Forest Whitaker

**Forest Steven Whitaker** (rođen 15. srpnja 1961.) je nagrađivani američki glumac i redatelj. 

Za ulogu ugandskog diktatora Idija Amina u filmu *[[Posljednji kralj Škotske]]*, Whitaker je dobio mnoštvo značajnih nagrada, ukjljučujući Oscara, Zlatni globus i nagradu BAFTA. Tako je postao četvrti tamnoputi glumac koji je dobio Oscara za najbolju glavnu ulogu, nakon Sidneyja Poitiera, Denzela Washingtona i Jamieja Foxxa.

Whitaker je dugo proučavao detalje o Aminovom životu kako bi se pripremio za ulogu. Prije ovog filma tako se studiozno pripremao samo za filmove *[[Bird]]* i *[[Put samuraja]]*.

## Rani život
Whitaker je rođen u Longviewu, Teksas, ali se obitelj preselila u Los Angeles kad su mu bile četiri godine. Njegov otac, Forest Whitaker Jr., bio je prodavač osiguranja i sin romanopisca Foresta Whitakera, Sr. Njegova majka, Laura Francis Smith, bila je profesorica koja se sama uzdržavala na koledžu i zaradila dvije diplome dok je odgajala djecu. Forest ima dva mlađa brata, Kenna i Damona, i jednu stariju sestru, Deborah.

Kao tinejdžer je svaki dan putovao iz Carsona u dominantnu bjelačku srednju školu, Palisades na zapadu Los Angelesa. U srednjoj školi igrao je američki nogomet s Jayom Schroederom, budućim NFL profesionalcem. Dok je bio u srednjoj školi, pohađao je i glasovne lekcije, nastupao je u mjuziklima i "zakačio" se za glumu; prva glumačka uloga bila mu je i glavna, u drami Dylana Thomasa, *Under Milk Wood*. Maturirao je 1979.

Počeo je pohađati koledž Cal Poly, Pomona, uz nogometnu stipendiju, ali je odustao zbog ozljede leđa. Primljen je na glazbeni konzervatorij sveučilišta u Južnoj Karolini (USC) gdje je studirao operu kao tenor. Diplomirao je 1982. Osim toga, zaradio je i stipendiju za podružnicu Drama Studio London na Berkelyju, Kalifornija.

## Karijera
### Rad na filmu
Whitaker je često glumio u filmovima poznatih redatelja s poznatim glumcima. U prvoj ulozi glumio je igrača američkog nogometa u tinejdžerskoj komediji Amy Heckerling iz 1982., *Fast Times at Ridgemont High*. U tom filmu nastupio je sa Nicolasom Cageom, Seanom Pennom i Phoebe Cates. 1986. se pojavio u filmu Martina Scorsesea, *[[The Color of Money|Boja novca]]* (s Paulom Newmanom i Tomom Cruiseom), i ratnoj drami Olivera Stonea, *[[Vod smrti]]*. Sljedeće godine nastupio je s Robinom Williamsom u komediji *[[Dobro jutro, Vijetname]]*.

1988. je odigrao glavnu ulogu glazbenika Charlieja Parkera u filmu Clinta Eastwooda, *[[Bird]]*. Kako bi se pripremio za ulogu, povukao se u jedno potkrovlje sa krevetom, kaučom i saksofonom, a osim toga je dugo proučavao Parkerovu biografiju te pohađao lekcije iz saksofona. Bila je to uloga koja je ocijenjena "izvanrednom", a zaradio je nagradu za najboljeg glumca na filmskom festivalu u Cannesu i nominaciju za Zlatni globus.

Whitaker je i u devedesetima nastavio raditi sa slavnim redateljima. Neil Jordan angažirao ga je za glavnu ulogu "Jodyja" u svom filmu iz 1992., *[[Plačljiva igra]]*. Kritičar Todd McCarthy, iz časopisa *Variety*, opisao je Whitakerov nastup kao "srčan", "duboko emocionalan" i "jednostavno strašan". 1994. je bio član glumačke ekipe koja je prva u povijesti dobila nagradu Nacionalnog odbora kritičara za najbolji glumački ansambl u filmu Roberta Altmana, *[[Pret-a-Porter (film)|Pret-a-Porter]]*. 1995. je glumio u filmskoj adaptaciji romana Paula Austera, *Dim*, redatelja Waynea Wanga.

1999. je glumio mafijaškog ubojicu koji slijedi samurajski kodeks u filmu *[[Put samuraja]]*, redatelja Jima Jarmuscha. Mnogi smatraju kako je ta uloga odlično sjela Whitakeru. Kao i za *Bird*, ponovno se uživio u život svog lika - proučavao je istočnjačku filozofiju i meditirao satima. Jarmusch je u intervjuima rekao kako je razrađivao glavnu ulogu imajući Whitakera u glavi; u recenziji *New York Timesa* je pisalo: "teško je sjetiti se drugog glumca koji bi mogao odigrati hladnokrvong ubojicu s toliko topline i humanosti."

Sljedeći mu je nastup bio u filmu koji je proglašen "najgorim filmom ikad", *Battlefield Earth* iz 2000., zasnovan na istoimenom romanu L. Rona Hubbarda. Film je bio žestoko kritiziran kao komercijalan, a kritike su bile katastrofalne. Film je "zaradio" sedam nominacija za nagradu Razzie; Whitaker je bio nominiran za najgoreg sporednog glumca, ali je izgubio od kolege iz filma, Barryja Peppera.

2001. je nastupio u maloj ulozi u jednom od pet kratkih filmova (*The Follow*) koje je producirao BMW kako bi promovirao svoje automobile. 2002. je nastupio u trileru Joela Schumachera, *[[Telefonska govornica (film)|Telefonska govornica]]*, zajedno s Kieferom Sutherlandom i Colinom Farrellom. Iste godine pojavio se u * [[Soba panike|Sobi panike]]* s Jodie Foster. Njegova izvedba u ulozi negativca ocijenjena je kao "profinjena kemija agresije i empatije".

Whitakerov najveći uspjeh do danas je film iz 2006., *[[Posljednji kralj Škotske]]*. Da bi se pripremio za ulogu diktatora Idija Amina, Whitaker se zdebljao dvadesetak kilograma, naučio svirati harmoniku te se bacio na učenje. Pročitao je knjige o Aminu, gledao vijesti i dokumentarne materijale, proveo neko vrijeme u Ugandi gdje se susreo s Aminovim prijateljima, rođacima, generalima, ali i žrtvama; osim toga, naučio je i svahili i svladao Aminov istočno-afrički naglasak.

Njegova izvedba donijela mu je 2007. Oscara za najboljeg glavnog glumca, čime je postao četvrti tamnoputi glumac u povijesti kojem je to pošlo za rukom. Za tu istu ulogu primio je i Zlatni globus za najboljeg glavnog glumca u drami, nagradu udruženja glumaca, nagradu BAFTA i pohvale Udruženja kritičara New Yorka, Organizacije filmskih kritičara Los Angelesa, Nacionalnog odbora kritičara i organizacije Broadcast Film Critics Association.

### Producentski i redateljski rad
 
Whitaker se okušao u produciranju i režiranju u devedesetima. Bio je jedan od producenata u filmu *A Rage In Harlem* iz 1991., u kojem je i nastupio. Redateljski debi bio je žestoki kratkometražni film o oružanom gradskom nasilju, *Strapped*, za HBO 1993. 1995. je režirao svoj prvi dugometražni film, *Waiting to Exhale*, koji se zasnivao na romanu istog imena. Roger Ebert zapazio je kako ton filma sliči na Whitakerov glumački stil: "odmjereno, mirno, uvjerljivo". Režirao je videospot Whitney Houston za pjesmu iz filma ("Shoop Shoop").

Whitakerova redateljska karijera nastavila se 1998., s romantičnom komedijom, *Hope Floats*, sa Sandrom Bullock i Harryjem Connicokom Jr. Režirao je i romantičnu komediju iz 2004. s Katie Holmes, *Predsjednikova kći*: sa Holmes je i nastupio u filmu *Telefonska govornica* 2002.

Na filmu *Predsjednikova kći* pojavio se i u ulozi izvršnog producenta. U toj ulozi se već prije pojavljivao u mnogim televizijskim filmovima, od kojih je najpoznatiji onaj iz 2002., *Door to Door* s Williamom H. Macyjem. Producirao je ove projekte kroz svoju producentsku kompaniju, Spirit Dance Entertainment, koju je ugasio 2005. kako bi se mogao posvetiti glumačkoj karijeri.

## Privatni život
1996. se oženio s glumicom Keishom Nash, koju je upoznao na snimanju filma *Blown Away*. Whitakerovi imaju četvero djece: dvije kćeri zajedno (Sonnet i True), njegova sina (Ocean), i njezinu kćer (Autumn) iz prijašnjih veza. Whitaker, koji je vegeterijanac, snimio je sa svojom kćerkom, True, promotivni spot u vezi vegeterijanizma za organizaciju za zaštitu životinja, PETA. Whitaker se bavi jogom, a ima i crni pojas u karateu.

Filmski kritičari često spominju Whitakerovo ovješeno lijevo oko: smatraju ga "intrigantnim", a daje mu "pospan, zamišljen izgled". Ovaj problem uzrokovala je bolest zvana razrokost, koja se nekad, netočno, naziva "lijenim okom". Whitaker je objasnio da je to nasljedni poremećaj i da razmišlja da ga ukloni operacijom, ne iz estetskih razloga, nego zato što mu ometa vid.

## Filmografija
### Glumac

### Redatelj

## Vanjske veze

*