open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lex Burgundionum

**Lex Burgundionum** (doslovno: "Zakon Burgunda", također poznat i kao *Lex Gundobada* ili "Gundobadov zakon"; , ) je zakonik koga je za vrijeme svoje vladavine (473 - 516) donio burgundski kralj Gundobad, a čija je glavna svrha bila kodificirati običaje svojih burgundskih podanika. Tekst, čiji prvi sačuvani rukopisi datiraju iz 9. vijeka, se smatra jednim od najstarijih i najvažnijih pisanih izvora prava u srednjovjekovnoj Evropi.

Za taj zakonik je karakteristično da nije imao univerzalnu primjenu na sve Gundobadove podanike, odnosno da su njegovim odredbama bili podvrgnuti jedino osobe burgundske etničke pripadnosti. Na njegove galske ili rimske podanike se primjenjivalo dotadašnje rimsko pravo; tek je potreba da se rješavaju eventualni sudski ili drugi sporovi između (Galo)Rimljana i Burgunda navela Gundobada da donese poseban zakonik poznat kao *Lex Romana Burgundionum*, čiji je tekst, međutim izgubljen.

Vjeruje se kako je Gundobad naručio izradu zakonika 483. a da je rad na njemu dovršen za vrijeme vladavine njegovog sina Sigismunda (516 - 532) koji mu je pridodao *novellae*, odnosno tekst kojim je u obliku apstraktnih pravnih načela trebalo tumačiti Gundobadov tekst poznat kao *antiquae*.

*Lex Burgundionum* se, u nedostatku drugih, smatra jednim od najvažnijih izvora podataka o Burgundima i njihovom načinu života, odnosno načinu života Germana za vrijeme i nakon Velike seobe naroda. Veliki broj odredbi se bavi nasljednim pravom temeljenom na specifično germanskim institucijama, ali i raznim modelima naknade štete za nanošenu fizičku ozljedu, pri čemu je karakteristično izbjegavanje kaznenopravnih sankcija i inzistiranje na novčanoj kompenzaciji. Pravni teoretičari vjeruju da je Gundobad tim odredbama nastojao što je moguće više iskorijeniti krvnu osvetu među svojim "barbarskim" sunarodnjacima, odnosno učiniti ih barem u tom smislu sličnijim svojim "civiliziranim" rimskim podanicima. S druge strane, Lex sadrži i institut sudskog dvoboja koji će značajno uticati na srednjovjekovno pravo.

Burgundsko Kraljevstvo je prestalo postojati 534. kada su ga zauzeli Franci; međutim i oni su preuzeli *Lex* te ga primjenjivali na svojim teritorijama. Posljednji zapis o tome da se *Lex* primjenjivao datira iz 10. vijeka.

## Izvori
* Katherine Fisher Drew (trans.) (1972) *The Burgundian code: book of constitutions or law of Gundobad* University of Pennsylvania Press
485.

__NOTOC__
Godina **485.** (**[[rimske brojke|CDLXXXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Memija bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1238. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 485. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Akakijeva šizma: Sinod koga je u Rimu sazvao papa Feliks III donosi odluku kojom je ekskomuniciran Petar Knafej, patrijarh Aleksandrije.
* Aelle od Sussexa nanosi poraz Britima na potoku Mearcread.


## Rođenja

## Smrti
* 17.4. &ndash; Proklo, neoplatonski filozof
* Fincath mac Garrchu, kralj Leinstera

## Reference
Goribor

**Goribor** je srpski bend iz Bora, osnovan 1988. godine. Kritičari muziku benda upoređuju s grupom Joy Division a podseća i na domaće grupe Disciplina kičme i Ekatarina Velika .

## Članovi
* Aleksandar Stojković St (vokal)
* Miroslav Užarević Uža (bas gitara)
* Željko Ljubić Piti (gitara)
* Darko Urošević (bubanj)

## Diskografija
Goribor je do sada izdao šest studijskih albuma. Prvih pet, kao i lajv album su izdati u zagrebačkoj izdavačkoj kući „Slušaj najglasnije“, a poslednji album iz 2007. kao i singl „Sjajne niti“ u takođe zagrebačkoj izdavačkoj kući „Densing ber“. Jedino izdanje benda izdato i u Srbiji jeste poslednji album, u izdavačkoj kući Automatik.

### Studijski albumi
* Stari radovi (1996/1997)
* Krug u očima (1997/1999)
* Ono što te ne ubije to te osakati (2003/2004)
* Hoću kući (2005)
* Stondom do Tokija (2006)
* Goribor (2007)
* Evo je banja (2012)

### Live albumi
* Uživo (2003)

### Singlovi
* Sjajne niti (2007)

## Veze
* Nova srpska scena

## Izvori

## Vanjske veze

* Zvanična internet prezentacija 
* Zvanična Facebook prezentacija
* Zvaničan YouTube prezentacija
* Recenzija albuma „Goribor“
* Zbrdazdola - Goribor
* Intervju sa Aleksandrom Stojkovićem St-om za "Balkanrock.com"
Fincath mac Garrchu

**Fincath mac Garrchu** ili **Findchad mac Garrchon** (? -485) bio je kralj Leinstera u Irskoj. Bio je član klana Uí Garrchon, ogranka dinastije Dál Messin Corb. Njegov otac je bio osnivač klana Garrchú mac Fothaid.

Kao kralj se ne spominje u ljetopisu *Book of Leinster*, ali mu je ta titula dana u *Annals of Innisfallen*. Poražen je i ubijen u bitci kod Grainareta godine 485. u sukobu sa klanom Uí Néill. Kao pobjednici sukoba se navode Coirpre mac Néill ili Muirchertach mac Ercae. 
 
Naslijedio ga je sin Fráech mac Finchada (umro 495).

## Napomene

## Povezano
* Kraljevi Leinstera

## Izvori
* *Annals of Ulster* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* *Annals of Innisfallen* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* Charles-Edwards, T. M. (2000), *Early Christian Ireland*, Cambridge: Cambridge University Press, 
* Byrne, Francis John (2001), Irish Kings and High-Kings, Dublin: Four Courts Press, 
* *Ireland, 400-800*, pp.&nbsp;188, by Dáibhí Ó Cróinín *A New History of Ireland*, Vol. I,  (edited Ó Cróinín).

## Vanjske veze
* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork includes: Gein Branduib (original & translation), Annals of Ulster, Annals of Tigernach, Annals of Innisfallen and others.
Činč

**Činč** je beogradski bend koji su 2001. osnovali Đorđe Ilić i Luka Stanisavljević koji su par godina pre toga svirali zajedno pod imenom **Čudan Šimijev Bend**. Grupi se kasnije priključuju Irena Vanić (2003) i Srđan Stojanović (2004). Činč odlikuju čudni tekstovi, sofisticirane melodije i osobeno scensko ponašanje. Uz naziv grupe često stoji i apozicija *ugledni beogradski bend*.

Grupa često nastupa u kulturnim centrima, bibliotekama, galerijama, radio stanicama i u beogradskoj Botaničkoj bašti. Činč je sarađivao i svirao s umetnicima, performerima i multimedijalnim umetnicima kao što su Jošio Mačida (町田 良夫 *Yoshio Machida*), Marko Brecelj (eks-Buldožer), Saša Marković Mikrob, strip-radionica „Šlic“, Ilegalni poslastičari, Kornet, i drugi.

## Historija

U intervjuu  za Amorfon koji je u junu 2004. dao Luka Stanisavljević kaže da su on i Đorđe Ilić zajedno svirali deset godina. Počeli su kao pank bend, da bi prešli na neku vrstu *mančesterskog stila* sa tragovima *novog američkog roka*. Na početku su imali i bubnjara ali ih je on napustio. Umesto da traže drugog, počeli su da sviraju svoje pesme u akustičnom stilu. Kako im se novi zvuk dopao, Đorđe je prešao na akustičnu gitaru, a Luka je počeo da vežba pravljenje žičanih aranžmana. Nakon toga počeli su da prave koncerte na tihim mestima kao što su biblioteke.

Irena Vanić je Luku i Đorđa već poznavala preko Horkestra, gde su zajedno pevali. Godine 2002. pozvali su je da gostuje u bendu, a kako im se njeno pevanje dopalo, od 2003. postaje stalni i pretežno glavni vokal. Irena je upoznala violinistu Srđana Stojanovića s ostatkom benda, kome se priključio 2004. godine.

## Diskografija

**Albumi:**
* Osečev sjaj – prvo izdanje Škart, Beograd, 2001, reizdanje Amorfon, Tokio, 2004.
* Ponašanje – objavila kuća Templum, Skopje, 2003, reizdanje Listen Loudest, Zagreb, 2007.
* Polyphonic Poetry – objavio Amorfon, Tokio, 2006.

**Učešće na kompilacijama:**
* Music for Baby – objavio Amorfon, Tokio, 2004
* 11. bombardiranje Njujorka– objavio Listen Loudest, Zagreb, 2007.
* Šta treba maloj deci – objavio Kornet, Beograd, 2007.

## Članovi benda

* **Luka Stanisavljević** – bas, gitara, glas, matrice
* **Đorđe Ilić** – gitara, glas, perkusije
* **Irena Vanić** – glas
* **Srđan Stojanović** – violina, perkusije, glas

## Veze
* Nova srpska scena

## Reference

## Vanjske veze

* http://cincplug.com – Zvaničan vebsajt
* www.myspace.com/cincplug – *[[MySpace]]* audio prezentacija
* www.myspace.com/cinc – *[[MySpace]]* video prezentacija
Slušaj najglasnije

**Slušaj najglasnije** (en. *Listen Loudest*) je prva nezavisna diskografska kuća u Hrvatskoj i bivšoj SFRJ. Osnivač joj je Zdenko Franjić koji je znao prepoznati talent mnogih mladih glazbenika te im izdati prve albume nakon čega su oni napredovali u karijeri (Majke, Satan Panonski, Spoons, Messerschmitt, The Bambi Molesters, Damir Avdić...). Izdavačka kuća djeluje u Zagrebu i do sada ima preko 200 izdanja.

## Vanjske veze
* Listen Loudest Web Site
* Zdenko Franjić – Poslednji Mohikanac
* http://www.myspace.com/slusajnajglasnije
Papa Petar III od Aleksandrije

**Papa Petar III od Aleksandrije** (? - 490), također poznat i kao **Mongus** (od grčke riječi *mongos*, "mucalac"), bio je patrijarh Aleksandrije, odnosno koptski papa od 477. do smrti, a od 482. također priznat i kao patrijarh od strane pravoslavne crkve.

Petar je bio vatreni zagovornik mijafizitstva te se, kao mnogi svećenici diljem istočnih provincija tadašnjeg Rimskog Carstva, nije htio pomiriti sa odlukama Haldekonskog sabora 451. kojima je taj kristološki stav proglašen heretičkim. Zbog toga je kao đakon podržao mijafizitskog patrijarha Aleksandrije Timotija Aleura kada je ovaj 457. protjerao halkedonskom vjerovanju vjernog patrijarha Proterija. Nakon Timotijeve smrti 477. je Petar od strane mijafizitskih vjernika proglašen novim patrijarhom. Međutim, bizantski car Zenon je iste godine za novog patrijarha postavio halkedonca Timotija Salofakiolosa a Petar je ukazom osuđen na smrt. Petar je nakon toga nastavio djelovati u ilegali.

Situacija se promijenila nakon Timotijeve smrti 482. odnosno nakon što je Zenon, sve zabrinutiji zbog jačanja mijafizitstva nastojao mijafizite pomiriti sa pravovjernim "halkedonskim" kršćanima. Rezultat svega toga je bio *[[Henotikon]]*, odnosno ukaz u jedinstvu kojim je crkvenim vođama nametnut kristološki kompromis. Jovan Talaja, halkedonski patrijarh Aleksandrije ga je odbio prihvatiti te je protjeran u Rim; Petar ga je, pak, prihvatio te je i de iure postao patrijarh Aleksandrije. Ta je odluka, međutim, dovela do Petrove ekskomunikacije od strane rimskog pape Feliksa III 484. Zajedno sa njim je ekskomuniciran i konstantinopolski patrijarh Akakije, no tu odluku Zenon i drugi istočni patrijarsi nisu priznali, što je dovelo do višedecenijske Akakijeve šizme. Petar je bio u dobrim odnosima sa Akakijevim nasljednikom Fravitom; njegov nasljednik Eufemije ga je, u nastojanju da se pomiri s Rimom, godine 490. ekskomunicirao, nakon čega je Petar umro. Naslijedio ga je mijafizit Atanazije II.

## Reference
* 
* 

## Literatura
* 
* "Peter Mongo" in: *The Oxford Dictionary of the Christian Church.*, F. L. Cross and E. A. Livingstone (ed.), London: Oxford University Press, 1974, p.&nbsp;1074.

|-

|-

|-
Akakijeva šizma

**Akakijeva šizma** je naziv za prvi veliki raskol između zapadnog i istočnog kršćanstva koji je trajao od 484. do 519. Povod su mu bila kristološka razilaženja, odnosno raskol unutar samog istočnog kršćanstva nastao nakon Halkedonskog sabora 451. godine, a djelomični uzrok i specifične političke okolnosti unutar Istočnog Rimskog Carstva nastale nakon pada Zapadnog Carstva 476. godine.

Pred početak šizme Istočnim Carstvom je vladao Zenon, nepopularni car čije su prve godine bile obilježene stalnim vojničkim pobunama i dinastijskim spletkama, i koji je stoga tražio podršku u Siriji, Palestini i Egiptu čije su se svećenstvo i vjernici sve više distancirali od pravovjernog, odnosno "halkedonskog" kršćanstva prihvativši umjesto toga mijafizitstvo. Zenon je stoga nastojao pomiriti dvije struje izdavši 482. *[[Henotikon]]*, odnosno Ukaz o jedinstvu koji je sadržavao kristološku formulu koja je trebala predstavljati kompromis između mijafizita i halkedonaca.

Iako njime nisu bili u potpunosti zadovoljni, vodeći mijafiziti su prihvatili *Henotikon*, uključujući aleksandrijskog patrijarha Petra Mongusa koji je od 477. djelovao u ilegali i bio od Zenona *in absentia* osuđen na smrt kao heretik. Zenon ga je zauzvrat ne samo pomilovao, nego i priznao za patrijarha, a zbog čega je dotadašnji "halkedonski" patrijarh Jovan Talaja prognan iz Aleksandrije.

*Henotikon*, međutim, nije prihvatio papa Simplicije, jedini kršćanski patrijarh čije se sjedište - Rim - tada nije nalazilo pod carskom vlašću; dijelom je to bilo zato što se Zenon sa njime nije konzultirao a niti sazvao crkveni sinod. Njegov nasljednik Feliks III je pružio Jovanu Talaji utočište te 484. tražio od Zenona i Akakija da povuku *Henotikon* i osude Petra Mongusa. Kada su 484. Zenon i Akakije to odbili učiniti, Feliks III je ekskomunicirao Akakija i Petra Mongusa. Akakije i Zenon to nisu prihvatili, čime su prekinute veze crkvene između Rima i Konstantinopola, odnosno prvi put u historiji kršćanstva nastalo nejedinstvo između zapadne i Istočne crkve.

Nakon Akakijeve smrti 488. su se njegovi nasljednici Fravita (488-489) i Eufemije pokušavali pomiriti sa rimskim papama, ali su ti napori ostali bez rezultata, najviše zahvaljujući novom caru Anastaziju I koji je simpatizirao mijafizite. Politički uvjeti za kraj šizme su se stvorili tek kada je 518. na prijestolje stupio car Justin I te uz pomoć patrijarha Jovana Kapadokijskog postigao sporazum sa papom Hormizdom kojim je šizma formalno okončana 24. marta 519.

## Vanjske veze
* Acacian Schism, OrthodoxWiki
486.

__NOTOC__
Godina **486.** (**[[rimske brojke|CDLXXXVI]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Basilija i Longina** (ili, rjeđe, **godina 1239. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 486. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Bitka kod Soissonsa u kojoj Franci pod kraljem Klodvigom I nanose odlučujući poraz bivšem zapadnorimskom generalu Sijagriju i zauzimaju njegovu teritoriju između rijeka Loire i Somme, kasnije poznatom kao Domena Soissons. Time nestaje posljednji državnopravni ostatak Zapadnog Rimskog Carstva, a Franci postaju gospodarima današnje sjeverne Francuske.
* Bitka kod Mercredesburnea između Južnih Saksonaca pod Aelleom i Brita završava bez rezultata (po Anglosaksonskoj kronici).


## Rođenja

## Smrti

## Reference
Bitka kod Mercredesburnea

**Bitka kod Mercredesburnea** se 485. ili 486. odigrala na području današnje Južne Engleske između južnosaksonskih doseljenika pod kraljem Aelleom na jednoj, te britskih domorodaca na drugoj strani. O njoj postoje vrlo oskudni podaci, odnosno tek jedan izvor - *[[Anglosaksonska kronika]]* - koja navodi tek njenu godinu, a ne i njen ishod. Prema kasnijem historičaru Henryju od Huntingdona, nijedna strana nije pobijedila te su Aelle i Briti sklopili mirovni sporazum. Aelle je predah iskoristio da popuni ljudstvo poslavši poziv svojim saksonskim sunarodnjacima u današnjoj Njemačkoj, a što je iskoristio da Britima 491. nanese težak poraz kod Pevenseya.

## Izvori
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Sijagrije

**Afranije Sijagrije** (lat: *Afranius Syagrius*, umro 486. ili 487.), poznatiji samo kao Sijagrije, bio je zapadnorimski vojskovođa, poslednji rimski vrhovni zapovednik vojske u Galiji, i nakon propasti Zapadnog rimskog carstva 476. (odnosno 480), *kralj Rimljana*.

Sijagrije je bio sin Egidija, vrhovnog zapovednika rimske vojske u Galiji (magister militum per Galliam). Posle 461. Egidije je upravljao severnom Galijom iz Soasona pošto se ostatak Galije nalazio pod vlašću varvara.

Sijagrije je kao rimski velikodostojnik upravljao rimskom enklavom u severnoj Galiji od očeve smrti 464. godine. Nosio je titulu vojnog zapovednika tj duksa (dux). U Soasonu je sve do 480. kovao novac sa likovima zapadnorimsih careva. Nakon toga, sudeći po Grguru Turskom, vladao je kao *kralj Rimljana*. Sijagrije je na kraju doživeo težak poraz od Salijskih Franaka predvođenih kraljem Hlodovehom 486. godine. Pobegao je u Tuluz vizigotskom kralju Alarihu II koji ga je na kraju izručio Francima. Hlodoveh je zatim naredio da se Sijagrije posle mučenja pogubi.

## Vanjske veze
* ''Encyclopaedia Britannica'' 1911: Syagrius
Domena Soissons

**Domena Soissons**, također poznata i kao **Galo-Rimska Domena** (, **Kraljevina Soissons**, **Egidijevo Kraljevstvo** ili **Sijagrijevo Kraljevstvo** je naziv koji razni historičari koriste za galorimsku državu koja je postojala na području današnje sjeverne Francuske od 461. do 486. godine i koja se smatra posljednjim državnopravnim ostatkom Zapadnog Rimskog Carstva.

Početkom 5. vijeka je za vrijeme Velike seobe naroda i poslije kolapsa dotadašnjeg limesa tadašnja rimska Galija postala odredištem migracije brojnih germanskih naroda koji su se naselili na njenom području, formalno kao federati (savezničke trupe) Carstva koje je u nekoliko decenija izgubilo svoj autoritet i moć. Jedno od područja koje se uspjelo othrvati tim procesima bio je pojas između rijeke Somme na sjeveru i rijeke Loare na jugu i gdje su Galorimljani uspjeli očuvati svoj način života i političku organizaciju.

Godine 461. je tim područjem kao *[[magister Militum|magister militum]]* upravljao rimski general Egidije. Kada je iste godine zapadnorimski car Majorijan ubijen od strane generala i *de facto* gospodara Carstva Ricimera, a Egidije je njemu i novom nezakonitom caru Libije Severu otkazao poslušnost. Ricimer, međutim, nije reagirao jer su u međuvremenu Burgundi zauzeli dolinu Rhone stvorivši tako svojevrsnu tampon-zonu između Ricimeru vjernih područja u Italiji i na mediteranskoj obali Galije. Egidije je, pak, sklopio savez sa Francima na sjeveru te uz njihovu pomoć uspješno suzbio napade Vizigotskog Kraljevstva s područja južno od Loare. Godine 464/5. je umro u misterioznim okolnostima, a nakon *comesa* Pavla ga je naslijedio sin Sijagrije.

Sijagrijeva tvorevina je uspjela opstati sljedeće tri decenije, pri čemu je nadživjela i Zapadno Carstvo, koje je prestalo postojati 476/480. Nakon bezuspješnih pokušaja stupanja u kontakt sa istočnorimskim carem Zenonom je bila de facto samostalna država, iako je Sijagrije inzistirao da nije car, odnosno da vlada tek jednom provincijom. Za sebe je uzeo naziv *dux* (vojvoda), ali su njegovi germanski susjedi za njega koristili titulu "kralj Rimljana".

Godine 481/82. je nakon smrti franačkog kralja Hilderika I prijestolje preuzeo njegov agresivni sin Klodvig I koji je upravo u Sijagrijevoj državi vidio najizgledniju metu franačke ekspanzije. Započeo je rat završen bitkom kod Soissonsa u kojoj je Sijagrije poražen, a njegova država nestala, odnosno anektirana Franačkom Kraljevstvu.

## Vanjske veze
* Syagrius
* Kingdom of Soissons
Pjotr Wrangel

**Petr Nikolajevič, baron Wrangel** (čit. Pjotr) (ruski ***Пётр Николаевич Врангель***, Zarasai, 15. kolovoza 1878. - Bruxelles, 25. travnja 1928.), general, aktivni sudionik i vođa antiboljševičkog pokreta u ruskom građanskom ratu.

Rođen 15. kolovoza 1878. u Zarasaiju, Litva. Završio Rostovsku realnu gimnaziju (1896.) i Gornji institut u Petrogradu (1901.). U vojni konjički puk stupio 1901., 1902. unaprijeđen u časnika.

Od kolovoza 1918. sudjeluje u ruskoj Dobrovoljačkoj armiji, čiji je zapovjednik postao u siječnju 1919. Od travnja 1920. glavni zapovjednik oružanih snaga Rusije na Krimu. Tamo su njegove jedinice pružale najduži otpor tako da je pad Krima bio ključan za skoru pobjedu Crvene armije. U emigraciji je od studenog 1920. Osnovao Ruski općevojni savez (1924.), ujedinivši sudionike pokreta Bijelih u emigraciji.

Poslije iznenadne i kratke bolesti umro je u Bruxellesu, Belgija 25. travnja 1928. godine. Sahranjen je u Beogradu, u ruskoj crkvi Svete Trojice.
Oskar Potiorek

**Oskar Potiorek** (Bleiberg, 20. studenog 1853. - Klagenfurt, 17. prosinca 1933.), austrijski general koji je služio kao austro-ugarski guverner BiH od 1911. do 1914. godine.

Potiorek, kao Vojni Zapovijednik Bosne i Hercegovine, bio je prisutan u automobilu u kojem su ubijeni nadvojvoda Franjo Ferdinand i njegova supruga vojvotkinja Sofija Chotek 28. lipnja 1914 godine u Sarajevu. U Prvom svjetskom ratu je sudjelovao kao glavni zapovjednik u ratnom pohodu na Srbiju. Predvodio je austrougarsku vojsku u Cerskoj i Kolubarskoj bici gdje je pretrpio poraze. Poslije ovih poraza smijenjen je s položaja.
Franz Conrad von Hötzendorf

**Franz grof Conrad von Hötzendorf** (Penzing, 11. studenog 1852. - 25. kolovoza 1925.), austro-ugarski general i načelnik generalštaba austro-ugarske vojske na početku Prvog svjetskog rata. 

## Rani život
 
Rođen je u predgrađu Beča u obitelji umirovljenog časnika, koji je potjecao iz Moravske. Njegov pradjeda je stekao titulu plemića. Vojnik je postao jako mlad, a u vojnoj hijerarhiji napredovao je vrlo brzo. U vojsci je ostao do kraja Prvog svjetskog rata. 

## Načelnik generalštaba
 
Načelnik generalštaba austrougarske vojske postao je 1906. Neumorno se zalagao za modernizaciju oružanih snaga Austro-Ugarske. Vjerovao je u sukob germanske i slavenske civilizacije. Bio je zabrinut snagom mađarske elite unutar Austro-Ugarske. Smatrao je Austro-Ugarsku prvenstveno njemačkim carstvom i vjerovao je u potrebu slabljenja mađarskog utjecaja u carstvu. Osim toga bio je zabrinut i zbog talijanskih ambicija na Balkanu.

Njegova najveća preokupacija i želja bila je preventivni rat protiv Srbije, da bi se smanjila opasnost za koju je on vjerovao da postoji. U isto vrijeme imao je namjeru promijeniti političku ravnotežu unutar Austro-Ugarske smanjujući značaj Mađara, a povećavajući značaj Slavena. Prvi put je rat protiv Srbije predložio 1906., te u mnogo navrata do samog izbijanja prvog svjetskog rata 1914. godine.

## Prvi svjetski rat
 
Nakon sarajevskog atentata na prijestolonasljednika Franju Ferdinanda njegova zagovaranja rata protiv Srbije naišla su na plodno tlo. No otpočinjanjem ratnih operacija pokazalo se da austro-ugarska vojska nije pripremljena i nije se naročito istakla u vođenju rata.

Conrad von Hötzendorf je predlagao nerealne i grandiozne planove, ne uzimajući u obzir teren i klimu. Planovi mu često nisu uzimali u obzir snagu neprijatelja. Srpska vojska se pokazala mnogo efikasnijom nego što je on predviđao. Njegove prve ofenzive protiv Italije isto tako su bile loše vođene i završavale su velikim ljudskim gubicima. Njegovim greškama austro-ugarska vojska je prvu godinu rata završila vojno značajno oslabljena. Najkatastrofalniji poraz je bio tokom Brusilovljeve ofenzive, kada je austro-ugarska vojska izgubila 1,5 milijuna vojnika. Poslije toga austro-ugarska vojska više nije bila značajna vojna sila. Više nije mogla da izvodi ofenzive bez njemačke pomoći. Većina austrijskih pobjeda je bila moguća samo zajedno sa njemačkom vojskom, od koje su postali jako ovisni. Postoji i suprotno mišljenje britanskog povjesničara Cyrila Fallsa koji o Von Hötzendorfu ima mišljenje da je bio najbolji strateg i da su njemački generali pravili ofenzive po Von Hötzendorfovim planovima.

Krajem 1917. smijenio ga je novi car Karlo sa mjesta načelnika generalštaba. 1918. stekao je titulu grofa.
Bitka kod Soissonsa

**Bitka kod Soissonsa** je naziv za nekoliko važnih historijskih bitaka koje su se odigrale u blizini francuskog grada Soissonsa:
* Bitka kod Soissonsa (486) - između Franaka pod Klodvigom I i galorimskog gospodara rata Sijagrija
* Bitka kod Soissonsa (718) - između Neustrijanaca pod Hilperikom II i Ragenfridom, protiv Akvitanaca pod Odom Velikim i Austrazijanaca pod Karlom Martelom.
* Bitka kod Soissonsa (923) - bitka u kojoj je poginuo kralj Robert I od Francuske
* Bitka kod Soissonsa (1918) - bitka između njemačkih i američkih snaga u prvom svjetskom ratu.
Võ Nguyên Giáp

**Võ Nguyên Giáp** (An Xa, 25. kolovoza 1911. – Hanoi, 4. listopada 2013.) bio je vijetnamski političar general i državnik. 

Kao zapovjednik, vodio je Prvi (1946. – 1954.) i Drugi indokineski rat (1960. – 1975.), a bitke u kojima se istaknuo su: Lang Son (1950.), Hoa Bin (1951. – 1952.), Điện Biên Phủ (1954.), Tet ofenziva (1968.), Uskršnja ofenziva (1972.) i završna Operacija Hồ Ší Min (1975.). 

Giáp je završio studij ekonomije, bio je novinar, ministar unutarnjih poslova u Hồ Ší Minovoj vladi, vojni zapovjednik Việt Minha, zapovjednik VNA-a, ministar obrane i član politbiroa iz Lao Dong partije.

Vodio je pobjedonosni rat za ujedinjenje Vijetnama.
Bitka kod Soissonsa (486)

**Bitka kod Soissonsa** se odigrala godine 486. između Franaka pod kraljem Klodvigom I na jednoj, i galorimskih snaga Kraljevine Soissons pod Sijagrijem na drugoj strani. U bitci su Franci odnijeli pobjedu i anektirali Kraljevinu Soissons, čijim je nestankom prestao posljednji državnopravni trag Zapadnog Rimskog Carstva, a Franci postali regionalna sila.

## Izvori
487.

__NOTOC__
Godina **487.** (**[[rimske brojke|CDLXXXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Boetija bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1240. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 487. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* 1.3. - Franački kralj Klodvig I ubija vojnika koji je razbio vazu iz Soissonsa.
* 15.11. - Odoakar, germanski kralj Italije, nanosi poraz Rugijcima i uništava njihovu državu u nekadašnjoj rimskoj provinciji Norik.


## Rođenja
* Xiao Baoyin, kineski princ iz dinastije Južni Qi

## Smrti
* Sijagrije, "kralj Rimljana" u Soissonsu
* Gao Yun

## Reference
Soissons

**Soissons** je grad i sjedište istoimene općine (commune) u sjevernoj Francuskoj koja administrativno pripada departmanu Aisne u Pikardiji. Smještena je na rijeci Aisne, oko 100&nbsp;km sjeveroistočno od Pariza. Predstavlja jedan od najstarijih gradova u Francuskoj i pretpostavlja se da je bio glavni grad drevnog naroda Suesiona po kojima je dobio ime. Poznat je i kao sjedište rimokatoličke biskupije osnovane oko godine 300. kao i kratkotrajne Kraljevine Soissons (461-486) te poprište nekoliko historijskih bitaka.

## Reference

## Vanjske veze

* INSEE
* Official website  
* Catholic Encyclopedia: Soissons
* A live view of the port of Soissons
* Discovering Soissons 
* [Soissons Powerlifting club (english)](http://www.club150kg-dc.fr/ACS_Soissons/ACS_Frameset(uk).htm) 
* Local Bus Routes
Commodore 64GS

**Commodore 64GS** je bila igraća konzola kompanije Commodore International koja izlazi na tržište u poslednjem mjesecu 1990. godine i ubrzo potom zbog katastrofalno lošeg prodajnog rezultata biva povučena.

## Dizajn i neuspjeh
Iznenadna eksplozija tržišta igraćih konzola u drugoj polovici 80tih godina dvadesetog veka rezultira odlukom menadžera Commodore International da izbace vlastitu konzolu na tržište. Prvi od poslovnih pokušaja po toj strategiji postaje Commodore 64GS koji bez obzira na sličnost u imenu to jest dodatku GS ne predstavlja napredak kao kod kompanije Apple nego tehnički korak unatrag pošto je nova konzola praktički potpuna kopija kompjutera Commodore 64, ali bez tipkovnice, kazetofona ili disketne jedinice pošto se korist katridž. Bez obzira na sve nedostatke kompanija je odlučila da se konzola prodaje po cijeni sličnoj onoj za Commodore 64.

Drugi problem Commodore 64GS postaje onaj po pitanju konkurencije pošto u isto vreme kada na tržište izlazi ova 8bitna konzola druge kompanije su već izbacile 16bitne kao što su Mega Drive, Super Nintendo i TurboGrafx-16. Rezultat svega toga postaje potpuni tržišni debakl koji rezultira izdavanjem samo 28 igri i prodajom samo 25.000 primjeraka konzole od 100.000 proizvedenih. Neprodane konzole Commodore International će rastaviti i njihove djelove koristiti za proizvodnje Commodore 64 kompjutera,a lekciju o tržišnom debaklu vlastite konzole kompanija neće naučiti pa će ju uskoro ponoviti u mnogo većem financijskom opsegu s Amiga CDTV

## Tehnički podaci
Xiao Baoyin

**Xiao Baoyin** (蕭寶寅) (487–530), kurtoazno ime **Zhiliang** (智亮), bio je kineski princ iz dinastije Južni Qi. Bio je sin cara Minga. Nakon što je 502. njegovog brata Hea svrgnuo general Xiao Yan i sebe proglasio carem nove dinastije dinastija Liang započeo je sa fizičkim likvidacijama svih članova prethodne dinastije. Xiao Baoyin ga je preduhitrio bijegom na sjever, gdje se sklonio na dvor dinastije Sjeverni Wei. Tamo je dočekan otvorenih ruku i ušao je u njenu službu. Međutim kada su godine 527. na teritoriji Sjevernog Weija izbili seljački ustanci, Xiao Baoyin je otkazao poslušnost i pokušao sa svojim trupama obnoviti dinastiju Južni Qi. Nakon što mu to nije uspjelo, priključio se pobunjenim seljacima pod Moqi Chounuom (万俟醜奴) sve dok obojicu 530. nije zarobio general Erzhu Tianguang. Nakon toga je prisiljen izvršiti samoubistvo.
Ivan Tobić

**Tobić Tobić Idol Mladih** je umetničko ime **Ivana Tobića** (15. 6. 1976.), kantautora, pop izvođača i pisca iz Smedereva, koji živi i radi u Beogradu.

Zajedno s grupama Činč, Krš, Elektrolasta, Piknik, Duo trojica itd. pripada talasu izvođača alternativne, rok i pop muzike iz Srbije s početka 21. veka, poznatom kao Nova srpska scena.

## Umetnički rad
Njegov umetnički rad prepoznatljiv je po ironiji, uglavnom nadrealističkoj, koja se graniči s uvrnutošću. Ironiničan je i prema samom sebi.

U Srbiji i ostalim zemljama bivše Jugoslavije poznat je kao vrlo uspešan izvođač:

Vodi humorističko-nadrealistički horoskop u dnevnom listu Kurir, a od 2010. je i stalni kolumnista ovog lista.

Objavio je zbirku priča *Građen sam ko sveti lonci*, kao i roman *Tobiđenja dušo moja* u izdanju izdavačke kuće Kornet, a piše slem poeziju

Tri njegove pesme (, , ) nalaze se na kompilaciji  koju je objavila izdavačka kuća Kornet u septembru 2007.

Jedan je od autora kontraverznog muzičkog i video projekta Radio Xanax, zajedno sa zemunskim piscem Aleksandrom Belčevićem i užičkim video umetnikom Danilom Stojićem .

## Aktivizam
Bio je član i jedan od osnivača „obešenjačke neformalne grupe“ Ilegalni poslastičari i jedan od urednika izdavačke kuće Ilegalnih poslastičara — Kornet..

Osnivač je i jedan od članova neformalnog biciklističkog i umetničkog udruženja "Debeli biciklisti".

Sam ili u saradnji s drugima vodi nekoliko blogova u kojima dominira nadrealistički i društveno-kritički sadržaj.

Kao kritičar neoliberalnog sistema vrednosti često je na meti zagovornika tih ideja.

## Izvori

## Vanjske veze

* Sajt i blog  Ivana Tobića.
* MySpace prezentacija.
* Tobić Tobić na Neradniku
Isoroku Yamamoto

**Isoroku Yamamoto** (jap. ***山本五十六***, Nagaoka, Nigata, 4. travnja 1884. - Bougainville, 18. travnja 1943.) je bio japanski admiral i vrhovni zapovjednik Japanske carske mornarice u Drugom svjetskom ratu.

## Biografija
Rođen u Nagaoki kao 6 sin školskog službenika, Isoroku je usvojen od strane obitelji Jamamoto. Studirao je na japanskoj mornaričkoj akademiji i ozlijeđen je tijekom Rusko-japanskog rata. Kasnije je studirao na Harvardu a za vrijeme 1926. i 1927. služio je kao mornarički ataše u japanskom veleposlanstvu u Washingtonu. Doministar japanske mornarice postao je 1936., a 1941. postao je vrhovni zapovjednik japanskih mornaričkih sila.

Jamamoto se protivio ratu sa SAD-om (jedan od rijetkih) i predvidio je poraz Japana ako bi sukob trajao više od godinu dana. Točnije, Jamamoto je prognozirao rapidan japanski uspjeh u prvoj godini, ali je naglasio kako će to "probuditi uspavanog diva" (njegova slavna sintagma kojom je opisao SAD) i kako će Japan doživjeti težak poraz. No unatoč svojim uvjerenjima, Jamamoto je isplanirao prvi japanski napad na američke baze na Pacifiku. Njegov vješto isplanirani iznenadni napad na SAD totalno je onesposobio luku Pearl Harbor i sve brodove što se se nalazili u njoj, no promašio je svoj glavni cilj - američke nosače zrakoplova koji su u tom trenutku bili na moru.

Tražeći izravnu borbu sa američkim nosačima, Jamamoto je poražen u bici kod Midwaya 1942., a i njegova kampanja na Slomonima nije prošla najbolje.

Yamamoto je ubijen 18. travnja 1943. u mjestu Bougainville na Solomonima dok je bio na putu u inspekciji trupa. Eskadrila američkih lovačkih zrakoplova P-38 Lightning je presrela Yamamotov zrakoplov te oborila i njega i kompletnu pratnju .

## Vanjske veze

* Yamamoto biography From Spartacus Educational
* World War II Database: Isoroku Yamamoto biography 
* World War II Database: Death of Yamamoto 
* Admiral Isoroku Yamamoto, Japanese Navy  US Naval Historical Center
* Pacific Wrecks. Place where Yamamoto Type 1 bomber crash
* The Great Pacific War 
* The Assassination of Yamamoto in 1943
Alfredo Guzzoni

**Alfredo Guzzoni** (1877. - 1965.), je bio talijanski vojni časnik koji je služio u oba svjetska rata. Od 1936. do 1937. bio je guverner Eritreje, imao je važnu ulogu u invaziji Albanije, te je 1940. bio vrhovni zapovjednik te invazije. Dana 29. 11. 1940. naslijedio je Ubalda Soddua na mjestu Nižeg tajnika rata i zamjenika Vrhivnog generalštaba. Godine 1943. zapovijedao je talijanskom vojskom i 6. armijom za vrijeme savezničke invazije otoka Sicilije.

## Vanjske veze
* http://www.generals.dk/general/Guzzoni/Alfredo/Italy.html
Angelo Iachino

**Angelo Iachino** ili **Angelo Jachino** (Sanremo, 4. travnja 1889. – Rim, 3. prosinca 1976) je bio talijanski admiral za vrijeme Drugog svjetskog rata.

Iachino je bio zapovjednik eskadre krstarica tijekom bitke kod rta Spartivento (1940), a kasnije postaje zapovjednikom flote i vodi brodove *[[Regia Marina|Regie Marine]]* tokom bitke kod Matapana (1941) i u zaljevu Sitra (1941–1942)
Konstantin Rokosovski

**Konstantin Konstantinovič Rokosovski** (rus. ***Константин Константинович Рокоссовский***, Varšava, 21. prosinca 1896. - Moskva, 3. kolovoza 1968.) je bio sovjetski general u Drugom svjetskom ratu.

## Vanjske veze

* Rokossowski speech on National Unity Congress in Poland  (prosinac 1949)
Wilm Hosenfeld

**Wilhelm Hosenfeld**, poznatiji kao **Wilm Hosenfeld** (Mackenzell, 2. svibnja 1895. - okolica Staljingrada, 13. kolovoza 1952.), je njemački učitelj i satnik u *[[Wermacht]]u* tijekom Drugog svjetskog rata. Pomagao je u skrivanju, a i spasio je neke Židove u Poljskoj tijekom nacističke okupacije. Najznačajniji je ipak po tome što je spasio poljskog pijanista Władysława Szpilmana od smrti u ruševinama Varšave.

Hosenfeld je u *[[Wehrmacht]]* uvučen 1939., a od sredine iste godine boravi u Poljskoj, gdje ga 17. siječnja 1945. zarobljuje Crvena armija. Njegovo prvo boravište bilo je mjesto Pabianice, gdje je sudjelovao u izgradnji i nadgledanju Kampa za ratne zarobljenike. Nakon toga je u prosincu premješten u Wegrów, gdje je ostao sve do svibnja 1940. kada se njegov bataljun premjestio u Jadów. No u srpnju 1940. je konačno premješten u Varšavu gdje će ostati do kraja rata služeći kao časnik u bataljunu 660.

Iako član NSDAP-a od 1935., Hoesnfeld je s vremenom shvaćao pogreške stranke, naročito nakon što je vidio kako su Poljaci tretirani. On i još nekoliko njegovih kolega časnika su postali posramljeni onim što su radili njihovi sunarodnjaci, te su zbog toga pomagali Židovima tijekom rata.

Hosenfeld se sprijateljio sa mnogim Poljacima i čak pokušao naučiti njihov jezik. Također je prisustvovao misama i išao na ispovijed u poljske crkve, iako je bilo zabranjeno. Njegove akcije za dobrobit Poljaka započele su već 1939. kada je dopustio nekim ratnim zarobljenicima susret sa obitelji, a uspio je i srediti puštanje nekolicine njih. Svoju poziciju koristio je i kako bi spasio bjegunce koje je progonio Gestapo, i one kojima se trebalo suditi. To je učinio tako što bi im napravio lažne isprave i zaposlio ih na stadion gdje ih je sam nadgledao.

Sovjeti su Hosenfelda i njegove ljude uhitili u mjestu Błonie, 30&nbsp;km udaljenom od Varšave. On sam je osuđen na 25 godina teškog rada zbog optužbe za ratne zločine koje je navodno počinio. Unatoč brojnim molbama i pismima, Sovjeti nisu povjerovali da nije činio ratne zločine. Wilm Hosenfeld umro je 13. kolovoza 1952. u okolici Staljingrada. Uzrok smrti bio je puknuće prsne aorte.

Hosenfelda je u filmu *[[Pijanist (film)|Pijanist]]* tumačio Thomas Kretschmann.

Na zahtjev Andrzeja Szpilmana, Władysławovog sina, i još tisuće ljudi, Yad Vashem je Hosenfelda imenovao kao Pravednika među narodima.

Hosenfeld je 2007. od predsjednika poljske posmrtno dobio nagradu *[[Polonia Restitutia]]*.

## Izvori

## Povezano
* Oskar Schindler
* Władysław Szpilman
* Pijanist (film)

## Vanjske veze
* Wilm Hosenfeld, A Man Of courage
* http://www.shoah.dk/Hosenfeld/  - The story of Wilm Hosenfeld
* Comment on Hosenfeld in conjunction with Roman Polanski's film''The Pianist''
* Page on Wilm Hosenfeld and ''The Pianist'' on the website of Hosenfeld's grandson
* "Dziennik" 13 Oct. 2007  re posthumous award of Polonia Restituta - **In Polish**
Andrew Cunningham

**Andrew Browne Cunningham, 1. vikont Cunningham od Hyndhopea** (Dublin, 7. siječnja 1883. - London, 12. lipnja 1963.) je bio poznati britanski admiral u Drugom svjetskom ratu, koji je vodio pobjede u mnogim mediteranskim bitkama kao što su napad na Taranto ili bitka kod Matapana 1940. i 1941. Bio je stariji brat generala Alana Cunninghama.
Harold Alexander

Feldmaršal **Harold Rupert Leofric George Alexander, 1. grof Alexander od Tunisa** (London, 10. prosinca 1891. - Slough, 16. lipnja 1969.), britanski vojskovođa i feldmaršal.

Zapamćen je kao vođa 15. britanske armije tijekom invazije Sicilije 1943. u sklopu Drugog svjetskog rata. Nakon rata služio je kao generalni guverner Kanade.

## Biografija

Alexander je rođen u dobro stojećoj aristokratskoj obitelji, školovanje je započeo u engleskim javnim školama ali se naknadno prebacio na Sandhurst gdje se školovao za vojnog časnika. Ugled je stekao svojim aktivnostima u Prvom svjetskom ratu u kojem je zaslužio brojna priznanja i odlikovanja. Upravo zbog toga i nakon rata nastavio je svoju vojnu karijeru u službi Britanske vojske u Europi i Aziji. U Drugom svjetskom ratu, Alexander je djelovao kao visokopozicionirani vojni zapovjednik u sjevernoj Africi i Italiji. On je zapovjedao 15. vojnim odsjekom na Siciliji i u Italiji prije nego je bio postavljen za Vrhovnog savezničkog zapovjednika Mediterana. Kralj George IV. imenovao ga je 1946. na prijedlog kanadskog premijera za generalnog guvernera Kanade. Kako je Alexander novu poziciju preuzeo sa velikim entuzijazmom ubrzo je osvojio i masovne simpatije Kanadskog stanovništva. Bio je posljednji guverner rođen izvan Kanade prije imenovanja Adrienne Clarkson 1999. godine.

Harold Alexander posjetio je jednom prilikom i borce na Srijemskom frontu u Jugoslaviji i tom prilikom je Združenom generalštabu Britanske armije 28. februara 1945. godine javio: 

## Broj primljenih počasti po državama
Ujedinjeno kraljevstvo: 43 primljene počasti
Britanske kolonije, dominoni i države pod formalnom upravom: 16 primljenih počasti
Engleska: 4 primljene počasti
SAD: 4 primljene počasti
Francuska: 1 primljena počast
Poljska: 1 primljena počast
Grčka: 1 primljena počast
SSSR: 1 primljena počast
posebne počasti: 4 primljene počasti

## Povezano
* Saveznici i Jugoslavija
Indie pop

**Indie pop** je žanr alternativnog rocka koji je nastao u Ujedinjenom Kraljevstvu 1980-ih. Termin indie se koristio za bendove koji su izdavali za nezavisne izdavačke kuće, ali 1980-ih doaze na scenu rock bendovi s pop usmjerenjem. Preferiraju jednostavan zvuk gitare umjesto preproduciranog synth popa tog vremena. Krajem 1980-ih indie bendovi u Ujedinjenom Kraljevstu se sve više okreću rock zvuku, dok se drugi okreču zveckajućem zvuku gitara, popularnom oko 1986, na koji su utjecali bendovi kao što su The Pasteles i The Shop Assistants. Ovdje se dogodila podjela na indie pop, i indie rock na kojeg su više utjecali američki bendovi.

## Povezano
* Indie rock
Gornji Rsojevići

**Gornji Rsojevići** je naselje u opštini Danilovgrad u Crnoj Gori. Prema popisu iz 2003. bilo je 27 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 55 stanovnika).

## Demografija
U naselju Gornji Rsojevići živi 23 punoletna stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 47,9 godina (48,2 kod muškaraca i 47,6 kod žena). U naselju ima 9 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,00.

Ovo naselje je uglavnom naseljeno Crnogorcima (prema popisu iz 2003. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
488.

__NOTOC__
Godina **488.** (**[[rimske brojke|CDLXXXVIII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Eklezija i Sividija ** (ili, rjeđe, **godina 1241. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 488. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Teodorik Veliki postaje kralj Ostrogota.
* Gepidi zauzimaju današnji Beograd.
* Kavad I nasljeđuje Balaša na prijestolju sasanidske Perzije.
* Fravita postaje novi patrijarh Konstantinopola.
* Jovan nasljeđuje Petra Knafeja na mjestu patrijarha Antiohije.
* Saksonski kralj Hengist, prema Anglosaksonskoj kronici, umire, te ga na prijestolju Kenta nasljeđuje sin Oisc.


## Rođenja
* Car He od Južnog Qija
* Carica Yu

## Smrti
* Il, bizantski general
* Petar Knafej, patrijarh Aleksandrije (približni datum)
* Hengist, kralj Kenta

## Reference
Soasonska vaza

.

**Soasonska vaza** ( je bio polu-legendarni keramički predmet koji se u kasnoantičkom gradu Soissons (u današnjoj sjevernoj Francuskoj) čuvao kao velika dragocjenost u lokalnoj crkvi. Prema navodima galorimskog historičara Grgura Turskog godine 486. su je nakon bitke kod Soissonsa i zauzimanja grada oteli Franci pod kraljem Klodvigom I zajedno s nizom drugih svetih posuda i relikvija. Nakon toga je Remigije, biskup Rheimsa, poslao glasnike Klodvigu i zamolio ga da, ako već ne može vratiti druge otete dragocjenosti, barem vrati vazu. Klodvig je pristao, ali se s time nije složio jedan njegov vojnik te je sjekirom razbio vazu. Godinu dana kasnije je Klodvig tog istog vojnika kaznio tako što ga je ubio sjekirom, rekavši mu prethodno "da će mu učiniti isto što je on učinio vazi".

## Reference
Commodore 900

**Commodore 900** je bio prvi 16bitni kompjuterski projekt kompanije Commodore International. Menadžerska gotovo fundamentalistička odluka da se u Commodore kompjuterima ne koristi 16bitni procesor WDC 65816 koji je kompaktibilan s 8bitnim Commodore procesorima je rezultirala dizajniranjem kompjutera koji je nekompaktibilan sa svim ostalim Commodore kompjuterima. Nakon dužeg to jest usporenog razvoja Commodore 900 i kupovine Amige ovaj dizajnerski projekt je ukinut prije no što je ušao u industrijski proizvodnju, a svi proizvedeni prototipovi su prodani

## Tehnički podaci
Carica Yu (Xuanwu)

**Carica Yu** (于皇后, personal name unknown) (488?-507) je bila carica kineske/Xianbei države Sjeverni Wei, odnosno prva supruga cara Xuanwua.

Bila je nećaka generala Yue Lieja. Xuanwu ju je uzeo za konkubinu godine 501. a nakon čega ju je brzo proglasio i caricom. Godine 506. mu je sina pod imenu Yuan Chang (元昌), a sljedeće godine je umrla. Njena smrt, kao i smrt sina godine 508. je postala predmetom špekulacija među historičarima koji je ponekad pripisuju dvorskim spletkama, odnosno trovanju od strane Gao Zhaoa, čija je nećaka Supruga Gao nakon njene smrti postala caricom.

## Napomena
Kraljevina Kent

**Kraljevina Kent** (; , ) je bila jutska kolonija, a kasnije i nezavisna država u današnjoj jugoistočnoj Engleskoj. Osnovali su je u 5. vijeku Juti, jedan od germanskih naroda koji se tada doselio na obale Britanije iz kontinentalne Evrope nakon povlačenja rimskih trupa. Bilo je jedno od sedam tradicionalnih kraljevstava Anglosaksonske heptarhije, ali je izgubilo nezavisnost u 8. vijeku, kada je postalo vazal kraljevstva Mercija. U 8. vijeku je postao vazal Wessexa, da bi u 10. vijeku pod vodstvom Wessexa postalo dio ujedinjene Kraljevine Engleske. Ime joj se otada koristi za tradicionalnu grofoviju Kent.

## Vanjske veze
* Anglo-Saxon Kent Electronic Database (ASKED) , cemetery database from the Institute of Archaeology
Fravita od Konstantinopola

**Fravita** (, , ponekad navođen i kao *Flavitas* ili *Flavianus*, ? - januar 489) bio je patrijarh Konstantinopola od 488. do 490. Naslijedio je patrijarha Akakija za čijeg je stolovanja izbila Akakijeva šizma, odnosno raskol bizantske Crkve s rimskim papom. Fravita je poslao pismo papi Feliksu III u kome je izrazio želju za ponovnim jedinstvom Crkve; papa je pismom bio zadovoljan, ali je oduševljenje za Fravitu splasnulo kada je čuo da je slično pismo uputio Petru Mongusu, mijafizitskom patrijarhu Aleksandrije čije je ustoličenje bilo povodom šizme. Fravita je nakon nekoliko mjeseci umro, i naslijedio ga je Eufemije, koji će daleko upornije pokušati okončati šizmu, ali također bez uspjeha.
Car He od Južnog Qija

**Car He od Južnog Qija** ((南)齊和帝) (488–502), osobno ime **Xiao Baorong** (蕭寶融), kurtoazno ime **Zhizhao** (智昭), bio je posljednji car kineske dinastije Južni Qi. Bio je sin cara Minga, a na prijestolje su ga godine 501. postavili generali Xiao Yingzhou (蕭穎冑) i Xiao Yan nedugo nakon ustanka u kome su svrgnuli njegovog starijeg brata Xiao Baojuana. 13-godišnji He je kratko vladao kao Xiao Yanova marioneta, prije nego što ga je Xiao Yan i formalno svrgnuo, uzeo ime car Wu i proglasio novu dinastiju Liang. Ubrzo nakon toga ga je novi car dao pogubiti.

|-
KIM-1

**KIM-1** (kratko od ) je bio prvi kompjuter kompanije MOS Technology, a zavisno od interpretacija prvi ili drugi svjetski kućni kompjuter pošto će biti pušten u prodaju na proljeće 1976. godine praktički istovremeno s Apple I.

## Historija

Kompanija MOS Technology je osnovana 1969. godine, ali do strateške promjene dolazi kada u nju prelazi grupa dizajnera korporacije Motorola s ciljem proizvodnje jeftinog procesora za masovno tržište. Taj procesor će na kraju biti poznati MOS 6502, ali njegovim dizajniranjem problemi kompanije nisu bili rješeni zbog slabo razvijenog kompjuterskog tržišta. Kako bi se rješio MOS 6502 "problem" kompanija je odlučila proizvesti kompjuter imena KIM-1 čime počinje kompjuterska revolucija. Na samom početku proizvodnje tijekom proljeća 1976. godine ceo kompjuter je bila samo matična ploča s svim potrebnim komponentama (pre svega procesor i memorija), a nakon tržišnog uspjeha kompanija je počela proizvoditi i prodavati zajedno s KIM-1 minimalistički BASIC program, kazetafon i tastaturu.

Bez obzira na određeni tržišni uspjeh kompjutera MOS Technology koji se u doba njegovog izdavanja već nalazio u problemima je bio preuzet od Commodore International koji ubrzo ukida proizvodnju i na tehničkoj osnovi KIM-1 izdaje kompletan kompjuter Commodore PET

## Tehnički podaci
Leoben

**Leoben** je grad u sredini Austrije od 24,695 stanovnika, on je i administrativni centar Okruga Leoben, jedan od centara austrijske metalurgije i drugi po veličini grad u Štajerskoj nakon Graza.

## Geografija

Leoben leži na jugoistoku Štajerske, u dolini rijeke Mure.

## Historija

U gradu i okolici pronađeni su arheološki nalazi iz brončanog doba i nekropole iz halštatske kulture. 
Leoben je prvi put spomenut u dokumentima 982. pod imenom *Liubina*, zna se da se od 1173. navodi kao trgovište željeznom robom.

Njegov položaj na mjestu gdje Mura pravi veliki zavoj, privukao je pažnju češkog kralja Otokara II. Přemysla 
koji je od 1261. do 1280. planski podigao novi grad i dao mu status grada.

Leoben je između 1885. - 1889. planski proširen.

## Znamenitosti i školstvo

Najveće znamenitosti Leobena su stara parohijska crkva sv. Jakoba, koja je to bila do 1811., sa romaničkom jezgrom, koja je tokom 16. i 17. vijeka renovirana prvo u gotičkom, a nakon tog u baroknom stilu. Pored tog to je i nova parohijska crkva (od 1811.) koju su od 1660. do 1665. podigli jezuiti za svoje potrebe.

Tu su i ostaci zamka Massenburg iz 13. vijeka, koji je u ruševnom stanju od 1820.

Leoben od 1908. / 10. ima Univerzitet rudarstva i metalurgije.

## Privreda

Od 14,028 zaposlenih u 1991. oko 58% je radilo u tercijarnom sektoru (usluge i trgovina) a ostali u industriji.

Najveći industrijski pogoni su čeličana VOEST-Alpine Stahl Donawitz GesmbH, Voest-Alpine Schienen GesmbH (željezničke tračnice), Voest-Alpine Draht GesmbH (žice), Austria Technologie & Systemtechnik AG 
(štampane ploče), pivovara koncerna Brau Union Oesterreich AG i tvornica celuloze.

Pored toga grad ima i manje tvornice koje proizvode građevinski materijal i boje.

Sve do 1964. Leoben je bio i rudarski grad u kom se kopao lignit.

## Pobratimski gradovi

* , Xuzhou

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Leobena''