Dede Korkut Kitabı

***Dede Korkut*** (Starac Korkut) je turkijski ep iz 14./15. stoljeća. Djelo se sastoji od jednog glavnog uvoda i od dvanaest priča. Često se spominje i kao *Oğuz–nâme*, spjev o Oguzima ili »Oguzijada«. Zapravo *Dede Kurkut* je *[[dastan]]*, to jeste ep koji se u turkijskim plemenima usmeno prenosi. Riječ *dede* znači djed, u smislu iskusan starac ili mudrac koga valja poslušati, stoga bi naslov se mogao zvati »Starac Korkut«. Ovo djelo predstavlja najstariji pisani trag turkijskih jezika.

## Uvod
Pripovjedač spominje ime Boga (Alaha) po islamskom obrascu Bismilah i s time počinje spjev. Dakle priča se stavlja pod Božijom zaštitom i moli se za Njegovu pomoć, što uvažava govor i daje mu podlogu vjerodostojnosti. Zatim tekst predstavlja Korkuta i na scenu stupa glavna uloga : u plemenu Bajat, ogranak Oguskog savezništva, ubrzo poslije Muhameda je se pojavio jedan starac, zvao je se Korkut, bio je strašno mudar, iskusan i božanski nadahnut, njegovi su savjeti uvijek bili jako cijenjeni. Prorokovao je uspon i slavu plemena Kayi, dakle Osmanlija, a mnoge su njegove čuvene pouke.

## Pjevanja
# Bugač-khanu, Dirse-khanov sin ;
# Kako je opljačkana kuća Salura Kazana ;
# Priča o Bamsi Bejreku ;
# Kako je zarobljen knez Uruz, sin kneza Kazana ;
# Priča o ludom Dumrulu ;
# Priča o Turali-khanu ;
# Priča o Jigeneku ;
# Priča o Basatu ;
# Priča o Emrenu ;
# Priča o Segreku ;
# Kako je Salur Kazan bio zarobljen i kako ga je njegov sin Uruz oslobodio ;
# Kako su se vanjski Oghuz pobunili protiv unutarnjih Oghuza i kako je Beyrek umro ;
# Mudrost Dede Korkuta ;

## Rukopisi
Postoje prijevodi *Dede Korkuta * na francuskom, engleskom, mađarskom i na ruskom iz početka 18. stoljeća. Događaji ispričani u knjizi dugo su se prenosili u usmenoj tradiciji prije nego što su utisnuti na papir i obrađeni u suvremenom književnom stilu. Spjev je privukao pažnju europske javnosti 1815. godine, zahvaljujući djelomičnom prijevodu na njemački Heinricha Dieza, na temelju rukopisa pronađenog u Kraljevskoj biblioteci u Dresdenu. U Dresdenu je sačuvan cjelovit rukopis, Dresdenski rukopis a jednu kopiju rukopisa je napravio isti H. Diez i ona se čuva u Berlinu. Prvo izdanje (1916.) kao i prvo prepisano izdanje (1938.) se osnivaju na berlinskom primjerku rukopisa. 1950. je orijentalist Ettore Rossi otkrio drugi nepotpuni rukopis u Vatikanskoj biblioteci (Cod. Turc. 102) i objavio ga kao faksimil. Godine 1958. Muharrem Ergin objavio je cijeli tekst sa faksimilima oba rukopisa. Još jedna kopija ovog djela napravljena je u augustu 1972. za Akademiju znanosti Republike Azerbajdžana. Nedavno istraživanje koje su proveli turski učenjaci otkriva da postoji turkmenska varijanta djela, koja sadrži čak šesnaest priča, koje su prepisane i objavljene u knjizi 1998. godine.

## Mjesto nastanka
Najstariji tragovi *Dede Korkuta* su pronađeni u Sibiru i u Mongoliji. Uglavnom događaji počinju u centralnoj Aziji, prelaze u Anatoliju i nastavljaju na istočnom Kavkazu (Azerbejdžan).

## Datum nastanka
Djelo je napisano ne ranije od 13. stoljeća i ne kasnije od 15. stoljeće, mada prva pjevanja su nešto ranija.

## Priznanja
U Baku 9. aprila 2000. ravnatelj Unescoa Kōichirō Matsuura je proslavio i upisao *Dede Korkuta* u listu Nematerijalnih svjetskih baština.
 
## Nematerijalna kulturna baština
Dede Korkut je na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog svjetskog naslijeđa čovječanstva kao zajednički element nematerijalnog kulturnog naslijeđa u Azerbejdžanu, Kazahstanu i Turskoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 26. novembra do 1. decembra 2018. u Port Louisu na Mauricijusu.

## Vanjske veze
* 
* 

## Napomene

## Reference