Alfred Tennyson

**Alfred Tennyson** službeno nakon što je primljen u perstvo 1884. - *Alfred Tennyson, prvi [[baron]] Tennyson od Aldwortha i Freshwatera* (selo Somersby (Lincolnshire), 6. august 1809.- selo Lurgashall (West Sussex), Engleska, 6. oktobar 1892.) bio je engleski pjesnik, poznat i slavljen kao najveći poet viktorijanskog doba.

## Biografija

Alfred je bio četvrto od dvanaestero djece, rođen u porodici anglikanskog pastora Alfreda Tenisona. Otac ga je zajedno sa braćom Frederikom i Čarlsom poslao 1815. u gimnaziju u Lut - gdje je se nije snašao pa ju je napustio 1820.  Školovanje je nastavio u roditeljskom domu, gdje mu je otac uspio pružiti široko literarno obrazovanje, tako da se već zarana zaljubio u pjesništvo. Pa je i sam počeo pisati pjesme u stilu Aleksandra Poupa, Valtera Skota i Džona 
Miltona. Tad je napisao zbirku pjesama *The Devil and the Lady* (objavljena posthumno 1930.) u njoj je pokazao fascinantno razumijevanje elizabetanske dramatike. 
U to vrijeme neosporno najveći utjecaj na njega imao je Bajron.

Zdravlje Alfredovog oca počelo se radikalno pogoršavati nakon 1824., pa se propio. Alfred je iako potišten situacijom u domu, nastavio pisati surađujući sa braćom Frederikom i Čarlsom, tako je nastala *Poems by Two Brothers* (1826.). Njegov doprinos bio je veći Čarls   pridružili su se bratu Frederiku na Triniti koledžu u Kembridžu - 1827. Tamo se Alfred sprijateljio sa Arturom Halamom, talentiranim sinom historičara Henrija Halama, on mu je postao (i ostao) najveći prijatelj do kraja života, zajedno su postali članovi ekskluzivnog studentskog kluba *Apostles*. U Kembridžu se Tenisova reputacija pjesnika povećala kad je 1829. osvojio zlatnu medalju za pjesmu -*Timbuctoo*. Nakon tog je 1830. objavio zbirku pjesama *Chiefly Lyrical*,  iste godine je sa 
Halamom i društvom otputovao u Španjolsku kako bi sudjelovao u neuspješnoj revoluciji protiv Fernanda VII. U međuvremenu se Halam zaljubio u Tenisovu sestru Emili, ali mu je njegov otac zabranio da se sa njom viđa.

Alfredov otac je umro 1831., da nevolja bude veća, otkrilo se da je umro u dugovima, pa je Alfred morao napustiti Triniti koledž bez diplome. Naredne 1832. godine Halam se doselio u Somerzbi i počeo živjeti sa Emili.

Alfred Tenison je 1832. objavio još jednu knjigu pjesama, među kojima su se našle; *The Lotos-Eaters*, *The Palace of Art" i *Lady of Shalott*.*

Prijatelj Halam koji se zdušno trudio oko njegove porodice, naprasno je u septembru 1833. umro u Beču. To je ozbiljno uzdrmalo Alfreda, pa je pao u depresiju, jer su mu i tri brata, Edvard, Čarls i Septimus, bila ozbiljno bolesna, uz to mučilo ga je i to što mu pjesme publika nije dobro prihvaćala. Ipak je u tom periodu napisao neke od svojih najamblematskijih pjesama; *The Two Voices* (orginalni naslov bio je *Thoughts of a Suicide*), *Ulysses*, *St. Simeon Stylites*. U to vrijeme je najvjerojatnije nastala i prva skica za *Morte d'Arthur (Smrt Arturova)*, a tad je napisao i neke od pjesama koje su postale sastavni dijelovi zbirke - *In Memoriam*, posvećene Halamovoj smrti, i pjesme koje su se kasnije našle u zbirci *Maud and Other Poems*.

U maju 1836. mu se  brat Charles oženio sa Louisom Sellwood, na toj svadbi se Alfred zaljubio u njenu sestru Emily. Iako je ljubav bila obostrana, ispriječio se Emilyn otac kom se Alfred nije dopadao zbog boemštine, pretjeranog konzumiranja porta i duhana i zbog liberalnih vjerskih uvjerenja, pa mu je 1840. zabranio da se sa njom viđa i dopisuje. U međuvremenu je porodica Tennyson napustila Somersby i živjela prilično nomadski u okolici Londona. Alfred se u tom periodu sprijateljio sa mnogim poznatim ličnostima, između ostalih sa 
političarom Williamom Gladstonom i historičarem Thomasom Carlylom.

Alfred je 1842. objavio *Poems* (Pjesme), u dva sveska, jedan je sadržavao revidirani izbor pjesama iz 1830. i 1832., a drugi nove pjesme, među kojima su se našle; *Morte d'Arthur*, *The Two Voices*, *Locksley Hall* i *The Vision of Sin*, one su otkrile njegovu čudesnu naivnost, pa nisu baš dobro prošle kod publike. No u tom trenutku, uskočio je tadašnji premijer Robert Peel i dodjelio mu kao pjesniku od formata apanažu od 200 £, koja mu je pomogla da ublaži svoje financijske neprilike. Nakon tog je 1847. objavio je svoju prvu veću poemu - *The Princess*, jedinstvenu anti-
feminističku fantaziju.

Velika prekretnica u Alfredovu životu bila je 1850., kad se Emily Sellwood (nakon višegodišnjeg dopisivanja) pristala udati za njega. Istovremeno mu je izdavač Edward Moxon ponudio objaviti elegije o Hallamu, na kojima je Alfred dotad radio. Zbirka *In Memoriam* objavljena je 1850., nju su i čitaoci kritičari odlično prihvatili, a dapala se i kraljici Viktoriji što mu je pomoglo da iste godine dobije status nacionalnog (dvorskog) 
pjesnika.

*In Memoriam* je velika poema od 131 sekcija različitih duljina, sa prologom i epilogom, inspirirana tugom za prerano umrlim prijateljem Hallamom. Poema se dotakla brojnih pitanja viktorijanskog doba od smisla života i smrti do beznađa nakon velikog gubitka. In Memoriam je prije svega pjesnički pokušaj izmirenja tradicionalnih religijskih vrijednosti o besmrtnosti sa suvremenom naukom i teorijom evolucije. Stihovi pokazuju evoluciju kroz tri godine koliko je Alfredu trebalo da prihvati smrt svog prijatelja, epilog pjeva o sretnom događaju - vjenčanju njegove sestre Cecilije.

Nakon svoje svadbe Alfred se konačno skrasio 1853., kad se uselio u vlastitu raskošnu kuću na Otoku Wight u kojoj je proveo veći dio svog preostalog života. Vremena nestašice i bijede bila su iza njega, tu su mu se rodila dva sina Hallam i Lionel, drugu kuću kupio je pored Haslemera (Surrey).

Svoj status nacionalnog pjesnika potvrdio je poemom *Ode on the Death of the Duke of Wellington* 1852. (koju su neki kritičari u početku ocjenili razočaravajućom) - i poznatom The Charge of the Light Brigade iz 1855. Zbirka *Maud and Other Poems* čudna i burna "monodrama", izazvala je buru protesta, jer su mnogi od pjesnikovih obožavatelja bili su zaprepašteni morbidnošću, histerijom i ratničkom surovošću junaka.

Projekt kojim se Alfred dugo bavio bio je legenda o Kralju Arthuru, pa je tek 1859. izdao - *Idylls of the King*, zbirku od 12  pjesama posvećenih toj legendarnoj ličnosti. U njima pjeva o njegovoj zaljubljenosti u Guineveru sve do propasti kraljevstva. Pjesme su fokusirane na zlo koje je ušlo u Camelot, radi preljubničke ljubavi između Lancelota i Guinevere, jer se tad rasplinulo povjerenje koje je u početku nosilo Vitezove Okruglog stola. *Kraljeve idile* doživjele su momentalni uspjeh, pa je Alfred postao slavan, što mu je teško padalo jer je mrzio publicitet. Zbirka - *Enoch Arden* iz 1864. vjerojatno je bila zenit njegove popularnosti, novu zbirku na arturovsku temu *The Holy Grail, and Other Poems* objavio je 1869./70. i ona je dobro prihvaćena, iako se nekim čitateljima nisu dopali detalji ubačeni na bazi Thomasa Malorya, jer to nije odgovaralo viktorijanskom moralu.
Alfred Tennyson se 1874. odlučio okušati u novoj formi, pa je 1875. objavio dramu u stihovima - *Queen Mary*, koja je praizvedena 1876. u skraćenoj verziji, sa polovičnim uspjehom. Nakon tog je 1876. objavio *Harolda* i *Becketa*  i rustkalnu tragediju *The Promise of May*, koja je doživjela fijasko na premijeri u novembru 1882. Ta drama jedino njegovo prozno djelo je ogledalo njegove ogorčenosti 
prema religijskim, moralnim i političkim tendencijama tog doba. To je još više došlo do izražaja u zbirci *Tiresias and Other Poems*, objavljenoj 1885. u kojoj pjesnik lementira o egzistenciji prije i nakon svog zemaljskog života.

Nakon izvjesnog oklijevanja prihvatio je perstvo i postao - lord 1884., dvije godine kasnije 1886. objavio je novu knjigu pjesama *Locksley Hall Sixty Years After*, koja je uglavnom njegov revolt prema modernoj dekadenciji i liberalizmu i svojevrsna revizija njegovih ranijih nada u neizbježan ljudski progres.

Alfred je 1889. napisao čuvenu kratku pjesmu *Crossing the Bar* (Preko prolaza), za vrijeme plovidbe na Otok Wight. Iste godine objavio je zbirku *Demeter and Other Poems*, u kojoj su se našle šarmantne retrospektivne *To Mary Boyle*, *The Progress of Spring* napisane ranije i *Merlin and the Gleam*, alegorijski sukus svoje poetske karijere. Njegova poetska drama *The Foresters* uspješno je izvedena u New Yorku 1892.  I pored lošeg zdravstvenog stanja, uspio je obaviti redakciju svoje posljednje zbirke *The Death of Oenone, Akbar’s Dream, and Other Poems* 1892.

## Ostavština

Lord Alfred Tennyson, bio je vodeći pjesnik viktorijanskog doba u Engleskoj sredinom 19. vijeka, sa sličnim statusom koji je imao Alexander Pope u 18. vijeku. Tennyson je konsolidirao i pročistio ostavštinu svojih romantičarskih predhodnika Wordswortha, Byrona i Keatsa. Njegova poezija imala je metričku raznolikost, bogatu piktoralnost i sjajnu verbalnu melodioznost. Često se bavio sumnjama i poteškoćama doba u kom su nauka i moderni napredak sve više dovodili u pitanje dotad neupitne religijske i tradicijske predožbe o čovjekovoj prirodi i sudbini. Njegova se poezija bavila tim neprilikama, kao intimnim ličnim problemima čovjeka sklonog melankoliji.

Tennysonova slava i uspjeh počela se propitivati ​​još za njegova života, i to među samim viktorijanskim pjesnicima. Kritičari 20. vijeka, pod utjecajem nove škole poezije na čelu sa T. S. Eliotom, predložili su drastičnu devalvaciju njegova rada.

## Bibliografija

* *Chiefly Lyrical*, 1830.
* *Poems*, 1842.
* *The Princess*, 1847.
* *In Memoriam A.H.H.*, 1850.
* *Ode on the Death of the Duke of Wellington*, 1852.
* The Charge of the Light Brigade, 1855.
* *Idylls of the King*, 1859.
* *Enoch Arden*, 1864.
* *The Holy Grail, and Other Poems*, 1869./70
* *Queen Mary*, 1875.
* *The Promise of May*, 1876.
* *Tiresias and Other Poems*, 1885.
* *Locksley Hall Sixty Years After*, 1886.
* *Demeter and Other Poems*, 1889.
* *The Death of Oenone, Akbar’s Dream, and Other Poems*, 1892.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Alfred, Lord Tennyson'' na portalu Encyclopædia Britannica