom drugih budističkih hramova cijela je planina postala jedno od najsvetijih mjesta budizma (*dàochǎng*, tj. "mjesto buđenja"), a kulturna bogatstva planine su se množila. Na planini Emei se nalazi ukupno 76 budističkih samostana, većinom izgrađeni u blizini vrha za vladavine kineskih dinastija Ming i Qing. Strogi planovi budističkih samostana iz ranijih razdoblja su promijenjeni ili potpuno ignorirani kako bi se skladnije uklopili u krajolik. Svi oni predstavljaju fleksibilni stil u arhitekturi jer su se prilagodili zahtjevnom krajoliku. Neke građevine, poput dvorane Baoguosi, su izgrađeni na terasama različitih visina, a neki poput harma Leiyinsi (na slici desno), su izgrađeni na visokim stupovima-štulama. Najekstremniji je kompleks građevina samostana Qingyin koje su poredane na uskom području između dvaju rijeka (Rijeke crnog zmaja i Rijeke bijelog zmaja), vijugavom i dugom 50&nbsp;km, za koje je potrebno nekoliko dana kako bi se prošlo u cijelosti.

Planina se u 16. i 17. stoljeću spominje i kao mjesto gdje su se prakticirale i učile borilačke vještine, što ga čini najstarijim mjestom takve vrste pored samostana Shaolin na planini Wudang.

Pored toga, planina Emei ima i veoma raznoliku vegetaciju, od suptropske do podalpske šume borova, s drvećem koje je staro i do 1000 godina, te s velikim brojem endema. Od ugroZbog toga je njeno slikovito područje, zajedno s onim Velikog Bude u Leshanu, upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1996. godine, kao jedinstven primjer svjetske baštine u kojoj se "opipljivo" (tj. prirodne ljepote) sjedinjuju s "nevidljivim" (kulturnim blagom).

Žičara vozi do dva hrama na litici Jinding (3.077 m), od koje treba nekoliko sati hoda kako bi se došlo do vrha planine.


file:Mount Emei pic 2.jpg|Planina Emei
file:Mount Emei pic 4.jpg|Put do hrama Leiyinsi
file:CrystalStreamOverpass2.jpg|Drveni most preko Kristalnog potoka
file:XiuJiaTianXia.jpg|Slap na planini Emei
file:Qingyin temple.jpg|Hram Qingyin
image:Guangfu pavilion at Mount Emei.JPG|Guangfu paviljon
Image:Mount_emei.jpg|Dva hrama na Zlatnom vrhu
Image:Baoguosi.jpg|Baoguosi hram
File:Massive golden buddha on the sumit of Eimei Shan.jpg|Velika skulptura bodisatve Samantabhadra
file:Emeishan1.jpg|"Bazen za kupanje slonova"


## Reference

## Vanjske veze

* Religion and the environment in China, 中国的宗教与环境 - chinadialogue article 
* Pomračina sunca na planini Emei 2009.
Suppo I

**Suppo I** (; ? - 5. mart 824) bio je franački plemić i velikodostojnik koji je vršio niz važnih dužnosti u Italijanskom Kraljevstvu (*Regnum Italicum*) početkom 9. vijeka. 

Godine 817. je imenovan grofom gradova Brescia, Parma, Piacenza, Modena i Bergamo. Također je imenovan *[[missus dominicus|missusom dominicusom]]* za Italiju, zajedno sa brescianskim biskupom Rataldom. Godine 818. se istakao kao jedna od ključnih ličnosti u gušenju ustanka koju je kralj Bernard podigao protiv karolinškog cara Ludviga Pobožnog. Zbog toga je 822. godine, nakon smrti, smjenjivanja ili abdikacije vojvode Winigesa od strane zahvalnog imenovan vojvodom Spoleta. Tada je Suppo preuzeo dužnost, a mjesto grofa Brescie predao svom sinu Mauringu. Prema Einhardu je umro 824. godine, a mjesto vojvode je, prema Einhardu, pripalo vojvodi Adelardu, koji je nakon nekoliko mjeseci također umro, pa je vojvodom postao Mauring.

Vjeruje se da je Suppo bio oženjen za Langobarđanku, s ozirom da mu je sin, koji će kasnije također postati vojvoda, nosio ime Adelchis.

## Literatura

* Wickham, Chris. *Early Medieval Italy: Central Power and Local Society 400-1000*. MacMillan Press: 1981.
Adelard od Spoleta

**Adelard**, **Adalhard** ili **Adalard** (? - august 824) bio je kratkotrajni vojvoda Spoleta u srednjovjekovnoj Italiji. Na to je mjesto imenovan u martu 824. od strane karolinškog cara Ludviga Pobožnog kao zamjena za umrlog Suppoa I. Međutim, i sam Adelard je umro nakon samo pet mjeseci. Naslijedio ga je Suppov sin Mauring, koji će i sam preminuti, ali samo nakon nekoliko dana.

## Literatura
* Wickham, Chris. *Early Medieval Italy: Central Power and Local Society 400-1000*. MacMillan Press: 1981.
Mauring od Spoleta

**Mauring** ili **Moringus** (? - august/septembar 824) bio je kratkotrajni vojvoda Spoleta u srednjovjekovnoj Italiji. Rodio se kao sin franačkog plemića Suppoa I, koji je od 822. do 824. i sam bio vojvoda Spoleta. U to je vrijeme Mauring od oca preuzeo mjesto grofa Brescie. Nakon očeve smrti je mjesto vojvode preuzeo Adelard. On je umro nakon samo pet mjeseci, te je Mauring imenovao vojvodom. Međutim, već nakon pet dana je i Mauring umro. Vojvodom je postao njegov brat Adelchis.

## Literatura
* Wickham, Chris. *Early Medieval Italy: Central Power and Local Society 400-1000*. MacMillan Press: 1981.
Berengar od Spoleta

**Berengar** (816/820 - 842/866) bio je vojvoda Spoleta, koji je vladao od 836. do 842. Bio je oženjen za princezu Hiltrudis, kćer karolinškog cara Lotara I. Naslijedio ga je Guido I od Spoleta.

## Vanjske veze
* My Lines - Person Page 177
Lambert I od Nantesa

**Lambert I od Nantesa** (? - 836/7) bio je franački plemić koji je služio kao grof Nantesa od 818. do 831. te kao vojvoda Spoleta od 834. do smrti.

Rodio se kao sin Guya, grofa od Nantesa, od koga je također naslijedio i titulu prefekta Bretonske marke. Godine 818. je sudjelovao u pohodu koji je karolinški car Luj Pobožni poduzeo protiv Bretonaca i njihovog vođe Mormana. Godine 822. su se Bretonci ponovno pobunili pod Wihomarcom; ustanak je završen kada je Wihomarc 825. otišao u Aachen pokloniti se caru i tako ga priznati kao sizerena. Lambert je na povratku ubio Wihomarca i njegove pristaše, koristeći kao izgovor njihov mirovni sporazum sa Vikinzima.

Godine 831. se Lambert priključio ustanku koji je Lujev sin Lotar podigao protiv oca. Zbog toga ga je Luj dao prognati preko Alpa u Italiju. Tamo je godine 834. na upravu dobio Vojvodstvo Spoleto. Umro je dvije godine kasnije, što se pripisuje epidemiji koja je u to vrijeme harala u Italiji i odnijela živote mnogih Lotarovih pristaša.

Lambert se ženio dva puta. Prva supruga mu je bila izvjesna Itta, s kojom je imao sina Lamberta, koji će ga naslijediti u Nantesu. Poslije se oženio za Adelaidu od Lombardije, kćer Pipina od Italije; s njom je imao sina Guida (Guya) koji će također postati vojvoda Spoleta. Njegov unuk Guido je postao sveti rimski car.
Pingyao

**Pingyao** (kineski: 平遥, pinyin: *Píngyáo*) je grad i istoimena općina u središnjoj provinciji Shanxi, Kina. Nalazi se na obali rijeke Fen, na jugozapadnoj ivici doline Taiyuan, 715&nbsp;km od Pekinga i 80&nbsp;km od glavnog grada pokrajine, Taiyuana. Tijekom dinastije Ming (1365.-1644.) Pingyao je bio financijsko središte Kine, te je u njemu izgrađeno mnogo vrijednih kulturnih i povijesnih spomenika, kao što je su izvrsno sačuvane gradske zidine. Zbog toga je Stari grad Pingyao upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji od 1997. god. kao "izvrsno sačuvan primjer Han grada u kojemu se ogleda evolucija arhitektonskih stilova i urbanističkog planiranja carske Kine tijekom 8. stoljeća".

## Odlike

Ovo područje je u Razdoblju proljeća i jeseni (771.-403. pr. Kr.) kineske povijesti pripadalo državi Jin, a tijekom Razdoblja zaraćenih država (475.-225. pr. Kr.) državi Zhao. Tijekom dinastije Qin nastao je grad **Pingtao**, a za dinastije Han ovo područje je bilo županija Zhongdu.

Pingyao je izvanredan primjer grada kineskog naroda Han koji još uvijek ima plan koji je nastao za dinastija Ming i Qing (14.-20. st.). Na više od 300 lokaliteta nalaze se stare građevine ili ruševine, a sačuvanih građevina iz razdoblja dinastija Ming i Qing ima oko 4.000. Stare ulice su također zadržale svoj izvorni izgled.

Car Hongwu je u trećoj godini svoje vladavine (1370.) dao izgraditi gradske zidine Pingyaoa koje su duge 6&nbsp;km i visoke 12 m, s jarkom 4 m širokim i isto toliko dubokim. Na sva četiri kuta nalaze se veliki tornjevi, a između njih još 72 manja stražarska tornja i više od 3.000 kruna s ambrazurama. Zbog toga je Pingyao prozvan "Grad-kornjača". One se smatraju za najbolje sačuvane zidine ove veličine u Kini, odmah uz Kineski zid.

Tijekom dinastije Qing Pingyao je postao financijsko središte Kine, i tada je u gradu izgrađeno 20 financijskih ustanova, što je bilo pola od ukupnog broja u Kini. Rishengchang, koja je kontrolirala 50% trgovine srebrom, se smatra za najstariju banku u Kini, a propala je 1914. godine zbog pojave velikog broja modernih banaka.

Dolaskom velikog broja turista ugržene su i gradske zidine Pingyaoa jer su tijekom turističke sezone na zidinama boravilo tri puta više ljudi od maksimalnog kapaciteta. Od 2007. godine neprofitna organizacija Global Heritage Fund (GHF), u suradnji sa županijskom vladom Pingyaoa, djeluje kako bi se sačuvala narodna arhitektura grada, ustanovila povijesna područja i kako bi se oživjeli tradicionalni obrti.


Image:PingYaoCityWall.jpg|Gradske zidine
File:Hall of Great Acomplishement in the Confucious Temple of Pingyao.JPG|Konfucijev hram u Pingyaou
Image:Shuanglin1.JPG|Hram Shuanglin
File:Pingyao-shuanglin-si-c01.jpg|Skulptura u Shaolinskom hramu
File:Jingyi House.JPG|Unutarnje dvorište kuće Jingyi


## Vanjske veze

* Službena stranica grada  

## Reference