open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Burano

**Burano** je otok u Venecijanske lagune, koji poput Venecije ima kanale, koji dijele otok na manje dijelove, dakle to nije jedan otok već arhipelag. Burano se nalazi pored otoka Torcella u sjevernom dijelu lagune. Burano je danas najpoznatiji po čipkarstvu i svojim šareno obojanim kućama.

Burano je udaljen 7 kilometera od Venecije, to je 40 minutna vožnja venecijanskim tramvajem vaporettom. Burano je povezan sa susjednim otokom Mazzorbo mostom, ima oko 4 000 stanovnika.

## Historija

Otok je vjerojatno bio naseljen još od rimskih vremena, u 6. stoljeću okupirali su ga stanovnici izbjegli iz obližnjeg rimskog grada Altina.

Postoje dvije priče o tome kako je naselje dobilo ime; po jednoj od njih naselje je osnovao neki Burrian sa svojom obitelji, a po drugoj su prvi doseljenici u Burano došli sa malih otoka Buranello, koji su također u laguni, ali pet milja južnije.

Iako se otok ubrzo razvio u uspješno naselje, njime se upravljalo iz obližnjeg Torcella, a nije dobio nikakve privilegije. kao obližnji Murano. Važnost otoka i naselja narasla je tek u 16. stoljeću, kada su žene iz Burana počele vesti čipku. To je uskoro postao izvozni venecijanski artikl, i prodavao se širom Evrope. No već u 18. stoljeću počelo je slabiti zanimanje za tu robu, čipkarstvo u Buranu je obnovljeno tek 1872, kada je otvorena škola čipkarstva.

## Znamenitosti Burana
Burano je danas poznat po svojim živo obojanim kućama u kojima stanuju, ili ljetuju brojni umjetnici.
Burano je poznat i po svojoj crkvi *San Martino*, sa zvonikom i propovjedaonicom *Svete Barbare*, te Muzejem i školom čipkarstva.

## Vanjske veze

* Fotografije iz Burana
156.

__NOTOC__
Godina **156.** (**[[rimske brojke|CLVI]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Silvana i Augurina** (ili, rjeđe, **godina 909. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 156. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* U Ardabanu (Mizija u Maloj Aziji) se pojavljuje heretik po imenu Montan.

## Rođenja
* Car Ling od Han Kine (u. 189)
* Lü Bu, kineski gospodar rata (u. 198)
* Zhang Xun (u. 199)
* Ma Teng, kineski general u službi dinastije Han (u. 212)
* Zhu Zhi, general u službi države Wu (u. 224)
* Zhang Zhao, savjetnik vladara države Wu (u. 236)
* Dong Zhao, kineski ministar u službi dinastije Han (u. 236)

## Smrti
*
Mizija

**Mizija** (antgrč. *Μυσία* [*Mysía*], lat. *Mysia*) je oblast u sjeverozapadnom dijelu drevne Male Azije (današnja Anadolija u Turskoj). Bila je smještena na južnoj obali Mramornog mora. Na istoku se graničila sa Bitinijom, na jugoistoku sa Frigijom, na jugu sa Lidijom, na jugozapadu sa Eolidom, a na zpaadu sa Troadom, te Propontisom na sjeveru. U antičko doba su je nastanjivali Mizijci, Frigijci, Eolski Grci i druge grupe.
Dong Zhao

**Dong Zhao** se može odnositi na:
* Dong Zhao (Tri kraljevstva), (156–236), ministar koji je služio Kraljevstvu (Cao) Wei
* Dong Zhao (Kuomintang), kineski general Kuomintanga rodom iz Shaanxija
Zhang Xun (Tri kraljevstva)

**Zhang Xun** (156–199) je bio kineski general u doba Tri kraljevstva. Bio je rodom iz Huainana, a otac mu je bio trgovac koji je pripadao srednjoj klasi. Mladi Zhang se obrazovao sve dok nije stupio u službu lokalnog vojskovođe Yuan Shua. Na početku je bio običan vojnik, ali je zahvaljujući hrabrosti i ratničkim vještinama brzo napredovao do čina generala. Kada se Yuan Shu proglasio carem, Zhang je imenovan vrhovnim komandantom njegove vojske. Međutim, Yuan Shu je poražen u sukobu sa Lü Buom, a Zhang Xun nakon toga degradiran. Nakon Yuan Shuove smrti je Zhang Xun, zajedno sa nekoliko vodećih oficira biše vojske, uključujući Yang Hong, pokušao otići na jug kako bi stupio u službu Sun Cea. Međutim, njega je pri tome zaustavio i dao zatvoriti prefekt Lujianga Liu Xun. Sun Ce je nešto kasnije intervenirao i oslobodio najveći dio Liu Xunovih zarobljenika, ali ne i Zhang Xuna. Njega je Liu Xun prilikom bijega poveo na sjever i predao Cao Caou. Zhang Xun je umro u zarobljeništvu.

## Povezano

* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *[[Zapisi Tri kraljevstva]]*
* *[[Romansa Tri kraljevstva]]*
Ma Teng

**Ma Teng** (? - 212) je bio kineski vojskovođa, odnosno gospodar rata u vrijeme kraja dinastije Han. Pod svojom vlašću je držao provinciju Liang (涼州), zajedno sa svojim pobratimom Han Suijem. Njih dvojica su zajedno nastojala izboriti autonomiju provincije od centralne vlasti. Ma Teng je bio otac Ma Chaoa i stric Ma Daija, koji će kasnije služiti Kraljevinu Shu.

Iako je bio daleki potomak znamenitog vojskovođe Ma Yuana, Ma Teng je odrastao u relativnom siromaštvu. Njegov otac Ma Ping je bio niži službenik u Tianshuiju, ali je otpušten iz službe te je otišao živjeti među pripadnicima naroda Qiang. Tamo se oženio za Qiang djevojku, koja mu je rodila sina Ma Tenga. Mladi je Ma Teng mladost proveo kao drvosječa i narastao do za u to vrijeme impozantnih 184&nbsp;cm visine. Kada su godine 184. njegovi sunarodnjaci 184. digli ustanak protiv lokalne vlasti, Ma Teng se pridružio miliciji koju je protiv ustanika organizirao Geng Bi, guverner provincije Liang. Nakon što je Geng Bi ubijen, Ma Teng se zajedno s drugim pripadnicima milicije priključio ustanicima, koje je vodio Han Sui. Ustanak je ubrzo ugušen od strane carskog generala Huangfu Songa, ali su tada već oslabljene carske vlasti ustanicima dale amnestiju i vojne činove u zamjenu za službu.

Ma Teng i Han Sui su nakon ubistva tiranskog kancelara Dong Zhua ispočetka podržavali novi režim Li Juea i Guo Sija, ali su se protiv njih okrenuli te pokušali zauzeti bivšu carsku prijestolnicu Chang'an, ali u tome nisu uspjeli.

Kasnije su se dva pobratima posvađala oko kontrole nad provincijom Liang, te otpočeli sukob u kome su ubijali članove svojih porodica. Cao Cao, koji je nakon bitke kod Guandua postao najmoćniji gospodar rata na sjeveru, svojim je posredovanjem prekinuo taj sukob. Ma Teng je nakon toga doveden u Caovu prijestolnicu Ye i imenovan komandantom Caove garde, dok je Ma Tengov sin Ma Chao ostao u Liangu sa Han Suijem. Kada su njih dvojica digli ustanak protiv Cao Caoa, Ma Teng je smjesta pogubljen.

U *[[Romansa Tri kraljevstva|Romansi Tri kraljevstva]]* je Ma Teng prikazan kao lojalist dinastije Han.

## Porodica
* Predak: Ma Yuan
* Otac: Ma Ping (馬平)
* Djeca:
** Ma Chao
** Ma Tie
** Ma Xiu

## Povezano
* Ličnosti na kraju dinastije Han

## Reference
Zhu Zhi

**Zhu Zhi** (156 - 234), stilsko ime **Junli** (), bio je kineski vojskovođa iz doba Tri kraljevstva, poznat po tome što je služio državi Istočni Wu.

Vojnu karijeru je započeo u doba kraja dinastije Han ušavši u službu gospodara rata Sun Jiana. Sudjelovao je u pohodu protiv tiranskog kancelara Dong Zhuoa. Nakon Sun Jianove smrti, njegovsin Sun Ce je ušao u službu gospodara rata Yuan Shua, a zajedno s njim i Zhu Zhi. Upravo na Zhu Zhijev nagovor se Sun Ce odmetnuo od Yuan Shija te krenuo na jugu, gdje će u oblasti Wu napraviti svoju glavnu bazu, preteču buduće države. Nakon što je Sun Ce ubijen, naslijedio ga je Sun Quan kome će Zhu Zhi služiti do smrti. Zhu Zhi se iskazao kao sposoban ministar i državnik, te mu se pripisuju zasluge za opstanak i relativno blagostanje Sun Quanove novostvorene države Wu. To je i sam Sun Quan priznao te obasipao Zhu Zhija nizom počasti, ali je sam Zhu Zhi ostao poznat kao izuzetno skroman čovjek. 

## Reference
* http://www.kongming.net/novel/kma/zhuzhi.php
Zhang Zhao

**Zhang Zhao** (156–236) je bio kineski velikodostojnik iz doba kraja dinastije Han i početka Tri kraljevstva, poznat po službi u državi Istočni Wu. 

Bio je rodom iz današnje provincije Jiangsu, a još u mladosti se istakao kao vrstan učenjak. Kao takvog ga je kao svog savjetnika regrutirao gospodar rata Sun Ce, a na svojoj samrti bratu Sun Quanu savjetovao da u svim unutrašnjim pitanjima sluša Zhang Zhaoa. Kada je sjevernjački gospodar rata Cao Cao pokrenuo pohod na jug protiv Sun Quana, Zhang Zhao je savjetovao predaju, smatrajući da ima moralnu dužnost spriječiti krvoproliće. Sun Quan ga nije poslušao nego je pružio otpor i uz velike žrtve očuvao svoju teritoriju, koja je poslije postala država Istočni Wu. Usprkos toga, ostavio je Zhang Zhaoa u službi, koji je zajedno sa zemljakom i kolegom Zhang Hongom poznat kao "Dva Zhanga".

## Reference
* 
* 
*
Car Ling od Hana

**Car Ling od Hana**, trad. kin. **漢靈帝;**, poj. kin. **汉灵帝**, py. **hàn líng dì**, wg. **Han Ling-ti**, (156 – 13. maj 189) je bio kineski car iz dinastije Han. Bio je šukunuk cara Zhanga. Najpoznatiji je po tome što je za vrijeme njegove vladavine izbio veliki ustanak Žutih turbana.

Vladavinu cara Linga je obilježila dominacija korumpiranih eunuha na carskom dvoru i u državnoj upravi. Među njima se istakao Zhang Rang čija je klika od godine 168. uspjela u potpunosti potisnuti uticaj Dou Wua, oca carice majke Dou te njegovog glavnog saveznika, konfucijanskog učenjaka Chen Fan (陳蕃). Čak i kada je car Ling odrastao, to se nije promijenilo, s obzirom da ga nisu zanimali državni poslovi, nego se odao ženama i rasklalašenom životu. U međuvremenu su korumpirani i pohlepni državni službenici nametali sve veće poreze seljacima, izazivajući sve više protesta, a na kraju i oružanih pobuna. Car Ling je svemu tome dodatno doprinio prodajući državne službe za novac.

Zbog svega toga, posljednjih pet godina Lingove vladavine je obilježio ustanak Žutih turbana koji je, iako vojnički neuspješan, značajno oslabio dotadašnji autoritet dinastije i centralne vlasti, a što su iskoristili ambiciozni lokalni i regionalni vojni komandanti, kasniji gospodari rata. Nakon njegove smrti 189. jedan od njih, Dong Zhuo je preuzeo vlast u carskoj prijestolnici, učinivši Lingovog sina i nasljednika Xiana najobičnijom marionetom. Lingovu izuzetno lošu reputaciju su potvrdili i njegovi suvremenici, s obzirom da mu je dano posthumno ime "nebrižan", što je predstavljalo presedan u dotadašnjoj kineskoj historiji. Za njegovu smrt se službeno uzima da predstavlja početak kraja dinastije Han, odnosno početak perioda koji će završiti podjelom Kine na Tri kraljevstva.

## Reference
Brenta

Rijeka **Brenta** je 174 km duga rijeka u sjevernoj Italiji, koja teče od svog izvora u Trentino-Alto Adige do svog ušća u Venetu.

Za vrijeme antike, rijeka je nosila ime **Medoacus** (starogrčki: *Mediochos, Μηδειοχος*) te se je neposrednoj blizini Padove račvala u dvije rijeke; *Medoacus Maior* (Veliki Medoacus) i *Medoacus Minor* (Mali Medoacus). Rijeka je izmjenila svoj tok u ranom srednjem vijeku, a kroz njeno korito u Padovi počela je teći rijeka *Bacchiglione*.

Brenta je 174 km duga rijeka, čiji je vodotok prvi put kanalizan još u XVI. stoljeću kada je izgrađen dugi kanal od mjesta Stra (Padova) do Jadranskog mora, zaobilazeći tako Venecijansku lagunu. Drugi kanal, često zvan *Riviera del Brenta*, napravljen je da spoji vodenim putem Veneciju i Padovu (drugi po veličini i važnosti grad Mletačke Republike). 

Rijeka Brenta, a osobito njezin kanal *Riviera del Brenta*, ubrzo je postao vrlo važna prometnica, uz njegove obale podignute su brojne impozantne vile. Od svih tih vila, samo su tri dostupne javnosti: *Villa Foscari*, *Villa Widmann - Foscari* i *Villa Pisani*.

Kod grada *[[Bassano del Grappa]]*, rijeka je premošćena 1569. drvenim  natkrivenim 
mostom kog je projektirao Andrea Palladio, zvanim *Ponte Vecchio* (Stari most), ili *Ponte degli Alpini* (Alpski most).

## Brodovi na rijeci
Venecijanski plemići, su za plovidbu duž kanala koristili specifičnu vrstu broda zvanu Burchiello. Teret se prevozio teglenicama zvanim Burci. 

## Vanjske veze

* Brenta od Trenta, Vicence, Padove do mora
Sile

Rijeka **Sile** (venecijanski: *Sil*) je 95&nbsp;km duga rijeka u sjevernoj Italiji u Venetu.

Rijeka izvire u 20 kilometara sjevernije od Trevisa kod *Vedalga* (Provincija Treviso), zatim teče u pravcu istoka, a potom kod Trevisa mijenja smjer i teče ravno u pravcu juga prema Venecijanskoj laguni gdje je nekad utjecala. Za velikih meliracionih radova u 17. vijeku (1683 godine), izgradnjom kanala, promjenjeno joj je ušće i danas rijeka utječe kod gradića *Porto di Piave Vecchia* u Jadran. Kod grada Trevisa s lijeve strane prima svoju najveću pritoku rijeku *Botteniga* (ili Cagnan).

Dio vodotoka proglašen je 1991 godine, lokalnim *Parkom prirode rijeke Sile* (*Parco naturale regionale del Fiume Sile*).

## Mlinovi na rijeci
Rijeka Sile je zajedno sa svojim pritokama od davnina bila poznata po brojnim vodenicama. Još u 19. vijeku samo u gradu Trevisu je radila 61 vodenica. Danas ne radi ni jedna, ali su brojne dobro očuvane i pravi su simbol grada.

* Dante Alighieri opjevao je rijeku u svojoj Božanstvena komedija stihovima *dove Sile e Cagnan s'accompagna*. (Gdje se Sile i Cagnan spajaju)

## Vanjske veze

* Venecijanski parkovi 
* Park prirode Sile
Mestre

**Mestre** je naselje u Venetu u Sjevernoj Italiji, odnosno jedan od kvartova (*frazione*) grada Venecije. Leži na kopnu, zajedno sa susjednim kvartovima (Marghera, Chirignago, Favaro Veneto i Zelarino). U Mestrima živi oko 170.000 stanovnika. Mestre je povezan s Venecijom starijim željezničkim (1846) i novijim automobilskim mostom (1933), nazvanim Ponte della Libertà (Most Slobode). Mestre je najveće naselje u Italiji koji nema status autonomnog grada (*Comune*).

## Historija
Prema legendi, Mestre je osnovao Mesteles, pratilac antičkog junaka Antenora, bjegunca iz Troje koji je osnovao Padovu. Stvarno porijeklo naselja nije baš potpuno jasno, zna se da je rimski oppidum (tvrđava) bila na području Mestra, kao i to da je srušena za Atile, odnosno da je vjerojatno obnovljena u 10. vijeku.

Prvi pisani spomen Mestre je u carskoj diplomi kojom je car Oton III, darovao Rambaldu, grofu od Trevisa, zemlje na području pod nazivom Mestre. Godine 1152. papa Eugen III. svojom bulom (poveljom) priznaje biskupa od Trevisa kao nominalnog gospodara Mestra, a u istom dokumentu navodi se postojanje Crkve San Lorenzo, kaštela i luke. Godine 1257. biskup je tu privilegiju ustupio Albericu da Romanu. Od brzog ekonomskog rasta Venecije, naročito je profitirala luka u Mestrima koja je bila prirodna veza Venecije s kopnom.

Godine 1274. izgorio je kaštel u Mestrima, tako da su se njegovi stanovnici preselili u obližnji Castelnuovo (Novi kaštel). Od starog kaštela danas nema nikakvih tragova. Velikaška porodica Scaliger iz Verone godine 1323. zauzela je Mestre i susjedni Treviso. Mlečani, bojeći se širenja veronske vlasti na ozemlju u svojoj neposrednoj blizini, nanovo su osvojili Mestre 29. septembra 1337. godine. Ubrzo po ponovnoj uspostavi svoje vlasti, izgradili su umjetni kanal kako bi si olakšali prijevoz robe i ljudi.

Venecijanska dominacija nad Mestrima okončana je 16. jula 1797. godine, a 1808. građani Mestra u skladu s tekovinama Francuske revolucije organizirali su se kao slobodna komuna. Nakon toga grad je došao prvo pod austrijsku i potom pod talijansku vlast. Status grada Mestre su dobile tek 1923. godine, no svega tri godine kasnije kraljevskim ukazom su pripojene gradu Veneciji, zajedno s gradovima Chirignagom, Zelarinom i Favaro Venetom.

Tokom 1960-ih i 1970-ih, Mestre su doživjele veliki porast stanovništva jer su se u gradu i okolici (Marghera) ubrzano gradili veliki industrijski pogoni.

## Gradske znamenitosti
* *Katedrala San Lorenzo* (17. v.)
* *Palazzo da Re*
* *Torre dell'Orologio* (Toranj sa satom iz 1108)
* *Palazzo podestarile* (Palača podeste)
* *Provvedaria*
* *Orto Botanico Locatelli*, mali botanički vrt

### Strani konzulati
U Mestrima rade sljedeći konzulati:
* , Via San Pio X;
* , Via F. Linghindal;
* , Piazale L. Da Vinci;
* , Piazale Donatori di Sangue;
*  Viale L. Einaudi;
* , Viale G. Galilei.

## Vanjske veze

* Službene stranice komune Venecija , 
* Mestre Novecento 
* Mestre  ,
Šljivovik (Svrljig)

**Šljivovik** je naselje u Srbiji koje administrativno pripada opštini Svrljig u Nišavskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 41 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 75 stanovnika).

## Demografija
U naselju Šljivovik živi 40 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 61,2 godina (56,7 kod muškaraca i 64,8 kod žena). U naselju ima 16 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,56.

Ovo naselje je u potpunosti naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
Ustanak

**Ustanak** (, ) je naziv za oružanu pobunu protiv nečije državne vlasti. Njeni učesnici, odnosno **ustanici**, su podanici te vlasti koji je nastoje sa određene teritorije te je zamijeniti vlastitom i/li nečijom drugom. Motivi, ciljevi kao i metode vođenja ustanka variraju ovisno okolnostima - od onih u kojima se nastoje u potpunosti ukloniti nečija vlast ili režim ili neka teritorija izdvojiti (otcijepiti) iz države, do onih u kojima ustanici ne dovode u pitanje okvirni politički poredak, nego nasiljem nastoje poboljšati svoj položaj (smanjenje poreza, ukidanje regrutacije) ili izboriti određena prava (ispovijedanje vlastite religije i sl.).

Pod ustancima se obično podrazumijevaju pobune osoba ili društvenih grupa koje se nalaze u podređenom položaju u odnosu na vladajuću klasu ili establišment. Kao primjer se navode ustanci robova u Rimu ili seljački ustanci u Kini i srednjovjekovnoj Evropi. To se također odnosi i na određene nacije ili etničke grupe koje se oružjem nastoje osloboditi strane vlasti - kao primjer se navodi jevrejski ustanci protiv Rimskog Carstva ili Šleski ustanci 1919-1921.

Ustanci mogu predstavljati dio šire cjeline, odnosno oružanog sukoba u kome sudjeluju suverene države; jedna od njih pri tome može potpomagati ustanike na teritoriji neprijatelja kako bi ga oslabila. Drugi svjetski rat, u kome su Saveznici pomagali razne ustanke protiv osovinskih vlasti za to pruža niz primjera.

Posebna vrsta ustanka je ona u kome aktivno sudjeluju organi same državne vlasti, a koja za cilj ima njenu promjenu; za takve se situacije koristi izraz državni udar. Ukoliko ustanak preraste u dugotrajan sukob između relativno izjednačenih protivnika, onda se za njega koristi izraz građanski rat. Za ustanak koji za svoj krajnji motiv ima postizanje dalekosežnih ili dramatičnih promjena društveno-političkog uređenja se koristi izraz revolucija.

## Povezano
* Pobuna
* Revolucija
* Štrajk
* Građanski rat
* Sukob niskog intenziteta
* Zaraćene strane
* Insurekcija
Jasmina Ilić

**Jasmina Ilić** može biti:
* Jasmina Ilić (slikar), likovna umjetnica, r. 1965
* Jasmina Ilić (košarka), srpska košarkašica, r. 1985
Jasmina Ilić (košarkašica)

**Jasmina Ilić - Aleksandrov** (Bečej, 11. april 1985. – ) je srpska košarkašića. Rodila se u sportskoj porodici - otac Predrag joj je bio profesionalni fudbaler, a majka verica profesionalna rukometašica. Pažnju je izazvala serijom fotografija za grčko izdanje časopisa *[[Maxim (magazin)|Maxim]]*.

## Vanjske veze
* Jasmina Ilic profile
* Fotografije u Maximu
157.

__NOTOC__
Godina **157.** (**[[rimske brojke|CLVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Silvana i Augurina** (ili, rjeđe, **godina 910. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 157. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Izrađena Stela 1 u La Mojarri, najstariji natpis u Mezoamerici.

## Rođenja
* Xun You, savjetnik kineskog vojskovođe Cao Caoa (u. 214)
* Hua Xin, savjetnik kineskog vojskovođe Cao Caoa (u. 231)

## Smarti
* Taoistički filozof Zhang Daoling
Xun You

**Xun You** (157 - 214) bio ej savjetnik Kina|kineskog gospodara rata za vrijeme kraja dinastije Han. Bio je nećak daleko poznatijeg Xun Yua, koji je također bio Cao Caov savjetnik. Prije ulaska u Cao Caovu službu je bio savjetnik drugih gospodara rata kao što su He Jin, Yuan Shu i Dong Zhuo. Zajedno sa Cheng Yuom je bio jedan od Cao Caovih savjetnika za vrijeme bitke kod Crvenih stijena. Kasnije se usprotivio Cao Caovoj namjeri da za sebe uzme titulu "Kralj Weia".

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Reference

* 
* 
*
Hua Xin

**Hua Xin** (157–231) bio je savjetnik kineskog gospodara rata Cao Caoa. Karijeru je započeo kao službenik na dvoru dinastije Han da bi se kasnije pridružio Sun Ceu, a na kraju Cao Caou. Kada je Cao Caov nasljednik Cao Pi sebe proglasio carem i osnovao državu Wei, Hua Xin je imenovan ministrom za pisma.

Dok je u historijskim knjigama opisan kao miran i blag čovjek, popularni roman *[[Romansa Tri kraljevstva]]* kao okrutnu i beskrupuloznu ličnost, koja ubija posljednju caricu dinastije Han kako bi cara Xiana natjerala da abdicira u korist Cao Pija.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Reference
158.

__NOTOC__
Godina **158.** (**[[rimske brojke|CLVIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Tertula i Sacerdosa** (ili, rjeđe, **godina 911. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 158. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
* Kineska [[dinastija Han]] mijenja ime ere *Yongshou* u *Yangxi''.
* Prvi datirani natpis u Rimu u kome se spominje Sol invictus.

## Rođenja
*

## Smrti
*
Sol Invictus

**Sol Invictus** soːl inˈwiktus (lat.: nepobjedivo sunce), bog sunca državne religije Rimskog Carstva čiji je kult uspostavio car Aurelijan 274. godine i koji je zbog svoje važnosti nastavio zasjenjivati ostale istočne kultove. Nazivom "Sol Invictus" su se nazivali i brojni drugi bogovi sunca prije i za vrijeme ovog razdoblja. Naziv "Sol Invictus" se pojavljuje na kovanicama Rimskog Carstva još od Septimija Severa. Konstantinov novac kao i zlatni medaljon iz doba njegove vladavine prikazuje carevu bistu iz profila postavljenu uz Nepobjedivo Sunce i natpis INVICTUS CONSTANTINUS  Iako je sredinom 2. stoljeća postojalo mnogo istočnih kultova unutar rimskih legija, jedino je Sol Invictus bio službeno prihvaćen i namijenjen vojsci. Ovaj bog se često poistovjećuje s Mitrom, glavnim bogom široko rasprostranjene grčko-rimske misterijske religije mitraizma. Dan u koji se slavio bog Sunca, bio on Sol Invictus ili Mitra, bila je nedjelja, *dies Solis* (lat. "dan sunca").

## Povezano

* teorija mita o Kristu
* saturnalije
* astrološka era
* kršćanski nazori o astrologiji
* ezoterično kršćanstvo
* kršćanstvo i paganizam
* Isus Krist u komparativnoj mitologiji

## Izvori

## Vanjske veze

* Encyclopædia Britannica Online: Sol
* Prob i Sol, uključuje slike kovanica
* Roman-Emperors: Aurelian
159.

__NOTOC__
Godina **159.** (**[[rimske brojke|CLIX]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Kvintila i Priska** (ili, rjeđe, **godina 912. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 159. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* U Indiji Shivashri Satakarni započinje vladavinu kao kralj Satavahana od Andhre.

## Rođenja
* Gordijan I, rimski car (u. 238)
* Yang Chou, kineski vojskovođa (u. 198)

## Smrti
* Liang Ji, kineski general i službenik dinastije Han
* Carica Liang Nuying, supruga cara Huana od Hana
Carica Liang Nüying

**Carica Liang Nüying** (梁女瑩) (? - 159), formalno **Carica Yixian** (懿獻皇后, doslovno "krotka i mudra carica") bila je kineska carica u doba dinastije Han, odnosno prva supruga cara Huana.

Odrasla je u uticajnoj porodici na čelu sa njenim ocem, velikim maršalom Liang Shangom (梁商). Njena sestra je bila carica Liang Na, supruga cara Shuna, a kasnije i regentica njegovog sina cara Chonga i još dvojice careva iz pobočnih loza - Zhija, odnosno Huana. Njene zaruke za mladog Huana, koji je to vrijeme nosio titulu markiza od Liwua, su glavni razlog zbog koga je njen uticajni brat Liang Ji isposlovao da nakon smrti cara Zhija upravo Huan postane novi car.

Brak sa Huanom, prema historijskim izvorima, nije bio sretan. Liang Nüying je, zahvaljujući uticaju svoje porodice, uživala u većoj raskoši od svih ranijih kineskih carica. S druge strane nije mogla zatrudnjeti, i bila je ljubomorna na carske priležnice, te je naređivala da se pogube čim bi zatrudnile. Huan je, pak, nije volio i izbjegavao je s njome općiti, ali se nije usudio učiniti ništa protiv nje zbog straha od Li Jianga. Međutim, kada je godine 159. umrla, Huan je organizirao dvorski puč te likvidirao Liang Jia i sve članove njegovog klana.
Zhang Daoling

**Zhang Ling** (; 34–156), stilsko ime **Fuhan** () bio je kineski taoistički pustinjak iz doba dinastije Han, poznat kao osnivač taoističke sekte Put nebeskih učitelja, također poznate i kao Put pet vreća riže.

Među taoistima je poznat i kao **Zhang Daoling** (), **Nebeski učitelj Zhang** (張天師), **Drevni nebeski učitelj** (祖天師) ili **Zhengyi Zhenren** (正一真人). Zhang se nekada prikazuje kako jaše tigra. Među nekim taoističkim sektama se Zhang zajedno sa Ge Xuanom, Xu Xunom i Sa Shoujianom naziva "Četiri nebeska učitelja" (四大天師).

## Biografija

Zhang je bio porijeklom iz okrugu Feng u provinciji Jiangsu, te se pričalo da je potomak Zhang Lianga. Rođen je u desetoj godini ere *Jianwu* za vladavine cara Guangwua. U mladim danima je počeo čitati *[[Tao Te Ching]]* te je studirao na Taixueu (Carskoj akademiji). Služio je kao magisrtraz u Jiangzhouu i Kapetaniji Ba (današnji Chongqing) za vrijeme vladavine cara Minga.

Zhang se kasnije povukao i započeo samački život na planiniBeimang, gdje je počeo uvježbavati metode sa ciljem da dostigne dugovječnost. Kada su mu ponudili da postane *boshi* (ekvivalent današnjeg profesora) na Carskoj akademiji, rekao je da je bolestan. Car He ga je tri puta pozvao da služi kao *Taifu* (carski tutor) ali je opet odbio.

Prema predaji se godine 142. Laozi ukazao Zhangu na planini Heming i rekao mu kako će uskoro doći kraj svijeta, a iza njega era Velikog mira. Laozi je objasnio da će njegovi sljedbenici započeti drugi život, kao dio "Pogodbe Pravovjernog sa Silama". Kroz ovu pogodbu će Zhang i njegovi sljedbenici dobiti pomoć nebeskih sila kako bi kontrolira sudbinu čovječanstva.

Zhang je nakon toga krenuo osnovati prvu pravu taoističku zajednicu temeljenu na tim uputama. Jedna od glavnih promjena koju je nalagala Pogodba bila je odbijanje hrane i žrtvovanja životinja. Laozijev nauk prema Zhangu je također prvi put uveo posebni taoistički panteont različit od ranijih božanstava drevne Kine. Zhang je također napisao taoističku knjigu od 24 toma, za koju se tvrdi da je *[[Xiang'er]]*, komentar *Tao Te Chinga*.

Zhang je umro na planini Qincheng godine 156. u vrijeme vladavine cara Huana. Tada je imao 123 godine. Po nekim predajama, međutim, Zhang nije umro. Umjesto toga se uzdignuo na Nebo sa suprugom i dvoje učenika, postavši besmrtnikom.

## Povezano
* Put Pet vreća riže
* Put nebeskih učitelja
Stela 1 iz La Mojarre

**Stela iz La Mojarre 1** je mezoamerički kameni spomenik (stela) koji datira iz 2. vijeka. Otkriven je godine 1986. i izvučen iz rijeke Acula kraj nalazišta La Mojarra u meksičkoj državi Veracruzu, nedaleko od arheološkog nalazišta Tres Zapotes. Kameni (vapnenački) blok je širok 1,6 m i visok 2 m, te težak četiri tone, te sadrži 535 glifova istmijskog pisma. Smatra se jednim od najstarijih pisanih artefakata u Mezomerici i pripada epi-olmečkoj kulturi. Karakterističan je po tome što ne samo navodi dostignućča vladara, nego ih i smješta u kozmološki okvir kalendara i astronomskih događaja.

Desna strana kamena predstavlja uklesani portret čovjeka u raskošnom pokrivalu za glavu i kostimu, čiji je donji dio, doduše, erodirao kroz vrijeme. Iznad lika se nalazi 12 kratkih stupaca sa glifovima, a koji odgovaraju s 8 dužih stupaca desno od lika. Među tim glifovima su i dva datuma mezoameričkog dugog kalendara koji odgovaraju maju 143. n.e. i julu 156. n.e.. Spomenik predstavlja rani primjer stele koji će kasnije postati karakteristika majanskih nalazišta iz klasičnog perioda.

## Izvori

## Vanjske veze
* Drawing of La Mojarra Stela 1
Liang Ji

**Liang Ji** (梁冀) (? - 159), kurtoazno ime **Bozhuo** (伯卓) bio je kineski političar i vojskovođa u službi dinastije Han, poznat po tome što je uz pomoć svoje sestara carica Liang Na i Liang Nüying dominirao carskom vladom 150-ih, da bi nakon njihovih smrti bio svrgnut i ubijen u dvorskom puču od strane eunuha.

Liang Ji se rodio kao najstariji sin Liang Shanga, službenika čija se kćer Liang Na godine 128. udala za cara Shuna a godine 132. dobila titulu carice. Liang Shang, koji je proglašen Velikim maršalom, bio je, prema kineskim historijskim izvorima, čestit čovjek, ali njegov sin Liang Ji se oženio za Sun Shou, koja je opisivana kao zavodnica koja je Liang Jia okrenula razvratu, uključujući i homoseksualne odnose sa slugom po omenu Qin Gong (秦宮), te zajedno sa Lingom i Qinom imala *[[ménage à trois]]*.

Liang Ji je godine 136. imenovan za upravnika carske prijestolnice Luoyang, i već je tada pokazao sklonost tiraniji, okrutnosti i spletkama, odnosno koristio plaćene ubice kako bi ušutkao svoje kritičare. Nakon očeve smrti 141. je naslijedio njegovo mjesto velikog maršala. Kada je car Shun godine 144. umro, njegova sestra Liang Na je kao carica majka postala regentica njenom sinu Chongu. Chong je nakon dvije godine umro, a Liang Na je nakon toga odbila sugestiju svog brata da vijest o tome zataji od naroda kako bi klan Liangovih zadržao vlast. Liang Ji je, međutim, uspio isposlovati da novi car postane 7-godišnji Zhi. Dječak se, međutim, usudio kritizirati svog ministra, te ga je Liang Ji dao otrovati. Za novog cara je odarban 13-godišnji markiz od Liwua, koji je bio zaručen za Liang Jijevu mlađu sestru Liang Nüying i postao poznat kao car Huan.

Za vrijeme Huanove vladavine je Liang Ji prigrabio apsolutnu vlast, pogotovo nakon 150. kada je umrla Liang Na, jedina koja je koliko-toliko mogla obuzdavati njegove ambicije. Liang Ji je prestao iskazivati čak i formalno poštovanje prema caru te se počeo ponašati kao de facto car, nalik na Wang Manga, kancelara koji je prije vijek i pol nakratko svrgnuo dinastiju Han. U to vrijeme je svatko tko bi se usudio javno ga kritizirati riskirao smrt.

Kada je njegova sestra Liang Nüying godine 159. umrla, Liang Ji je, pak, držao da cara uz sebe može vezati još jednim brakom. Jednu od svojih rođaka po Deng Mengnü je posvojio kao svoju kćer te je udao za cara Huana. Kako bi caricu potpuno vezao uz sebe, dao je likvidirati njenu majku Gospu Xian; plaćene ubice, međutim, u tome nisu uspjele. I carica i car su doznali za zavjeru te su, uplašeni za svoje živote, organizirali vlastitu zavjeru sa dvorskim eunusima. Caru vjerni vojnici su nakon toga opkolili Liang Jia i Sun Shou u njihovoj kući i natjerali ih na samoubistvo. Nakon toga je provedena krvava čistka carske uprave u kojoj su likvidirani svi rođaci Liang Jija i Sun Shou; zbog toga je trebalo nekoliko godina da se ispražnjena mjesta popune.

S druge strane, car Huan je isto tako zaplijenio bogatstvo koje je Liang Ji godinama akumulirao te mogao smanjiti carske poreze za 50 %. Zbog svega toga je Liang Jijeva smrt u narodu izazvala veliko veselje.

## Izvori
* *[[Knjiga Kasnijeg Hana]]*, vol. 34.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 51, 52, 53, 54.
Yang Chou

**Yang Chou** (159–198) je bio kineski vojskovođa iz doba kraja dinastije Han. Služio je gospodaru rata Zhang Yangu. Kada je Zhang Yang odlučio prijeći na stranu gospodara rata Lü Bua, Yang se, znajući za Lüovu reputaciju, uplašio za svoj život te ubio svog pretpostavljenog. Yang je nakon toga pokušao prijeći na stranu Cao Caoa. Međutim, prije toga ga je ubio njegov suborac i prijatelj Sui Gu, koji je sebe i dalje smatrao vjernim ubijenom Zhangu.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva

## Reference
* Sima, Guang (1952-1965) *The chronicle of the Three Kingdoms (220-265) Chapters 69-78 from the Tzu chih t'ung chien* Harvard University Press, Cambridge, Mass. OCLC 419919
160.

__NOTOC__
Godina **160.** (**[[rimske brojke|CLX]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Atilija i Vibija** (ili, rjeđe, **godina 913. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 160. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* [[Apijan]] piše knjigu *Ρωμαικα* (*Rimska historija'') u kojoj nastoji opisati historiju svake nacije prije nego što je potpala pod rimsku vlast.
* Prvi budistički redovnici dolaze u Kinu.
* U Rimu počinje proizvodnja sapuna od masti, vapna i pepela.

## Rođenja
* Anija Kornificija Faustina Mlađa, kćer rimskog cara Marka Aurelija (u. 212) 
* Tertulijan, kršćanski pisac (mogući datum)

## Smrti
* Marcion iz Sinopa, osnivač markionizma 
* Svetonije, rimski historičar
Apijan

**Apijan** iz Aleksandrije (grčki jezik: Αππιανός, latinski jezik: *Appianus Alexandrinus*, oko 95 – 165. godine), je bio historičar antičkog Rima grčkog porijekla. Živio je i djelovao u vrijeme vladavina rimskih imperatora Trajana, Hadrijana i Antoninusa Piusa.

## Život
Apijan je rođen oko 95. godine u Aleksandriji. Sam navodi da je nakon obavljanja najviših dužnosti u rimskoj procinciji Egipat, oko 120. godine otišao u Rim gdje je obavljao advokatsku praksu i to u predmetima pred rimskim imperatorima. Oko 147. godine postavljen je za prokuratora, najvjerovatnije u Egiptu, prema preporuci njegovog prijatelja Markusa Kornelijusa Fronta (Marcus Cornelius Fronto). Mjesto prokuratora bilo je rezervisano za pripadnike viteške klase (equites).

## Djelo
Svoje djelo "Historija Rima" (grčki Ῥωμαϊκά), napisao je na grčkom jeziku i to *aleksandrijskom* dijalektu (još i *helenistički* - Κοινὴ Ἑλληνική). *Historija Rima* sastoji se od 24 knjige napisane do 165. godine. Apijanova historija više je zbirka monografija nego hronološki slijed događaja. U svom radu je Apijan predstavio nekoliko ličnosti i zemalja pokrivajući razdoblje od najranijih vremena do rimskih osvajanja. Djelo mu je polovično sačuvano kroz vijekove; neke knjige su sačuvane u potpunosti, od nekih postoje bizantinski prijepisi a od ostalih su preživjeli fragmenti.

Apijanov književni stil nije atraktivan ali je sadržaj njegovog djela veoma vrijedan, naoročito oni dijelovi koji se odnose na period rimskih građanskih ratova. *Građanski ratovi*, u pet knjiga, pokrivaju period kraja Rimske Republike.

U *Historiji Rima* Apijan rijetko navodi svoje izvore ali očito se nije oslanjao samo na jedan. Može se prepoznati da je npr. koristio govor Marka Antonija nakon Cezarove smrti i da je kritikovao nepotpunost Avgustovih *Komentara o ilirskim ratovima*. U značajnoj mjeri poslužio se i radovima historičara iz vremena prije njegovog kao što su Polibije, Dionizije iz Halikarnasa, Livije, i drugi.

Apijanovi opisi Ilira i odnosa Rima sa njihovim susjedima na drugoj strani Jadranskog mora važan su izbor podataka o historiji zapadnog Balkana.

## Izvori i vanjski linkovi
* William Smith (ed) (1870), *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology* Vol 1 pp.&nbsp;247–248
* Apijanova historija Rima  
* Wiki Classical Dictionary: Appian 
* Apijanovi radovi na Internet Archive
Anija Kornificija Faustina Mlađa

**Anija Kornificija Faustina Mlađa** (*Annia Cornificia Faustina Minor*, 160 - 212) bila je rimska princeza, najpoznatija kao kćer cara Marka Aurelija, odnosno sestra carice Lucile i cara Komoda.

Rodila se kao kćer Marka Aurelija i njegove supruge Faustine Mlađe. Kasnije se udala za Marka Petronija Suru Mamertina, političara iz Afrike. Za vrijeme Komodove vladavine, u periodu 190-192, je Komod naredio pogubljenje njenog muža i sina, te muževe porodice. Kornificija je preživjela. Za vrijem kratkotrajne vladavine cara Pertinaksa 193. je s njime održavala ljubavnu vezu. Poslije se udala za plemića Lucija Didija Marina.

Godine 212. je rimski car Karakala naredio njeno pogubljenje. Prema Kasiju Dionu je na Kornificija na vijest o tome izvršila samoubistvo rezanjem vena. U trenutku smrti je bila posljednji živi potomak Marka Aurelija.

## Izvori
* http://jasperburns.com/gasfaust.html 
* http://www.ancientlibrary.com/smith-bio/0866.html 
* http://www.livius.org/fa-fn/faustina/faustina_ii.html 
* Septimius Severus: the African emperor, By Anthony Richard Birley Edition: 2 – 1999
* Roman social history: a sourcebook By Tim G. Parkin, Arthur John Pomeroy 2007
* A commentary on the Letters of M. Cornelius Fronto, By Michael Petrus Josephus van den Hout, Marcus Cornelius Fronto 1999
* From Tiberius to the Antonines: a history of the Roman Empire AD 14-192, by Albino Garzetti, 1974
161.

__NOTOC__
Godina **161.** (**[[rimske brojke|CLXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Cezara i Aurelija** (ili, rjeđe, **godina 914. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 161. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* [[7.3.]] - Nakon smrti [[Rimsko Carstvo|cara]] [[Antonin Pije|Antonina Pija]] prijestolje, u skladu sa oporukom, zajedno preuzimaju [[Marko Aurelije]] i [[Lucije Ver]], iako će jedino Marko Aurelije držati titulu [[Pontifex maximus]].
* Rimski pravnik [[Gaj (pravnik)|Gaj]] objavljuje svoje djelo *Institutiones''.
* Marko Aurelije poduzima niz financijskih reformi; rimskom zlatniku (aureus) je smanjena težina sa 7,81 na 7,12 grama; udio srebra u denariusu pada sa 75 na 68 posto.
* Marko Aurelije nastoji nastaviti politiku svog prethodnika i održati dobre odnose sa Senatom, ali isto tako kao sljedbenik stoičkog filozofa Epikteta, nastoji promicati načela morala i humanosti u Carstvu te poboljšati položaj žena i robova.

## Rođenja
* 31.8.—Komod, budući rimski car (u. 192)
* Liu Bei, osnivač kineskog Kraljevstva Shu (u. 223)
* Lu Dai, general kineske države Wu (u. 256)

## Smrti
* 7.3.—Antonin Pije, rimski car (r. 86)
Aureus

**Aureus** je bio starorimski zlatni novac. Iznosio je 1/40 rimske funte te je imao obaveznu težinu od 8,18 grama. Dok je čistoća njegova zlata ostala besprijekorna, težina je bila podvrgnuta smanjenjima, tako da je na početku Dioklecijanove vlade iznosio 1/70 rimske funte i bio težak 4,67 grama.

## Vanjske veze
160-e

**160-e** su bile decenija koja je počela 1. januara 160. a završila 31. decembra 169.

## Događaji i trendovi

* Markomanski ratovi
Gordijan I

**Marko Antonije Gordijan Sempronijan** (159. - 23. svibanj 238.) je bio rimski car, poznat kao Gordijan I. Proglasio se za cara u Africi tokom pobune koja je izbila 238. godine, kada je ubijen sa prestola Maksimin Tračanin.

Malo se zna o Gordijanovom životu pre ovog ustanka. Rođen je oko 159. godine. Bio je poreklom iz dobrostojeće familije, koja je verovatno pripadala senatorskom staležu. Poreklo njegove familije treba možda tražiti u Maloj Aziji, u Kapadokiji ili Galatiji. Po jednom nepouzdanom podatku, mladi Gordijan se bavio epskom poezijom.

Možda je Gordijan upravljao provincijom Donjom Britanijom 216. godine. Kasnije je možda bio sufektni konzul, verovatno pod carem Elegabalom. Možda je upravljao i Koile Sirijom, ili je bio komandant jedne legije koja je bila stacionirana blizu Antiohije.

U poslednjoj godini vladavine Maksimina Tračanina Gordijan je bio upravnik Afrike. Tu je izbio ustanak, izazvan visokim porezima koji su se morali ubirati zbog velikih ratova na Dunavu u tom času. Zaverenici su onda proglasili Gordijana carem koji je uzeo kognomen Afrički. Ovaj ustanka je počeo u poznu zimu ili proleće 238. godine.

Čitava rimska Afrika je stala na stranu Gordijana. Ubrzo je i rimski senat priznao Gordijana za cara.

Upravnik Numidije je bio Gordijanov suparnik i stao je na stranu Maksimina Tračanina. Gordijanu je u odbrani mnogo pomogao njegov sin, Gordijan II, naročito u pripremama za odbranu glavnog uporišta Kartagine. Gordijan II je verovatno tada bio proglašen za cara i savladara, ali je stradao u bici. Tada je i Kartagina bila i Gordijan I je počinio samoubistvo.

Uprkos smrti Gordijana I, ustanak protiv Maksimina Tračanina je nastavljen. U Rimu su senatori Pupijen i Balbin proglašeni za careve, a unuk Gordijana I, Gordijan III proglašen je za cezara. Već krajem 238. Gordijan III je ostao jedini car.

## Reference
Oksitanija

**Oksitanija** ili u izvorniku **Occitània** je zemlja tj. teritorij na jugozapadu Europe koji odgovara modernom lingvističkom teritoriju oksitanskog jezika. Po nekima Oksitanija je i posebna nacionalnost (i oksitanci poseban narod), dok je po drugima to samo specifičan kulturni i lingvistički prostor.

Karta Oksitanije se veže direktno na definiciju oksitanskog jezika i kulture.

U ovisnosti o dijalektima, **Occitània** se može izgovarati kao .

## Ime
**Oksitanija** tj. *Occitània* dolazi od latinskog srednjovjekovnog *Occitania*. Prvi dio riječi, *Occ-*, je iz oksitanskog *òc* i izraz *lenga d'òc*, na talijanskom *lingua d'oc*, je ime koje Dante daje oksitanskom te oni sami sebe nazivaju "òc" (za razliku od *lenga de si* kako kažu talijani ili *lenga d'oïl* po francuzima). Sufiks *-itània* je vjerojatno imitacija starog imena *[Aqu]itània*.

## Geografija
Oksitanija je prostor koji omeđuju Atlantski ocean i Mediteran), Alpe i Centralni masiv u Francuskoj i Pirineji, u Zapadnoj Europi.

Klima je umjerena.

Populacija se procjenjuje na 14 do 15 milijuna stanovnika. Površina je otprilike 190 000 do 200 000&nbsp;km2.

Stanovnici su joj **Oksitanci/ke**.

## Jezici
Jezik koji obilježava Oksitaniju je Oksitanski, koji je u podložnom položaju u Francuskoj (priznavanje regionalnih jezika odobreno je tek Ustavnom reformom iz 2008., no konkretno ne mjenja mnogo na terenu), dok je u Italiji i u Španjolskoj Kataloniji kao Aranski, dobio status (trećeg) službenog jezika (od 2006. ovaj status službenog jezika se priznaje na cijelom teritoriju Katalonije).

Osim jezika država i regija (Španjolski i Katalonski, Francuski, Talijanski i Pjemonteški), može se naići i na druge jezike uvezene izraženom ekonomskom migracijom i turističkim putovanima.

## Vanjske veze

* (oc) Las Paginas Occitanas, l'art del bon trobar  Annuari Internet dels actors de la cultura
* (oc) IEO Lengadòc  Seccion Regionala de Lengadòc-Rosselhon de l'Institut d'Estudis Occitans
*   (oc) Conselh Generau d'Aran
* (oc) Lo Cap'òc : Unitat d'animacion pedagogica en occitan, basada a Pau 
* (oc) Comitat d'Afrairament Occitanò-Catalan
* (oc) Sit aranés independent
*   (oc) Danças e músicas tradicionali dau País Niçard e dau Miegjorn
*  (oc) Grop de fotografia per l'afrairament occitanocatalan
Kamilavka

**Kamilavka** (gr. kαμιλαυκα ili kamilavkion (καμιλαυκιον), kalimavkion (καλυμμαύχιον) ili kalimafi (καλιμαυι)) je deo svešteničke odeće u Pravoslavnoj crkvi.

To je kruta kapa koja može biti cilindrična sa ravnim, kupastim obodom na vrhu (grčki stil), cilindrično šireća i ravna na vrhu (ruski stil) ili cilindrična i ravna na vrhu (srpski stil).

Najčešće je crne boje i nose je monasi ili sveštenici. Kamilavku crvene, ljubičaste ili bele boje mogu nositi jedino crkveni velikodostojnici (patrijarsi, episkopi i dr).

## Vanjske veze
* Monaška civilizacija i jezik
162.

__NOTOC__
Godina **162.** (**[[rimske brojke|CLXII]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Cezara i Aurelija** (ili, rjeđe, **godina 915. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 162. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* Nakon što je [[Partsko Carstvo|partski]] kralj [[Vologas IV od Partije|Vologas IV]] napao [[Sirija|Siriju]] i [[Armenija|Armeniju]] [[Rimsko Carstvo|rimski]] car [[Lucije Ver]] pokreće novi pohod protiv Parta.
* Grčko-rimski pisac [[Arijan]] objavljuje *Indicu'', najpoznatije antičko djelo o Indiji i njenim narodima.

## Rođenja
* Liu Zhang, kineski gospodar rata koji je vladao Yiom iza Liu Yanove smrti sve dok nije bio prisiljen predati vlast Liu Beiju (u. 219)
* Marko Anije Ver Cezar, jedno od trinaestoro djece cara Marka Aurelija (u. 169)

## Smrti
* Marko Anije Libon, drugo dijete i prvi sin Marka Anija Vera i Rupilije Faustine
Liu Bei

**Liu Bei** (161 – 21. jun 223) je bio kineski vojskovođa, gospodar rata, a kasnije i osnivač i prvi car države Shu Han, jednog od Tri kraljevstva. Iako se relativno kasno upustio u borbu za vlast sa svojim suparnicima, te iako je u usporedbi s njima oskudijevao u materijalnim resursima i društvenom statusu, odnosno pretrpio niz poraza u krvavom građanskom ratu, Liu je na kraju uspio stvoriti vlastito kraljevstvo koje je na svom vrhuncu sadržavalo teritorije današnjih provincija Sichuan, Guizhou i Hunan, te dijelove Hubeija i Gansua.

U kineskoj popularnoj kulturi je Liu Bei, zahvaljujući Luo Guanzhongu i njegovom romanu *[[Romansa Tri kraljevstva]]* stekao reputaciju koja odgovara idealu benevolentnog, humanog vladara koji brine za svoje podanike i koji bira najbolje moguće savjetnike. Njegov fiktivni lik se smatra savršenim primjerom vladara konfucijanskih moralnih vrijednosti. Moderni historičari, međutim, drže da je Liu Bei u stvarnosti, usprkos formalnog promicanja konfucijanstva, bio sljedbenik totalitarne i makijavelističke filozofije kineskog legalizma.

## Reference

## Vanjske veze

* Comprehensive biography of Liú Bèi from Kongming's Archive
Lü Dai

**Lü Dai** (161–256) je bio kineski vojskovođa u službi države Istočni Wu. Bio je dugogodišnji suradnik osnivača države Sun Quana, koji je na smrti njemu i Zhuge Keu povjerio upravlljanje kraljevstvom. Lü je to s uspjehom činio usprkos poodmakle životne dobi.

## Povezano
* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Santa Cristina

**Santa Cristina** je otok u Venecijanskoj laguni koji leži sjeveroistočno od Torcella.

## Geografija
Santa Cristina je otok dug 880 i širok 420 metara, ima površinu od 13 hektara i najveću visinu od 2,0 metra. Po rezultatima popisa iz 2001. bio je nenaseljen. Otok administrativno pripada venecijanskom kvartu Burano-Mazzorbo-Torcello.

## Historija
Otok je nekad bio znan kao *San Marco* jer su u njegovu benediktinskom samostanu 1325. pohranjene relikvije sv. Marka, ukradene iz Konstatinopolisa. Obzirom na teške uvjete života, redovnicama je billo dozvoljeno da se presele ako to žele na obližnji otok Murano. Samostan je ipak nekako životario sve do 1452. kada ga je napustila i Filippa Condulmer, posljednja redovnica koja je otišla u Torcello. S njom su prebačene i relikvije sv. Kristine. Otok je ipak ostao nastanjen s nekoliko seljačkih obitelji koje su ga obrađivale sve do 1930-ih kada je i posljednji stanovnik napustio otok. U novije vrijeme, jedan privatni poduzetnik pokrenuo je poljoprivrednu proizvodnju na otoku (povrće, voće i riba).

## Izvori
Sacca Fisola

**Sacca Fisola** je umjetni otok u Venecijanskoj laguni koji leži sjeverno od Giudecce u Veneciji. Otok je stambena zona i povezan je s južnom Giudeccom velikim drvenim mostom.

## Karakteristike

Sacca Fisola je otok od 18 hektara, izgrađen 1970-ih da se dobije prostor za izgradnju stanova. U augustu 2009. na otoku je stanovalo 1480 ljudi. Sacca Fisola zajedno sa susjednom Giudeccom je dio venecijanskog gradskog kvarta (sestiere) Dorsoduro. U sklopu naselja podignuta je crkva San Gerardo od armiranog betona, bez nekih posebnih ukrasa. Naselje ima i sportski centar s terenima za tenis i nogomet, kao i bazen koji je vrlo posjećen jer je jedini javni bazen u Veneciji. Zapadno od Sacce Fisole leži Sacca San Biagio, venecijansko odlagalište smeća koje bi se trebalo zatvoriti i napraviti spalionica.

## Reference

## Vanjske veze

* Perdersi a Venezia, Itinerario 2: Sacca Fisola / Zitelle (Giudecca)
Indica (Arijan)

***Indica*** je knjiga koju je u 2. vijeku napisao grčko-rimski pisac Arijan, a u kojoj se opisuje Nearhovo putovanje iz Indije do obala Perzijskog zaljeva po završetku Aleksandrovog pohoda i osvajanja doline Inda. Djelo, karakteristično po tome što ga je Arijan napisao u svoje vrijeme arhaičnim jonskim dijalektom grčkog jezika, predstavlja jedan od najvrijednijih izvora podataka o pohodima Aleksandra Velikog, odnosno Indiji u starom vijeku i načinu na koji su drevni Grci i Rimljani vidjeli indijsku civilizaciju i kulturu.

## Literatura
* *Arrian*, Volume II, Loeb Classical Library, tr. P.A. Brunt, 1983