Guvernadur

**Guvernadur** (rjeđe u arhivskim dokumentima i **gubernadur**; u značenju guverner) je od 1511. bio činovnik koji je posredovao u sporovima između Crnogoraca i Mletačke republike, a od 1717. i kasnije, do 1830. godine, važna politička titula svetovne vlasti u Crnoj Gori.

U Crnoj Gori je postojala tradicionalna podela svetovne i verske vlasti između guvernera, koji se oslanjao na zapad (Austriju i Veneciju) i episkopa koji se oslanjao na Rusiju. Poslednjem guvernaduru Vukolaju Radonjiću je ukinuto zvanje guvernadura 1831. a on i čitava porodica su proterani iz zemlje odlukom vladike Petara II Petrovića Njegoša 1832. godine.

## Spomeni guvernadura
Spomeni *guvernadura* u arhivskoj građi postoje od 1511. godine. Neki povijesničari (poput *Zana Grbičiča*) smatraju da je prvi *guvernadur* bio *Ivan Antonije Bolica*, od 1688. do 1692., šef mletačke vojne posade na Cetinju, koji se navodi kao *Gouvernatore del Monte Negro*. Lazar Tomanović smatra da je prvi *guvernadur* bio *Đikan Vukotić*. Nakon njega se kao *guvernaduri* pominju vođe iz obitelji *Radonjića* i *Kovačevića*, da bi od sredine 18. stoljeće titula *guvernadur* postala nasljedna u obitelji *Radonjića*.

Prvi nesporni, u povjesnici dokumentirani podatak o nekom *Crnogorcu* kao *guvernaduru*, potječe iz 1739. godine. U izvještaju providura *Dolfina* iz Kotora mletačkome *Senatu* u Veneciji navodi se kako među crnogorskim vođama *"...prvo mjesto zauzimaju dva [[crnogorski serdar|serdara]], knez Petar Savić i pop Joko Stanišić, koji su potčinjeni guvernaduru Vukadinu Vukotiću".* Iz 1742. postoji sačuvan dokument, pismo crnogorskih vođa ruskoj carici da će vladika Sava Petrović doći u Rusku Carstvo radi dobijanja potpore. Pismo je potpisao *Vukadin Vukotić, gubernator Sve Crne Gore*.

Oko 1750. godine, po pretpostavci, *Vukotić* je zamijenio svoje zvanje *guvernadura* s titulom serdara sa *Stanislavom Radonjićem*, dotadašnjim *serdarom* *Katunske nahije*. Ova verzija se u crnogorskoj povijesnici uzima kao najvjerojatnija, no, ipak, nikada dokazana. Od toga perioda, titula *serdara Katunske nahije* se nalazila u obitelji *Vukotić* s *Čeva*, a titula *guvernadura* u obitelji *Radonjića* s *Njeguša*. Ipak u dokumentima se, i nakon orijentaciono naznačenog datuma zamjena titula, pominje i izvjesni *Vukotić* kao *guvernadur* od 1762. do 1764. godine.

Vladika *Sava Petrović* je najkasnije 1770. priznao *Jovanu Radonjiću* nasljednu titulu *guvernadura*.

## Kronologija guvernadura
U crnogorskoj povijesnici ne postoji pouzdana kronologija svih *guvernadura*. Najvjerojatniji redosljed *guvernadura*, od onih s tom titulom koj su bili *[[Crnogorci]]*, izgleda ovako:
* *Đikan Vukotić*;
* *Vukan (Vukajlo) Vukotić*;
* *[[Stano Radonjić]]*;
* *Vukota Vukotić* (u arhivskoj građi i *Vukota Ozrinić*, pomen iz 1711.;
* *Stefan Kovačević* (iz Cuca);
* *Vukadin Vukotić*, (pomeni iz 1739., 1742., te pretpostavka da je oko 1750. prenio *guverdadursku* titulu na obitelj *Radonjića*);
* *[[Stanislav Radonjić]]* (pomen iz 1755., posljednji pomen kao *guvenadura* iz 1758.);
* *[[Vukajlo Radonjić]]* (*guvernadur* od 1758. - 1762.);
* *Vukotić*, nepoznatog imena (*guvernadur* 1762.-1764.);
* *[[Jovan Radonjić]]* (poznat u literaturi i pod imenima *Jovan, Joko, Jovo, Ioan, Iovan, Ivan i Iova*, *guvernadur* 1764.-1802.);
* *[[Vukolaj Radonjić]]* (poznat i po imenima *Vuk*, *Vuko* i *Vukajle*, *guvernadur* 1803.-1830.).

## Politička djelatnost guvernadura
Ugovorom između *Mletačke republike* i prvaka *Katunske nahije* 1717. precizira se mletačko pokroviteljstvo i ratni savez. Zauzvrat, za guvernadura *Katunjana* i njihova dva *serdara* obvezali su se *Mlečani* isplaćivati mjesečne plate.

Konačnm prijelazom titule *guvernadura* sredinom 18. stoljeća u obitelj *Radonjića*, poslije vladajuće dinastije *Petrovića* najbogatije i najutjecajnije obitelji u Crnoj Gori, titula dobija na političkom značenju. Nakon smrti Šćepana Malog 1773., *guvernadur* *[[Jovan Radonjić]]* iskoristio je priliku u postao spoljno-političkim liderom, te je od 1779. do 1781. s Austrijom vodio povjerljive pregovore o eliminiziranju ruskoga i širenju austrijskoga utjecaja u Crnoj Gori.

Nakon dolaska Petra I. Petrovića Njegoša na čelo crnogorske države i crnogorske crkve 1784. naići će *guvernaduri* na njegov snažan otpor. *Petar I.* je svoj ugled među *Crnogorcima* učvrstio odsudnom pobjedom nad *Osmanlijama* u Bitki na Krusima 1796. godine, te utemeljenjem suvremene crnogorske države kroz Zakonik opšči crnogorski i brdski i Praviteljstvo suda crnogorskog i brdskog.

Unatoć bliskosti i povjerljivih veza *guvernadura Radonjića* s Austrijom, povjesnica nema niti jednoga dokaza da su oni radili na podrivanju neovisnosti i slobode Crne Gore,zapravo ne više, ni češće od drugih "glavara" u Crnoj Gori, kao što su na primjer Plamenac i sam Petar I. Dapače, *guvernaduru Radonjići* su hrabri akteri svih vojnih operacija i vješte diplomate koje su i kod *Austrije* radile na potpori neovisnosti i slobodi Crne Gore. Životni cilj im je bio uvedjenje Crne Gore u moderne europske tokove.

Takvo stanje stvari je uvećalo i održalo njihov ugled među *Crnogorcima*. Kada je *Petar I. [[1818]]. pokušao lišiti *Vukolaja Radonjića* zvanja *guvernadura, u stvarnosti se to nije reliziralo, jer je on imao snažne sljedbenike u crnogorskim vođama (*original* - glavarima).

## Kraj guvernadura
No, nakon smrti *Petra I.* (kanoniziran kao *[[Sv Petar Cetinjski]]*), *guverdadur Vukolaj Radonjić* osporio je njegovom sinovcu Petru II. Petroviću Njegošu pravo na nasljednu vlast na crnogorskom tronu. *Guvernadur Radonjić* je najprije kod *Rusa* pokušao osporiti *Njegošev* izbor, a potom i kod *Austrijanaca* koji su bili voljni poduprijeti njegovu djelatnost na destabiliziranju *Njegoševe* vlasti.

Sastao se *guvernadur Radonjić* 15. studenog 1830. s austrijskim *generalom Ticom* u mjestu *Puč*, u blizini *Kotora* (tada u sastavu Austrije), što je zamijećeno na *Cetinju*, pa je *Radonjić* uhićen i po kartkom postupku, već 17. studenog 1830. osuđen na smrt. No, *Njegoš* ga je pomilovao i kaznu preinačio u trajno ukidanje *guvernadurstva*. Našao se *Vukolaj Radonjić* na slobodi, no nastavio je održavati konspirativne veze s *Austrijancima*. *Crnogorci* su nakon dvije godine zapljenili njegovu prepisku i Crnogorski Senat je 4. siječnja 1832. *Radonjića* uhitio, a obitelj osudio na progonstvo, dom mu je razrušen. Poslije puštanja 4. svibnja 1832. nastanio se *Vukolaj Radonjić* u *Kotoru* i nakon nekih deset dana tu i umro (30. svibnja). *Guvernadurstvo* nikada nije obnovljeno.

## Komentar
Dinastija *Petrović* je, tijekom svoje vladavine, guvernadure iz obitelji *Radonjića* smatrala svojim najvećim unutarnjim konkurentima. Žigosala ih je kao izdajnike crnogorske neovisnosti i slobode. Takve ocjene, sve do 1830. godine, nemaju utemeljenje u sačuvanim arhivskim dokumentima. I nakon kraja *guvernadurstva*, objavljivani su tekstovi protiv *guvernadura*, uključujući i one u ruskoj štampi. Evo nekih ocjena iz jednog takovog članka, koji može svjedočiti o gnjevu dinastije *Petrović* (tekst na crnogorskom jeziku):
* *Odlučeno je: prvo, da se uništi guvernadurstvo, koje je kao zvanje žigosano tolikim intrigama i izdajama, usmjerenim protiv nezavisnosti Crnogoraca, i drugo, na osnovu prvog paragrafa Zakonika Petra Prvog Svetog da iz Crne Gore istjeraju guvernadura Vuka Radonjića. Te odluke narodne skupštine odmah su izvršene. Kuća guvernadura Radonjića spaljena je i sasvim srušena, a Vuko, kao nedostojni sin crnogorske zemlje, čijom su nezavisnošću on i njegovi preci tako dugo trgovali, protjeran je s čitavom porodicom u Austriju. Njegovi potomci, pod nazivom „Guvernadurovići” i danas žive u Kotoru i sada primaju penziju od austrijske vlade. Tako je uništena glavna tačka oslonca, ta, tako reći, Ahilova peta Crne Gore, na koju je precizno bila usmjerena sva politička baterija zapadnih sila, i na koju su se oslanjale sve njihove sitne i spletkaroške političke radnje, posredstvom kojih su one nastojale da unište odnose Crne Gore i Rusije i potčine Crnogorce svojem moralnom uticaju, ili čak, konačnom porobljavanju i podanstvu.* 

## Mišljenje
Crnogorski znanstvenik i akademik Radovan Radonjić objavio je 2009. godine studiju o guvernadurima u kojoj je opovrgao tvrdnje kako je obitelj Radonjić navodno radila protivu interesa crnogorske države. U povodu tiskanja svoje studije Radonjić je kazao (cit.original., na crnogorskom):

Još prije dvadeset godina, također je autor djela "Njegoš - pjesnik, vladar, vladika" Milovan Đilas dao svoj doprinos u traganju za istinom o životu i doprinosu guvernadurskoj obitelji Radonjića:

Đilas je ovo svoje stanovište obrazložio time da su guvernaduri Radonjići, kao “najviše zemaljske poglavice”, krčili i prokrčili mnoge puteve slobode i napretka “ i za same Petroviće i za Crnu Goru”''

## Reference

## Vanjske veze
* Akademik Radovan Radonjić o svojoj studiji "Guvernadursko-mitropolitska kontroverza u crnogorskoj istoriografiji" 
* O guvernadursko-mitropolitskoj kontroverzi u crnogorskoj historiografiji
* Emisija "Živa istina" RTV IN 14.1.2011. gost Akademik Radovan Radonjić (VIDEO) 
* RT CG emisija "GUVERNADURI" 
* Emisija "Istorijske paralele" TV Montena,6.4. 2011. (VIDEO) 
* Stari grb Radonjića (Grbovnik / Arhiv Nirnberg i Dvorski istorijski arhiv - Beč)
* "Sve dođe na viđelo"