open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Prokoneški marmor

**Prokoneški marmor** () je vrsta mramora bijele ili svijetlo sive boje, s prepoznatljivim sivim ili plavim paralelnim prugama. Vađen je u kamenolomima Marmare (starovjekovni *Prokonnesos*), otoka u Mramornom moru koji danas pripada Turskoj. Plinije Stariji u 1. vijeku ovu vrstu mramora naziva prokoneškim (po otoku) ili kizičkim (po drevnom gradu Kiziku). Prokoneški marmor bio je vrlo popularan u starogrčkoj, rimskoj, ranokršćanskoj, srednjovjekovnoj, bizantskoj i osmanskoj umjetnosti. Među poznatim zdanjima na kojima je korišten su Pergamski oltar, Dioklecijanova palača, Teodozijev forum, Aja Sofija, Džamija sultana Ahmeta, Sulejmanije džamija, Topkapi Saraj, itd. Javlja se i na ranokršćanskim spomenicima na Balkanu, osobito Dalmaciji.

## Literatura
* Asgari, N. 1977. Die Halbfabrikate kleinasiatischer Girlandensarkophage und ihre Herkunft. *Archäologischer Anzeiger 92: 329-380*.
* Asgari, N. 1992. Observations on two types of quarry-items from Prokonnesus; column-shafts and column-bases. - V: M. Waelkens, N. Herz, L. Moens (ur.), *Ancient stones: quarrying, trade and provenance: interdisciplinary studies on stones and stone technology in Europe and Near East from the prehistoric to the early Christian period.
* Cramer, T. 2004. *Multivariate Herkunftsanalyse von Marmor auf petrographischer und geochemischer Basis: 110-123*. [http://edocs.tu-berlin.de/diss/2004/cramer_thomas.pdf] 
* Herz, N. 1991: White marbles of the ancient Greeks and Romans: Geology, sources and determination of provenance. - V: R. Francovich (ur.), Archeologia delle attività estrattive e metallurgiche, 5 Ciclo di Lezioni sulla Ricerca Applicata in Archaeologia: 17-47.
* Koch, G., Sictermann, H. 1982. *Römische Sarkophage: 484-492*.
* Pensabene, P. 2002. Le principali cave di marmo bianco. - V: M. de Nuccio, L. Ungaro, L. Lazzarini, P. Pensabene (ur.), *I marmi colorati della Roma imperiale*.
* Ward-Perkins, J. B. 1992. The trade in sarcophagi. - V: H. Dodge(ur.), *Marble in antiquity: collected papers of J.B. Ward-Perkins: 31-37*.
* Ward-Perkins, J. B. 1992. Nicomedia and the marble trade. - V: H. Dodge(ur.), *Marble in antiquity: collected papers of J.B. Ward-Perkins: 61-105.''
Oltarna pregrada

**Oltarna pregrada** () je dio oltara.

## Historija
U crkvenoj se praksi od davnih vremena odvaja svetišni prostor od broda. Odvaja ga se pregrađivanjem. Oltarna pregrada dijeli prostor svetišta namijenjen kleru ili drugim posvećenim osobama (kao vladare) od broda namijenjenog laicima.

Česti dekor oltarne pregrade su reljefi. Ponekad ju ukrašavaju i kipovi. Teme su svetački likovi ili prizori iz Kristova života. Prve pregrade bile su kamene. Bile su građene tako da su vrata bila u sredini, s velikim pregradnim pločama (plutejima) ili stupovima s lijeve i desne strane. Trokutasti zabat (slavoluk tegurij) bio je uobičajen iznad vrata.

Poslije se kao gradivni materijal koristi i drvo. U kasnijoj graditeljskoj praksi pregrade su spojene s korskim sjedalima; u stolnim crkvama za kanonike, u samostanskim za redovnike. Motivi uresa drvenih pregrada su raspelo, prikazi apostola, proroka, patrijarha ili "staraca" (likova iz Otkrivenja sv. Ivana).

Ako je crkva bila šira, pregrada je mogla imati više uspravnih stupova i razdjelnih ploča. Isto tako, mogla je imati više vrata, ovisno o liturgijskoj praksi. Zapadne crkve postupno gube oltarne pregrade od 12. stoljeća. Sasvim nije nestala, jer se u dijelu zapadnih crkava pretvorila u letner. U istočnim crkvama razvila se u ikonostas. Korske pregrade ne grade se više od Tridentskog koncila (završio 1562.).

Od 13. stoljeća na mjestu nekadašnje oltarne pregrade javljaju se pričesne klupe.

## Izvori

## Vanjske veze

* 13(2005) 1(29) PROSTOR 1 Željko Peković, Duško Violić, Doroti Brajnov: Oltarna ograda crkve sv. Mihajla s otoka Koločepa / Altar Rail of St Michael’s Church on Koločep Island
Westwerk

**Westwerk** ili **vestverk** (njemački za *zapadni stil*) je monumentalni oblik zapadnog pročelja crkve u srednjovjekovnoj arhitekturi predromanike (starohrvatska umjetnost) i romanike. Fasada se sastoji od nekoliko katova iznad centralnog portala, obično između dva tornja, dok se unutra nalazi vestibul, kapela, i nekoliko galerija koje gledaju na centralni brod. Ovakav način gradnje pročelja služio je za pokazivanje moći vladara, a vjeruje se da je na njega utjecalo mnogo kultura.

Najstariji primjeri ovih pročelja bili su na sirijskim ranokršćanskim crkvama, ali i onima u Španjolskoj. Dvorska kapela Karla Velikog u Aachenu je bio prvi primjer koji su slijedili mnogi, no taj westwerk je kasnijim nadgradnjama uklonjen. Tako je westwerk opatije u Corveyu (873–885, Njemačka) najstariji primjer koji i dan danas stoji. Njemački kraljevi, kasnije i carevi, imali su običaj prespavati u ovom westwerku za vrijeme svog obilaska zemlje. Kod nas najstariji primitivni primjer je starohrvatska crkva sv. Spasa na vrelu Cetine iz 9. vijeka.

U 11. vijeku westwerk se počeo primjenjivati u normanskoj gradnji, od kojih je možda prva bila crkva opatije u Jumiègesu, koja je posvećena 1067. god. Ovaj obrazac je nastavljen u mnogim gotičkim građevinama.


Datoteka:Köln Pantaleon von W3.jpg|Westwerk sv. Pantaleona, Koln, druga polovica 10. v.
Datoteka:Maastricht Onze-Lieve-Vrouw BW 2017-08-19 15-43-14.jpg|Westwerk Gospine crkve u Maastrichtu, Nizozemska, oko 1000. g.
Datoteka:SpeyererDom vonSuedWesten.JPG|Westwerk katedrale u Speyeru, 11. v.
Datoteka:Westwerk-der-Kathedrale-von-Santiago-de-Compostela.jpg|Westwerk katedrale Santiago de Compostela (17. v.).


## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Heiko Seidel: *Untersuchung zur Entwicklungsgeschichte sakraler Westbaulösungen des kernsächsischen Siedlungsraumes in romanischer Zeit dargestellt vornehmlich an den Beispielen der Klosterkirche Marienmünster und der Pfarrkirche St. Kilian zu Höxter.* Diss. Hannover 2003. Online: http://edok01.tib.uni-hannover.de/edoks/e01dh04/388873469.pdf
Tambur

**Tambur** (od franc. *tambour*) je naziv za cilindrični arhitektonski element kružnog ili poligonalnog tlocrta, koja nosi kupolu.

Izvorno se javlja u crkvenoj arhitekturi Istoka. Osim konstruktivne funkcije, tambur služi pojačavanju dojma visine unutarnjeg prostora, te omogućavanju rasvjetljavanja unutrašnjosti kroz prozore kojima je rastvoren njegov zid.

Tambur reprezentativnih dimenzija i plastičke dekoracije (stupovi, kolonade), ponekad se naziva rotonda.

Tambur je također naziv za pojedinačni dio tijela stupa, ukoliko ovaj nije monolitan.

## Reference

## Literatura

* Damjanov/Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Tambur, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967., str. 252-253
* Domljan 1966 – Žarko Domljan: Tambur, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 4, Zagreb, 1964., str. 395
* Müller/Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999., str. 49
Trompa

**Trompa** (od franc. riječi *trompe*, u značenju *varka* ili *lovački rog*) je naziv za konstruktivno rješenje prijelaza s kvadratičnog tlocrta u poligonalni ili kružni, čime se dobiva osnova za izgradnju kupole.

Trompa ima oblik konične (ljevkaste) niše: ona smanjuje raspon između kvadratične osnove ziđa i stvara osnovu za uravnoteženo preuzimanje sila potiska tambura i kupole.

Trompe se u previlu upotrebljavaju pri kupolnome presvođivanju manjih kvadratičnih prostora a javljaju se u graditeljstvu Istoka i europskom graditeljstvu srednjega vijeka.

Nešto mlađi, te tehnički i estetski savršeniji prijelaz s kvadratične osnove ziđa na kružnu osnovu kupole je onaj izveden pomoću pandantiva.

## Povezano
* Pandantiv

## Reference

## Literatura

* Damjanov/Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Trompa, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967., str. 259
* Domljan 1966 – Žarko Domljan: Trompa, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 4, Zagreb, 1966., str. 455
* Müller/Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999., str. 49
Pandantiv

**Pandantiv** (od franc. *pendantif*, privjesak) je naziv za sferni trokut koji ima funkciju prijelaznoga članka za formiranje kupole nad kvadratičnim ili poligonalnim tlocrtom. Smatra se savršenim rješenjem toga prijelaza, kako u konstruktivnom, tako i u estetskom smislu.

Oblika je trokutnog segmenta kugle, čiji promjer odgovara dijagonali kvadrata na čije se uglove upiru vrhovi pandantiva. Na presjeku te zamišljene kugle 4 pandantiva se, često dodirujući se, spajaju u krug koji čini osnovu kupole.

Klasična rimska arhitektura nije poznavala konstrukciju kupole na pandantivima. Pandantivi su, po svoj prilici, otkriveni i prvi put primijenjeni na tlu Armenije između 4. i 6. vijeka.

Najstariji sačuvani primjeri pandantiva nalaze se istočnorimskoj tj. bizantskoj arhitekturi grada Gerese (Jordan) i na Aja Sofiji, podignutoj između 532. i 537. godine prema projektima Antemija iz Trala i Izidora iz Mileta, te još nešto ranije na djelu istih arhitekata – crkvi sv. Sergija i Bakha, podignutoj između 527. i 536. godine, kao svojevrsna maketa za veličanstvenu Aja Sofiju.

## Pandantivi Aja Sofije

Datoteka:Hagia Sophia Archangel with face.jpg
Datoteka:Haga Sofia RB3.jpg
Datoteka:Istanbul 036 (6498284165).jpg
Datoteka:HagiaSophia Dome (pixinn.net).jpg


## Reference

## Literatura

* Damjanov/Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Pandantiv, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967., str. 185
* Gvozdanović 1964 – Srebrenka Gvozdanović: Pandantiv, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 3, Zagreb, 1964., str. 626
* Müller/Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999., str. 49, 63
Mandorla

**Mandorla** ( – "badem") je svetiteljski oreol, koji umesto glave, obuhvata ceo lik. Predstavlja vizuelni simbol božanske slave i božanske svetlosti, koja se, u hrišćanskoj ikonografiji, pojavljuje u scenama kao što su Hristovo Preobraženje, Vaskrsenje, Vaznesenje, kao i Uspenje Bogorodice. Može biti okruglog ili bademastog oblika.

U istočnohrišćanskoj ikonografiji se prikazuje u različitim bojama, sa ili bez zraka koji izbijaju iz nje.

Prve sačuvane predstave Hrista u mandorli se nalaze u Domicilinim katakombama u Rimu, a datiraju s početka 5. veka, gde je Hristos prikazan na mozaiku između apostola Petra i Pavla i u crkvi Svete Pudencijane u Rimu, gde Hristos, okružen mandorlom sedi na prestolu, među apostolima.

Na srednjovekovnom novcu pojavljuju se dve predstave Hrista u bademastoj mandorli:
* Vaznesenje, prvi put na licu mletačkih zlatnih dukata (1285), gde je Hristos prikazan kako stoji, sa zrnastim nimbom oko glave, u zrnastoj mandorli, unutar koje se, sa obeju strana, nalaze šestokrake zvezde, dok desnom rukom blagosilja a u levoj drži jevanđelje
* Probraženje, prvi put na basilikonu koji su zajednički kovali carevi Jovan V i Jovana VI (1347–1354). Hristos u mandorli, drži svitak i stoji na trouglu, koji simbolično predstavlja vrh planine Tavor, gde se odigralo Preobraženje.

Uticaj mletačkog dukata se osetio u ikonografiji dinara Dubrovačke republike (1330), s tim da se uočava odsustvo zvezda unutar mandorle. Pod uticajem dubrovačkog dinara, mandorla se pojavila u bosanskom novčarstvu.

Hrist u mandorli, u predstavi Vaznesenja, po uzoru na mletačke dukate, prvi put u ikonografiji srpskog novčarstva se pojavio na dinarima cara Dušana. I na tom novcu se takođe javljaju šestokrake zvezde. Predstava Hrista u mandorli javlja se na dinarima koje su kovali car Uroš, kralj Vukašin, oblasni gospodari: knez Lazar, Stefan Musić, Vuk i Grgur Branković, te u periodu despotovine Srbije, u brojnim emisijama dinara i poludinara, koje je kovao despot Stefan Lazarević, kao i Đurađ Branković, oblasni gospodar, a kasnije despot.

U srpskim pravoslavnim crkvama, u prvoj polovini 13. veka, pod uticajem vizantijskih crkava, u kupolama, takođe su rađene predstave Hrista u mandorli (Žiča, Mileševa, crkvi Svetih apostola u Pećkoj patrijaršiji, Sopoćani). Kasnije su najčešće slikane predstave Hrista Pantokratora u kupoli naosa crkava.

## Izvori

## Literatura

* 
*
Zgrada Marijin dvor

**Zgrada Marijin dvor** nalazi se u  općini Centar u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 20. do 27. novembra 2007. godine, donijela je odluku da se proglasi za  nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo i Tina Wik .

## Historija
Zgrada Marijin dvor (*Marienhof*) rađena je etapno u stilu historicizma (neorenesanse) od 1885. do 1899. godine.  Projektant, kao i neposredni izvođači su nepoznati, jer nisu sačuvani pismeni niti drugi tragovi. Ova zgrada je građena kao stambeno-poslovna dvospratnica u formi zatvorenog bloka i bila je tada najveći stambeni objekat u Sarajevu.

Sve palače u Sarajevu, sa izuzetkom upravo Marijin dvora, građene su  tek u doba procvata *secesije*. Nakon aneksije, donesen je akt o oslobađanju od poreza na gradnju, na period od 20 godina, što je dovelo do intenziviranja izgradnje stambenih objekata.

Vlasnik zgrade bio je industrijalac August Braun, proizvođač građevinskog materijala, odnosno proizvoda od opeke. Pretpostavalja se da je građena kao ogledna zgrada, *musterhaus*. Izvedba objekta na Marijin dvoru predstavlja opredmećenje mogućnosti materijala jedne industrijske grane (građevinskog materijala), pa se nameće zaključak da je marketinški momenat bio vrlo bitan za način gradnje i dimenzije objekta. Nije  postojala stvarna potreba za gradnjom jednog objekta tih dimenzija u Sarajevu krajem XIX vijeka. Iz tog razloga, sve do zvanične aneksije Bosne i Hercegovine (1908.) od strane Austro-ugarske, nisu se masovno gradile velike stambene palače.
 
Braun je 1912. godine palaču darovao svojoj supruzi  Mariji Braun. Od 1932. godine, zgrada je u vlasništvu nasljednika porodice Braun, a od 1963. godine, vodi se kao društvena svojina.

Do II svjetskog rata, bila je i sjedište policijske stanice (takozvana „karaula“), osnovne škole i stručne ženske škole. Danas se ovi sadržaji ne nalaze unutar kompleksa zgrade.
## Opis
Dimenzije ove zgrade su potpuno odskakale od dotadašnje neimarske prakse u Sarajevu. Tlocrtno gledano, Marijin dvor (*Marienhof*) je zatvoreni trapez dimenzija 86,00x67,50x72,50x65,00 metara, usmjeren na četiri ulice sa kojih je omogućen pješački prilaz. Spratnost iznosi  P+2 i P+3.

Na spratovima je smješteno 78 stambenih jedinice, sa 195 soba i polusoba i 78 kuhinja. Dio stanova  tokom vremena pretvoren je u poslovne prostore.
 
Unutrašnje dvorište, zatvoreno ovim četverostranim blokom je površine od 2332,00 m², i predstavlja najveće unutrašnje dvorište izgrađeno na području grada Sarajeva. Na ovo dvorište, usmjereno je 10 stepeništa sa palate. Sa pasaža iz Titove ulice jedino je omogućen kolski prilaz u dvorište.

## Literatura
* Alija Bejtić – Ulice i trgovi Sarajeva. Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973. Godine
* Nedžad Kurto – Sarajevo 1492–1992,  Oko, Sarajevo.
* Ibrahim Krzović – Arhitektura secesije u Bosni i Hercegovini, Kulturno naslijeđe, Sarajevo

## Reference

## Vanjske veze
Lérida (provincija)

**Provincija Lérida** (katalonski: *Província de Lleida*) je jedna od 50 španjolskih provincija od 432,384 stanovnika na sjeveroistoku zemlje u Autonomnoj zajednici Kataloniji.

Administrativni centar provincije je  istoimeni grad.

## Geografija
Provincija se prostire na pretežito ravničarskom terenu od 12,172 km² i ratarsko - stočarski kraj.

## Historija

Prva provincijska skupština Leride počela je raditi 5. maja 1822., ali je prestala s radom već slijedeće godine nakon povratka apsolutizma. Rad joj je obnovljen 1836. zahvaljujući trijumfu liberala.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Diputació de Lleida''
Nadgrobni natpis kraljice Jelene

**Nadgrobni natpis kraljice Jelene** prednji je dio sarkofaga u kojemu je bilo ukopano Jelenino tijelo. Nastao je u Solinu 976. godine na vapnenačkoj ploči veličine 123×74-76×10 cm. Od stotinjak krhotina ga je sastavio i restaurirao don Frane Bulić , te pročitao tekst na latinskom koji u prijevodu glasi:

## Važnost natpisa
Natpis već u prvoj rečenici otkriva obiteljsku vezu između dva hrvatska kralja i to putem umrle im supruge, odnosno majke. Također, u natpisu je točno naveden datum smrti kraljice pa je to jedan od malobrojnih točnih i pouzdanih datuma u staroj hrvatskoj povijesti. Natpis pokazuje, nadalje, postojanje salonitanskih tradicija sastavljanja nadgrobnih natpisa, što svjedoči o duhovnoj i kulturnoj razini onodobnoga hrvatskoga društva. Konačno, a to je također vrlo važno, u tom je natpisu sačuvana jedna kratka formula koja otkriva postojanje normi rimskog i bizantskog prava u hrvatskoj državi. U natpisu, naime, stoji da je kraljica Jelena bila zaštitnica udovica i majka siročadi.

## Povezano
* Jelena Slavna

## Izvori

## Literatura
* Josip Bratulić i Stjepan Damjanović, Hrvatska pisana kultura, 1. svezak, 8. - 17. stoljeće, str. 50, 

## Vanjske veze
* Ante Vranković: Zaboravljene crkve kraljice Jelene, recenzija knjige, Hrvatsko slovo, 11. kolovoza 2000., str. 18
Tarragona (provincija)

**Provincija Tarragona** (katalonski: *Província de Tarragona*) je jedna od 50 španjolskih provincija od 791,693 stanovnika na sjeveroistoku zemlje u Autonomnoj zajednici Kataloniji.

Administrativni centar provincije je istoimeni grad.

## Geografija
Provincija se prostire južno od Barcelone duž obale Mediterana na terenu od 6,303 km².

## Historija

Historija ove provincije vezana je uz njen glavni grad Tarragonu.

Ona je bila feničko naselje koje je za cara Augusta postala rimska prijestolnica na Iberijskom poluotoku poznata pod imenom **Colonia Iulia Urbs Tarraco Triunfante** ili puno kraće - **Tarraco**.
To su bila zlatna vremena Tarragone, nakon tog prolazila je kroz period kad su se oko nje ratovali muslimani i kršćaniii.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Diputació de Tarragona''
Murat-beg Tardić

**Murat-beg Tardić** je bio kliški i požeški sandžak-beg, te ćehaja vojskovođe Gazi Husrev-bega i prvi mutevelija Gazi-Husrev-begovog vakufa.

## Bitka kod Klisa 1537.

Kako su kliški uskoci uznemiravali Bosansku krajinu, to se 1536. godine bosanska vojska koju je predvodio Murat-beg Tardić stalno nalazila oko Klisa. U blizini Sinja, Murat-beg Tardić podiže dvije utvrde, kako bi presjekao dovod hrane i drugog materijala nepristupačnom Klisu. U pomoć opkoljenom Klisu 1537 pristiže hrvatska vojska pod zapovjedništvom Petra Kružića. Murat-beg Tardić ga presreće kod Solina, gdje ga je i potukao. Nakon toga, 12. marta 1537. Murat-beg zauzima Klis. Svojom vojnom zaslugom, Murat-beg postaje upravnik Kliškog sandžaka sa titulom bega.

## 1537. do 1545.
Godine 1543. je smješten na položaj požeškog sandžak-bega gdje je i ostao do svoje smrti 1545. godine. Sahranjen je u haremu Begove džamije u manjem turbetu kraj Gazi Husrev-bega.

## Reference
Vielha e Mijaran

**Vielha e Mijaran** (službeno oksitanski, španjolski: *Viella Mitg Arán*, katalonski: *Viella i Mitjaran*)
je općina i grad od 5.636 stanovnika na sjeveru Španjolske u centralnim Pirinejima.

Vielha e Mijaran je i administrativni centar Doline Aran i istoimene katalonske comarce.

## Geografija

Vielha e Mijaran leži na nadmorskoj visini od 992 metara u dolini rijeke Garonne (Dolina Aran), okružena planinama visokim preko 2000 metara. Vielha e Mijaran je sintagma od dvije oksitanske riječi - *Vielha*, što znači stara i *Mijaran* što znači srednja, a misli se na kvartove, nekadašnja naselja, koja nisu položena nisko, ni visoko već u sredini.

Općina je udaljena 26 km od francuske granice ali punih 165 km od španjolske Lleide.

Vielha e Mijaran je nova općina osnovana 1970. spajanjem dotadašnjih općina Arròs e Vila, Betlan, Escunhau, Gausac, Vielha i Vilac.

## Historija

Historija Vielhe usko je povezana sa Dolinom Aran, zna se da je 1192. u Vielhi podignut hospicij za hodočasnike.

Francuske trupe zauzele su Dolinu Aran 1283., ona je pod njihovom vlašću ostala do 1312., kad su stanovnici doline odlučili biti podanici katalonsko-aragonske krune, čiji im je kralj Jaime II u znak zahvalnosti 1313. dodjelio zakon Querimònia kojim su narednih petsto godina zadržali svoju samoupravu.

Za apsolutističke vladavine Filipa V. - 1716. ukinuta su sva dotadašnja katalonska prava pa tako i ona koja se odnose na samoupravu Doline Aran. Napoleon je 1810. okupirao Dolinu, ali ju je već 1815.kralj Louis XVIII vratio Španjolskoj.

Sve do 20. vijeka Dolina Aran bila je za dugih zima, potpuno odsječena od Španjolske i Katalonije. Francuski inženjeri projektirali su prvi tunel do doline još 1832., ali on nije pušten u promet sve do 1948.

Nekadašnja prava i privilegije, počele su se obnavljati nakon demokratizacije zemlje 1979.

## Privreda
Turizam je najvažnija privredna grana, od zimskih sportova do planinarenja ljeti.

## Gradovi pobratimi

*  Saint-Gaudens, Haute-Garonne, Francuska

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Vielha e Mijaran''
Leonardo Foscolo

**Leonardo Foscolo** (1588. - 1660.), mletački general u Dalmaciji.

## Biografija
Živio je u 17. stoljeću. Obnašao je dužnost generalnog providura Dalmacije od 1645. do 1652. godine, naslijedivši na toj dužnosti Andreu Vendramina. Foscola je na dužnosti naslijedio Girolamo Foscarini. Pored dužnosti generalnog providura, postavlje je za glavnog zapovjednika mletačke vojske u Dalmaciji u vremenima pred Kandijski rat. U ratu se pokazao uspješnim. Godine 1646. porazio je Osmanlije i preuzeo Obrovac, Novigrad, Zemunik, Nadin, Karin, Vranu i Solin. Sljedeće je godine zauzeo još Drniš, Knin i Klis.

Razbio je tursku opsadu Šibenika, najveći osmanski napad na Šibenik u povijesti, bitku koja je po dramatičnosti bila je jedna od najvećih u šibenskoj povijesti.

Iz te godine datira stradavanje ostataka amfiteatra u Saloni. Foscolo ih jedao porušiti zbog straha da Turcima ne posluže kao uporište.
Surađivao s poznatim lokalcima, poput Stipana Sorića. Na Foscolovu su zapovijed harambaše Vuk Mandušić i Ilija Smiljanić krenuli prema Zečevu za ondje dočekati Turke i oteti im plijen. Uslijedila je bitka 31. srpnja 1648. u kojoj je poginuo Vuk Mandušić. Foscolo dao velikim dijelom porušiti drnišku utvrdu, ali je ubrzo opet obnovili, budući da je Drniš u dva navrata vraćala od Turaka Drniš i sve do 1715. postojala je opasnost od prodora Turaka. 
Osim rada na utvrdnim objektima, radio je na tome kako pojačati obrambenu spremnost utvrda u mletačkoj Dalmaciji. Radi toga je podupirao da se stvori vojska koju će se popuniti od domaćeg stanovništva.

## Izvori

## Literatura
* Marin Buovac: ''O sudbini, značaju i ulozi salonitanskog amfiteatra u razdoblju kasne antike, srednjega i novoga vijeka / The destiny, significance and role of the amphitheatre of Salona in Late Antiquity, Middle Ages and Modern Times'', Zbornik radova "Lucius" - god. XII., sv. 18.-19., Zagreb 2013, str. 61 - 70.
Gerona (provincija)

**Provincija Gerona** (katalonski: *Província de Girona*) je jedna od 50 španjolskih provincija od 755,716 stanovnika na sjeveroistoku zemlje u Autonomnoj zajednici Kataloniji.

Administrativni centar provincije je istoimeni grad.

## Geografija
Provincija se prostire sjeveroistočno od Barcelone duž obale Mediterana i prema Pirinejima, odmah do francuske ogranice na terenu od 5,910 km².

Sa sjevera graniči sa Francuskom i Pirinejima, sa istoka i jugoistoka sa Sredozemnim morem i sa zapada sa španjolskim provincijama Barcelona i Lérida. 
Provincija je poznata po poluotoku Creus, najistočnijoj točci Iberijskog poluotoka. 
## Historija

Provincija Girona osnovana je Katalonije.
Tokom historije  je često djelovala kao čuvar istočnog ulaza na Iberijski poluotok.

## Privreda

Hladni planinski sjever provincije ima ima dobro razvijeno šumarstvo (hrast, bor, kesten) i drvnu industriju. S druge strane po istoku i jugu prostire se plodna obalna ravnica Empordà]], koju oplakuju rijeke; Ter, Muga i Fluvià. Po njoj se uzgajaju žitarice (kukuruz, krmiva). Ribarstvo je također važno za ekonomiju provincije.

Tvornice glavnog grada Gerone proizvodi tkanine od lana i pamuka, prehrambene proizvode, papir i elektroniku. 
Izvozno orjentirana industrija pluta koncentrirana je u općinama Sant Feliu de Guíxols i Palafrugell
Turizam je važan uz obalu, naročito u Costa Bravi, pa je uslužni sektor važna privredna grana.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Diputació de Girona''
Girona

**Girona** () jest grad od 99.013 stanovnika na sjeveroistoku Španjolske. Administrativni je centar provincije Girona i katalonske comarce *Gironés*.

## Geografija

Girona je smeštena na nadmorskoj visini od 155 metara na ušću rijeke Onyar u Ter, udaljena četrdesetak kilometara od obale Mediterana i Costa Brave.

Girona je poznata po Aerodromu Girona-Costa Brava, koji služi i kao drugi barcelonski. Udaljen je 13&nbsp;km jugozapadno od centra grada.

## Historija

Zbog svog strateškog položaja na obalnom putu od Galije do Pirinejskog poluotoka Girona je bila iberska fortifikacija. O tome svjedoče ostaci bedema iz 4. i 5. vijeka pr. n. e. Za Rimljane se grad zvao **Oppidum Gerunda**. Nakon njih gradom su vladali Vizigoti, a 714. ga osvajaju Mauri, koji su ga zvali **Jerunda**.

Gironu 785. zauzimaju Franci predvođeni Karlom Velikim, ali ga 793. ponovno zauzimaju Mauri. Godine 797. grad je zauzeo vojvoda Akvitanije, a poslije je uklopljen u Kraljevinu Aragon.

Do početka Španjolske inkvizicije Girona je imala velik židovski kvart, ali su oni 1492. protjerani. Girona je bila prva linija fronta u ratovima vođenim tokom 17. i 18. stoljeća između Španjolske i Francuske. Tad je bila više puta opsjedana.

## Znamenitosti

Od historijskih građevina grad ima gotičku katedralu, čija je izgradnja započela 1292. Katedrala je poznata po svom brodu, jednim od najširih na svijetu, sa svojih 23 m. Girona ima arheološki muzej i univerzitet koji je osnovao Alfonso V 1446.

## Privreda
Girona je industrijski grad. Njene tvornice proizvode tkanine od lana i pamuka, prehrambene proizvode, papir i elektroniku.

## Gradovi pobratimi

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Girona''
Historijski zbornik

***Historijski zbornik*** je časopis Društva za hrvatsku povjesnicu, nekada Povijesnoga društva Hrvatske, odnosno Saveza povijesnih društava Hrvatske. To je najstarije strukovno povjesničarsko društvo u Republici Hrvatskoj, koje kontinuirano djeluje od 1947. godine. U prvim je desetljećima društvo trebalo biti (i bilo je) jedno od središta historiografskoga rada, neovisno o JAZU i njezinim znanstvenim institutima.

Historijski zbornik izlazi neprekidno od 1948. godine kada je objavljen prvi svezak. Osnovao ga je Jaroslav Šidak, njegov prvi i dugogodišnji urednik, od 1948. do 1984. godine. Glavnim urednikom je kasnije postao Ivan Kampuš, koji je od 1985. do 1997. uredio 13 svezaka. Njega je na uredničkom mjestu zamijenio Ivica Prlender, koji je bio glavni urednik do 2008. godine. Od tada je na čelu uredništva Damir Agičić.

Do 2018. tiskano je sedamdeset svezaka na više od dvadeset tisuća stranica. Deset je puta Historijski zbornik izišao kao dvogodišnjak: prvi put kao dvogodište 11–12 (1958–1959), posljednji put kao dvogodište 56–57 (2003–2004). Svi su ostali takvi slučajevi zabilježeni između 1966. i 1981., kada je časopis stalno izlazio u dvogodišnjem ritmu. Početni je naum uredništva bio da časopis izlazi godišnje u četirima brojevima, ali se tomu uspjelo barem donekle približiti samo jedne godine: u petoj godini izlaženja, 1952, izišla su dva sveska kao dvobroji 1–2 i 3–4. Još jedna zanimljivost kada je riječ o tehničkom opisu časopisa: najdeblji svezak časopisa jest dvogodište 21–21 (1968–1969) sa 715 stranica, a najtanji je svezak objavljen 1953 (166 stranica). Dvogodište 56–57 (2003–2004) također je izišlo na relativno malom broju stranica (259).

U ovom su časopisu svoje radove objavljivali i nadalje objavljuju mnogobrojni hrvatski i strani povjesničari. Svoje je stranice Historijski zbornik odavno otvorio i znanstvenim novacima i doktorandima. Do 2010. priloge u časopisu tiskala su 433 autora, od čega 347 iz Hrvatske, 39 iz drugih republika bivše Jugoslavije te 47 iz inozemstva. Širok je spektar inozemnih autora, od SSSR-a, preko zemalja iz regije poput Mađarske i Austrije, do Sjedinjenih Američkih Država.

## Vanjske veze
* Digitalizirana godišta Historijskog zbornika
* ''Historijski zbornik'' na Portalu znanstvenih časopisa Republike Hrvatske &ndash; Hrčak
Društvo za hrvatsku povjesnicu

**Društvo za hrvatsku povjesnicu** je središnje povijesno društvo u Hrvatskoj. Udruženje svih povjesničara Hrvatske osnovano je 1947. u Zagrebu kao Povijesno društvo Hrvatske i ubrzo je počelo djelovati kao savez udruženja, s podružnicama u Puli i Rijeci. Savez povijesnih društava Hrvatske 1991. mijenja me u Društvo za hrvatsku povjesnicu. Istovremeno je istupio i iz Saveza povijesnih društava, međutim, usprkos preimenovanju i dalje je zadržao karakter saveza jer su u njemu različiti ogranci u lokalnim sredinama uglavnom djelovali samostalno. Društvo je jedno od svojih najplodnijih razdoblja proživjelo od 1988. do 1997. kada je mjesto njegovog predsjednika obnašao Petar Strčić, povjesničar i arhivist, doktor povijesnih znanosti i gostujući profesor na nekoliko visokoobrazovnih institucija. Tokom ovog razdoblja, samostalno ili u suorganizaciji s Hrvatskom akademijom znanosti i umjetnosti, Maticom hrvatskom, Čakavskim saborom, Hrvatskim državnim arhivom, Društvom hrvatskih književnika i drugim središnjim, regionalnim, gradskim i drugim institucijama i organizacijama, priređeno je čak 60 međunarodnih i domaćih skupova, tj. gotovo po jedan svaka dva mjeseca. Od toga je bilo devet međunarodnih simpozija. Zastupnici i predstavnici društva sudjelovali su i u radu više skupova i sastanaka u zemlji i inozemstvu, poput svjetskog kongresa povjesničara u Madridu i Montrealu, te velikim povijesnim skupovima u Moskvi i Beču. Uz Strčića, istaknuti predsjednici društva bili su Mirjana Gross i Ivan Kampuš, a tu poziciju trenutno obnaša Željko Holjevac. Društvo objavljuje časopise *[[Povijest u nastavi]]* i *[[Historijski zbornik]]*.

## Literatura
*
Domagoj Vidović

**Domagoj Vidović** (Metković, 20. studenog 1979. – ), hrvatski lingvist i onomastičar.

## Biografija
Rođen je u Metkoviću gdje je pohađao osnovnu školu i gimnaziju. Dio osnovnoškolskog obrazovanja završio je u Pučišću, na otoku Braču. Diplomu profesora stječe u ožujku 2004. obranom rada *Nacrt za vidonjsku antroponimiju i toponimiju* na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Iste godine zapošljava se u Institutu za hrvatski jezik i jezikoslovlje i upisuje poslijediplomski studij lingvistike. Doktorsku disertaciju *Antroponimija i toponimija Zažablja* završava u travnju 2011. pod mentorstvom Dunje Brozović Rončević.

Do sada je objavio tri autorske knjige i više znanstvenih radova. Trenutačno je voditelj podružnice IHJJ-a u Metkoviću. Od 2014. glavni je urednik *Hrvatskoga neretvanskog zbornika*, te povremeni člano uredništva *Humskoga zbornika*. Bavi se i prevođenjem s esperanta. Predmet njegova djelovanja je onomastika rubnih hrvatskih prostora i akcentologija.

Za suautorstvo u *Školskom rječniku hrvatskog jezika* dobio je Nagradu Grada Zagreba 2013. Dobitnik je Godišnje državne nagrade za popularizaciju i promidžbu znanosti u području humanističkih znanosti Hrvatskoga sabora za 2014.

## Objavljene autorske knjige
* *Školski rječnik hrvatskoga jezika*, Zagreb: Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje (u suradnji s Mateom Birtić, Gorankom Blagus Bartolec, Lanom Hudeček, Ljiljanom Jojić, Barbarom Kovačević, Kristianom Lewisom, Ivanom Matas Ivanković, Milicom Mihaljević, Irenom Miloš i Erminom Ramadanović), Školska knjiga  Zagreb, 2012. (ISBN: 978-953-0-40038-2)
* *Metkovski prezimenski mozaik*, Gradsko kulturno središte Metković, 2014. (ISBN: 978-953-6120-41-3)
* *Zažapska onomastika*, Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje Zagreb, 2014. (ISBN: 978-953-7967-00-0)

## Izvori

## Vanjske veze
* Znanstvena bibliografija Domagoja Vidovića 
* Znanstveni radovi Domagoja Vidovića
Kanalica (crijep)

**Kanalica**, **žljebnjak** ili **ćeramida** je vrsta zaobljenog crijepa, karakteristična za mediteransku arhitekturu. Svi osnovni elementi su istog oblika i dimenzija, najčešće dužine oko 40 cm i imaju polukružni konusni oblik, sužen na jednom kraju. Polaže se u redovima u pojačanom cementnom mortu na daščanu podlogu, letve ili gredice, tako da konkavno položen element prekriva rubove dvaju susjednih konveksnih elemenata. Od srednjeg vijeka ova vrsta pokrova proširila se i kontinentalnom Evropom.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Córdoba (provincija)

**Provincija Córdoba** (španjolski: *Provincia de Córdoba*) je jedna od 50 španjolskih provincija od 788,219 stanovnika na jugu zemlje u Autonomnoj zajednici Andaluziji.

Administrativni centar provincije je istoimeni grad.

## Geografija
Provincija se prostire na južno od Madrida, po unutrašnjosti na terenu od 13,771 km².

Rijeka Guadalquivir dijeli provinciju na planinski sjever, gdje se nalazi planinski masiv Sierra Morena, i na plodnu, valovitu južnu ravnicu, 
zvanu - Campiña. 
## Historija

Provincija Córdoba osnovana je kraljevim dekretom 1883. godine, zajedno sa 48 drugih provincija

## Privreda

Dok na jugu prevladava poljoprivreda, uzgoj žitarica , maslina i grožđa, uz uzgoj ovaca, konja i bikova, na sjeveru prevladava 
rudarstvo, iskapa se olovo, cink i ugljen.

Nešto tvornica proizvodi namještaj, metal i kemikalijei. 
Historijska prijestolnica provincije, Córdoba, administrativni centar i popularna 
turistička destinacija. 
Drugi važni gradovi su Lucena, Puente-Genil, Montilla, Priego de Córdoba, Cabra i Baena.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Diputació de Córdoba''
Univerzitet u Granadi

**Univerzitet u Granadi** (špa. *Universidad de Granada*) je javni univerzitet u Granadi u južnoj Španiji koji je 1531. godine osnovao Karlo V Habzburški i I od Španije. Četvrti je najveći univerzitet u zemlji i uz centralni kampus u Granadi ima i dva izmeštena kampusa u severnoafričkim španskim enklavama Ceuta and Melilla. 2012/2013 akademske godine univerzitet je pohađalo i 2,000 Erasmus studenata čineći ga najpopularnijom destinacijom u okviru ovoga programa u čitavoj Evropi. Jedan je od najprestižnijih univerziteta u Španiji naročito poznat po školi savremenih jezika koju svake godine pohađaju hiljade domaćih i inostranih studenata. Verovatno najslavniji bivši student univerziteta je španski pjesnik i dramatičar Federico García Lorca, dok se među ostalima ističu i Nicolás Salmerón y Alonso (predsednik Prve Španske Republike) i Niceto Alcalá-Zamora (predsednik Druge Španske Republike).

## Izvori

## Vanjske veze
* Službena stranica
Cádiz (provincija)

**Provincija Cádiz** (španjolski: *Provincia de Cádiz*) je jedna od 50 španjolskih provincija od 1,239,435 stanovnika na jugu Španjolske u Autonomnoj zajednici Andaluziji.

Pored Cádiza koji je administrativni centar provincije, veći urbani centri su Algeciras, Tarifa, Jerez de la Frontera i Rota.

## Geografija

Provincija Cádiz prostire se od obala Mediterana na jugoistoku do obala Atlantika na zapadu  na površini od 7,436 km².

Istočni dio provincije - Betički Kordiljeri prošaran je šumarcima, dok je zapadni centralni dio nizinski kraj kroz koju protiču rijeke; Guadalete i Barbate sa pritokama.
Duž obale nižu se brojni zaljevi sa važnim lukama kao što su Gibraltar i Cádiz. Punta de Tarifa u Gibraltarskom tjesnacu je najužniji je rt na evropskog kopna.

## Historija

Provincija Cádiz osnovana je 1833. iz distrikta koji su uzeti Sevilli. Sve do 1995. enklava Ceuta na marokanskoj obali, bila je dio Provincije Cádiz.

## Privreda

Blaga klima i prirodno plodno tlo odlična su podloga za voćarstvo i vinogradarstvo, pa su to  i dvije najvažnije privredne grane, iako velike suše često uzrokuju 
probleme proizvođačima. 
Grad Jerez de la Frontera poznat po proizvodnji i izvozu desertnog vina - šerija. Pluto se proizvodi po planinskim šumama, a ribari iz obalnih gradova Algecirasa i Barbata ulove toliko riba da se izvozi. Solane po plitkim lagunama u okolici Cádiza proizvode prilične količine soli.
Sam Cádiz bio je nekad poznat po brodogradnji, a danas je poznat po tvornicama koje proizvode dijelove za naftnu industriju.

Petrokemijska industrija dominira u zaljevu Algecirasa.

Željeznička mreža ograničena je na zapad, gdje postoji pruga Sevilla - Cádiz, sa račvanjima od Sanlúcar de Barrameda do Jerez de la Frontera i 
El Puerta de Santa María i jednim od Seville do Algecirasa.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Diputación de Cádiz''
Panonski univerzitet

**Panonski univerzitet** (, ), do 1. marta 2006. **Univerzitet u Veszprému**, je javni mađarski univerzitet sa sjedištem u Veszprému. Osnovan je 1949. godine u periodu Narodne Republike Mađarske. Organizaciono je podijeljen u 5 fakulteta. Prilikom osnivanja 1949. godine institucija je djelovala kao izdvojeni fakultet Tehnološkog i ekonomskog univerziteta u Budimpešti. 1951. institucija je postala samostalni univerzitet pod nazivom **Univerzitet za hemijski inženjering u Veszprému**. 1991. godine naziv je promijenjen u Univerzitet u Veszprému.

## Izvori

## Povezano
*Lista univerziteta u Mađarskoj

## Vanjske veze
* www.uni-pannon.hu
Rana Vikrama

***Rana Vikrama*** () indijski igrani film snimljen 2015. na kannadaju u režiji Pavan Wadeyarja.
## Radnja
Film započinje ubijanjem novinara u mestu zvanom Vikramatheertha. Ona odlazi tamo da bi saznala za nepoznato mesto koje se ne nalazi na mapi Karnatake. O svom putovanju obaveštava ministra unutrašnjih poslova putem pisma. Vikram teži da postane policajac, ali biva odbijen jer ne želi da podmićuje zvaničnike. Paru ga zanima ljubav koja želi da se što pre nagodi. Upoznaje ministra unutrašnjih poslova i žali se zbog nesposobnosti zbog korupcije. Ministar unutrašnjih poslova je Vikrama otkrio kao grubog šegrta. Vikram odlazi do Vikramtheerthe i saznaje da je narod robovao Džonsonu. Zemlju Vikramtheerthe na nezakonit način izvozi Johnson uz pomoć MLA Kulkarini. Vikramtheertha je konačno prepoznata kao deo Karnatake. Vikram saznaje da su njegov deda Rana Vikrama i baka Govri pripadali neovisnoj Vikramtheerthi koju je napao deda Johnsona, gospodine. Louis Batten. Vikram se sada bori ličnom osvetom za one ljude iz Vikramtheerthe. Ulazi u trag Džonsonu i konačno ga ubija.

## Uloge
* Puneeth Rajkumar ... ACP Vikram / Vikrama
* Anjali ... Gowri
* Adah Sharma ... Paaru
* Girish Karnad ... K.V. Anand Rao – Ministar unutrašnjih poslova države Karnataka.
* Rangayana Raghu ... Kulakarni
* Vikram Singh ... Johnson / Louis Batten, Potkralj vlade kompanije
* Ashok 
* Sudha Belawadi ... Vikramova majka
* Mukhyamantri Chandru ... Glavni ministar države Karnataka
* Avinash ... 'Kusti' Ranganna
* Dinesh Mangalore ... MLA Kulkarni
* Harsha BM

## Izvori


## Vanjske veze
*
Vijećnica u Brčkom

**Vijećnica u Brčkom** spada u jedno od najvrijednijih ostvarenja izgrađenih u pseudomaurskom maniru u Bosni i Hercegovini. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH. Cijela kompozicija objekta komponirana je po principu stroge simetrije sa središnjim, jače izbačenim rizalitom i dva manja kutna rizalita. Na ovaj način, osim horizontalne, prisutna je i podjela površina fasade po vertikalnoj osi. Ovim principom, osim simetrije, kao jedne od odlika klasičnog graditeljstva ili kasnije neorenesanse, sugerira se uobičajena raščlanjenost gabarita osmansko-turske arhitekture. U Vijećnici je smještena biblioteka, kancelarija gradonačelnika i sala za održavanje sjednica Vlade. Od 2013.godine otvorena je za sve posjetioce.

## Lokacija
Zgrada Vijećnice je u centru grada, u arhitektonskoj cjelini sa parkom, zgradom hotela Posavina i zgradom filijale Zemaljske banke.

## Historija
Izgrađena je u periodu 1890-1892. Godine. Projektant Vijećnice je Ćiril Metod Iveković, koji je od 1890. godine radio kao arhitekt u Zemaljskoj vladi u Sarajevu.

## Opis
Vijećnica je dimenzija 37,50 x 14,45 m. Dimenzije bočnih rizalita iznose 5,00 x 5,00 m, dok širina srednjeg rizalita iznosi 11,20 m. Srednji rizalit je izbačen 1,20 m iz ravni zida, dok su bočni izbačeni po 45 cm. Srednji rizalit je po vertikali podijeljen na tri jednaka pojasa u čijim se osovinama nalaze prozorski otvori, koji se nalaze i na bočnim rizalitima. Bočni rizaliti su završeni krovom u vidu potkovičaste kupole. Vijećnice ima suteren, prizemlje i kat.

Objekt je završen vrlo širokim vijencem iznad koga se nalazi jače izbačen krov i lukovičaste kupole na kutovima. Na kutnim rizalitima, u zoni širokog vijenca, postavljeni su gradski satovi.

Gornji pojas sastavljen je od niza konzola koje ”pridržavaju” jako naglašenu strehu objekta. Svi ovi dekorativni elementi - lukovičaste kupole iznad bočnih rizalita, potkovičasti lukovi iznad prozora, beskonačni reljefni ornament ispod krovnog vijenca - predstavljaju prepoznatljive elemente građevina rađenih u pseudomaurskom maniru u razdoblju historicizma u BiH. Preuzimani su najčešće prema afinitetu arhitekte i to iz različitih faza razvoja islamske umjetnosti i njenih regionalnih centara. Kako je evropskim arhitektima bila najbolje poznata sjevernoafrička i španska maurska arhitektura, to su njeni elementi i bili najviše zastupljeni.

## Reference

## Literatura
* Jovan Marković, Brčko – najveći grad Bosanske Posavine, Gradovi Jugoslavije, Zavod za izdavanje udžbenika SR Srbije, Beograd, 1971., str. 175 – 178.
* Amra Hadžimuhamedović, Struktura historijske gradske jezgre Brčkog, seminarski rad na postdiplomskom studiju Razvoj arhitekture i naselja na Arhitektonskom fakultetu u Beogradu, svibanj 1989.

## Vanjske veze

* Vijećnica kao nacionalni spomenik
Šeri

**Šeri** od engleskog: *sherry*, inače orginalno španjolski: *jerez* je vrsta desertnog vina porijeklom iz Španjolske.

## Karakteristike
Autentični španjolski šeri, proizvodi se u andaluzijskoj u okolici grada Jerez de la Frontera, a na bocama je označen oznakom - *Jerez DO* (*Denominacion de Origen* / Geografsko porijeklo).

Šeri se proizvodi i po drugim zemljama, naročito na Cipru, Južnoj Africi, Australiji i Sjedinjenim Američkim Državama, iako španjolski proizvođači inzistiraju na tome da se šerijem mogu zvati samo desertna vina proizvedena u Španjolskoj.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Sherry''
Sevilla (provincija)

**Provincija Sevilla** (španjolski: *Provincia de Sevilla*) je jedna od 50 španjolskih provincija od 1,939,527 stanovnika na jugozapadu Španjolske u Autonomnoj zajednici Andaluziji.

Pored Seville koja je administrativni centar provincije i Andaluzije, veći urbani centri su Écija, Carmona, Marchena, 
Utrera, Morón de la Frontera i Osuna.

## Geografija

Provincija Sevilla prostire se po unutrašnjosti od obala Atlantika sve do obala Mediterana, na površini od 7,436 km².
Provincija obuhvaća dolinu donjeg toka rijeke Guadalquivir, koju sa sjeverozapada obrubljuju planine masiva Sierra Morena, a sa juga i jugoistoka planine masiva Betičkih Kordiljera.

Između tih masiva leži niska valovita površina gvadalkivirovog korita, koju Španjolci zovu - **campiñas**.

Ispod Seville Guadalquivir je plovan, ali je zato kod delte i močvaran. Danas se na većini te ravnice nalazi Nacionalni park Doñana, stanište brojnih ptica i bikova koje tamo puštaju da slobodno pasu i žive.

## Privreda
Po plodnim poljima *campiñasa*, na velikim farmama uzgajaju se masline, pšenica, riža, pamuk, šećerna repa i naranče.

Po brdima sjeverno od Guadalquivira, rasuta su brojna sela i gradići, poznati po tome što imaju brojne dobro očuvane rimske građevine. To je kraj malih farmera koji svaštare da bi preživjeli, a bave se i stočarstvom (uzgoj koza i ovaca), pa je i to značajna komponenta lokalne privrede.

Za privredu provincije sve je važniji - uslužni sektor, naročito turizam.

Pored poljoprivrede za privredu provincije značajno je i rudarstvo (bakar, željezna ruda) ali i industrija, koja proizvodi prehrambene proizvode, automobilske dijelove, tkanine i metalne proizvode.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Diputación de Sevilla''
Univerzitet južne Danske

**Univerzitet južne Danske** (; ) je javni danski univerzitet osnovan 1998. godine koji deluje na jugu zemlje. Univerzitet ima razvijenu prekograničnu saradnju sa institucijama visokog obrazovanja u Nemačkoj. Univerzitet je izrastao iz nekadašnjeg Univerziteta u Odensu kojem su pridružene Poslovna škola južne Danske i Univerzitetski centar južnog Jutlanda.  Univerzitetu je 1998. pridružena i Univerzitetska biblioteka južne Danske.

## Izvori

## Vanjske veze
*  Službena stranica
Izreka

**Izreka** je izraz u obliku formule, metaforički iskovan oblik govora, većinom pomoću slika idiomatičkog karaktera.

Mogu se razdvojiti tri glavne funkcije:
* Prva je funkcija preterivanja i preuveličavanja, pri čemu se ravna sa hiperbolom (*Isterati nekoga iz kože* - kada se govori o besu)
* Druga je funkcija eufemizma, ublažavanja (*Kad gavran pobeli* - umesto *nikad*)
* Treća je svođenje jednog stanja stvari ili akcije na što manji broj reči (*nokat i meso* - za nečiju zbliženost)

U izreku spadaju i drugi oblici čvrste, tradicionalne forme. Npr. poređenja po sličnosti - *rumen kao ruža*, ali i po suprotnosti - *ljut kao ovca*. Mogu sadržati i aluzije na anegdote i priče - *Prošao kao [[Janoš Hunjadi|Janko]] na [[Kosovska bitka (1448)|Kosovu]]*.

U izreke spadaju još i tipični narodni dubleti - *s koca i konopca*, ali i ustaljeni izrazi poput *vatreno krštenje*, *slika zdravlja*, potom navodi iz stranih jezika - *hic et nunc* i konvencionalne fraze - *da si mi živ i zdrav*.

## Literatura
* Škreb i grupa autora *Rečnik književnih termina*, Beograd: Bigz, 1986.
* Knežević, M. *Antologija narodnih umotvorina*, 1957.
* Jolles, A. *Einfache formen*, 1958.
* Latković, V. *Narodna književnost I*, 1967.
* Bausinger, H. *Formen der "Volkspoesie"*, 1968.
Betički Kordiljeri

**Betički Kordiljeri** (španjolski: *Sistema Penibético*) je planinski masiv u kom se nalaze planine Andaluzije i jugoistočne Španjolske.

## Geografija
Sjeverna grana masiva koju u Andaluziji zovu prebetičke, a u Valenciji podbetičke planine, prostire se u dužinu od 580 kilometara od rta Trafalgar u Andaluziji do rta Nao u Valenciji, a nastavlja se i ispod mora sve do Baleara.

Južna grana Betičkih Kordiljera, nešto je kraća proteže se od grada Estepona u Andaluziji do rta Gata na jugoistoku Andaluzije.

Te dvije grane istog masiva, isprepletene su međusobno u dužini od nekih 290 km.

I masiv Sierra Nevada na kom se nalazi najviši vrh Iberijskog poluotoka Mulhacén visok 3479 metara, samo je dio Betičkih Kordiljera.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Sistema Bético''
X-Men Origins: Wolverine

***X-Men Origins: Wolverine*** () je američki science fiction film snimljen 2009. godine u režiji Gavina Hooda. Predstavlja četvrti dio serije ''X-Men'' temeljene na istoimenom stripu u izdanju Marvel Comicsa, odnosno prednastavak i spinoff posvećen liku Wolverinea čiji lik u filmu tumači Hugh Jackman. Radnja započinje sredinom 19. vijeka u Sjevernoj Americi i prikazuje kako James Logan otkriva svoje mutantske sposobnosti zajedno sa bratom Victorom Creedom (koga glumi Liev Schreiber) te vijek kasnije, za vrijeme Hladnog rata, pristaje raditi za američki vladu i postati  supertajnog tima mutantskih operativaca koje vodi beskrupulozni pukovnik William Stryker (čiji lik tumači Danny Huston).

Scenario za *X-Men Origins: Wolverine* je napisao David Benioff, jedan od velikih fanova originalnog stripa, koji je, za razliku od ranijih filmova iz serije *X-Men*, nastojao sadržaj filma orijentirati na jedan lik, te prikazati njegov rani život i staviti naglasak na karakter. Projekt je odobren nakon nekoliko godina, ali su produkciju mučili određeni problemi na snimanju, a neposredno prije premijere je na Internet izbačena radna kopija filma kojoj su bili nedostajali neki naknadno dodani detalji i scene. Usprkos toga je imao solidne rezultate na kino-blagajnama; filmske kritike su, međutim, bile izuzetno loše.

U filmu se kao jedan od negativaca pojavljuje lik plaćenika Waynea Wadea koga tumači Ryan Reynolds. Isti će lik, opet u tumačenju Reynoldsa, postati protagonist parodijskog film *[[Deadpool (film)|Deadpool]]*, kao i nastavka *[[Deadpool 2]]* gdje se scena iz *Wolverinea* parodira.

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* 
*