open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jelen lopatar

**Jelen lopatar** ili **lanjac** (lat. *Dama dama*) je sisavac iz porodice jelena. 

Porijeklom je iz toplijeg istočnog Mediterana. Obitava u brdima i ubraja se među preživače papkare. Široko je rasporastranjen u Europi, djelovanjem čovjeka.

## Opis
Glavna značajka ovog tipa jelena su zaobljeni, račvasto prošireni rogovi kod mužjaka, dok ženka nema rogove. Jelen lopatar je znatno manji u odnosu na običnog jelena. Ukupna duljina tijela je 1,7 metara, dok je visina 90 centimetara. Stari mužjaci mogu biti dugi 1,8 metara i 1 metar visoki. Jelen lopatar ima prilično jak torzo, kraći vrat i duži rep. Može imati razne varijacije boje dlake. Često se javljaju i u potpunosti bijeli jeleni lopatari (ne albino), koji se ne mijenjaju boju tijekom cijele godine, a zimi imaju samo malo dužu dlaku. 

Način života vrlo je sličan običnom jelenu. Obje vrste imaju dobro razvijena osjetila. Jelen lopatar nije tako plah i oprezan kao obični jelen. U brzini, agilnosti i spretnosti, jedva da zaostaje za običnim jelenom, ali razlikuju se u trčanju, jer se jelen lopatar uzdiže iznad galopirajućih nogu. Njegov hod je vrlo uredan, lako galopira i može preskočiti dva metra visok zid. 

Živi u većim ili manjim stadima. Ne voli biti zatočen kao i druge vrste jelena, ali može se uzgajati u ograđenom prostoru, ako mu se omogući dovoljno prostora. Koža je kvalitetna i cijenjena.
Južni pudu

**Južni pudu** (lat. *Pudu puda*) je najmanja vrsta jelena, koja živi na jugu Čilea i jugozapadnim dijelovima Argentine u Južnoj Americi. Uvršten je kao osjetljiv na IUCN-ov popis ugroženih životinja. Ugrožen je prije svega lovom i gubitkom staništa.

Neki primjerci južnog pudua žive u Zoološkim vrtovima.

## Opis
Visoki su od 36 do 41 centimetar , teški od 9 do 15 kilograma te dosegnu dužinu od 6 do 9 decimetara. Mužjaci imaju  jednostavne, šiljaste rogove koji su dugi 7 do 10 centimetara, mijenjaju se svake godine. Krzno ženke je smeđkaste boje. Najsvjetlije krzno ima mužjak koje je narančasto-žućkaste boje, dok mladunci imaju tamnosmeđe krzno s ponekim crnkastim nijansama.  Pudu ima rep koji je dug svega nekoliko centimetara. Doživi od 8 do 10 godina.

Pudu ima neke zanimljive osobine koje ga razlikuju od drugih jelena. Može se popeti na srušeno stablo, što ponekad i čini, kako bi izbjegao opasnost ili došao do lišća. Zbog malenog rasta, često je prisiljen balansirati na stražnjim nogama da bi došao do lišća na granama. U slučaju opasnosti, javlja se upozoravajućim, lajanjem sličnim glasanjem.

Aktivni su danju, a hrane se lišćem drveća, pupovima, voćem koje padne sa stabla i cvijećem, rijetko jedu travu a ponekad koru mladih stabala. Stanište su im vlažne, guste šume umjerenih područja. Kako žive u gustišu, održavaju komplicirani splet puteljaka koji mu za slučaj potrebe osiguravaju lakši, brži bijeg. Puteljci često vode do mjesta za odmor ili do dobrih hranilišta.

## Razmnožavanje
Spolno zreli postaju u dobi od 6 mjeseci. Pare se od travnja do lipnja, a nakon gestacije od 200 do 220 dana, ženka koti jednog (rjeđe dva) mladunca koji teži od 1 do 1,5 kilograma.

## Izvori

## Vanjske veze

* UltimateUngulate.com dio o južnom puduu
* Animal Planet stranica o južnom puduu
* Bristol Zoo  stranica o južnom puduu
Hexaprotodon

**Hexaprotodon**, rod papkara iz porodice *[[Hippopotamidae]]* koji danas obuhvača samo jednu živu vrstu, *[[Hexaprotodon liberiensis]]*, a ostale su poznate iz fosilnih nalaza s tipičnom vrstom *[[Hexaprotodon sivalensis]]* koju su opisali Falconer i Cautley, 1836.

## Fosilne vrste
* †Hexaprotodon bruneti Boisserie and White 2004 
* †Hexaprotodon coryndoni Geze 1985 
* †Hexaprotodon crusafonti Aguire 1963 
* †Hexaprotodon dulu Boisserie 2004 
* †Hexaprotodon garyam Boisserie et al. 2005
* †Hexaprotodon hipponensis Gaudry 1867 
* †Hexaprotodon imaguncula Hopwood 1926 
* †Hexaprotodon iravticus Falconer and Cautley 1847 
* †Hexaprotodon mingoz Boisserie et al. 2003 
* †Hexaprotodon namadicus Falconer and Cautley 1847 
* †Hexaprotodon palaeindicus Falconer and Cautley 1847 
* †Hexaprotodon pantanellii Joleaud 1920 
* †Hexaprotodon primaevus Crusafont et al. 1964 
* †Hexaprotodon sahabiensis Gaziry 1987 
* †Hexaprotodon shungurensis Geze 1985 
* †Hexaprotodon siculus Hooijer 1946
* †Hexaprotodon sivalensis Falconer and Cautley 1836
:Izvori za fosilne vrste

## Izvori
Patuljasti vodenkonj

**Patuljasti vodenkonj** (lat. *Hexaprotodon liberiensis*) je predstavnik porodice Hippopotamidae. Živi u šumama i močvarama zapadne Afrike. To je noćna životinja biljojed. Visine je do 75 cm do ramena i težine oko 180 kilograma. Žive usamljeniji život nego nilski konji. Boja kože im je zelenkasto-crna. Prosječan životni vijek iznosi 35 godina. Trudnoća traje od 190 do 210 dana.

Postoje dvije podvrste:
* Hexaprotodon liberiensis liberiensis, Morton, 1849.
* Hexaprotodon liberiensis heslopi, Corbet, 1969.

## Izvori
Ksantenski anali

***Ksantenski anali*** ili ***Anali iz Ksantena*** () naslov je hronike pisane latinskim jezikom. Razdoblje od 832. do 852. verovatno je opisao neki autor u Lorschu, a razdoblje od 853. do 873. neki autor u Kelnu. Autor iz Lorsch verovatno je bio Gerward, kraljevski kapelan, dok njegov kelnski nastavljač ostaje nepoznat. Ova hronika predstavlja nezavisni izvor za franačku istoriju između 832. i 872. i time dopunjuje ostale *Carske anale* (tzv. *[[Reichsannalen]]*).

## Izvori
*Medieval Sourcebook: ''Ksantenski anali'', 845–853.
*Reuter, Timothy (trans.) *[http://www.medievalsources.co.uk/fulda.htm The Annals of Fulda] *. (Manchester Medieval series, Ninth-Century Histories, Volume II.) Manchester: Manchester University Press, 1992.
Hippopotamus

**Hippopotamus** je rod iz porodice vodenkonja koji obuhvaća samo jednu vrstu - nilskog konja, uz određeni broj izumrlih vrsta.

Fosilni nalazi vodenkonja sežu još u miocen. Sve do pleistocena nastanjivali su osim Afrike i Europu i Aziju. Nova genetička istraživanja daju naslutiti, da su najbliži srodnici vodenkonja kitovi.

Izumrle vrste vodenkonja bile su:
* Divovski vodenkonj (*[[Hippopotamus major]]*), bio je dio megafaune ledenog doba, a možda ga je lovio neandertalac
* Euroazijski vodenkonj (*[[Hippopotamus antiquus]]*), u pleistocenu je živio u Europi
* Azijski vodenkonj (*[[Hippopotamus palaeindicus]]*), u pleistocenu je živio u Indiji
* Otočni vodenkonji: ovi maleni vodenkonji bili su bliže srodni nilskim konjima nego današnjim patuljastim vodenkonjima:
:* *[[Hippopotamus minutus]]*, ili Phanourios minutis, živio na Cipru
:* *[[Hippopotamus creutzburgi]]*, živio je na Kreti
:* *[[Hippopotamus melitensis]]*, živio je na Malti
:* *[[Hippopotamus pentlandi]]*, živio je na Siciliji
* Madagaskarski vodenkonji:
:* *[[Hippopotamus madagascariensis]]*, vrsta koja je vjerojatno živjela pretežno na kopnu
:* *[[Hippopotamus lemerlei]]* dosezao je oko 2/3 veličine današnjih nilskih konja
:* *[[Hippopotamus laloumena]]* je bila najveća vrsta madagaskarskih vodenkonja

Kako se Madagaskar odvojio od kopna još u vrijeme prije nastanka papkara, preci ovih vodenkonja mogli su stići samo plivajući. Izumrli su tek u 14. ili 15. stoljeću. Smatra se, da bi ljudski izlov mogao biti razlog izumiranja. Ova je hipoteza potkrijepljena nalazima kostiju vodenkonja s tragovima ljudskog oruđa.
René Coty

**Jules Gustave René Coty** (Le Havre, 20. ožujka 1882. – Le Havre, 22. studenog 1962.) je bio francuski političar koji je od 1954. do 1959. bio predsjednik Francuske, posljednji iz perioda Četvrte Republike.

Nakon što je 1902. u Caenu diplomirao pravo i filozofiju, radio je u rodnom Le Havreu kao advokat specijaliziran za pomorsko i trgovačko pravo. Pridružuje se radikalima, nakon čega se posvetio lokalnoj politici. Tokom Prvog svjetskog rata je bio volonter te se borio kod Verduna. Coty je 1923. godine izabran u Zastupnički dom. U donjem domu parlamenta je sjedio zajedno s republikancima, specijalizirajući se za pitanja pomorstva i reformi.

U prosincu 1930. je kratko bio podtajnik za unutarnje poslove, nakon čega se "preselio" u Senat. Tokom 1940. je glasovao za dodjeljivanje punih ovlasti Philippeu Pétainu, čime je podržao osnivanje kolaboracionističke Višijevske Francuske. Ipak, tokom rata je bio neaktivan te je kasnije rehabilitiran.

Nakon vrata se vratio u politiku te je tokom Četvrte Republike bio ministar obnove i urbanizma u vladama Roberta Schumana i Andréa Mariea. Nakon toga se ponovo vratio u Senat, čiji je potpredsjednik bio do 23. prosinca 1953., kada je nakon 13 krugova glasovanja izabran za predsjednika. Coty je naslijedio Vincenta Auriola, koji je odbio kandidirati se za drugi mandat. Služio je časno, ali i osjetno pasivnije od svog prethodnika, ne želeći pretjerano utjecati na državnu politiku.

Kada je u svibnju 1958. izbila kriza, Coty je zaprijetio ostavkom, što je ubrzalo izbor Charlesa de Gaullea za premijera. Coty se povukao 8. siječnja 1959., kada ga je na mjestu predsjednika naslijedio de Gaulle. Nastavio je služiti u Ustavom savjetu do kobnog srčanog udara 1962. godine.

## U popularnoj kulturi
Fotografija predsjednika Cotyja se nekoliko puta pojavljuje u francuskoj špijunskoj filmskoj komediji *[[OSS 117: Cairo, Nest of Spies|OSS 17: Kairo, gnijezdo špijuna]]* iz 2006. godine, pri čemu protagonist koristi svaku priliku da prema njemu iskaže divljenje kao mudrom, sposobnom, odlučnom i efikasnom državniku.

## Reference
Reichsannalen

***Reichsannalen*** () naziv je za skupinu franačkih hronika pisanih latinskim jezikom, koje su uglavnom sastavljali anonimni autori u karolinškom carstvu tokom 9. veka. Prve se hronike iz ove grupe pojavljuju za vreme vladavine Pipina Malog 741. godine, a u narednim se decenijama stvaraju i druge hronike u različitim manastirima širom carstva. To nisu zvanične dvorske hronike, ali njihovi su autori često pristrasni i pokazuju naklonost prema vladaru tokom čije vladavine su stvarali.

*Reichsannalen* se od ranijih i kasnijih hronika razlikuju po tome što ne beleže samo događaje od lokalne važnosti, nego opisuju dešavanja u celom carstvu. Premda su većinom nastale u manastirima, od uobičajenih crkvenih anala razlikuju se po tome crkvenim i lokalnim prilikama ne daju prednost u odnosu na događaje u kontekstu čitavog carstva. Neki istoričari, na primer Leopold von Ranke (*Zur Kritik fränkisch-deutscher Reichsannalisten*, Berlin, 1854) videli su u različitim analima dozu službenosti u odnosu na vladajućeg monarha. U odnosu na uobičajene manastirske hronike, autori *Carskih anala* pokazuju zavidno poznavanje vanjskih prilika, vojne veštine i dvorske politike.

Najstariji su *[[Anali franačkog kraljevstva]]*, koji obrađuju događaje počev od 741. godine. Za informacije iz prethodnog razdoblja sastavljena je oko 761. godine *Opšta hronika* ili *[[Chronicon universale]]* (MGH: Scriptores, XIII, 1–19), gde se nalaze podaci uzeti iz Bede Časnog, *[[Fredegarova hronika|Fredegarove hronike]]*, Isidora Seviljskog, *[[Liber pontificalis|Pontifikalne knjige]]*, *[[Mozelski anali|Mozelskih anala]]* i *[[Lorški anali|Lorških anala]]*. Tokom vladavine Karla Velikog nastaju nove hronike: *[[Mali lorški anali]]* (oko 806), *[[Maksimijanski anali]]* (810/811) i *[[Flavinjski anali]]* (816).

Najpoznatiji su *[[Fuldenski anali]]*, koji su nastali za vreme vladavine Ludovika Pobožnog. Oni imaju regionalni, istočnofranački karakter, ali nastoje opisivati događaje u celom carstvu. Njihov je autor gotovo sigurno bio povezan s dvorom. Obrađuju razdoblje od 711. do 901. godine; za period od 711, do 829. oslanjaju se na *Anale franačkog kraljevstva*, za period od 714. do 741. na *Male lorške anale*, a za doba od 741. do 823 na *Annales Lithienses*, koji očito imaju službeni karakter. Pandan ove hronike iz Fulde jesu *[[Bertinski anali]]*, koji su pisani iz zapadnofranačke perspektive, ali opisuju događaje iz celog carstva više no fuldenska hronika i verovatno su i objektivniji od nje. Oni su izvor za *[[Chronicon de gestis Normannorum in Francia|Hroniku o normalnskim delima u Franačkoj]]*. U Lotaringiji u nastali *[[Vedastinski anali]]*, koji čine osnovu za *[[Chronicon Vedastinum|Vedastinsku hroniku]]*, koja obrađuje opštu istoriju do 899. godine.

Krajem 10. veka završava se grupa *Carskih anala*: Flodoard od Reimsa, koji je pisao između 919. i 966, jedini je predstavnik ove grupe u 10. veku.

## Litertura
*
Banteng

**Banteng** (lat. *Bos javanicus*) je vrsta divljega goveda, koji nastanjuje jugoistočnu Aziju. 

Bantenzi su pripitomljeni na nekoliko mjesta u jugoistočnoj Aziji, te ima oko 1,5 milijuna domaćih bantenga, koji se nazivaju stoka s Balija. Koriste se kao radne životinje i za meso. Unešen je u sjevernu Australiju, gdje ima stabilnu populaciju.

Po veličini sliči domaćem govedu, visok je 1,55 do 1,65 m u ramenima te ima 2,45 do 3,5 m u ukupnoj dužini, uključujući i 60 cm repa. Tjelesna težina može biti u rasponu 400 do 900 kg. Ima spolni dimorfizam, tj. spolovi se razlikuju po boji i veličini. Građa je slična onoj od domaćih goveda, ali s relativno tankim vratom i malom glavom. Rogovi ženke su kratki i čvrsto zakrivljeni, s vrhovima prema unutra, dok su rogovi mužjaka u luku prema gore dužine 60 do 75 cm.

Ova vrsta se smatra ugroženom. Skupine bantenga nalaze se u zoološkim vrtovima te u Australiji, a križani su sa stokom (lat. *Bos taurus*), te su takvi hibridi.

Areal bantenga obuhvaća veći broj država. Vrsta je prisutna u sljedećim državama: Tajland, Mianmar, Malezija, Indonezija, Vijetnam, Laos i Kambodža. Izumrla je u Bruneju, Indiji i Bangladešu.

Staništa vrste su: šume, bambusove šume, močvarna područja, travna vegetacija, ekosustavi niskih trava, šumski ekosustavi i riječni ekosustavi. Vrsta je rasprostranjena do 2100 metara nadmorske visine.

## Izvori
Bongo (antilopa)

**Bongo** (lat. *Tragelaphus eurycerus*) je vrsta biljojeda, među najvećima je afričkim antilopama, koje obitavaju u šumama.

Karakteristike bongoa su upečatljiva crvenkasto-smeđa dlaka s crnim i bijelim oznakama, bijelo-žute pruge i dugi blago opadajući rogovi. Oba spola imaju rogove. Imaju složenu socijalnu interakciju i nalaze se u afričkim gustim šumama.

Podvrsta - zapadni ili nizinski bongo, *T. e. eurycerus*, suočena je sa stalnim padom brojnosti, a skupina stručnjaka smatra da blizu ugroženosti.

Istočni ili brdski bongo **T. e . isaaci**, ima dlaku čak življe obojanu nego zapadni bongo. Obitava u divljini samo u jednom udaljenom dijelu središnje Kenije. Kritično je ugrožen, s više primjeraka u zatočeništvu nego u divljini. Udruga zooloških vrtova i akvarija u SAD-u (AZA) polučila je velike rezlutate u širenju brojnosti bongoa. Međutim, 2013., došlo se do podataka od samo 100 brdskih bongoa u divljini, zbog sječe i krivolova.
Bos (rod)

***Bos*** je rod divljih i domaćih goveda ili volova. Rod *Bos* može se podijeliti na četiri podroda: *Bos*, *Bibos*, *Novibos* i *Poephagus*, no njihove razlike sporne su. U rod je smješteno pet sadašnjih vrsta. Ipak, taj se broj može popeti na sedam vrsta, ako se domesticirane sorte računaju kao odvojene vrste.

## Građa i oblik

Većina su vrsta ovog roda travojedi, s dugim jezicima kojim uvijaju biljnu hranu prema njihovom željama, te velikim zubima kako bi rastavili biljni materijal prije unošenja u tijelo. Mnoge su vrste preživači, sa želucem podijeljenim u četiri dijela koji im dopušta da rastave teško probavljivu biljnu hranu kojom se hrane.

## Rasprostranjenost

U današnje vrijeme postoji 1,3 milijarde živih domesticiranih goveda, čineći ih jednima od najbrojnijih životinja. Članovi ovog roda trenutačno se mogu pronaći u Africi, Aziji, istočnoj Europi i Sjevernoj Americi. Njihovo stanište razlikuje se ovisno o vrsti; može ih se pronaći u prerijama, kišnim šumama, močvara, savanama i šumama s umjerenom klimom.

## Ponašanje

Rod *Bos* ima raspon života od 18 do 25 godina u divljini, dok je u zatočeništvu zabilježen primjerak s 36 godina. Razdoblje skotnosti ovisi o vrsti (9-11 mjeseci), te ženke obično kote jednog mladunca u proljeće. U rijetkim slučajevima, kote po dva mladunca.

Većina se vrsta kreće u stadima čiji se broj primjeraka razlikuje: od 10 članova, do stotine članova. U većini stada, postoji jedan bik (mužjak) za sve krave (ženke). Dominantnost je važna u stadima; tele će obično naslijediti majčino mjesto u hijerarhiji stada.

U pravilu su dnevne životinje, odmarajući se tijekom toplijeg dijela dana, postajući aktivne tijekom jutra i prijepodneva. U područjima u kojima prebiva čovjek ponekad postanu noćne životinje. Neke su vrste migratorne, seleći se u potrazi za hranom i vodom.

## Evolucija roda

Smatra se kako su se današnje vrste roda *Bos* iz jednog pretka, goveda tur (*B. primigenus*). Ova je vrsta postojala do 1600ih godina, kada je pretjeranim lovom potpuno istrijebljena.
Divlje govedo

**Divlje govedo** () u užem smislu je vrsta goveda koje je predak današnjeg domaćeg goveda. U širem smislu, naziv "divlje govedo" koristi se ponekad za sva goveda koja nisu domesticirana.

Među najpoznatije podvrste divljeg goveda spadalo je pragovedo (*Bos taurus primigenius*), rasprostranjeno  u Euroaziji, ali istrijebljeno još u 17. stoljeću. Njegovo ime ponekad se koristi kao sinonim za cijelu vrstu. Indijsko govedo zebu vodi porijeklo od jedne druge podvrste goveda, azijskog tura, (*Bos taurus namadicus*), koja se još prije oko 300.000 godina odvojila od bliskoistočnih i euroazijskih podvrsta. Prema mišljenju nekih stručnjaka, preci zebu goveda bi se mogli smatrati zasebnu vrstu, *Bos indicus*. Genetička istraživanja koja su provedena 1994. su dokazala, da domaća goveda ne potječu od jedne vrste predaka kao što se to do tada smatralo, nego da potječu od dvije različite linije. To bi značilo, da je divlje govedo dva puta domesticirano, nezavisno jedno od drugog, jednom u Indiji, i jednom u pordučju Sredozemlja.

Često se sreće, da se divljem govedu daje znanstveno ime *Bos primigenius*, a domaćem govedu *Bos taurus*. No obzirom da oba pripadaju jednoj te istoj vrsti, treba za jedne i druge koristiti stariji naziv, *Bos taurus*.

## Vanjske veze
### Ostali projekti
SVI SUBCRIBE NA YT KANAL SaraHD
Trup (vojna jedinica)

**Trup** (; ; ), rjeđe **trupa**, je naziv za najmanju vojnu jedinicu, u pravilu u kopnenoj vojsci ili pješadiji, koji se obično sastoji od 2-4 vojnika. U mnogim vojskama predstavlja osnovnu jedinicu; dva ili više trupova čini desetinu. 

Različite vojske koriste različite nazive za takvu jedinicu; u nekim vojskama najmanju jedinicu čini desetina.
Charlie Hebdo

**Charlie Hebdo** (fon. *Šarli Ebdo*) su francuski satirični sedmičnjak. Prvi put se pojavio 1992. u Parizu sa sedmičnim tiražem od oko 140 hiljada primjeraka. Jedan od njegovih osnivača bio je François Cavanna. 

Naziv „Charlie“ potječe od lika iz stripa *Charlie Browna* i stripa Peanuts, te ukazuje na početke ovog sedmičnika u oblasti strip-magazina, dok je naziv *Hebdo* u francuskom jeziku skraćeno od "hebdomadaire" (sedmični magazin, sedmične novine). 

U političkom pogledu, Charlie Hebdo je orjentiran "u lijevo", ali je svoje radikalno lijevo usmjerenje poprilično napustio, uz izuzetak oštrog antiklerikalizma, te se uglavnom pozicionirao u politički centar.

## Napad u januaru 2015.

Dana 7. januara 2015. oko 11:30h desio se oružani napad na prostorije uredništva lista. Najmanje dva maskirana napadača su upali u prostorije te su automatskim naoružanjem (najvjerovatnije AK-47 Kalašnjikov) i ručnim bacačem raketa pucali po redakciji. Prema podacima francuskih vlasti, u napadu je poginulo najmanje 12 osoba, među njima četiri novinara lista i dva policajca.

## Reference
Sitatunga

**Sitatunga** (lat. *Tragelaphus spekii*) je močvarna antilopa, koja živi u cijeloj Srednjoj Africi, u državama kao što su: Demokratska Republika Kongo, Kamerun, Južni Sudan, Gana, Bocvana, Zambija, Gabon, Tanzanija, Uganda i Kenija.

## Opis

Sitatunga je visine oko 1,5 metara u ramenima. Ima vodootporno krzno tamnosmeđe boje kod mužjaka i crvenkastosmeđe kod ženki. Oba spola imaju bijele pruge i mrlje po tijelu. Njihova kopita su duga i tanka, prilagođena za močvarno stanište. Mužjaci imaju grivu, kao i rogove, koji su blago savijeni i mogu biti dugi do jedan metar dužine.

## Ponašanje

Sitatunge žive u močvarama i vrlo su dobri plivači. Mogu se sakriti u vodi, tako da im vire samo nosnice, kako bi izbjegli predatore poput leoparda ili divljih pasa.

Uglavnom su aktivni u večer te rjeđe noću i po danu. Ženke radije žive u stadima, dok su mužjaci uglavnom samotnjaci nakon parenja.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Tamaru

**Tamaru** (lat. *Bubalus mindorensis*) je mali, patuljasti bivol, koji pripada porodici *Bovidae*. To je endemska vrsta s otoka Mindoro na Filipinima i jedino filipinsko endemsko govedo. Smatra se, da je u prošlosti živio i na filipinskom otoku Luzon.

Tamaru je prije obitavao na cijelom prostoru otoka Mindoro, od razine mora do planina (2,000 metara nadmorske visine), ali zbog ljudskog širenja i lova, sada je ograničen na samo nekoliko udaljenih travnatih ravnica. Ova vrsta je krajnje ugrožena i u velikoj opasnosti od izumiranja.

Suprotno uvriježenom mišljenju i klasifikaciji u prošlosti, tamaru nije podvrsta lokalnog bivola karabao, koji je tek nešto veći, odnosno srodan vodenom bivolu. U odnosu na karabao, ima niz prepoznatljive razlike: malo je dlakaviji, nije društven i ima kraće rogove koji su pomalo u obliku slova V. Tamaru je najveći autohtoni kopneni sisavac na Filipinima.

Staništa vrste su: šume, planine, bambusove šume, travna vegetacija, džungla i riječni ekosustavi.

## Izvori

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Kobeanska govedina

**Kobeanska govedina** (jap. *神戸ビーフ*, *Kōbe bīfu*), japanska govedina iz regije oko grada Kobea. Nije odvojena pasmina goveda, nego je naziv za podrijetlo goveđe pasmine Tajima. Kobeanska govedina je najskuplja govedina na svijetu. Kilogram prave kobeanske govedine košta 400-600 eura, ponekad čak i više.  Tek oko 4.000 goveda godišnje prodaju se kao prava Kobe govedine u Japanu.

Kobeanska govedina se izvan Japana često nazivaju generičkim nazivom Wagyu. Uvoz kobeanske govedine u Europsku Uniju nije moguć, jer u Japanu ne postoji klaonica koja djeluje s dozvolom EU. Meso goveda posjeduje posebnu strukturu, teksturu i najniži udio zasićenih masnih kiselina. Stoka iz Kobea treba u prosjeku tri puta više vremena nego tradicionalne vrste govedine dok narastu za klanje.  U pravilu se za uzgoj ne rabe umjetni hormon rasta ili antibiotici. Goveda su za oko jedne trećine su manji i lakši od obične govedine. To čini uzgoj složenim i skupim. Cilj svih uzgajivačaja te pasmine je uzgojiti "najbolju" govedinu na svijetu. Da bi se postigao takav rezultat, uzgajivači obično taje točne sastojke hrane i način uzgajanja. Zbog toga poljoprivrednici koji uzgajaju kobeanska goveda mogu držati samo mala stada. Međutim nisu zbog toga u financijski nepovoljnom položaju. Prodajom jedne krave obično je godišnji prihod osiguran. 

Zbog sve veće potražnje za meso kobeanskog goveda u svijetu rastući broj međunarodnih uzgajivača bavi se uzgojom "kobeanske govedine", pogotovo u SAD-u i Australiji uzgoj kobeanskog goveda znatno se je proširio. U Njemačkoj je počeo uzgoj 2006. godine.

## Vanjske  poveznice

* Ćlanak u JL
* Sluzbena stranica Kobe-Govedo 
* Udruga uzgajivača Wagyu-goveda u Njemačkoj
* Udruga uzgajivača Wagyu-goveda u Austriji
Gnuovi

**Gnuovi** (lat. *Connochaetes*; afrikaans: *wildebeest*, tj. „divlja stoka”) su rod velikih antilopa koji uključuje dvije vrste koje obje žive u Africi: crni gnu (*Connochaetes gnou*) i plavi gnu (*Connochaetes taurinus*). Gnu je visok od 1,15 do 1,4 metra u visini ramena i može težiti od 150 do 250 kilograma. Naseljavaju ravnice i rijetke šume u jugozapadnoj Africi, sjeverno do zapadne Tanzanije. Gnuovi su najbrojnije velike životinje, i po broju jedinki i biomasi, u Istočnoj Africi. Gnu može da živi i više od 20 godina. 

Ime mu je nastalo onomatopejom glasanja gnua, kojeg su Hotentoti izgovarali *gnou*, a latinski naziv dolazi od grčkih riječi *konnos* („brada”) i *khaite* („lepršave dlake”).

Pretežito se hrane travom, a sezonska osobitost afričkih savana ih prisiljava da se sele tijekom godine. Glavna seoba je u svibnju kada više od milijun životinja napušta livade i odlazi u šume. Svake godine u svibnju i lipnju velika krda gnuova i zebra se uputi od središnjih ravnica Serengetija prema zapadnim velikim trajnim lokvama vode. To je najveća seoba sisavaca na svijetu, koju često zovu „Deseto svjetsko čudo prirode”. U studenom, s prvim kišama, vraćaju se u ravnice.

Ženke gnua se tele ljeti u ravnicama. Tele može da hoda odmah nekoliko minuta poslije rođenja, a poslije nekoliko dana može da prati krdo. Poslije telenja počinje sezona parenja. Dominantni mužjaci brane teritoriju koju su obilježili balegom i feromonima proizvedenima u mirisnim žlijezdama u kopitima. Podčinjeni mužjaci formiraju krda samaca.

Gnu je važan deo ekosustava savana. Njihova balega đubri zemljište, a njihova ispaša i gaženje kopitama potiče novi rast trave. Također su i važan plijen za mnoge grabežljivce kao što su lavovi, hijene i krokodili. U Zimbabveu se gnu nalazi u nižim predjelima, na sjeveroistoku, jugu i jugozapadu središnje visoravni. Nisu prisutni u dolini Zambezija, najverovatnije zbog Ce-ce muha. Spaktakularne koncentracije gnuova se mogu vidjeti u nacionalnom parku Hwange na stepama Ngamo tijekom kišnog razdoblja.

## Podvrste

Postoje dvije vrste gnua koje su se prije oko milijuna godina razdvojile u sjevernu i južnu vrstu: 
* **Plavi gnu** (lat. *C. taurinus*) je rasprotranjenija sjeverna vrsta koja ima pet podvrsta. Ova vrsta se jako malo promijenila od zajedničkog predaka, dok se crni gnu morfološki prilagodio južnim otvorenim pašnjacima.
* **Crni** ili **bjelorepi gnu** (lat. *C. gnou*) je južna vrsta koja se odlikuje većim rogovima i izrazito bijelim repom zbog kojega njegovo tijelo izgleda crnje.

## Izvori

* Mammal Species of the World, A Taxonomic and Geographic Reference, 3rd edition, 2005. 

### Ostali projekti
Obični gnu

**Obični gnu** (*Connochaetes taurinus*) je jedna od vrsti gnuova i velikih antilopa. Sisavac je iz reda papkara (lat. *Artiodactyla*) i porodice šupljorogih goveda (lat. *Bovidae*).

Areal običnog gnua obuhvaća veći broj država kao što su: Zambija, Zimbabve, Južnoafrička Republika, Angola, Kenija, Tanzanija, Mozambik, Bocvana, Namibija i Svaziland. Vrsta je izumrla u Malaviju.

Mužjaci mogu narasti do 145&nbsp;cm u visini ramena i postići tjelesnu masu od preko 275&nbsp;kg. Mogu živjeti više od 20 godina. Mladunci se rađaju svijetlije obojane kože, a odraslu obojenost dobivaju u dobi od 9 tjedna. Mužjaci obilježavaju svoj teritorij pomoću mirisa i na druge načine. Obični gnu je snažna životinja, s prepoznatljivom robustnom njuškom. Graciozno korača na relativno tankim nogama i živi u krdima. U mužjaka, rogovi mogu biti dugi gotovo 90&nbsp;cm, dok su kod ženki oko pola dužine rogova mužjaka.

Najveći broj običnih gnua žive u Serengetiju te broje više od milijun jedinki. Oni su glavni plijen za lavove, hijene i krokodile. Staništa ove vrste su: šume, savane i niska travnata vegetacija.

## Izvori

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Petar iz Pize

**Petar iz Pize** (, rođen u Pizi 744, umro u Lombardiji 799) bio je latinski pisac, gramatičar i đakon.

Škole je prvo učio u Paviji i već kao mladić stekao slavu vrlo učene osobe. Godine 776, kad je Langobardsko kraljevstvo palo pod vlast Karla Velikog, Petra su, kako priča Einhard, pozvali na Karlov dvor u Aachenu da kralja podučava latinskom jeziku i gramatici. Petar je bio jedan od glavnih protagonista karolinške renesanse, uz Pavla Đakona, čiji je blizak prijatelj bio, i Paulina Akvilejskog. Bio je prijatelj i Alkuina, koji je takođe došao na Karlov dvor, a koga je Petar sreo u Paviji kad je mladi Alkuin putovao u Rim. Petar se vratio u Italiju oko 790. i tamo umro oko 799. godine.

Među njegovim delima nalazi se jedna gramatika latinskog jezika, koju je posvetio kralju i koju je sastavio po uzoru na *Malu gramatiku* *(Ars minor)* Elija Donata; sačuvane su i njegove pesme, zapravo pesnička pisma, upućena Pavlu Đakonu i caru, kome se odaje počast kao graditelju crkava i "ocu naroda". U jednoj pesmi zahvaljuje Isusu što je franačkom kraljevstvu podario čoveka kakav je Pavle Đakon, koji govori grčki, hebrejski i latinski. Napisao je i jedan *Traktat o [[Danijel|proroku Danijelu]]* *(Quaestiones in Danielem prophetam)*.

## Reference

## Literatura
*
*
*
*
Eland antilopa

**Eland antilopa** (lat. *Taurotragus oryx*) - vrsta antilope iz roda *Taurotragus*.

Živi u savanama i ravnicama u istočnoj i južnoj Africi. Peter Simon Pallas prvi put je opisao vrstu 1766. godine.

Odrasli mužjak prosječno je visok oko 1,6 metara u ramenima, a ženke su oko 20 cm niže. Mužjaci prosječno teže 500-600 kilograma, a ženke 340-445 kilograma. To je druga najveća antilopa u svijetu, poslije vrste *[[Taurotragus derbianus]]*.

Uglavnom su biljojedi, hrane se prvenstveno travom i lišćem. Grupiraju se u stada do 500 životinja, ali nisu vezani za teritorij. Preferiraju staništa poput savana, šuma te otvorenih i gorskih travnjaka. Izbjegavaju guste šume. Glasaju se slično lajanju. Komuniciraju i govorom tijela. Korisna je ljudima, zbog hranjivog mlijeka i upotrebljive kože pa se negdje i uzgaja.

Brojnost se smanjuje, ali još uvijek nije ugrožena.

## Izvori
Saola

**Saola**, **Vu Quang govedo** ili **Azijski jednorog** (*Pseudoryx nghetinhensis*) je jedan od najrjeđih sisavaca na svijetu; naime, ova vrsta šumskog goveda se može pronaći samo na gorju Annamite na granici Vijetnama i Laosa koje se odlikuje dubokim klancima (visina od 300-1.800 m) obraslim gustim monsunskim šumama (npr. Nacionalni park Phong Nha Ke Bang). Vrsta je definirana nakon otkrića ostataka tri jedinke 1992. godine u rezervatu prirode Vu Quang (Vijetnam), u zajedničkoj promatračkoj misiji ministarstva šumarstva Vijetnama i WWF-a.

Slijedećih 18 godina ova životinja nije uočena, sve dok koncem kolovoza 2010. godine jedan seljak u Laosu nije ulovio jedan primjerak koji je uginuo prije no što su državni čuvari prirode uredili njegovo puštanje na slobodu. Tijelo ove životinje proučavaju znanstvenici ne bi li se ova vrsta bolje spoznala.

## Imena

*Saola* je naziv koji dolazi od tajske riječi, koja je identična i u laoskom jeziku, a znači "vretenasti rog". Njezin latinski naziv dolazi od *pseudoryx*, čime se ističe njezina sličnost s antilopom oryxom, dok je *nghetinhensis* složenica od naziva dvije vijetnamske pokrajine, Nghe An i Ha Tinh. Lokalni narod Hmong ju zove *saht-supahp* ("pristojna životinja"), jer se kreće nečujno kroz šumu. Zbog njezine rijetkosti i očite nježne prirode mediji su je nazvali "Azijskim jednorogom", iako nema nikakve veze s mitskom životinjom, niti kineskom inačicom, Qilinom.

## Odlike

Prema dosadašnjim nalazima saola pripada u podporodicu Bovini i najbliži srodnici su joj domaće govedo i bizoni. No, po svojim jednostavnim zubima i drugim morfološkim odlikama pripada "primitivnim govedima".
Prema proučenim saolama, one su visoke oko 85&nbsp;cm, u razini ramena, i teške oko 90&nbsp;kg. Krzno im je tamno smeđe s bijelom prugom duž leđa. Noge su tamnije s tri bijele mrlje kod stopala i bijelim vertikalnim prugama preko obraza, obrva, nosa i brade. Rogovi su im blago zakrivljeni unatrag i mogu narasti do pola metra u duljinu.

Prema lokalnom stanovništvu, saole žive u skupinama rijetko većima od dvije-tri jedinke. Označavaju teritorij mošusnim žlijezdama za koje se vjeruje kako su najveće u životinjskom svijetu.

## Izvori

### Ostali projekti
Meghe Dhaka Tara

***Meghe Dhaka Tara*** ( *Mēghē Ḍhākā Tārā*, doslovno ***Zvijezda pod oblacima*** *ili *'Zvijezda prekrivena oblacima**') je indijski crno-bijeli igrani film snimljen 1959. na bengalskom jeziku u režiji Ritwika Ghataka. Po žanru je drama i predstavlja ekranizaciju istoimenog romana Shaktipade Rajgurua. Protagonistica, čiji lik tumači Supriya Choudhury, je Neeta, mlada i lijepa djevojka koja zajedno sa porodicom živi u Calcutti gdje je izbjegla iz Istočnog Pakistana. Film prikazuje njene napore da preživi, ali i kako će njena naivnost i nesposobnost da loše sudi o ljudima oko sebe izazvati tragediju. *Meghe Dhaka Tara* nakon premijere nije imao nekog naročitog uspjeha, ali je kod kasnijih kritičara stekao ugled kao jedno od boljih i važnijih ostvarenja pokreta Parallel Cinema. Ghatak se u filmu još uvijek nije eksplicitno bavio političkim temama karakterističnim za kasniji period njegove karijere, ali je film imao značajan socijalni angažman, te je, između ostalog, bio jedan od prvih koji obrađuje ekonomske i socijalne posljedice podjele Bengala, odnosno Indije, dotada jedne od tabu-tema u indijskoj kinematografiji.

## Izvori

## Vanjske veze
*
*Films of Ritwik Ghatak, by Erin O'Donnell
Hanyo (film, 1960)

***Sobarica*** (하녀, *Hanyeo*) je južnokorejski crno-bijeli igrani film snimljen 1960. u režiji Kim Ki-younga, poznat po tome što se smatra jednim od najboljih i najuticajnijih ostvarenja južnokorejske kinematografije. Po žanru predstavlja kombinaciju melodrame, trilera i horora. Radnja prikazuje kako kompozitor (čiji lik tumači Kim Jin-kyu) angažira sobaricu (čiji lik tumači Lee Eun-shim) kako bi pomogla njegovoj trudnoj supruzi da vodi domaćinstvo, ali kako se na kraju ispostavi da je riječ o beskrupuloznoj i mentalno poremećenoj zavodnici koja će učiniti sve da uništi njegovu porodicu. *Sobarica*, koja se odlikovala nekonvencionalnom završnicom, je postigla veliki uspjeh, te je 1971. godine Kim Ki-young snimio sličan film pod naslovom *[[Woman of Fire]]*, koji čini trilogiju zajedno sa Sobaricom i *[[Woman of Fire '82]]*.

Godine 2009. je Park Chan-wok izjavio da je njegov horor-film ''Žeđ'' velikim dijelom inspiriran *Sobaricom*. Godine 2010. je snimljen remake u režiji Im Sang-sooa.

## Uloge
* Kim Jin-kyu ... Dong-sik Kim (muž/otac)
* Ju Jeung-ryu ... Gđa Kim (supruga/majka)
* Lee Eun-shim ... Myung-sook (sobarica)
* Um Aing-ran ... Kyung-hee Cho (tvornički radnik koji uzima satove klavira)
* Ko Seon-ae ... Seon-young Kwak (tvornički radnik koji čini samoubistvo)
* Ahn Sung-ki ... Chang-soon Kim (sin)
* Lee Yoo-ri ... Ae-soon Kim (kćer)
* Kang Seok-je
* Na Jeong-ok

## Reference

## Vanjske veze
* 
*Review at asiandb.com
* Review at filmbrain.com
* Review at Koreanfilm.org
Dujker antilope

**Dujker antilope** pripadnice su svake od 19 malih ili srednje velikih vrsta antilopa izvornih za Subsahrasku Afriku.

Dujker antilope sramežljiva su i lukava bića, sklona gustim skloništima; većina vrsta obitava u šumama te čak i vrste koje obitavaju na otvorenijim prostorima brzo nestaju u gustišu ako osjete i najmanji znak opasnosti. Njihovo ime dolazi od afrikaanske riječi za *ronioca*, odnoseći se na njihovu naviku uranjanja u šikaru.

S lagano zasvođenim tijelom i nešto dužim stražnjim nogama od prednjih, veoma su dobro prilagođene probijanju kroz gusto nisko raslinje i šiakru. Prebirnici su, a ne travojedi, hraneći se lišćem, izdancima, sjemenkama, plodovima, pupoljcima i korom drveta, a često prate jata ptica ili grupe majmuna kako bi jeli voće koje njima ispadne. Svoju prehranu nadopunjuju mesom: dujker antilope se s vremena na vrijeme hrane kukcima i strvinama, a ponekad se prikradaju glodavcima i manjim pticama, te ih zatim jedu. Plava dujker antilopa sklona je jedenju mrava.

* **Porodica ''[[Bovidae]]***
** Potporodica *Bovinae*: divlja goveda i antilope zavijenih rogova, 24 vrste u 9 rodova
** *'Potporodica Cephalophinae**
*** **Rod Cephalophus** šumski dujkeri
**** [[Abbottova dujker antilopa]], ''[[Cephalophus spadix]]''
**** [[Aderova dujker antilopa]], ''[[Cephalophus adersi]]''
**** [[Bayova dujker antilopa]], ''[[Cephalophus dorsalis]]''
**** [[Crna dujker antilopa]], ''[[Cephalophus niger]]''
**** [[Harveyjeva dujker antilopa]], ''[[Cephalophus harveyi]]''
**** [[Jentinkova dujker antilopa]], ''[[Cephalophus jentinki]]''
**** [[Crvena šumska dujker antilopa]], ''[[Cephalophus natalensis]]''
**** [[Ogilbyjeva dujker antilopa]], ''[[Cephalophus ogilbyi]]''
**** [[Peterova dujker antilopa]], ''[[Cephalophus callipygus]]''
**** [[Ruwenzorijeva dujker antilopa]], ''[[Cephalophus rubidis]]''
**** [[Weynsova dujker antilopa]], ''[[Cephalophus weynsi]]''
**** [[Zebrasta dujker antilopa]], ''[[Cephalophus zebra]]''
**** ''Cephalophus leucogaster''
**** ''Cephalophus Sylvicultor''
**** ''Cephalophus rufilatus''
**** ''Cephalophus nigrifrons''
*** **Rod Sylvicapra*'
**** *Obična dujker antilopa*, *Sylvicapra grimmia''
*** Rod Philantomba Blyth, 1840 
****Philantomba maxwellii (C. H. Smith, 1827) – Maxwellova Dujker antilopa
****Philantomba monticola (Thunberg, 1789) – plava dujker antilopa
Impala

**Impala** (*Aepyceros melampus*; grč. *aipos* "visok", *ceros* "rog" + *melas* "crn", *pous* "stopalo") afrička je antilopa srednje veličine. Ime **impala** dolazi iz Zulu jezika. Pronalazi ih se u savanama diljem Kenije, Tanzanije, Mozambika, Namibije, Bocvane, Zambije, Zimbabvea, južne Angole, te na sjeveroistoku Južne Afrike i Ugande (njeno ime izvor je imena glavnoga grada te zemlje – Kampala).

## Obilježja

Prosječna težina impale je otprilike 75 kilograma. Prekrivene su crvenkasto smeđom dlakom sa svijetlijim bokovima, dok su im trbusi bijele boje. Samo mužjaci impale imaju rogove čiji oblik podsjeća na liru, a dužina rogova može dostići 90 centimetara.

Impale su među dominantnim vrstama u brojnim savanama. Prilagođavaju se različitim okolišima – u jednima pasu, dok u drugim brste lišće. Pasu tijekom perioda kada je trava zelena i raste, dok u drugim periodima brste izdanke, pupoljke ili listove.

Stada korsite posebna mjesta za defekaciju. Impale su aktivne tijekom dana i noći, te ovise o prisutnosti vode. Stado je u pravilu pokazatelj vode u blizini. Impale mogu preživjeti u okolišu u kojem druge životinje koje pasu ne mogu.

Kada su preplašene ili uznemirene, čitavo stado počinje skakati uokolo kako bi zbunile svog grabežljivca. Mogu skočiti više od 9 metara u dalj i 2,5 metra u vis. Plijen su leoparda, geparda, nilskih krokodila, lavova, pjegavih hijena i divljih pasa.

## Društveno ustrojstvo i razmnožavanje

Ženke i mladunčad tvore stada od dvije stotine jedinki. Kada je hrane u izobilju, odrasli mužjaci formirat će vlastite teritorije i okružiti bilo koje stado ženki koje se nađu unutar teritorija i otjerati mužjake koji ih prate. Ponekad će otjerati i mlade mužjake koji su se netom odvojili od majke. Mužjak će se truditi ne dopustiti ni jednoj ženci da napusti njegov teritorij. Tijekom suša, teritoriji se napuštaju pošto krda odlaze u potrazi za hranom i vodom. Stvaraju se velika, miješana i mirna stada mužjaka i ženki.

Mladi mužjaci koji su se netom odvojili od majke odlaze iz prethodnog stada i s ostalim mužjacima stvaraju samačko stado s tridesetak jedinki.

Sezona parenja impala započinje krajem kišne sezone tijekom ožujka. Čitava sezona traje otprilike tri tjedna. I dok se mladunčad rađa nakon sedam mjeseci, majka može produljiti nošenje mladnuca za još jedan mjesec ako su uvjeti oštri. Tijekom teljenja, majka će se izdvojiti iz stada unatoč brojnim naporima mužjaka da ju zadrži unutar svog teritorija. Majka će lane ostaviti u izoliranom mjestu na nekoliko dana, ili ostaviti ga da se krije u travi nekoliko dana, tjedana ili više prije povratka u stado. U stadu, lane će se pridružiti skupini lanadi, a pridružit će se majci tek pri sisanju ili pri opasnosti od nadolazećeg grabežljivca. Mladunčad siše 4-6 mjeseci. Mužjaci koji dosegnu zrelu dob prisiljeni su napustiti stado i pridružiti se samačkim stadima.

## Vanjske veze
* Divljina Afrike: Impale
Oribi

**Oribi** (lat. *Ourebia ourebi*) je graciozna mala antilopa vitkih nogu i dugog vrata. Živi na područjima travnjaka gotovo cijele subsaharske Afrike.

## Opis

Oribi narastu do dužine tijela 92 do 110 cm te visine u ramenima od 50–66&nbsp;cm. U prosjeku teže 12-22 kg. Mogu trčati brzinom do 40–50&nbsp;km/h. U zatočeništvu, mogu živjeti do 14 godina.

Leđa i gornji dio prsa žute su do narančastosmeđe boje. Brada, grlo, prsa, trbuh i stražnji dio bjelkaste su boje. Rep je kratak i gust, s gornje strane crn ili tamnosmeđ, a ispod bijel. Ima bijelu mrlju u obliku polumjeseca iznad oka, što pomaže u razlikovanju ove vrste od drugih sličnih antilopa. Nosnice su izrazito crvene boje. Imaju žlijezde, koje luče miris, kojime obilježavaju teritorij. Samo mužjaci imaju rogove.

## Raprostranjenost i stanište

Oribi žive u većini zemalja diljem Subsaharske Afrike, u rasponu od Senegala do zapadne i središnje Etiopije i južne Somalije, istočne Kenije, preko sjeverne Bocvane, Ugande i Angole te u Mozambiku, Zimbabveu i Južnoafričkoj Republici.

Oribiji obično nastanjuju otvorene travnjake ili područja s rijetkim grmljem i travom koju pasu. Mjestimice borave u visokoj travi, koja pruža zaklon od predatora. Prilično ovise o količini vode i padalinama.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Springbok antilopa

**Springbok antilopa** (lat. *Antidorcas marsupialis*) je srednje velika vrsta antilope s visinom u ramenima od oko 75 cm. Teži i do 40 kg.

Prirodno stanište springboka su suha unutrašnja područja Namibije, Bocvane i Južnoafričke Republike, gdje se smatra i nacionalnom životinjom. Tamo ima oko 2,500,000 springbok antilopa. Dobila je ime po visokim skokovima, koje izvodi. Tako se brani od grabežljivaca i upozorava druge životinje na njihovu prisutnost. Može skočiti do 4 m u visinu, skočiti u dalj do 15 m i trčati do 100 km/h.

Hrane se mješovito. Kada ima svježe trave, uglavnom pasu. Inače brste grmlje i sukulente. Mogu se zadovoljiti vodom iz hrane koje jedu i preživjeti bez pitke vode kroz suhe sezone ili čak i više godina. Često jede cvijeće, sjemenke i lišće grmlja pred zoru, kada su namirnice sočnije. Za razliku od drugih afričkih životinja, springbok antilope okupljaju se u vlažnom dijelu sezone, a razilaze se tijekom suhog dijela godine.

Najviše ih love gepardi.

## Izvori
Kob antilopa

**Kob** ili **kob antilopa** (lat. *Kobus kob*) - vrsta iz porodice šupljorožaca (lat. *Bovidae*).

Kob podsjeća na impalu, ali je više robustan. Mužjaci su robusniji od ženki i imaju rogove. Mužjaci imaju ramena visine 90-100 cm i prosječne su težine od 94 kg. Ženke imaju ramena visine 82-92 cm i teže u prosjeku 63 kg. Dlaka je obično od zlatne do smeđe crvenkaste boje. Područje grla, oko očiju, uha i dio nogu su bijele boje. Oba spola imaju dobro razvijene žlijezde.

Ova vrsta nije ugrožena, jer ima široko područje rasprostiranja. Areal koba obuhvaća veći broj država u Africi.

Vrsta ima stanište u Beninu, Burkini Faso, Gani, Gvineji Bisau, Etiopiji, Kamerunu, DR Kongu, Maliju, Nigeriji, Nigeru, Obali Bjelokosti, Senegalu, Sudanu, Togu, Ugandi, Centralnoafričkoj Republici i Čadu. Vrsta je izumrla u Gambiji, Tanzaniji i Keniji. 
Prisustvo je nepotvrđeno u Mauritaniji i Sijera Leoneu. 

Staništa vrste su: savane, ekosustavi niskih trava i šumski ekosustavi, jezera i jezerski ekosustavi, riječni ekosustavi i slatkovodna područja. 

## Izvori
Konjska antilopa

**Konjska antilopa** (*Hippotragus equinus*) je savanska antilopa koja obitava u Africi.

Konjska antilopa je jedna od najvećih vrsta antilopa. Dugačke su od 190 do 240 cm od glave do baze repa, a rep mjeri od 37 do 48 cm. Tjelesna masa mužjaka je od 242 do 300 kg a ženke od 223 do 280 kg. Visoki su obično oko 130 do 140 cm. Imaju rogove koji su savijeni lagano unatrag, obrubljeni i mogu biti dugi do metar u mužjaka, dok su nešto kraći u ženki.

Vrlo je slična sabljastoj antilopi, samo je sabljasta nešto tamnija. Konjska antilopa obitava u šumama i travnjacima savana, uglavnom u tropskim i suptropskim travnjacima, savanama i šikarama biome, kreću se uz stabla ili travnjake, gdje pasu trave. Kreću se u skupinama od pet do 15 životinja s dominantnim mužjakom. Mužjaci se obično međusobno bore za prevlast nad stadom, vitlajući rogovima dok su obje životinje su na koljenima.

Konjska antilopa živi u Angoli, Beninu, Bocvani, Burkini Faso, Kamerunu, Srednjoafričkoj Republici, Čadu, Kongu, DR Kongu, Obali Slonovače, Etiopiji, Gani, Gvineji, Gvineji-Bissau, Keniji, Malaviju, Maliju, Mauritaniji, Mozambiku, Namibiji, Nigeru, Nigeriji, Ruandi, Senegalu, JAR-u, Sudanu, Tanzaniji, Togu, Ugandi, Zambiji i Zimbabveu. Vrsta je možda izumrla u Gambiji, regionalno izumrla u Burundiju i  Eritreji, dok ponovo obitava u Svaziju.

## Izvor
Dik-dik

**Dik-dik** (*Madoqua*) je rod životinja iz porodice *[[Bovidae]]*. Živi u južnoj i istočnoj Africi.

Naraste do 30 - 40 cm i teži oko 3 - 5 kg. Ženke su obično veće od mužjaka, koji imaju kratke, 3 - 7,5 cm duge rogove. Vitke su životinje s dugim i tankim nogama i kod nekih vrsta vrlo velikom glavom u odnosu na veličinu tijela. Na glavi su tipično izdužena njuška i uspravna grba prekrivena dlakom na tjemenu. Dlaka je fina, crveno-smeđa na leđima i mnogo tamnija, a na ostalim dijelovima tijela je obično žuta ili bijela.

Obično žive u parovima na području većem od 12 hektara. Ti teritoriji često se nalaze duž stijena s vrlo visokom travom i grmljem, koje im pruža utočište. Vole područja, gdje imaju dobar pogled na okolicu pa lako mogu pobjeći. Njihova prehrana se sastoji od: mladica, grančica, voća, lišća i trava raznih vrsta. Zahvaljujući posebnom obliku glave može konzumirati bagrem, koje ima oštre trnje na granama. Vrlo su plahe životinje kojima se hrane: orlovi, šakali, hijene, karakali, lavovi, gepardi, leopardi i ostale afričke zvijeri.

Ženke rađaju jedno tele, koje je nakon rođenja teško oko 1,5 kg. Doseže spolnu zrelost u dobi od šest do osam mjeseci. Monogamna su vrsta.
Dorkas gazela

**Dorkas gazela** (lat. *Gazella dorcas*) je gazela iz aridnih područja sjeverne Afrike.
 
## Opis

Ima tjelesnu težinu od 15-20 kg i visinu u ramenima od 55-65 cm. Ženka je jedna od najmanjih vrsta antilopa. Kao pustinjska životinja koristi se kamuflažom pa je boje pijeska, kako bi se sakrila od neprijatelja. Oba spola imaju rogove. S donje strane je bijela, a smeđa na boku.

## Rasprostanjenost

Obitava u pustinjama sjeverne Afrike, na cijelom području Sahare i Sahela do Izraela, Jordana i Sirije. Slična vrsta saudijska gazela, nekada se smatrala podvrstom dorkas gazele. 

## Način života

Dorkas gazela je dobro prilagođena sušnim područjima. Može duže vremena živjeti bez vode, jer je u stanju zadovoljiti svoje potrebe unošenjem tekućine preko rose i prehranom. 

Klasificirana je kao ugrožena vrsta, jer je rijetka zbog prekomjernog lova. 

## Izvori
Le Trou

***Le Trou*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1960. u režiji Jacquesa Beckera, poznat kao jedno od klasičnih ostvarenja zatvorskog žanra. Temelji se na istoimenom autobiografskom romanu Joséa Giovannija, koje je pak prikazivalo iskustva samog autora u zatvoru gdje je čekao giljotinu zbog višestrukih ubistava neposredno iza Drugog svjetskog rata. Radnja je smještena u pariški zatvor Santé u čiju ćeliju dolazi mladi pritvorenik (koga tumači Marc Michel) te otkriva kako su četiri njegova "cimera", osuđena na dugogodišnje kazne, iskopali tunel u namjeri da pobjegnu, a što stvara dilemu da li da im se pridruži ili da ih prijavi. *Le Trou* se isticao izuzetnim realizmom i velikom brigom da se unutrašnjost zatvora rekonstuira do najsitnijih detalja. Becker se pred kraj snimanja teško razbolio te je umro za vrijeme post-produkcije. Producent Serge Silberman je pred distribuciju isjekao oko 24 minute filma, a te se scene danas smatraju izgubljenim.

## Uloge
* Michel Constantin ... Geo Cassine
* Jean Keraudy ... Roland Darbant
* Philippe Leroy ... Manu Borelli (José Giovanni)
* Raymond Meunier ... Vossellin / Monseigneur
* Marc Michel ... Claude Gaspard
* Jean-Paul Coquelin ... Poručnik Grinval
* André Bervil ... Direktor
* Eddy Rasimi ... Bouboule

## Vanjske veze
* 
*Criterion Collection essay by Chris Fujiwara 
*Info at filsdefrance
Saturday Night and Sunday Morning

***Saturday Night and Sunday Morning*** () je debitantski roman britanskog književnika Alana Sillitoea objavljen 1958. godine. Protagonist je Arthur Seaton, 21-godišnji radnik u tvornici bicikla u Nottinghamu čiji se život svodi na to da cjelokupnu zaradu potroši preko vikenda na piće, žene i zabavu. Radnja prikazuje kako pri tome zavodi žene svojih kolega sa posla, a što će ga na kraju dovesti u nevolje. *Saturday Night and Sunday Morning*, čiji je protagonist velikim dijelom bio inspiriran autorovim ocem, je zbog društveno-realističkog pristupa kao i relativne mladosti od mnogih kritičara shvaćen kao djelo pokreta gnjevnih mladih ljudi. Godine 1958. je osvojio nagradu za debitantski roman Authors' Cluba. Dvije godine kasnije je po njemu snimljen istoimeni film s Albertom Finneyem u glavnoj ulozi.