open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Byrds

**The Byrds** je američka pop i rock grupa koja je osnovana 1964. u Los Angelesu, Kalifornija

Osnovani izmeđe socijalne i duhovno osviještene folk glazbe Boba Dylana i pop glazbe Beatlesa, The Byrds se smatraju jednom od esencijalnih grupa 1960-ih. Oni su u svojem djelovanju osnovali i nove vrste rocka kao što su folk rock i country rock. Country rock je nastao s pjesmom *[[Sweetheart of the Rodeo]]* iz 1968. Nakon mnogih izmjena u članovima jedino je gitarist/vokalist Roger McGuinn ostao u grupi do njenog raspada koji se dogodio 1973.

Neke njihove pjesme uključuju pop verziju Dylanove pjesme *[[Mr. Tambourine Man]]* i Seegerovu pjesmu *[[Turn, Turn, Turn,]]* i originali *[[I’ll Feel a Whole Lot Better]]* i *[[Eight Miles High]]*, koja je dala povod grupi The Small Faces s kojom su Byrdsi imali turneju.

## Historija

The Byrds su osnovani u Los Angelesu, Kalifornija 1964. godine. Osnivači grupe su Jim McGuinn (promijenio ime u Roger McGuinn), Gene Clark i David Crosby, dok su Chris Hillman i Michael Clarke došli malo kasnije. Menedžer im je bio Jim Dickson. Vođa grupe McGuinn došao je iz poleđine folka, a Beatlesi su mu bili inspiracija da osnuje pop i rock grupu.

Postigli su slavu 1965. kao prva američka rock grupa koja je bila konkurencija Beatlesima. To su postigli interpretacijom Dylanovog hita "Mr. Tambourine Man" i "Turn, Turn, Turn". Gene Clark imao je talent za skladanje i proslavio se pjesmama "The World Turns All Around Her", "I'll Feel a Whole Lot Better" i "Set You Free This Time". McGuinn/Crosby/Clark su 1966. napravili pjesmu "Eight Miles High" koja se smatra jednom od najinovativnijih TOP 40 hitova. *[[Younger Than Yesterday]]* je album koji je izašao 1967. godine, a singl "So You Want to Be a Rock 'N' Roll Star" a The Byrds su postali jedna od najboljih pop grupa. *[[The Notorious Byrd Brothers]]* je album iz 1968. Za to vrijeme Crosby i Clark su napustili grupu, dok su Hillman i Clarke otišli kasnije. Gram Parsons se pridružio da snimi klasik od albuma iz 1968. *[[Sweetheart of the Rodeo]]*.

Godine 1969. nastankom albuma *[[Ballad of Easy Rider]]*, grupa je primila basista Johna Yorka, bubnjara Genea Parsonsa i gitarista Clarencea Whitea. "Jesus Is Just Alright" bio je singla s tog albuma i poslije u sličnom aranžmanu je postao hit Doobie Brothersa četiri godine kasnije. Grupa je još snimila verzije Jackson Browneove pjesme "Mae Jean Goes to Hollywood" tijekom albuma *Easy Rider* no ostalo je neobjavljeno dvadeset godina.. Ime albuma, napisano od McGuinna i Dylana postalo je ime filma *Easy Rider* koji je bio njihov najveći uspjeh. Problemi su nastali kad je York je otišao u rujnu 1969. , a zamijenio ga je Skip Battin. Clark, Clarke, Crosby i Hillman su se vratili 1972. i napravili novi album album *[[Byrds (album)|Byrds]]* prije oficijalnog raspada koji je proglasio McGuinn 1973.

Primljeni su u Rock and Roll Hall of Fame 1991. Gene Clark je umro kasnije iste godine, a Michael Clarke je umro 1993.

## Postave sastava

## Diskografija

## Vanjske veze

* Službene stranice The Byrdsa
Hajrudin Varešanović

**Hajrudin Varešanović** (Sarajevo, 16. siječnja 1961.), poznat kao **Hari Varešanović** i kao **Hari Mata Hari**, bosanskohercegovački je pop rock glazbenik, frontmen sastava Hari Mata Hari.

## Karijera
Hari je odrastao na Vratniku. Njegov djed bio je među poznatijim bosanskim sevdalijama, a Hajrudin je sa šest godina pjevao i počeo da svira gitaru. U lokalnom Domu kulture je nastupio sa sedam, sa deset je pjevao u kvartetu Omi, pa kasnije u grupi Sedam šuma, a na Vratniku je snimio i svoju prvu pjesmu, *Zašto da ne uzmem nju*. Njegovo djetinjstvo, kaže, najbolje oslikava film *[[Sećaš li se Doli Bel]]*. Nakon završene Elektrotehničke škole, Varešanović je kampanjski studirao Filozofski fakultet i Fakultet političkih nauka, ali ih nije završio. Osim muzike koja mu je uzimala gotovo svo vrijeme, volio je i da slika.

1979. godine, Hari se pridružio glazbenoj grupi Zov sa kojom je snimio i pjesmu-hit "Golubica" ("Poletjela golubica sa Baščaršije"). Nakon toga je pjevao i sa Ambasadorima, sa kojima je, kako kaže, sazrio kao profesionlac. Nakon odsluženja vojnog roka u Nišu (u muzičkoj jedinici), jedno vrijeme je nastupao samostalno i tako 1984. izdao album *Zlatne kočije*. 

Hajrudin Varešanović jedan je od najznačajnijih bosanskih kantautora i osnivač jedne od popularnijih grupa Bosne i Hercegovine, Hari Mata Hari (po kojem ga i samog katkad zovu). 

Od 1980. godine pjevao je u novoj grupi, 1985. prozvanoj Hari Mata Hari. Više puta je nastupao na Jugoviziji i postizao velike uspjehe. Na Eurosongu 2006. nastupio je za Bosnu i Hercegovinu pjesmom "Lejla". Autor ove pjesme bio je Željko Joksimović; osvojila je treće mjesto u finalu, što je drugi najbolji rezultat nekog glazbenika s Balkana (prvi je "Rock Me" benda Riva kao pobjednik 1989. za Jugoslaviju, dok je treći "Molitva" pjevačice Marije Šerifović kao pobjednik 2007. za Srbiju). 

Hari Varešanović živi u Sarajevu.
Marija Šestić

**Marija Šestić** (Banja Luka, 5. svibnja 1987.) je pjevačica, glazbenica i glazbeni pedagog koja je predstavljala Bosnu i Hercegovinu na Eurosongu 2007. u Helsinkiju sa pjesmom *"[[Rijeka bez imena]]"*.

## Počeci karijere
Glazbenu karijeru počinje sa šest godina na dječijim festivalima. Na nastupima na tim festivalima u BiH ostvarila je zapažene rezultate. Sa trinaest godina upisuje se na studij klavira u Banja Luci. Godine 2003. izdaje svoj debitantski album i time započinje njezina profesionalna karijera.

## Glazbena obitelj
Njen otac, Dušan Šestić je autor bosanskohercegovačke himne poznatije kao *[[Intermeco]]*.

## Povezano

* Eurosong 2007.
Urban Symphony

**Urban Symphony** je bio estonski bend osnovan 2007. godine. Sastav je predstavljao Estoniju na Eurosongu 2009. u Moskvi sa pjesmom *[[Rändajad]]*.

## Historija

Urban Symphony je osnovana 2007. godine u Tallinnu, Estonija kao šesteročlani glazbeni sastav. Glavni vokal grupe čini mlada estonska pjevačica Sandra Nurmsalu koja ujedno svira i violinu, dok ju na violi prati Mann Helstein, a na violončelima Johanna Mängel i Mari Möldre. Back-vokali skupine su iskusne estonske pjevačice Marilin Kongo i Mirjam Mesak.

Mirjam Mesak je 2007. u Helsinkiju na Eurosongu bila back-vokal estonskoj predstavnici Gerli Padar, dok je Marilin Kongo sudjelovala na Eurolaulu 2006., estonskom natjecanju za Eurosong, i izborila 8. mjesto sa pjesmom *"Be 1st"*.

Na Eurolaulu 2009., Urban Symphony se prijavila sa pjesmom *[[Rändajad]]* koju je napisao i uglazbio Sven Lõhmus. Nakon što su u prvom krugu finala izborili prvo mjesto, u dodatnom su krugu, gdje su glasove davali samo gledatelji, izborili 82% glasova i tako izabrani za estonskog predstavnika na Eurosongu 2009.

Na Eurosongu 2009. su dobili 18., pretposljednje, mjesto u drugom polufinalu i uspjeli su, prvi put nakon uvođenja polufinala, uvesti Estoniju u finale Eurosonga koje se održalo 16. svibnja. U finalu su uspjeli izboriti izvrsno 6. mjesto sa ukupno 129 bodova.

Bend se raspao 2010. godine.

## Članovi

* Sandra Nurmsalu (vokal i violina)
* Mann Helstein (viola)
* Johanna Mängel i Mari Möldre (violončelo)
* Marilin Kongo i Mirjam Mesak (back-vokali)

## Diskografija

### Singlovi

## Izvori
Buddhapālita

**Buddhapālita** (470–550) je bio indijski budistički učenjak, poznat kao komentator djela Nagarjune i Aryadeve. Njegovi komentari su bili kritizirani od strane njegovog suvremenika Bhavyaviveke, a potom ih je branio Candrakīrti. Na temelju razlika između ta dva učenjaka su se razvile dvije škole Madhyamake - Prasaṅgika i Svatantrika. Buddhapālita je po tome praossnivač škole Prasaṅgika.

## Vanjske veze
* dharmamegha.org: The Great Indian Pandits from Nalanda University: Acharya Buddhapalita (pdf)
Riotam

**Riotam** (, također poznat i pod imenima Riotimus ili Riutimus, fl. 470) bio je keltski vladar koji je u savezu sa zapadnorimskim carem Antemijem ratovao protiv Vizigota u zapadnoj Galiji (današnja Francuskoj. Glavni izvor o njegovom životu je historičar Jordan koji ga naziva "kraljem Britanaca"; na osnovu njegovih zapisa, međutim, nije jasno gdje se njegovo kraljevstvo, zapravo nalazilo, odnosno smatra se da je mogao biti i kralj Brita (u današnjoj Britaniji, ali i kralj Bretonaca u današnjoj Bretanji. Njegova historijska utemeljenost je, pak, potvrđena pismom koje mu je poslano od strane Sidonija Apolinarisa, biskupa Clermont-Ferranda u kome se traži povratak robova koje su jednom njegovom vjerniku oteli "naoružani Bretonci".

U svakom slučaju, Riotamov pokušaj da potuče Vizigote nije uspio, jer ga je kralj Eurih porazio prije nego što se mogao spojiti s rimskim snagama. Poraženi Riotam je pobjegao na istok i sklonio se u kraljevstvo Burgunda.

Riotam se često spominje kao jedan od kandidata za historijskog kralja Arthura.

## Vanjske veze
* Letter to Riothamus from Sidonius Apollinaris , introduction and text from Britannia.com
471.

__NOTOC__
Godina **471.** (**[[rimske brojke|CDLXXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Nova i Probijana** (ili, rjeđe, **godina 1224. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 471. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[Car Xiaowen od Sjevernog Weija|Xiaowen]] nasljeđuje [[Car Xianwen od Sjevernog Weija|Xianwena]] na carskom prijestolju sjevernokineske dinastije [[Sjeverni Wei]]
* [[Teodorik Veliki]] stupa na prijestolje kao kralj [[Ostrogoti|Ostrogota]].
* [[Akakije od Konstatinopola|Akakije]] postaje [[patrijarh Konstantinopola]].
</onlyinclude>

== Rođenja ==
== Smrti ==
* [[25.1.]] &ndash; [[Genadije I od Konstantinopola|Genadije I]], [[patrijarh Konstantinopola]]
* [[Aspar]], *magister militum'' Istočnog Rimskog Carstva (zajedno sa svojim sinom Ardaburom)

## Reference
Aspar

**Flavije Ardabur Aspar** (*Flavius Ardabur Aspar*, cca. 400 &ndash; 471) bio je istočnorimski vojskovođa i patricij alanskog porijekla poznat po tome što je držao titulu magister milituma ("gospodara vojnika"). Bio je član porodice koja je pola vijeka imala snažan uticaj na carsku vlast, za vrijeme vladavine Teodozija II, Markijana i Lava I, koji ga je na kraju dao ubiti.

Aspar je bio sin Ardabura, vojskovođe koji je 424. godine u Italiji porazio zapadnorimskog uzurpatora Ivana. Aspar je sudjelovao u očevom pohodu, kao i u pohodu protiv Vandala u Africi 434. nakon čega je imenovan konzulom i postao jedna od najmoćnijih ličnosti na dvoru Istočnog Carstva. Njegova arijanska vjera mu je, međutim, priječila da to iskoristi kako bi preuzeo prijestolje, te se morao zadovoljiti statusom sive eminencije, odnosno kraljotvorca. Taj je status potvrdio godine 457. kada mu je nakon Markijanove smrti ponuđena kruna, što je on odbio i umjesto toga kao kandidata istaknuo jednog svog relativno opskurnog oficira koji je postao car po imenu Lav I.

Godine 470. je Aspar došao u sukob sa generalom Zenonom. Nastojeći ojačati svoj položaj, uredio je udaju careve kćeri Leontije za svog sina Julija Patricija koji je proglašen *[[cezar (titula)|cezarom]]*, odnosno prijestonasljednikom. Međutim, mogućnost da na taj način na prijestolje dođe arijanac je izazvala nerede na Hipodromu, te su Aspar i Lav bili prisiljeni svečano obećati da će se Patricije prije vjenčanja preobratiti na pravoslavlje.

Godinu dana kasnije Aspar i njegov mlađi sin Ardabur su ubijeni u neredima; prema nekim izvorima je tada stradao i Julije Patricije, dok je prema drugim preživio.

Aspar je poznat i kao učitelj ostrogotskog kralja Teodorika Velikog.

## Vanjske veze
* - Profile of Aspar in the Prosopography of the Later Roman Empire
Ardabur

**Ardabur** (? - 471) bio je istočnorimski vojskovođa i velikodostojnik, odnosno sin Flavija Ardabura Aspara,, koji je zahvaljujući svom uticajnom ocu služio kao istočnorimski* [[magister equitum]]* i *[[magister militum]]*. Godine 466. je optužen za izdaju; iako je od optužbi oslobođen, dio historičara vjeruje da su one pripomogle postepenom padu Aspara u nemilost. Godine 471. su u Konstantinopolu izbili neredi prilikom kojih su ubijen i Ardabur i njegov otac.

## Reference
Ardabur (konzul 427)

**Ardabur** ili **Ardaburije** (, , fl. 424 -427) bio je istočnorimski vojskovođa i velikodostojnik alanskog porijekla. Istakao se za vrijeme rimsko-perzijskog rata 421. i 422. kada je porazio nekoliko sasanidskih generala. Zbog tog uspjeha je dobio titulu *[[magister militum]]* te je na čelu vojske Teodozija II godine 424. krenuo u pohod na Italiju u svrhu zbacivanja zapadnorimskog uzurpatora Ivana. Iako je na tom pohodu zarobljen i doveden u Ravennu, prilikom zatočeništva je uspio Ivanove oficire nagovoriti da prebjegnu na njegovu stranu, što je dovelo do Ivanovog pada i ustoličenja Valentinijana III na prijestolje. Godine 427. je postao carski konzul.

Njegov sin Aspar je postao jedna od najmoćnijih ličnosti Carstva.
470.

__NOTOC__
Godina **470.** (**[[rimske brojke|CDLXX]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Severa i Jordana** (ili, rjeđe, **godina 1223. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 470. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Eurih, kralj Vizigota, nanosi poraz Riotamu, vođi Kelta koji je vodio pohod na Galiju.


## Rođenja
* Buddhapalita, indijski budistički učenjak
* Dionizije Mali, redovnik i učenjak poznat kao pronalazač ere Anno Domini

## Smrti

## Reference
Flavije Plinta

**Flavije Plinta** (*Flavius Plinta*, fl. 418-438) bio je istočnorimski vojskovođa i velikodostojnik. Bio je rodom Got i u srodstvu sa uticajnim generalom Asparom. Karijeru je godine 419. započeo kao comes u Palestini gdje je ugušio ustanak, i sljedeće je godine imenovan za *[[magister Militum|magister milituma]]* i konzula. Godine 432. je sudjelovao u teološkim sporovima, i pokušao Jovana Antiohijskog nagovoriti da se pomiri sa Kirilom Aleksandrijskim. Godine 438. je poslan u diplomatsku misiju na dvor hunskog kralja Rugile, a kasnije i na dvor kralja Atile.

## Bibliography
* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, *[[The Prosopography of the Later Roman Empire]]*, "Fl. Plinta", volume 2, Cambridge University Press, 1992, , pp.&nbsp;892–893.
Srednji mozak

**Srednji mozak** ili **mesencephalon** (od grčke riječi *mesos
* - sredina, i *enkephalos* - mozak) je dio centralnog nervnog sistema povezanog za čulima vida, sluha, motorne kontrole, spavanja, uzbuđenja i regulacije temperature.

## Reference

## Eksterni izvori
* Srednji mozak na znanje.org
Julije Patricije

**Julije Patricije** (, , fl. 459 - 471) je bio istočnorimski velikodostojnik alanskog porijekla, poznat po tome što je nakratko nosio titulu *[[cezar (titula)|cezara]]*, odnosno prijestonasljednika.Otac mu je bio uticajni vojskovođa Aspar. Godine 459. je imenovan za konzula. Kada je Aspar došao u sukob sa generalom Zenonom, uredio je da se Patricije oženi za Leontiju, kćer cara Lava I, a nakon čega je proglašen *cezarom*. Vijest o tome je međutim izazvala nerede na carigradskom Hipodromu, koje su podstrekli monasi, kojima je bilo neprihvatljiva mogućnost da na prijestolje dođe Patricije koji je bio arijanac. Nastojeći smiriti nerede, Lav i Aspar su svečano obećali da će se Patricije prije vjenčanja preobratiti na pravoslavlje. Godinu dana kasnije su izbili neredi u kojima su ubijeni Aspar i njegov sin Ardabur. O tome što se dogodilo sa Patricijem, postoje kontradiktorni izvještaji; prema jednima je ubijen i on, a prema drugima je teško ranjen, ali je na kraju preživio. U svakom slučaju, njegov brak sa Leontijom je prestao, bilo njegovom smrću, bilo poništenjem, s obzirom da se preudala za Marcijana.

## Literaturta
* Alemany, Agustí, *Sources on the Alans: A Critical Compilation*, Brill Academic Publishers, 2000, , p.&nbsp;114.
* Amory, Patrick, *People and Identity in Ostrogothic Italy, 489-554*, Cambridge University Press, 1997, , p.&nbsp;284, 288.
* Bury, John Bagnall, "X.1 Leo I (A.D. 457‑474)", *History of the Later Roman Empire*, 1958, Dover Books, pp.&nbsp;389–395
* Thiele, Andreas, *Erzählende genealogische Stammtafeln zur europäischen Geschichte Band III Europäische Kaiser-, Königs- und Fürstenhäuser Ergänzungsband*, R.G. Fischer Verlag 1994 Tafel 490
* Williams, Stephen, *The Rome That Did Not Fall: the survival of the East in the fifth century*, Routledge, 1999, , p.&nbsp;180.
Akakije od Konstantinopola

**Akakije** (, , ? - 489) je bio patrijarh Konstantinopola od 471. do 489. godine, poznat kao prvi prelat u historiji pravoslavlja odnosno po pokušaju da prebrodi raskol između pravovjernih i mijafizitskih kršćana nastao nakon Halkedonskog sabora. U tu je svrhu potakao bizantskog cara Zenona da 482. izda ukaz pod nazivom *[[Henotikon]]*. Taj je ukaz izazvao Akakijevu anatemu od strane pape Feliksa III, a što je dovelo do prve velike šizme između zapadnog i istočnog kršćanstva, koja je poznata kao Akakijeva šizma te potrajala trideset godina iza Akakijeve smrti.

Koptska crkva Akakija slavi kao sveca.
472.

__NOTOC__
Godina **472.** (**[[rimske brojke|CDLXXII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Festa i Marcijana** (ili, rjeđe, **godina 1225. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 472. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Izbijaju neprijateljstva između [[Zapadno Rimsko Carstvo|zapadnorimskog]] cara [[Antemije|Antemija]] i njegovog *magister milituma'' Ricimera, koji je za novog cara proglasio Olibrija. Ricimerove trupe stavljaju Rim, gdje se Antemije sklonio, pod opsadu. Antemije pokušava pobjeći, ali je uhvaćen i ubijen.
* Nova erupcija Vezuva.


## Rođenja

## Smrti
* 11.7. &ndash; Antemije, zapadnorimski car
* 18.8. &ndash; Ricimer, zapadnorimski gospodar rata (maligna groznica)
* 23.10. &ndash; Olibrije, zapadnorimski car
* Song Ming Di, vladar južne kineske Liu Song

## Reference
Paški most

**Paški most** je armiranobetonski lučni most koji preko Ljubačkih vrata spaja otok Pag s kopnom, na državnoj cesti D106. Paški most pušten je u promet 17. studenog 1968. godine. Most je dugačak 301 metar, a širok 9 metara. Raspon luka iznosi 193 metar. Most kod Fortice izgradila je grupa radnika građevinskog poduzeća "Mostogradnja" prema nacrtu inž. Ilije Stojadinovića.

Za Rata u Hrvatskoj Paški most je bio jedina spona između Dalmacije i kontinentalnog dijela Hrvatske, njime su prolazili brojni prognanici i izbjeglice, preko njega je išlo naoružanje, hrana i vojska i zbog toga su ga u više navrata napadali zrakoplovi JNA. Nedugo nakon rata, most je u cijelosti obnovljen.

## Izvori

## Vanjske veze

* Priča o jednom prkosnom mostu
Državna cesta D106

**D106** je državna cesta u Hrvatskoj. Ukupna duljina iznosi 73,8 km.

Cesta počinje u trajektnoj luci Žigljen, te vodi preko oroka Paga i Paškog mosta do Posedarja, gdje se spaja na Jadransku magistralu.

Prolazi kroz naselja Novalja, Kolan, Šimuni, Pag, Gorica, Vrčići, Stara Vas, Dinjiška, Miškovci, Ražanac, Rtina, Jovići i Posedarje.

## Izvori
* Odluka o razvrstavanju javnih cesta u državne ceste, županijske ceste i lokalne ceste
Ca' da Mosto

**Ca' da Mosto** je romanička palača na Kanalu Grande u venecijanskom sestieru Cannaregio, blizu Rialta.

## Historija
Ca' da Mosto je jedna od najstarijih građevina na kanalu, podignuta je u 13. vijeku. To je bio tipični venecijanski fondaco, kuća skladište s portikom (venecijanski: *portego d'acqua* ili *curia*) na kanalu za laki ukrcaj za istovar i robe iz brodica sa kanala, i prvim katom (piano nobile) za stanovanje. Prvi vlasnici bili su trgovci, i takav raspored kuće potpuno je odgovarao njihovim interesima. Iznad romaničkih lukova na maloj lođi, nalazi se friz sa zanimljivim bizantskim dekorativnim motivima. Iz unutrašnjeg dvorišta još se vide na fasadi, tragovi od vanjskih stepenica koje su vodile na kat.

Drugi kat je dograđen na početku 16. vijeka, a treći u 19. Palača je dobila ime po moreplovcu Alvisu Cadamostu, koji je rođen u njoj 1432. i umro u njoj 1488. Palača je ostala u posjedu porodice Da Mosto sve do 1603. kada je tadašnja vlasnica Chiara da Mosto prepisala kuću radije nekom svom dalekom nećaku, radije nego direktnim nasljednicima sa kojima se posvađala.

Između 16. i 18. vijeka u Ca' da Mosto bio je tada slavni **Albergo Leon Bianco** (Hotel bijeli slon) u kojem je za svojih boravaka u Veneciji 1769. i 1775. odsjeo Josip II, sin Marije Terezije.

## Ca' da Mosto danas
Ca' da Mosto je danas potpuno napušten, bez stanara, zbog postupnog potonuća temelja kuće u vode lagune i visokih voda. Vode lagune tako stalno plave prizemlje, a gornji katovi su prepuni vlage i plijesni. Francesco da Mosto, vlasnik kuće i daleki nasljednik graditelja kuće iz 13. vijeka (jedan od rijetkih od pravih krvnih slijednika) ima želju da obnovi palaču, bar je tako najavio u medijima.

## Izvori

## Literatura
* M. Brusegan, *La grande guida dei monumenti di Venezia*, Roma, Newton Compton, 2005. 
* Elsa i Wanda Eleodori. *Il Canal Grande. Palazzi e Famiglie* Venezia, Corbo e Fiore, 2007. .
* A.V. Sullam, D. Calimani: *Canal Grande* Milano, Mondadori Electa SpA, 2007. 
* Schulz, Jürgen: *Ca' da Mosto*, u Kittell, Elllen E.(ed.): Medieval and Renaissance Venice, Urbana 1999, str. 69-95

## Vanjske veze

* ''Ca' da Mosto'', sa portala Venice.jc-r
Ca' Farsetti

**Ca' Farsetti** ili **Palazzo Dandolo Farsetti** je romanička palača na Kanalu Grande u venecijanskom sestieru San Marco, pored Rialta. Palaču danas koristi gradska uprava Venecije, zajedno sa susjednom palačom Ca' Loredan.

## Historija
Prvobitnu palaču od samo dva kata, podigao je između 1200. i 1209. Renier Dandolo, sin dužda Enrica Dandola. To je bila tipična venecijanska građevina onog vremena, imala je *portego d'acqua* (portik) u prizemlju za laki ukrcaj za istovar i robe iz brodica sa kanala, loggiu na prvom katu, rasčlanjenu sa 15 romaničkih lukova i mezaninom iznad toga.

Venecijanski prokurator Federigo Contarini, kupio je palaču 1440. i dogradio joj kat. Oko 1670. palača je došla u posjed porodice Farsetti, čije ime danas nosi. Jedan od članova porodice Filippo Farsetti (1704–1774), bio je veliki kolekcionar umjetnina, on je svoju kolekciju otvorio za javnost 1755. i tako pokrenuo važni umjetnički centar 18. vijeka Akademiju Farsetti. Na početku 19. vijeka palača je pretvorena u hotel, koji je radio sve do 1826. kad je palaču kupio grad Venecija, za sjedište svoje administracije.

Rekonstrukciju palače izveo je arhitekt Federigo Berchet.

## Izvori

## Literatura
* M. Brusegan: *La grande guida dei monumenti di Venezia*, Roma, Newton Compton, 2005. 
* Elsa i Wanda Eleodori: *Il Canal Grande. Palazzi e Famiglie* Venezia, Corbo e Fiore, 2007. .

## Vanjske veze

* Ca' Farsetti Palace, sa portala Venice.jc-r
Claude Onesta

**Claude Onesta** (Albi, 6. veljače 1957.), bivši francuski rukometaš i izbornik Francuske rukometne reprezentacije od 2001. do 2016. godine. Onesta je 2010. imenovan za IHF-ova trenera godine.

Karijeru je započeo 1968. u Toulouseu gdje je igrao do 1987. Tada se opredjeljuje za posao trenera i ostaje u istom klubu s kojim je i 1998. osvojio Francuski kup. Kada Daniel Costantini 2001. napušta klupu reprezentacije, Onesta postaje novi trener. 

Onesta je od Francuske napravio jednu od najboljih svjetskih momčadi i do sada je osvojio dva zlata (2009. i 2011.), te dvije bronce na svjetskim prvenstvima (2003. i 2005.), dva zlata i jednu broncu na europskim prvenstvima (2006., 2010. i 2008.), te zlato na OI 2008. u Pekingu i OI 2012. u Londonu.

Onesta je oženjen i ima dvoje djece. Njegov rođak je Gérard Onesta, francuski političar i član Europskog parlamenta.
Ca' Loredan

**Ca' Loredan** ili **Palazzo Corner Piscopia** je romanička palača na Kanalu Grande u venecijanskom sestieru San Marco, pored Rialta. Palaču danas koristi gradska uprava Venecije, zajedno sa susjednom palačom Ca' Farsetti.

## Historija
Palaču je podignula u 13. vijeku kao tipični venecijanski fondaco, u jednoj mješavini romanike i bizantske umjetnosti porodica Boccasi. Palača je zatim bila vlasništvo porodice Zane, u 14. vijeku vlasnici palače su trgovci sa Levantom porodica Corner, koje su zbog posjedovanja utvrde Piskopia na Cipru nazvali Corner Piskopia. Oni su značajno povećali i preuredili palaču. Nakon udaje posljednje članice porodice Corner Piskopia, Lucrezie 1703. za Giovannia Loredana, palača je postala vlasništvo te porodice sve do 1816. godine. Od tog vremena palača je služila za mnoge namjene, jedno vrijeme bila je *Hotel de la Ville*. Venecijanska općina kupila je palaču Ca' Loredan 1868. za sjedište svoje administracije. Palača je temeljno restaurirana 1881. godine.

## Izgled palače

U prizemlju palače nalazi se centralni portik sa pet romaničko-bizantskih lukova koje nose četiri korintska stup]]a, na bokovima su bifore. Prvi kat (piano nobile) je sličnog samo zgusnutog rasporeda, iznad portika je loggia sa sedam lukova, a sa svake strane po jedna trifora. Drugi kat i mezanin su prigradnje iz kasnijih vijekova.

Salon na prvom katu palače Loredan je dvorana za sjednice grada Venecije.

## Izvori

## Literatura
* M. Brusegan, *La grande guida dei monumenti di Venezia*, Roma, Newton Compton, 2005. 
* Elsa i Wanda Eleodori. *Il Canal Grande. Palazzi e Famiglie* Venezia, Corbo e Fiore, 2007. .

## Vanjske veze

* Cà Farsetti e Cà Loredan
Am286

**Am286** je procesor kompanije AMD koji se proizvodio i prodavao od 1986. godine pa do prve polovice devedesetih godina dvadesetog veka.

Ovaj procesor koji je bio identična kopija od Intel 80286 nastaje na osnovu ugovora IBMa i Intela po kojemu kompjuteri IBM PC će koristiti Intelove procesore pod uvjetom da budu proizvedeni od dva različita proizvođača to jest tako da Intel pokloni sve svoje tehničko znanje nekoj drugoj kompaniji. Ta kompanija je bila AMD, a ovaj procesor koji će se proizvoditi na brzinama između 8 i 20 MHz je proizvod tog ugovora. Nasljednik ovog procesora postaje Am386 u doba kada sloga dva proizvođača nestaje i prelazi u sudske svađe.

## Povezano
* Intel 80286
* Motorola 68000
* WDC 65816

## Vanjske veze
* Am286 na chipdb.org
Am386

**Am386** je AMD verzija procesora Intel 80386 koja se počela proizvoditi 1991. godine i koja je bila nasljednik procesora Am286. Ovo je bio prvi AMDov 32bitni procesor.

## Historija
Na osnovu ugovora IBMa i Intela kompanija AMD je dobila pravo da proizvodi svoje verzije intelovih procesora za IBM PC kompjutere, ali u drugoj polovici osamdesetih godina 20 veka kada su ti kompjuteri osvojili dovoljno veliko tržište Intel je odlučio sudskim putem zabraniti svim drugim kompanijama da proizvode kompaktibilne procesore. Na kraju jedna za drugom sve kompanije odustaje od proizvodnje osim AMDa koji ima ugovorom osigurana prava pa nakon nekoliko godina sudskih procesa uspjeva tijekom marta 1991. godine na tržište izbaciti Am386. Iako procesor postiže veliki tržišni uspjeh sudskim odugovlačenjima Intel je postigao da ovaj procesor izlazi oko godinu i pol nakon izdavanja sljedeće generacije Intelovog procesora tako da AMDu ostaje samo tržište jeftinijih kompjutera. Pošto je Am386 imao bolji dizajna od direktnog tržipnog konkurenta Intel 80386 njegova maksimalna brzina je bila 40 Mhz nasuprot Intelovih 33 MHz. Posljednja nova verzija ovog procesora je bila izdana 1995. godine nakon čega se AMD preorjentirao na Am486.

## Povezano
* Intel 80386
* Motorola 68020

## Vanjske veze

* cpu-collection.de
Am486

**Am486** je 32bitni procesor kompanije AMD koji se počeo proizvoditi 1994. godine kao nasljednik procesora Am386.

## Historija
Zbog raznih Intelovih sudskih postupaka kako bi se sprečila ili barem usporila proizvodnja konkurentskih procesora za IBM PC kompaktibilne kompjutere procesor Am486 izlazi na tržište 5 godina nakon procesora Intel 80486. To kašnjenje je ujedno rezultiralo ispravljanjem određenih intelovih dizajnerskih grešaka tako da je najveća brzina ovog procesora bila 20 posto veća od konkurencija (120 MHz naprema 100&nbsp;MHz), dok je AMD istovremeno držao svoju prodajnu cijenu nižu od one za Intelov identični procesor. Dok je kako bi se reklo procesor Am386 probio led na tržištu ovaj je bio prihvaćen to jest korišten od priznatih proizvođača kompjutera kao što su bili Compaq i Acer, a AMD se gotovo odmah baca na problematični posao gradnje novog procesora kako bi smanjio vremensku razliku nastanka procesora između Intelove i svoje najnovije generacije. Ovaj procesor predstavlja dizajnerski vrhunac prve faze AMDovog postojanja nakon čega dolazi do krize koja kompaniju gotovo uništava u borbi s Cyrixom koji pokušava preuzeti tržište najjeftinijih kompjutera i nemogućnosti davanja brzog odgovora na Intel Pentium što će rezultirati stvaranjem Am5x86 kako bi se kupilo vreme.

## Povezano
* Intel 80486
* Cx486DLC 
* Motorola 68040
Commodore Plus/4

**Commodore Plus/4** je kućno računalo koje je na tržite 1984. godine izbacila tvrtka Commodore International. **Plus/4** u imenu je referenca na četiri aplikacije koje su bile zapisane u ROM-u: procesor riječi, tablični program, baza podataka, i grafički program. Reklamna krilatica bila je *produktivno računalo sa ugrađenim softverom*. Commodore Plus/4 doživio je potpuni neuspjeh u SAD, dok u Europi je imao nešto uspjeha i to posebno u Mađarskoj gdje je Commodore prodao s velikim popustima svoje zalihe ovog kompjutera. Nezadovoljni vlasnici ovog kompjutera ili Commodore 64 su Commodore Plus/4 zvali Commodore Minus/60 zbog velikog očekivanja i doživljenog potpunog razočarenja od ovog kompjutera koji nije bio kompaktibilan ni sa čime.

## Tehničke karakteristike

* Procesor: MOS 7501 na 1.77 ili 1.79 MHz
* RAM: 64 KB
* ROM: 32 KB zajedno s Commodore BASIC 3.5 i 4 programa (procesor riječi, tablični program, baza podataka, i grafički program)
* Grafička rezolucija: 160x200 ili 320×200 s 121 bojom, ali bez sprajtova
* Utori:
** Utor za kazetofon nekompaktibilan s Commodore 64
** Utor za katridže nekompaktibilan s Commodore 64
** Utor za joystick nekompaktibilan s Commodore 64
** Commodore serial bus
** Utor za modem
** Utor za spajanje na televiziju

## Vanjske veze
* Commodore Plus/4 Opis 
* Plus/4 World - demo scena s knjigama, uputstvima i softverom
* Commodore16.com - Internet stranica gdje je moguće kupovati dijelove kompjutera
* Commodore "TED" 264 Series: The Beginning of the End
473.

__NOTOC__
Godina **473.** (**[[rimske brojke|CDLXXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Lava bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1226. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 473. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Gundobad postaje kralj Burgunda, a zahvaljujući tazbinskim vezama, nakon Ricimerove smrti postaje de facto gospodar Zapadnog Rimskog Carstva, koje je nekoliko mjeseci ostalo bez vladara nakon smrti Olibrija.
* Gundobad Glicerija imenuje zapadnorimskim carem.


## Rođenja
* Xiao Zhaoye, car kineske dinastije Južni Qi, također poznat i kao princ od Yulina

## Smrti
* Jevtimije Veliki, kršćanski asket i svetac

## Reference
Južni Qi

**Dinastija Južni Qi** () (479-502) je bila druga od Južnih dinastija Kine. Osnovao ju je Xiao Daocheng, general u službi prethodne dinastije Liu Song, koju je 479. svrgnuo i preuzeo prijestolje pod imenom car Gao. Iako su on i njegov nasljednik car Wu bili upamćeni kao sposobni vladari, dinastija nije dugo potrajala, jer je nakon Wuove smrti pogodila trajna politička nestabilnost. Nakon smrti Wuovog unuka Xiao Zhaoyea 494. prijestolje je preuzeo njegov rođak Xiao Luan, koji je u nastojanju da zadrži vlast vršio krvave čistke među članovima porodice i vodećim članovima državne uprave. Pokušaji njegovog sina Xiao Baojuana da nastavi istu politiku su doveli do niza pobuna, od kojih je ona pod generalom Xiao Yanom dovela do pada dinastije, a Xiao Yan preuzeo prijestolje kao car Wu, započevši novu dinastiju Liang.

## Povezano
* Kineska historija
* Južne i Sjeverne dinastije

## Reference
Xiao Zhaoye

**Xiao Zhaoye** (蕭昭業) (473–494), poznat i po posthumnoj tituli **Princ od Yulina** (鬱林王), kurtoazno ime **Yuanshang** (元尚), nadimak **Fashen** (法身), bio je kratkotrajni car južne kineske dinastije Južni Qi. Bio je sin krunskog princa Xiao Zhangmaoa, i njegove supruge Wang Baoming, odnosno unuk cara Wua. Otac mu je umro godine 493. a nedugo potom i djed, zahvaljujući čemu je postao car krajem 493. Kineski historijski izvori ga opisuju kao vladara potpuno posvećenog životnim užicima, i čija je rastrošnost u manje od godinu dana ispraznila carsku blagajnu. U jesen 494. ubijen u puču koga je organizirao njegov ambiciozni prastric Xiao Luan, koji je nakratko postavio njegovog brata Xiao Zhaowena za cara, a prije nego što je i sam preuzeo prijestolje.

## Reference
* *[[Knjiga Qija|Knjiga Južnog Qija]]*, vol. 4.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 5.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh1.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 138, 139.
Jérôme Fernandez

**Jérôme Fernandez** (Cenon, 7. ožujka 1977.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac. Visok je 1.97 metara. Klupsku karijeru je od 1985. do 2002. proveo u rodnoj Francuskoj, no 2002. prelazi u Barcelonu i nakon toga ostaje u Španjolskoj. 

Za reprezentaciju je debitirao u studenom 1997. protiv Češke. Skupio je 390 nastupa i 1,463 postignuta pogotka, a bio je i član momčadi koja je na OI u Pekingu 2008. osvojila zlatnu medalju. Trenutačno je najbolji strijelac Francuske reprezentacije u povijesti.
Ponte della Costituzione

**Ponte della Costituzione** (hrvatskosrpski jezik: **Ustavni most**) je najnoviji most od njih četiri preko Kanal Grande na granici sestiera Cannaregio i Santa Croce u Veneciji. Most povezuje Piazzale Romu i Željezničku stanicu Santa Lucia.

Most je zbog svog minimalističkog izgleda izazvao mnoge proteste građana Venecije, koji su mislili da on jednostavno ne odgovara kićenoj srednjovjekovnoj venecijanskoj okolini, tako da je tajno otvoren u noći 11. septembra 2008. da se izbjegnu demonstracije protivnika. Za vrijeme njegove gradnje zvali su ga Četvrti most preko Kanala Grande, a gradske vlasti dale su mu ime *Ponte della Costituzione*, povodom 60. godišnjice donošenja talijanskog ustava. Turisti i Venecijanci ga zovu **Ponte di Calatrava** (Calatravin most)

## Historija gradnje

Skupština Venecije je odlučila još u junu 1999. izgraditi novi most preko Kanala Grande, da olakša ulaz posjetiocima Venecije ulaz u grad i bolje poveže željezničku stanicu i Piazzale Roma. Nakon natječaja u novembru 1999. odlučili su projekt direktno naručiti od španjolskog arhitekta Santiaga Calatrave. Calatrava je predložio modernistički most, velikog luka koji se trebao montirati na mjestu od gotovih elemeneta i nakon toga samo dovršiti.
Izgradnja mosta počela je 2002. u tvornicama daleko od Venecije, čelični lukovi mosta dotegljeni su brodovima i spojeni u julu 2007. godine. Nakon tog su se nastavili radovi na uređenju mosta na licu mjesta, sve do njegova otvorenja.

Most je sa svim stepenicama ukupno dug 94 metara, a centralni dio mosta dug je 81 metara. Širina mosta varira od 5,58 metara na ulazu do 9,38 metara na sredini mosta. Centralni čelični luk ima radijus od 180 metara.

## Izgled i izvedba
Calatrava je izgradio lučni rešetkasti most od 180 metara, kojeg podupiru dva bočna luka i dva manja luka. Čelični nosači lukova postavljeni su okomito na lukove i spojeni, i zatvoreni pločama u kutiju. Nogostup mosta izveden je kombinacijom istarskog kamena - nosači stepenica (od kojeg je napravljena većina građevina u Veneciji), i kaljenog stakla - gazište, koje je osvijetljeni odozdo fluorescentnom rasvjetom. I ograda mosta je od kaljenog stakla, sa brončanim rukohvatom, ona isto ima diskretno fluorescentno osvjetljenje.

## Kontroverze
Protivnici izgradnje tog mosta, pored glavne ideje da njegov izgled ne odgovara Veneciji, imali su još nekoliko argumenata protiv izgradnje mosta. Tvrdili su da je most izgrađen na krivom mjestu jer se do stanice ipak moglo doći (hodajući malo više) preko mosta Ponte degli Scalzi, a središnji dio Venecije i nadalje ima samo dva mosta i tu treba daleko više hodati da se pređe Kanal Grande. Otok Giudecca i nadalje je ostao samo otok, iako je postojala da se i on poveže tunelom s Dorsodurom koji nije trebao puno više koštati.

Zbog velikog broja stepenica, most gotovo nemogu koristiti stariji ljudi i invalidi u kolicima. Ljutnju demonstranata izazvali su i troškovi gradnje mosta. Inicijalno most je trebao koštati 6,7 miliona eura, na kraju su se troškovi gradnje popeli na 11,3 miliona eura.

## Izvori

## Vanjske veze

* Ponte della Costituzione na stranicama Općine Venecija
Thierry Omeyer

**Thierry Omeyer** (Mulhouse, 2. studenog 1976.), umirovljeni francuski rukometni golman i reprezentativni kapetan.

Karijeru je započeo u Sélestatu, odakle je nakon šest godina prešao u Montpellier HB, s kojim je pet puta uzastopno bio nacionalni prvak (2002. – 2006.). Nakon posljednjeg prvenstva s Montpellierom, Omeyer prelazi u THW Kiel, s kojim je ostvario svoje najveće rezultate na klupskoj razini. Za njemački klub je igrao sve do 2013. godine te je skupio 238 nastupa u Bundesligi i postigao je četiri gola iz igre. Uz to je šest puta bio nacionalni prvak i tri je puta osvojio Ligu prvaka. Tokom 2013. se vratio u matični Montpellier HB, s kojim je osvojio Liga kup, ali je nakon samo jedne sezone prešao u Paris Saint-Germain HB, s kojim je također osvojio nekoliko odličja.

Za reprezentaciju je debitirao 19. rujna 1999. protiv Rumunjske. Tokom 18 godina nastupa za reprezentaciju, skupio je 347 nastupa i postigao sedam golova. Pri tom je bio peterostruki svjetski, dvostruki europski i dvostruki olimpijski prvak s Francuskom. Umirovio se nakon osvajanja zlata na Svjetskom prvenstvu 2017. godine u Francuskoj.

Omeyer je po mnogima najbolji golman što je ikada branio u rukometu, a mnogi su kritičari hvalili njegove reflekse i pripreme za utakmice te činjenicu da je zadržao kvalitetu čak i u kasnijem periodu svoje karijere. Tri je puta bio proglašavan za najboljeg golmana Svjetskog prvenstva, dva puta za najboljeg golmana Olimpijskih igara i jednom za najboljeg golmana Europskog prvenstva, a uz to je i 2015. godine proglašen za najboljeg igrača Svjetskog prvenstva 2015. godine. Tokom 2008. godine je proglašen za Igrača godine, a 2010. godine je u anketi premoćno (93.54%) izabran za najboljeg rukometnog golmana svih vremena.

## Reference

## Vanjske veze

* Profil na Kielovoj službenoj stranici
Luc Abalo

**Luc Abalo** (Ivry-sur-Seine, 6. rujna 1984.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji desnog krila i slovio je za jedno od najboljih desnih krila svijeta. Karijeru je završio 2021. godine nakon osvajanja svog trećeg olimpijskog zlata s reprezentacijom. Posljednje je igrao za japanski Zeekstar Tokyo.

Prije Madrida, Abalo je 10 godina igrao u francuskom klubu US Ivry HB. Za reprezentaciju je debitirao 2005. godine i trenutno ima 65 nastupa i 228 pogodaka. Na OI u Pekingu 2008. bio je član francuske momčadi koja je osvojila zlatnu medalju, a ima i 2 zlata, te broncu s Europskih prvenstava.
Daniel Narcisse

**Daniel Narcisse** (Saint-Denis, 16. prosinca 1979.) je francuski rukometaš.

Do 2009. je bio član francuskog Chambérya Savoiea, da bi nakon toga prešao u THW Kiel zbog boljih igračkih mogućnosti i potencijala za osvajanje trofeja. Za reprezentaciju nastupa od 2000. godine i do sada ima zlato i broncu sa svjetskog i europskog prvenstva. Zbog ozljede je morao propustiti SP u Švedskoj 2011., gdje je Francuska ponovo obranila titulu i odnijela još jedan naslov svjetskog prvaka.
Guillaume Gille

**Guillaume Gille** (Valence, 12. srpnja 1976.) bivši je francuski rukometaš i reprezentativac, koji je igrao na poziciji srednjeg vanjskog, mada je u reprezentaciji, zbog nedostatka jakog ljevorukog igrača, često igrao na poziciji desnog vanjskog, gdje se pokazao kao izvrstan igrač sposoban da na desnog strani igra desnom rukom. Trenutno je, zajedno s Didierom Dinartom, izbornik francuske reprezentacije.

## Karijera
### Klupska karijera
Klupsku karijeru započinje u francuskom klubu OSC Loiriol, gdje ostaje do 1996. godine. Te godine, zajedno s bratom Bertrandom prelazi u Chambéry Savoie HB. S tim klubom je 2001. postao prvak Francuske, a 2002. je osvojio Liga kup. Obojica u klubu ostaju do 2002. godine, kada prelaze u HSV Hamburg, gdje igraju i danas. Najveći klupski uspjesi su mu osvajanje DHB-Pokala 2006. godine, osvajanje Nacionalnog superkupa 2004. i 2006. i pobjeda u finalu EHF-ovog Kupa pobjednika kupova 2007. 

### Reprezentativca karijera
Guillaume Gille je za reprezentaciju debitirao 1996. godine protiv Srbije. Danas je Gille važna karika u francuskoj momčadi i jedan od njezinih ponajboljih igrača. Sa reprezentacijom ima 7 medalja. Zlatne medalje sa OI 2008., EP 2006. i sa SP 2001. i 2009., dok 3 brončane medalje ima sa EP 2008. i sa SP 1997. i 2005. Zbog ozljede nije nastupio na SP 2011., ali je njegov povratak nakon oporavka siguran. 

## Privatni život
Rođen je u Valenceu kao najstariji od trojice braće. Obojica su braće, Bertrand i Benjamin, rukometaši. Bertrand mu je suigrač u Hamburgu i kolega reprezentativac, dok Benjamin igra za Chambéry Savoie Handball.
Joël Abati

**Joël Marc Abati** (Fort-de-France, Martinik, 25. travnja 1970.) umirovljeni je francuski rukometaš i bivši reprezentativac. Abati je igrao ili na poziciji desnog vanjskog ili na poziciji desnog krila, a trenutni klub mu je francuski Montpellier HB. 

Klupsku karijeru započinje u francuskom Saint-Michelu iz kojeg odlazi nakon godinu dana. Tada se seli u Levallois SC gdje također boravi godinu dana. Tada prelazi u USM Gagny, gdje provodi 3 godine prije odlaska u US Créteil, s kojim je 1997. osvojio Francuski kup. Nakon Francuske, Abati odlazi u Njemačku, u SC Magdeburg. U Magdeburgu provodi punih 10 godina tijekom kojih je skupio 302 nastupa i postigao 1394 pogotka. S Magdebrugom je osvojio i najviše titula. Godine 1999. osvojio je EHF-ov kup, kao i 2001. kada je postao i prvak Njemačke. Sljedeće godine osvaja Ligu prvaka, a posljednja osvojena titula mu je ona iz 2007. kada je ponovo osvojio EHF-ov kup.

Nakon uspješne karijere u Magdeburgu, Abati se vraća u Francusku, u Montpellier HB, gdje je igrao do 2009. godine, kada se povukao iz aktivnog rukometa.

Reprezentativni debi imao je 1995. protiv Bjelorusije. Za reprezentaciju je u 14 godina skupio 204 nastupa i postigao je 588 pogodaka. Nosio je broj 18. Iako se nakon OI 2008., gdje je sa Francuskom osvojio zlatnu medalju, povukao iz reprezentacije, na poziv izbornika Oneste odlučio je svoju karijeru završiti nastupom na SP-u 2009., gdje je također ovjenčan zlatnom medaljom. Još 2 zlatne medalje ima sa svjetskog prvenstva u Francuskoj 2001. i jednu sa europskog prvenstva u Švicarskoj 2006., a ima i 3 bronce, jednu sa europskog prvenstva u Norveškoj 2008. i dvije sa svjetskih prvenstava u Portugalu 2003. i Tunisu 2005. godine.
Olivier Girault

**Olivier Girault** (Pointe-à-Pitre, Gvadalupe, 22. veljače 1973.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac te bivši trener rukometnog kluba Paris HB. Kao bivši reprezentativni kapetan Girault je osvojio svjetsko, europsko i olimpijsko zlato sa Francuskom. Igrao je na poziciji lijevog vanjskog. 

## Biografija i karijera
Olivier Girault je rođen 22. veljače 1973. u Pointe-à-Pitreu. Rukomet je počeo igrati u Vaires-sur-Marneu, da bi s 18 godina prešao u Livry-Gargan HB. Tamo će, nakon što je potpisao profesionalni ugovor, 1994. godine debitirati u prvoj francuskoj ligi. Iako 1995. godine potpisuje za Paris HB, odlazi na posudbu u drugoligaški klub Massy Essonne HB. Godine 1998. otišao je na jednu sezonu u Španjolsku, gdje igra za klub Bidasoa Irún. Godine 1999. vraća se i, napokon, igra u pariškoj momčadi s kojom će 2001. igrati u finalu kupa, 2005. će postati doprvak, a 2007. osvojit će Francuski rukometni kup.

Dana 16. lipnja 1997. debitirao je za reprezentaciju i to protiv Španjolske. U 11 godina igranja, sakupio je 235 nastupa i postigao 539 pogodaka. Godine 2001., na prvenstvu u Francuskoj, Girault je osvojio svjetsko zlato koje će upotpuniti i dvama brončanim medaljama (Portugal 2003. i Tunis 2005.). Godine 2006., na europskom prvenstvu u Švicarskoj osvaja zlato, a dvije godine kasnije, u Norveškoj, osvaja broncu. Sa reprezentacijom je osvojio još i 4. mjesto na svjetskom prvenstvu u Njemačkoj i na europskom prvenstvu u Hrvatskoj, dva 6. mjesta (EP u Švedskoj i Sloveniji) i 7. mjesto u Italiji. Po povlačenju Grégoryja Anquetila i Jacksona Richardsona, preuzima kapetansku traku i vodi momčad do (prvog) olimpijskog zlata u Pekingu 2008. godine. Nakon turnira završava svoju reprezentativnu karijeru. 

Tri godine bio je trener kluba Paris HB, da bi se 2011. godine povukao s klupe. Dobitnik je ordena Legije časti, a sudjeluje i kao rukometni savjetnik i komentator na francuskoj televiziji France 2.
Guillaume Joli

**Guillaume Joli** (Lyon, 27. ožujka 1985.), francuski rukometni reprezentativac koji trenutno igra za Dunkerque HGL.

Profesionalno karijeru započinje 1998. godine u klubu Tassin la demi-lune, iz kojeg nakon dvoje godine odlazi u Villefranche sur Saône. Nakon dvije godine u Villefrancheu, 2002. godine prelazi u Grand Lyon Villeurbanne iz kojeg 2004. prelazi u Chambéry Savoie.

Za reprezentaciju je debitirao 16. lipnja 2006. protiv Španjolske. Iako od 2006. stoji na širem popisu, Joli je prvi put na velikom natjecanju zaigrao 2009. na svjetskom prvenstvu u Hrvatskoj gdje je sa Francuskom osvojio zlato. Izbornik Claude Onesta poziva ga i na europsko prvenstvo 2010. u Austriji gdje preuzima ulogu prvog izvođača sedmeraca u momčadi. U drugom je krugu, protiv Njemačke, postigao čak 7 pogodaka iz sedmeraca (promašivši samo jedan) i time bio najbolji strijelac Francuske na utakmici koju je pobijedila 24:22. Sudjelovao je i na SP-u 2011. godine gdje je odnio zlatnu medalju.