open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Joseph Arthur Ankrah

General-bojnik **Joseph Arthur Ankrah** (Accra, 18. kolovoza 1915. - Accra, 25. studenog 1992.) je bio ganski vojnik, političar i državnik, vođa Gane od 24. veljače 1966. do 2. travnja 1969. godine. Ankrah je bio prvi vojni vođa Gane te ukupno drugi čelnik države.

Rodio se u Accri, kao sin trgovkinje i nadzornika jednog kršćanskog društva. Potjecao je iz plemena Ga. Već sa 6 godina počinje naobrazbu u metodističkoj školi, a kasnije se školuje na raznim institucijama.

Kada je izbio Drugi svjetski rat, postao je poznat kao dobar vojnik i rođeni vođa, za svoja djela je primio mnoga priznanja, a u Leopoldvilleu je bio jedini Ganac koji dobio Vojni križ, zbog izvanredne komande tokom krize u Kongu. U vojci se brzo uspinjao po činovima, pa je od bojnika postao general-bojnik. Tijekom građanskog rata u Nigeriji, posredovao je među zaraćenim stranama. Iz vojske je otpušten u srpnju 1965. godine, zadržavši čin general-bojnika, zbog optužbi za planiranje puča.

Planirani puč je na koncu i realiziran, i to 24. veljače 1966. godine, dok je predsjednik Nkrumah boravio na službenom putu u Vijetnamu. Vojska je preuzela vlast u državi, a na čelo zemlje došlo je Nacionalno vijeće oslobođenja. Mada Ankrah nije sudjelovao u puču (nakon otpusta iz vojske bavio se bankarstvom), Vijeće ga je imenovalo svojim predsjednikom i, tako, šefom države. Također, kao novi predsjednik Gane, zamijenio je Nkrumaha na mjestu predsjednika Organizacije afričkog jedinstva.

Nakon korupcijske afere vezane uz nigerijskog biznismena po imenu Francis Nzeribe, general Ankrah je 1969. godine bio prisiljen dati ostavku. Optužen je kako je podmićivao provoditelje ankete koje bi pokazale njegovu prednost pred ostalim kandidatima na predsjedničkim izborima, točnije Afrifom i Busijom. Na čelu Vijeća i Gane zamijenio ga je Akwasi Afrifa.

Umro je 25. studenog 1992. u Accri, gdje je i pokopan.
Aerosol

**Aerosoli** su čvrste čestice ili male tečne kapi nastale iz dima, prašine, letećeg pepela i kondenzovanih gasovitih supstanci koje mogu da se nađu u atmosferskom vazduhu. Neke od tih čestica toliko su velike da ako su svetle mogu biti viđene kao magla ili oblak, ili ako su tamne kao dim ili čađ. 
Aerosoli najčešće u prirodi nastaju u mnogobrojnim industrijskim procesima, na deponijama otpada, sagorevanjem fosilnih goriva (ugalj, nafta..), iz prašine sa zemlje, iz izduvnih gasova motora sa unutrašnjim sagorevanjem (automobili, kamioni, industrijskih mašina), u toku građevinskih radova, vulkanskih erupcijama, šumskih požara...

Neke čestice aerosola emituju se direktno iz izvora iz kojih nastaju, dok druge nastaju kada gasovi kao što su sumpordioksid, azotovi oksidi ili nemetanski organski gasovi i pare reaguju sa drugim jedinjenjima u vazduhu i formiraju manje isparljive supstance, a zatim i najfinije mikrodispergovane čestice, sa kojima gasovi mogu ponovo stupiti u reakcije.

Aerosoli su veoma štetni po ljudsko zdravlje. Toksični aerosoli nastali iz raznih otrovnih hemijskih jedinjenja mogu izazvati trovanje ili smrt živih bića. Velike koncentracije pojedinih aerosola nastalih iz supstanci kao što su silicijum, azbest, nafta ponekad se nalaze u radnoj sredini i dovode do razvoja nekih profesionalnih bolesti kod radnika kao što su; silikoza, azbestoza... što zahteva primenu ličnih i kolektivnih zaštitnih sredstava u procesu proizvodnje.

Aerosolima se često nazivaju i sve supstance u spreju (lakovi, dezodoransi, osveživači vazduha, sredstva za čišćenje, pesticidi i drugo). Za njihovo čuvanje i rasprskavanje služe aerosol-boce. S obzirom da su se za lakove za kosu i druge preparate koristili između ostalog i freoni, naneta je velika šteta životnoj sredini jer je utvrđeno da su oni veliki zagađivači i da uništavaju ozonski omotač. Danas se koriste ugljovodonici koji ne uništavaju ozonski omotač, ali su veoma zapaljivi.

## Povezano
* Gas
* Freon
* Ozonosfera

## Reference

## Vanjske veze
Liberije

**Liberije** () se može odnositi na:
* Liberije od Ravenne (u. 200), biskup Ravenne i svetac
* Papa Liberije (? - 366)
* Liberije (pretorijanski prefekt) (o. 465 – o. 554), rimski upravitelj
* Liberije (? - o. 1050), vjerski vođa, poznatiji kao Oliver od Ancone
Centar (Podgorica)

**Centar** je podgorička četvrt. Ime je dobila po mjestu gdje se nalazi, centru grada. U naselju se nalaze poznata tržna mjesta koja su uglavnom locirana u Hercegovačkoj ulici. U samom centru naselja se nalazi Trg Republike. U blizini se nalazi i Trg Balšića.

## Lokacija

Južno od Centra nalaze se Zabjelo i Stara Varoš. Sjevernu granicu čini podnožje brda Gorice, dok istočnu prirodnu granicu pravi rijeka Morača. Zapadno od Centra nalaze se Masline i Konik.
Akwasi Afrifa

Brigadir **Akwasi Amankwaa Afrifa** (Mampong, 24. travnja 1936. - Accra , 26. lipnja 1979.) je bio ganski vojnik, političar, farmer i tradicionalni vladar (kralj). Od 2. travnja 1969. do 3. travnja 1970. godine, Afrifa je bio vođa Gane i vođa vojnog režima, odnosno predsjednik Predsjedničke komisije. 

Rodio se u mjestu Mampong, na zapadu Gane. Osnovnu školu završio je u rodnom mjestu, a srednju je pohađao u središnjoj regiji Gane. Godine 1957., u 21. godini, prijavljuje se u Oružane snage Gane. Pohađao je vojne škole u zemlji i inozemstvu. Dobio je čin drugog poručnika i sudjelovao je u mirovnoj misiji Ujedinjenim nacijama u Demokratskoj Republici Kongo. 

Kasnije je napredovao u hijerarhiji postavši bojnik. Tijekom službe, sprijateljio se s pukovnikom Emmanuelom Kwasi Kotokom. Upravo je Kotoka bio mozak puča izvršenog 24. veljače 1966. kojim je s vlasti srušen demokratski izabran predsjednik Kwame Nkrumah. Puč je izveden nakon pomnog planiranja i to dok je Nkrumah boravio na službenom posjetu u Hanoiju. Nakon puča, za državnog poglavara imenovan je general-bojnik Joseph Arthur Ankrah. Afrifa je doživio niz rapidnih unaprijeđenja te je u samo tri godine postao general-pukovnik, a izabran je i za ministra financija i trgovine. Nakon korupcijske afere vezane uz nigerijskog biznismena po imenu Francis Nzeribe, general Ankrah je 1969. godine bio prisiljen dati ostavku. Optužen je kako je podmićivao provoditelje ankete koje bi pokazale njegovu prednost pred ostalim kandidatima na predsjedničkim izborima, točnije Afrifom i Busijom.

Afrifa je zamijenio Ankraha na čelu države. Na vlasti se nije dugo zadržao te je ubrzo predao sve izvršne ovlasti premijeru Busiji, a 7. kolovoza 1970. godine na čelu zemlje ga je zamijenio Nii Amaa Ollennu, mada samo kao vršitelj dužnosti. Krajem kolovoza, novi predsjednik je postao Edward Akufo-Addo. 

Nova vlast trajala je sve do 1972. godine, kada ju je u novom puču svrgnuo Ignatius Kutu Acheampong. Afrifa je bio vojnik, ali nakon rušenja s vlasti bio je farmer u rodnom mjestu. Bio je oženjen sa Christinom s kojom je imao sedmero djece.

Pogubljen je krajem lipnja 1979. godine, u 43. godini života, zajedno s drugim predstavnicima vojnih režima tokom režima predsjednika Rawlingsa. Godine 2001. podnesen je zahtjev udovica pogubljenih časnika da se tijela vrate obiteljima što je predsjednik John Agyekum Kufuor i učinio jer je to bio čin nacionalnog pomirenja.
Richard Kingson

**Richard Paul Franck Kingson** (Accra, 13. lipnja 1978.) je ganski nogometni golman i bivši reprezentativac koji trenutno igra za Great Olympics. Kingston je znan i kao **Faruk Gürsoy**, a njegovo ime često je krivo navođeno kao Kings*t*on zbog pogrešaka u osobnim ispravama. Nakon što je napustio rodnu Ganu, igrao je u nekoliko klubova u Turskoj, Švedskoj i Engleskoj, prije nego je otišao na Cipar.

Kingson je jedno vrijeme bio vicekapetan reprezentacije, a još uvijek drži rekord po broju nastupa za nacionalnu reprezentaciju (90). Osim ganskog, posjeduje i tursko državljanstvo.
Kofi Abrefa Busia

**Kofi Abrefa Busia** (Wenchi, 11. srpnja 1913. - Oxford, 28. kolovoza 1978.) je bio ganski akademik i političar koji je od 1. listopada 1969. do 13. siječnja 1972. godine obnašao dužnost premijera Gane.

Busia je rođen u Wenchiju 1913. godine, u tadašnjoj britanskoj Zlatnoj Obali. Osnovnu i srednju školu završava u Gani, a kasnije studira u Londonu i Oxfordu. Na potonjem sveučilištu je bio prvi student iz Afrike. Doktorirao je 1947. godine. Tokom 40-ih je bio okružni upravitelj, a kasnije je postao prvi profesor afričkih studija u Gani. Busia je tako postao prvi Afrikanac koji je držao katedru na Sveučilištu Zlatne Obale. Od 1951. godine se aktivirao u politici i učlanio u GCP.

Kao vođa opozicije predsjednika Kwamea Nkrumaha, Busia je pobjegao iz zemlje tvrdeći kako mu je život u opasnosti. Godine 1959. godine postao je profesor sociologije i afričkih studija na sveučilištu u Leidenu, a od 1962. do 1969. je radio kao asistent u Oxfordu.

U Ganu se vratio u ožujku 1966. godine, nakon što je vojska svrgnula Nkrumaha s vlasti. Nova, vojna vlast favorizirala je Busiju, koji je postao jedan od ključnih političara svoga doba. Kada je Nacionalno vijeće oslobođenja ponovo uvelo višestranačje, Busia je osnovao Stranku napretka. Godine 1969., njegova stranka na izborima osvaja 104 od 105 raspoloživih mjesta što je Busiji otvorilo put prema premijerskoj poziciji. Busijina politika bila je temeljena na otklonu od politike predsjednika Nkrumaha kao i na liberalizaciji gospodarstva. Ipak, deportacija gotovo 500,000 Nigerijaca iz Gane, kao i 44%-tna devalvacija cedija dovela je do sve većeg nezadovoljstva naroda.

Dok je Busia bio u Britaniji na medicinskom pregledu, general Acheampong je 13. siječnja 1972. godine podigao vojni ustanak i svrgnuo Busiju i tadašnjeg predsjednika, Edwarda Akufo-Addoa. Danas se ime Kofija Busije uglavnom veže uz gansku desnicu.

Nakon svrgavanja s vlasti nije se politički aktivirao. Umro je u Oxfordu, 28. kolovoza 1978. godine.
1685 Toro

**1685 Toro** je Apolo asteroid. Približan prečnik asteroida je 3,4 km, 
a srednja udaljenost asteroida od Sunca iznosi 1,367 astronomskih jedinica (AJ).

Inklinacija (nagib) orbite u odnosu na ravan ekliptike je 9,379 stepeni, a orbitalni period iznosi 583,978 dana (1,598 godinu). Ekscentricitet orbite asteroida iznosi 0,435. 
Apsolutna magnituda asteroida iznosi 14,23 a geometrijski albedo 0,31.

Asteroid je otkriven 17. jula 1948. godine.

## Povezano
* Asteroid
* Asteroidni pojas

## Vanjske veze
* JPL stranica za dinamiku solarnog sistema
* Orbitalni elementi asteroida sa orbitom bliskom Zemlji 
* Asteroidi i male planete, univerzitet Harvard
* JPL podaci o asteroidu
1865 Cerberus

**1865 Cerberus** je Apolo asteroid sa prečnikom od približno 1,2 km.
Afel asteroida je na udaljenosti od 1,584 astronomskih jedinica (AJ) od Sunca, a perihel na ,575 AJ.

Ekscentricitet orbite iznosi 0,467, inklinacija (nagib) orbite u odnosu na ravan ekliptike 16,093 stepeni, a orbitalni period iznosi 409,933 dana (1,122 godinu). 
Apsolutna magnituda asteroida je 16,84 a geometrijski albedo 0,22.

Asteroid je otkriven 26. oktobra 1971. godine.

## Povezano
* Asteroid
* Asteroidni pojas

## Vanjske veze
* JPL stranica za dinamiku solarnog sistema
* Orbitalni elementi asteroida sa orbitom bliskom Zemlji 
* Asteroidi i male planete, univerzitet Harvard
* JPL podaci o asteroidu
Carski pingvin

**Carski pingvin** (lat. *Aptenodytes forsteri*) je najveća i najteža od svih živućih vrsta pingvina, endemska vrsta koja živi na Antarktici. Carskog pingvina ne bi trebalo miješati s njihovom bliskom vrstom, kraljevskim pingvinom. Prema procjenama, populacija carskih pingvina iznosi između 150.000 i 200.000 parova, i stabilna je vrsta. 

## Opis

Mužjak i ženka jednake su visine i težine. Visoki su 122 centimetra, a teži između 27 i 37 kilograma. Krila i glava crne, trbuh bijele, leđa plavkasto-siva, a područje grla žutonarančaste boje. Kao i svi pingvini, neletač je, krupnog tijela i malih krila. 

Hrani se ribama i račićima, ali i krilom i hobotnicama. U lovu, ispod vode može se sadržati više od 18 minuta i spustiti se na dubinu od 535 metara. Hemoglobin im je neobično strukturiran i dopušta čak i nisku razinu kisika. Ženka polaže jedino jaje, koje grije mužjak dok ženka ide premo moru i lovi ribe; oba roditelja brinu se oko mladunca u svojoj koloniji. Roditelji mlado hrane na svaka tri ili četiri dana. Carski pingvin obično živi 20 godina u divljini, ali neke jedinke dožive i do 50 godina.

Da se ne bi smrzli u ledenoj vodi, carski pingvini imaju nekoliko slojeva gustog perja i debeo sloj potkožnog sala. Kada stoje na ledu, poseban krvotok održava unutrašnju toplinu krvnih žila i na taj način sprječava gubitak topline preko kože. Mladunci carskog pingvina su prekriveni debelim slojem paperja svjetlosive boje. Njihovo paperje održava toplinu tijela, jer mladunci nisu sposobni sami održavati temperaturu svog tijela.

## Ponašanje

Carski pingvini su veoma društvene životinje. Jedan od načina na koji ovi pingvini održavaju toplinu kada temperatura padne je da se zbiju u veliku grupu. Temperatura unutar te grupe može dostići 25°С.

Ovi pingvini su aktivni i danju i noću. Odrasle jedinke prave gnijezda i potrazi su za hranom tijekom cijele godine. Od siječnja do ožujka se razilaze odlazeći i putujući u oceane u grupama. Odlični su lovci i primjenjuju razne taktike kako bi došli do plijena. 

Na kopnu se kreću naizmjenično nesigurnim koracima i klizanjem po ledu na njihovim trbusima kretajući se odgurivanjem nogama i krilima nalik na peraja. Jedina je vrsta koja tijekom zime u Anktartici preko leda prohoda 50 do 120 kilometara u kolonijama koje mogu uključivati i do 1 000 jedinki. 

## Izvori
Mendoza

**Mendoza** službeno **Ciudad de Mendoza** je grad i općina od 114,893 i druga najveća aglomeracija u Argentini od 1,053,500 stanovnika

## Karakteristike
Mendoza se nalazi na zapadu zemlje u Istoimenoj provinciji u kojoj je administrativni centar
Prostire se u dolini Rijeke Mendoza, udaljena 260 km od čileanske granice.

## Historija

Mendozu je osnovao španjolski konkvistador Pedro del Castillo 1561. pod imenom *Mendoza, Nuevo Valle de Rioja*. 
On je sa grupom kolonista došao u taj kraj, koji je bio južna granica Carstva Inka iz Čilea. 
Kako bi se osigurala voda u tom polupustinjskom kraju, u kom godišnje prosječno ima samo 220 mm padavina, postalo je neophodno da se koriste postojeći kanali koje su ostavile Inke. 

Mendoza je za kolonijalnih vremena živjela od poljoprivrede, trgovine i ugostiteljstva jer je postala usputna stanica na trgovačkoj ruti Buenos Aires-Santiago de Chile-Lima. 
Prekretnica u historiji grada bila je 1776. kad je postao dio novoosnovanog Vicekraljevstva Río de la Plata, a ne kao dotad Generalne kapetanije Čile. 

U Mendozi je 1814. djelovao kao guverner José de San Martín, koji je u vrijeme Argentinskog rata za nezavisnost upravo u njoj 1817. organizirao dobrovoljačku Armiju Anda, koja je prešla Ande i oslobodila Čile.

Njegov spomenik nalazi se na brdu Gloria, sa pogledom na grad na zapadu. 

Snažan potres 1861. razorio je grad, i pobio brojne stanovnike. Nakon tog je podignut novi grad po planu iz 1863. sa širokim bulevarima, trgovima i javnim parkovima.  

Prometna izolacija od centra države Atlantskog oceana i Estuarija Río de la Plata, prevladana je 1885. kad je izgrađena željeznička pruga do grada.

Dolazak velikog broja useljenika, većinom Italijana potkraj 19. vijeka potaknuo je ekonomski rast.
Okolica koja je polupustinjski kraj, je navodnjavanjem pretvorena u veliki voćnjak i vinograd. 

Mendoza je danas glavna baza argentinske ratne avijacije. Grad ima nekoliko teatara, muzeja i tri univerziteta; jedan javni - Nacionalni univerzitet Cuyo osnovan 1939. i dva privatna.

Mendoza se kandidirala da postane UNESCO-ov lokalitet Svjetske baštine zbog kanala za navodnjavanje kojih ima po čitavom gradu. Oni iako potječu iz doba 
Carstva Inka, uz adaptacije i poboljšanja funkcioniraju do danas.

## Privreda i transport
Mendoza je grad petrokemijske i prehrambene industrije (konzerviranje voća, vinarije). 
I danas je glavni punkt za promet sa Čileom.
Poluautoputom N° 7 (Carretera Libertador General San Martín) koji je dio Panameričkog autoputa povezana je sa gradovima u Argentini i Čileu,
pored tog ima i *[[Aerodrom]] Plumerillo* (IATA: **MDZ**, ICAO: **SAME**)
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Mendoza Cuidad'' (službene stranice)
Novogodišnje venčanje

**Novogodišnje venčanje** je srpski televizijski film iz 2002. godine. Režirao ga je Zdravko Šotra, a scenario je napisao Miodrag Karadžić.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Peregrin

**Peregrin** je naziv korišten u ranom Rimskom carstvu, od 30.g.p.n.e. do 212.g. naše ere, da se označi slobodni provincijski stanovnik carstva koji nije bio rimski državljanin. Peregrini su činili veliku većinu rimskog stanovništva u prvom i drugom vijeku naše ere. 212. godine naše ere, svi slobodni naseljenici rimskog carstva su stekli državljanstvo Karakalinim ediktom čime je ukinut status peregrina. 
Latinski peregrinus "stranac, iz inostranstva" je izvedenica od priloga peregre "iz inostranstva", sastavljena od per - "iz" i agri, lokativa ager "polje, zemlja". Tokom Rimske republike, naziv peregrin je jednostavno označavao bilo koju osobu koja nije imala rimsko državljanstvo, puno ili djelimično, nebitno da li je ta osoba bila ili ne pod Rimskim pravom. Tehnički, ovo je ostalo isto tokom Imperijalističkog doba. Ali u praksi naziv je ograničen na stanovnike unutar granica Rimskog carstva, dok su se naseljenici područja izvan granica carstva nazivali barbarima.
Dramaturg

**Dramaturg** označava osobu koja odabire teatarske komade za repertoar i kreira umjetnički profil određenog teatra. Najčešće je to priznati književnik ili literarni stručnjak. Naziv se, u tom obliku, u Hrvatskoj prvi put javlja sredinom 19. vijeka, a od sredine 20. vijeka na ADU u Zagrebu se otvara i Odsjek za dramaturgiju. Znanstvena disciplina kojom se bave dramaturzi se naziva dramaturgija.

U novije doba koristi se i naziv *dramaturg predstave*, a označava osobu koja sudjeluje u radu na određenoj teatarskoj predstavi svojim savjetima, intervencijama na dramskom tekstu te u redateljevu radu s glumcima.

## Vanjske veze

* web stranica Odsjeka za dramaturgiju Akademije dramske umjetnosti u Zagrebu
Temišvarski pašaluk

**Temišvarski pašaluk** ili **Temišvarski ejalet** je bio administrativna jedinica prvog stepena (provincija) u Osmanskom carstvu. Ovaj pašaluk je većim delom bio lociran u Banatu, a pored Banata, pašaluk je uključivao i oblast severno od reke Moriš i oblast oko reka Kereš i Kereš-er. Danas je ova teritorija podeljena između tri države: Mađarske, Rumunije i Srbije.

## Naziv

Pašaluk je dobio ime po administrativnom sedištu Temišvaru.

* Ime pašaluka na staroturskom jeziku je bilo *-{Eyâlet-i Temeşvar}-* i *-{Eyâlet-i Tımışvar}-*,
* Na današnjem turskom jeziku *-{Temeşvar Eyaleti}-* i *-{Tamışvar Eyaleti}-*
* Na rumunskom jeziku *-{Eialetul Timişoarei}-* i *-{Paşalâcul Timişoara}-*
* Na mađarskom jeziku *-{Temesvári ejálet}-*

## Historija

Temišvarski ejalet je osnovan 1552. godine, kada je region osvojen od strane Osmanskog carstva. Ovo područje je u ime Osmanskog carstva osvojio muslimanski Srbin Mehmed-paša Sokolović, a u osvajanju Banata su mu tada pomogli lokalni banatski Srbi.

Ejalet je postojao sve do 1716. godine, kada su Turci isterani odatle i oblast je tada potpala pod vlast Habzburga. Habzburzi su 1718. godine od ove oblasti napravili novu pokrajinu koju su nazvali Tamiški Banat.

## Stanovništvo

Stanovništvo ovog pašaluka je uglavom bilo sastavljeno od pravoslavaca Srba i Rumuna. Administrativno središte je bio grad Temišvar, danas u Rumuniji.

## Administrativne jedinice

### 1552.
Pašaluk je svoj teritorijalni procvat imao 1552. godine i uključivao je sledeće sandžake:
* Sandžak Temišvar *(-{Tamışvar}-)*
* Sandžak Lipova *(-{Lipva}-)*
* Sandžak Čanad *(-{Çanad}-)*
* Sandžak Đula *(-{Küle}-)*
* Sandžak Morava *(-{Morava ?}-)*
* Sandžak Inej *(-{Yanova}-)*
* Sandžak Bešlek *(-{Beşlek}-)* ili Bečkerek *(-{Beçkerek}-)*
* Sandžak Lugoš *(-{Logoş}-)*
* Sandžak Karansebeš *(-{Şebeş}-)*
* Sandžak Veliki Varadin *(-{Varat}-)* 
* Sandžak Kasaš *(-{Kacaş}-)*

### 1660.
Sandžaci Veliki Varadin (-{Varat}-), Lugoš (-{Logoş}-), Kasaš (-{Kacaş}-), Bešlek (-{Beşlek}-) i Janova (-{Yanova}-), su 1660. godine izdvojeni iz pašaluka i postali su deo novog Varadinskog pašaluka (ejaleta).

### Pre 1699.
Pre sklapanja Karlovačkog mira 1699. godine, pašaluk se sastojao iz sledećih sandžaka:
* Sandžak Temišvar *(-{Tamışvar}-)*
* Sandžak Lipova *(-{Lipva}-)*
* Sandžak Čanad *(-{Çanad}-)*
* Sandžak Bečkerek *(-{Beçkerek}-)* 
* Sandžak Lugoš *(-{Logoş}-)*
* Sandžak Đula *(-{Küle}-)*
* Sandžak Pančevo *(-{Pançova}-)*
* Sandžak Čakovo *(-{Çakova}-)*

## Beglerbezi temišvarskog pašaluka
* Kazim-beg (1552-1554).

## Povezano
* Banat
* Banatski ustanak
* Tamiški Banat
* Osmansko carstvo
* Budimski pašaluk
* Jegarski pašaluk
* Istorija Srbije u Osmanskom carstvu
* Istorija Mađarske u Osmanskom carstvu

## Literatura
* Dr Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, knjiga 1., Novi Sad, 1990.
* Milan Tuturov, Banatska rapsodija, Novi Sad, 2001.

## Vanjske veze
* Temišvarski pašaluk 1600 - Mapa
* Temišvarski pašaluk 1700 - Mapa
* Temišvarski pašaluk - Mapa
* Temišvarski pašaluk - Mapa
Sremski sandžak

**Sremski sandžak** () bio je jedna od administrativnih jedinica Osmanskog carstva. Formiran je 1541. godine. Sandžak se nalazio na području Srema, po kojem je i dobio ime, a pripadao je Budimskom pašaluku. Upravni centar Sremskog sandžaka bio je u gradu Mitrovica.

## Upravna podela
1583/87. godine, Sremski sandžak je bio podeljen u nekoliko nahija: 
* Mitrovica
* Ilok
* Grgurevci
* Irig
* Podgajica (Podgorica)
* Varadin
* Srem
* Morović

1667. godine, Sremski sandžak se delio u nekoliko kadiluka:
* Mitrovica
* Ilok
* Budim
* Irig
* Nijemci
* Rača
* Vukovar
* Grgurevci
* Slankamen

## Stanovništvo
Sremski sandžak su uglavnom naseljavali Pravoslavni Srbi i Muslimani različitog etničkog porekla. Stanovništvo u selima bilo je u potpunosti srpsko, dok je stanovništvo gradova bilo etnički i verski šaroliko. Najveći grad u Sremskom sandžaku bila je Mitrovica, koja je, prema podacima iz 1545/1548. godine bila uglavnom naseljema Srbima, a prema podacima iz 1566/69. uglavnom muslimanskim stanovništvom.

## Povezano
* Istorija Srbije u Osmanskom carstvu
* Istorija Vojvodine
* Srem
* Galipoljski Srbi

## Literatura
* Dr. Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, knjiga 1, Novi Sad, 1990.
* Istorijski atlas, Geokarta, Beograd, 1999.

## Vanjske veze
* Šeher Mitrovica - Mitrovica pod turskom vlašću
Segedinski sandžak

**Segedinski sandžak** je bio jedna od administrativnih jedinica Osmanskog carstva. Formiran je u 16. veku i većim delom se nalazio na području Bačke. U početku, Segedinski sandžak je pripadao Budimskom pašaluku, ali je u 17. veku priključen Jegarskom pašaluku. Upravno sedište Segedinskog sandžaka bio je grad Segedin.

## Upravna podela
Segedinski sandžak je bio podeljen u nekoliko nahija: 
# Segedin (Segedin)
# Subotica (Sobotka)
# Baja (Baya)
# Sombor (Sonbor)
# Bač (Baç)
# Titel
# Šolt (Sót)
# Kalocsa (Kalacsa)

## Begovi (upravnici) sandžaka
* Hasan paša Predojević (1592) http://www.aneks8komisija.com.ba/main.php?mod=vijesti&extra=projekti&id_vijesti=244&lang=1&&&action=getExternal&id=172

## Povezano
* Istorija Srbije u Osmanskom carstvu
* Istorija Vojvodine
* Bačka

## Literatura
* Dr Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, knjiga 1, Novi Sad, 1990.
* Istorijski atlas, Geokarta, Beograd, 1999.

## Vanjske veze

* U Subotici održana promocija publikacije o Segedinskom sandžaku 1570. godine - Kako se živelo pod Turcima
* Mapa - lokacija Segedinskog sandžaka
* Mapa Segedinskog sandžaka
Tamiški Banat

**Tamiški Banat** (, , mađ. Temesi Bánság) je bio naziv za habsburšku pokrajinu, koja je postojala od 1718. do 1778. godine. Pokrajina je obuhvatala područje današnjeg Banata, koji je i dobio ime po ovoj pokrajini. Glavni grad pokrajine bio je Temišvar.

## Historija

Godine 1716, princ Eugen Savojski osvojio je teritoriju Banata, kojom je do tada upravljalo Osmansko carstvo. Posle Požarevačkog mira (1718. godine), ova teritorija je dobila službeni naziv „Tamiški Banat“ i bila je uspostavljena kao zasebna habsburška pokrajina, kojom su upravljali guverneri. U početku je cela pokrajina bila pod vojnom upravom, da bi 1751. godine carica Marija Terezija uspostavila civilnu upravu u severnim delovima pokrajine, dok su južni delovi Banata izdvojeni iz pokrajine i priključeni Vojnoj krajini.

Pokrajina je ukinuta 1778. godine, da bi 1779. godine njena teritorija bila priključena habsburškoj Ugarskoj, dok su južni delovi Banata (koji su bili u sastavu pokrajine do 1751. godine) ostali u sastavu vojne granice sve do njenog ukidanja 1871. godine.

## Stanovništvo

Prema prvom popisu koji su sprovele habsburške vojne vlasti, Banat je imao oko 20.000 stanovnika, uglavnom Srba. Muslimansko stanovništvo Banata napustilo je ove prostore posle austrijskog osvajanja.

Prema podacima iz 1774. godine, stanovništvo Tamiškog Banata je uključivalo:
* Rumune = 220.000
* Srbe i Grke = 100.000
* Nemce = 53.000
* Mađare i Bugare = 2.400
* Jevreje = 340

## Guverneri Tamiškog Banata
* Klaudije Florimund Mersi ()
* Franc Leopold Engelshofen

Kada je usvojen nacrt o upravi Banata 15. aprila 1718, Mersi je zvanično imenovan za guvernera Banata u Temišvaru. Pokrajina je nazvana Tamiški Banat, a zvanični jezik je postao nemački. (Požarevački mir)

## Literatura
* *-{The Times History of Europe}-*, -{Times Books}-, London, 2002.
* Denis Šehić - Demir Šehić, *Istorijski atlas Sveta*, Beograd, 2007.
* Milan Tutorov, *Banatska rapsodija - istorika Zrenjanina i Banata*, Novi Sad, 2001.
* Peter Rokai - Zoltan Đere - Tibor Pal - Aleksandar Kasaš, *Istorija Mađara*, Beograd, 2002.
* Dr Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, knjiga 2, Novi Sad, 1990.
* J. H. Šviker, *Politička istorija Srba u Ugarskoj*, Novi Sad - Beograd, 1998.
* Miodrag Milin, *Vekovima zajedno (Iz istorije srpsko-rumunskih odnosa)*, Temišvar, 1995.
* Dimitrije Boarov, *Politička istorija Vojvodine*, Novi Sad, 2001.

## Povezano
* Kraljevina Srbija (1718—1739)
* Beogradsko-karlovačka mitropolija
* Banat
* Vojvodstvo Srbija i Tamiški Banat
* Banatska Vojna krajina
* Temišvarski pašaluk
* Eparhija temišvarska

## Vanjske veze

* Mapa
* Mapa
* The Banat, 1718-1778
* SOME BASIC INFO ON BANAT
Vlada Ujedinjenog Kraljevstva

**Vlada Njenog veličanstva** (),  poznatija kao **Vlada Ujedinjenog Kraljevstva** (*Government of the United Kingdom*) ili neformalno **britanska Vlada** (*British Government*), jeste vlada Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Severne Irske.

Vladu predvodi premijer, koji odabire sve druge ministre. Premijer i ministri koji se nalaze na čelu važnijih ministarstava čine izvršno telo vlade, koje je poznato kao "kabinet". Svi ministri u vladi zastupnici su u parlamentu i odgovorni su njemu. Vladini predlozi mogu postati zakonima samo uz učešće parlamenta, što u praksi znači da vlada mora ići na izbore bar jednom svakih pet godina. Kraljica postavlja za premijera vođu one političke partije koja ima najviše šanse da formira većinu u parlamentu, odnosno u njegovom Domu komuna.

Prema nepisanim konvencijama britanskog ustava, sva izvršna vlast formalno se nalazi u rukama monarha, koji je u normalnim prilikama vrši samo uz saglasnost ili savet premijera i kabineta. Članovi kabineta savetuju kraljicu kao članovi njenog Privatnog saveta, a takođe vrše neposrednu vlast kao ministri pojedinih vladinih ministarstava.

Trenutna premijerka je Theresa May, vođa Konzervativne stranke, koju je za predsednicu vlade postavila kraljica Elizabeta II 13. jula 2016. nakon ostavke Davida Camerona nakon odluke građana UK-a o napuštanju Evropske unije.

## Povezano
*Kancelarija za inostrane i poslove Commonwealtha

## Reference

## Vanjske veze
* GOV.UK Stranica britanske vlade
* Zvanična stranica britanskog premijera (10 Downing Street)
* Popis ministara na GOV.UK
* Kako funkcioniše britanska vlada: pregled na GOV.UK
* Reconstitution, stranica o britanskom ustavnom sistemu
Splitsko ljeto

**Splitsko ljeto** (osnovano kao **Splitske ljetne priredbe**) je ljetni festival opere, drame, plesa i glazbe koji se održava u hrvatskom gradu Splitu od 1954. godine.

## Historija
Splitsko ljeto uz Dubrovačke ljetne igre (osn. 1950.) pripada najstarijim i najcjenjenijim hrvatskim kazališnim festivalima značajnih međunarodnih dosega i suradnji.

## Lokacije održavanja
Glavno mjesto održavanja priredbi Splitskog ljeta tradicionalno je splitski peristil i drugi ambijentalni prostori Dioklecijanove palače kao što su podrumi palače i atriji starih objekata, te obližnje Prokurative. Druga dva važna objekta su zgrada Hrvatskog narodnog kazališta i Galerija umjetnina (nekad Muzej revolucije, poznata i kao "stara bolnica"), obje također u strogom centru Splita. Predstave se isto tako izvode i na otvorenim pozornicama u mediteranskom krajoliku splitskih park-šuma (eremitaža sv. Jere na Marjanu i Sustipan), ali i izvan grada (Zeljovići kod Jesenica i Gradina u Solinu).

## Nagrade
Najboljim predstavama u glazbi i drami dodjeljuje se nagrada *[[Nagrada Judita|Judita]]* dnevnog lista Slobodna Dalmacija.

## Vanjske veze
* Službene stranice
Seka Aleksić

**Svetlana "Seka" Aleksić** (Zvornik, BiH, 23. travnja 1981.), popularna bosanskohercegovačka i srpska  turbofolk pjevačica.

## Biografija

Rođena je 23. travnja 1981. godine, u Zvorniku kao dijete majke Ibrime i oca Milorada. Pohađala je osnovnu školu »Mitar Trifunović Učo« u Zvorniku. Dva mjeseca prije završetka četvrtog razreda, cijelu državu je zahvatila oluja rata zbog čega je Seka sa bratom i majkom izbjegla u Banju Koviljaču, gdje je završila četvrti razred osnovne škole da bi se nakon godinu dana preselili u Lipolist, kraj Šapca.

Prvi javni nastup u njenoj pjevačkoj karijeri je imala u prnjavorskoj kafani »Evropa«, sa samo 14 godina.

1996. godine Seka napušta srednju školu i potpuno se posvećuje svojoj pjevačkoj karijeri, preuzevši teret hranitelja obitelji. U narednih nekoliko godina, preko Mladenovca, Dvorova, Bijeljine odlazi u Švicarsku, gdje stupa u brak i poslije nekog vremena se i razvodi. Iz Švicarske se vraća u Bijeljinu i nastavlja sa svojom pjevačkom karijerom, prikupljajući novce za svoju prvu ploču.

Od nastupa 2002. na glazbenom festivalu u Ćupriji, koji je bio njen prvi veći nastup kao pjevačice, nastavila je živjeti i raditi u Srbiji sa svojim dečkom, poznatim srpskim menadžerom i producentom, Zoranom Kovačevićem. Poslije prvih javnih nastupa, ljudi su je vidjeli kao novu, suvremenu, srpsko-bosansku folk pjevačicu.

Seka uskoro pokreće svoju liniju odjeće pod nazivom “Rich Bitch”, u isto vrijeme kad je objavljen njen treći album Dođi i uzmi me. Njena druga linija odjeće pod nazivom “Queen” izdana je nakon izlaska njenog četvrtog albuma Kraljica u jesen 2007. Seka je ubrzo raskinula s dečkom i menadžerom s kojim je bila u vezi 5 godina i nastavila suradnju sa Zoranom Kovačevićem. U svibnju 2009. raskinula je i s njim. Uskoro upoznaje Veljka Piljikića, a u prosincu je izdala svoj peti album Slučajni partneri koji je pratio novi imidž.

## Glumački angažmani
Seka je imala značajnu ulogu u srpskom filmu “Mi nismo anđeli 3”, kao “Smokvica”, djevojka turbofolk zvijezde Dorijana. Uloga je prvo ponuđena pjevačici Severini, ali ju je ona odbila. Seka je glumila i u srpskom filmu "Ljubav, navika, panika". Imala je sporednu ulogu pjevačice imena Vrela Nella.

## Albumi
* Idealno tvoja (2002.)
* Balkan (2003.)
* Dođi i uzmi me (2005.)
* Kraljica (2007.)
* Slučajni partneri (2009.)
* Lom (2012.)
* Lek za spavanje (2015.)
* Koma (2017.)
* Bioskop (2022.)

## Projekti

**Moja desna ruka** naziv je prvog reality show-a koji se emitirao 2010. godine, a u kojem su se sudionici natjecali za Sekinog asistenta. Pobjedio je Vukašin Ilić, dvadesettrogodišnji student građevine.

## Izvori

## Vanjske veze
* Službene stranice
Festival hrvatskog amaterskog teatra

**Festival hrvatskog amaterskog teatra** je kazališni festival koji se održava u Ljutovu (autonomna pokrajina Vojvodina, Srbija).

Organizira ga hrvatska udruga iz Ljutova od 1996..

Festival hrvatskog amaterskog teatra je natjecateljske naravi. Izvode se kazališna djela hrvatskih autora, no to nije strogi uvjet. Po vrsti djela, prevladavaju komedije.

## Historija
U nedostatku postojanja velike samostalne kazališne kuće u bačkih Hrvata u Vojvodini nakon ukidanja Hrvatskog narodnog kazališta u Subotici, hrvatska kulturno-umjetnička društva i udruge su bili održavatelji tradicije kazališne umjetnosti Hrvata u Subotici.
Naposljetku je hrvatska udruga iz Ljutova pokrenila ovaj festival. Zahvaljujući velikoj i živoj aktivnosti dramskih odjela HKUD-ova diljem Vojvodine, na ovome su festivalu nakon vrlo malo vremena počela sudjelovati skoro sva hrvatska društva.

## Vanjske veze
* Radio Subotica  Festival hrvatskog amaterskog teatra: amateri u ulozi profesionalaca 
* Radio Subotica  Otvoren XIII. Festival amaterskog teatra u Ljutovu, 23. 3. 2009.
Zadar snova

**Zadar snova – Međunarodni festival suvremenog kazališta** je multimedijalna manifestacija u sferi suvremenog kazališta, plesa i glazbe, performansa, umjetničkih intervencija i instalacija.

## Historija
Festival Zadar snova pokrenut je 1997. godine od strane skupine građana vođenih potrebom za promocijom i prezentacijom recentnih dostignuća domaće i međunarodne scene suvremenih izvedbenih umjetnosti, a kroz vizuru mediteranskog okružja. Festival od tada, u osmodnevnom terminu između 7. i 14. kolovoza, najčešće u spoju suvremenih produkcija s prastarim lokacijama dalmatinskih trgova, dvorišta ili pak interijera bivših crkvenih ili povijesnih građevina, ugošćuje izabrane produkcije međunarodno renomiranih autora prema konceptu potpune otvorenosti spram formata umjetničkog izraza te produkcijskog raspona, dajući priliku predstavljanja publici kako velikim kazališnim predstavama tako i minimalističkim performansima ili drugim interdisciplinarnim umjetničkim radovima koji dodiruju sferu izvedbenih umjetnosti. Od 2007. u programu je uvrštena i trodnevna revija svjetskog kratkometražnog filma. 

**Udruga Zadar snova** organizator istoimenog festivala, osnovana je 1997. s ciljem promocije suvremenih umjetnosti i građanskog društva zasnovanog na multikulturalnosti, toleranciji i slobodi javnog izražavanja. Udruga teži ostvarivanju kontinuiteta suvremenog kulturnog programa, poticanju umjetničkog izraza mladih, jačanju civilnog društva i društva znanja. Kreira i provodi kulturne programe i manifestacije, seminare i radionice u sferi izvedbenih umjetnosti, pruža produkcijsku podršku nezavisnim umjetničkim projektima na lokalnoj i nacionalnoj razini, promiče volonterstvo i aktivizam te organizira edukacijske programe za jačanje civilnog sektora, udruga mladih i građanskih inicijativa.

## Vanjske veze
* Službena stranica
Teatar.hr Nagrada Publike

**Teatar.hr Nagrada Publike** godišnja je nagrada za postignuća u izvedbenim umjetnostima koju slijedom glasova svojih čitatelja dodjeljuje redakcija portala *Teatar.hr*. Nagrada je ustanovljena 2012. i dodjeljuje se jednom godišnje. Za nagradu konkuriraju predstave premijerno izvedene u razdoblju od 1. 9. prethodne do 31. 8. tekuće godine, kojima je producent ili jedan od koproducenta samostalni umjetnik ili pravni subjekt upisan u Očevidnik kazališta Ministarstva kulture, osim u slučajevima kad je riječ o plesnim skupinama i festivalima, koji u skladu sa ZOK-om ne moraju biti upisani u očevidnik.

## Nominacije i pobjednici

### Nagrada Publike 2012.

Prva Teatar.hr Nagrada Publike održala se 22. 11. u Tvornici. Voditelji dodjele bili su kazališni redatelj Miran Kurspahić i glumica Nina Violić. Više od 40.000 glasova je odlučilo o pobjednicima.

### Nagrada Publike 2013.

Druga Teatar.hr Nagrada Publike održala se 20. 11. u Tvornici. Voditelji dodjele bili su kazališni redatelj Miran Kurspahić i glumica Nina Violić. Više od 30.000 glasova odlučilo je o pobjednicima. Umjetnički voditelji dodjele bili su Nora Krstulović i Vedran Peternel. Kao glazbeni gosti nastupili su brojne glumice i glumci kao što su Mislav Čavajda, Ivan Đuričić, Hana Hegedušić, Nataša Janjić Lokas, Ivana Rushaidat i brojni drugi.

### Nagrada Publike 2014.

Treća Teatar.hr Nagrada Publike održala se 22. 11. 2014. u Tvornici kulture i dodjela je ujedno bila proslava 15. rođendana najstarijeg domaćeg portala u kulturi (Teatra.hr). Za laureate u 10 kategorija i dva kruga glasanja pristigao je čak 80.761 glas, dvostruko više nego u izboru 2013., a prvi put jedna od kategorija postala je regionalna.

* Predstava godine: *Dream of life* (kazalište Hotel Bulić)
* Najprecjenjenija produkcija godine: *Aida* (Splitsko ljeto)
* Skandal godine: izdvajanje tek 0,49 posto državnog proračuna za kulturu
* Festival godine: BITEF
* Izvođač godine: Ozren Grabarić (Gavella)
* Izvođačica godine: Edina Pličanić (Balet HNK u Zagrebu)
* Redatelj/koreograf godine: Saša Božić
* Osoba godine: Ana Karić
* Najbolji novi dramski tekst: *Žene u crvenom* (Davor Špišić)
* Nezavisno kazalište godine: kazalište Hotel Bulić

## Vanjske veze
* Nagrada publike
Susret profesionalnih kazališta za djecu i mlade

**Susreti profesionalnih kazališta za djecu i mlade** su kazališna manifestacija koja se održava jednom godišnje.

Održavaju se od 1998. godine – najprije u Opatiji, potom u Zagrebu, a od 2001. godine u Čakovcu.

Organizira ih Hrvatski centar ASSITEJ-a, Kazališna družina Pinklec i čakovečki Centar za kulturu. Hrvatski centar ASSITEJ-a je vodeća udruga kazališta za djecu i mlade u Hrvatskoj.

Na ovim se susretima sudionike nagrađuje u nekoliko kategorija:
* za najbolju predstavu
* za najbolju režiju
* za žensku ulogu
* za mušku ulogu
* za najbolju kostimografiju
* za najbolju scenografiju
* za najbolju scensku glazbu
* za najbolje oblikovanje svjetla

Na Susretima 2011. ocjenjivački sud predložio je uvesti nove nagrade za narednu godinu:
* za najbolju dramatizaciju
* za najbolji dramski tekst
* za najbolji scenski pokret ili koreografiju

## Vanjske veze
* Hrvatski centar ASSITEJ
* KD Pinklec: 16. Susreti profesionalnih kazališta za djecu i mlade ASSITEJ
* Akademija Art: 16. Susret profesionalnih kazališta za djecu i mlade HC ASSITEJ-a 
* CultureNet: Susret profesionalnih i profesionalno vođenih kazališta za djecu i mlade Hrvatskog centra ASSITEJ-a
Slavko Subotić

**Slavko Subotić**, atletičar, rođen je 1. decembra 1934. godine u Lišanima Tinjskim, Benkovac, Kraljevina Jugoslavija. Posle Drugog svetskog rata život je nastavio u Stanišiću kraj Sombora. Mladost je proveo u Beogradu gde je završio školu i započeo svoje prve sportske korake, ali ne u atletici nego u rvanju kod čuvenog Ljubomira Ivanovića Gedže. Odlaskom u JNA sve se menja i njegov talenat došao je do punog izražaja u atletici. Atletikom se bavio od 1956 do 1964. godine. U periodu od 1957 do 1962. godine nastupa za AK Partizan a od 1962 do 1964. godine takmiči se u dresu AK Metalac (Slavonija) iz Osijeka. Nakon atletske karijere, sa porodicom je živeo u Zadru do raspada Jugoslavije, kada se prvo seli u Knin a posle u Beograd. Umro je u Sopotu 24. decembra 2010. godine.
## Najbolji rezultati
* 1500 m...............3:54.1...............1961....Milano
* 3000 m...............8:15.4...............1961....Zagreb
* 5000 m.............14:24.0...............1960....Zagreb
* 3000 m st...........9:10.8...............1958....Celje
* 10000 m...........30:38.6...............1962....Zagreb
* 4x1500 m..........16:08,2...............1962....Osijek (Hanak, Subotić, Kokić, Adam)
## Atletičarska karijera
Za atletsku reprezentaciju Jugoslavije nastupao je 15 puta. Bio je Državni prvak na 5000 m (1959.g). Osvojio je deveto mesto na ponoćnoj uličnoj trci (*Corrida Internacional de Sao Silvestre*) i treće mesto na 3000 m stipl 1960. godine u Brazilu (*Sao Paulo*). Sa Partizanom je 1957, 1958 i 1959 osvojio prvo mesto u štafetnoj uličnoj trci u Đenovi (*Coppa d'oro Mairano*) i 1961 u štafetnoj uličnoj trci u Viaređeu (*Viareggio*), Italija. Pobedio je na uličnim trkama u Beogradu 1961, Zagrebu 1959, Nišu 1960, Kraljevu 1961, Osijeku 1962. Osvojio je drugo mesto u uličnoj trci u Trentu, Italija 1960 (*Giro al Sas*). Pobednik je krosa lista Politika 1960. Bio je prvak Srbije u krosu 1958 i 1961. godine, prvak Hrvatske u krosu 1962 i prvak Beograda 1958. godine. Učestvovao je na balkanskim krosevima u Beogradu, Ankari, Sofiji, Bukureštu, Istanbulu i međunarodnim krosevima u Francuskoj, Pariz (*L’Iimaite*), Lil, u Belgiji, Brisel (*Le Soir*), (*Saint Lambert*). Bio je prvak Srbije na 3000 m stipl 1958, i prvak Hrvatske na 5 i 10&nbsp;km 1963. godine. Od 1962. godine drži rekord Hrvatske u štafetnoj trci 4h1500 metara (*Hanak, Subotić, Kokić, Adam*). U AK Partizan trener mu je bio Drago Štritof, takođe trkač na srednjim prugama.
PIF

**PIF** (na esperantu **''P**upteatra **I**nternacia **F**estivalo'', dosl. Međunarodni festival kazališta lutaka) je festival koji su 1968. godine osnovali članovi Zagrebačkog Studentskog esperantskog kluba. Na PIF-u je do 2007. nastupilo više od 470 kazališta. Od 1972. godine PIF je u nadležnosti MCUK-a (Međunarodnog centra za usluge u kulturi). Nagrada stručnoga žirija od 1988. nosi ime Milana Čečuka.

## Vrijeme održavanja

PIF se od svoga osnutka održava svake godine. Uobičajeni termin održavanja PIF-a je kraj mjeseca kolovoza i/ili početak rujna. 
 
## Mjesta održavanja

Održava se u raznim kazalištima u gradu, najčešće u Zagrebačkom kazalištu lutaka i Komediji, dok se ponekad održava i u Tvornici kulture te Zagrebačkom kazalištu mladih.

## Sudionici

Svake godine na PIF-u sudjeluje dvadesetak lutkarskih kazališta iz desetak raznih zemalja. Sudionici se odabiru selekcijom na temelju pristiglih prijava na raspisani natječaj.

## Vanjske veze
* Carnet: 47. PIF
Test!

**Test!** je međunarodni festival studentskog kazališta i multimedije. Održava se od 2000. jednom godišnje u Zagrebu, u prostorijama Studentskog centra i Teatra &TD. Svrha ovog festivala je afirmiranje i podupiranje kreativnosti mladih umjetnika. 

Festival je osnovan 2000. kao festival studentskog kazališta. Nakon 5. festivala, u redovni je program uvršten međunarodni studentski program multimedijalne umjetnosti. 

Organizira ga studentska udruga "Test! – Teatar studentima" u suradnji sa zagrebačkim Studentskim centrom. Test! je član Međunarodne asocijacije sveučilišnih kazališta AITU.

Na festivalskom su programu kazališne i plesne predstave, performanse i ini radovi iz područja izvedbenih umjetnosti te multimedije. Sudionici mogu biti studenti, zatim mladi i neafirmirani umjetnici, profesionalni i neprofesionalni kazalištarci.

## Vanjske veze
* Službene stranice
Ogulinski festival bajke

**Ogulinski festival bajke** (kratica **OGFB**) je kulturno-turistička manifestacija u Ogulinu od 2006. godine.

Ogulinski festival bajke je kulturno-turistička manifestacija u kojoj se, kroz slavljenje bajke i bajkovitog stvaralaštva ostvaruje umjetnička i kulturna produkcija namijenjena djeci, mladima i odraslima. Potaknut je stvaralaštvom Ivane Brlić-Mažuranić, koja je rođena u Ogulinu. Grad i okolica bili su joj inspiracija za pisanje.

Program festivala obuhvaća sadržaje s područja kazališta, animiranih filmova, glazbe, s velikim brojem edukativnih i kreativnih radionica. Program se dijeli na 3 dana: Dan prirode, Dan Društva i Dan sretnog kraja. Jedan od ciljeva Festivala je pružiti doživljaj zajedništva pričanjem, gledanjem i slušanjem priča. U sklopu Festivala održava se i biciklijada – Ciklobajka.

Festival organiziraju Udruga Ogulinski festival bajke i Turistička zajednica Grada Ogulina.

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica
Naj, naj, naj festival

**Naj, naj, naj festival** je dječji festival koji se održava svake godine u Zagrebu. Projekt je osmislila hrvatska glumica Marija Sekelez i dobrotvorne je naravi. Utemeljen je 2001. godine, a od 2007. godine, dobio je i međunarodni karakter, dolaskom postava iz inozemnih dječjih kazališta (Belgija, Francuska, Nizozemska, Rusija, Švicarska). Organizira ga Gradsko kazalište "Žar ptica".

Vrijeme ovog festivala se tempira tako da pada u vrijeme proljetnih školskih praznika, otprilike oko Uskrsa. "Naj, naj, naj festival" je zamišljen kao najboljih predstava u izvođenju dječjih kazališta iz cijele Hrvatske. Predviđeno je da posjeta predstavama bude besplatna. Također, predstave se namijenilo djeci koja školske praznike zbog financijskih razloga provode kod kuće.

## Mjesta održavanja

Pored "Žar ptice", i ina kazališta u Zagrebu su bila mjestom održavanja predstava za ovaj festival: GDK "Gavella", ZKM, zagrebačko kazalište lutaka, kazalištu "Mala scena", "Trešnja", "Komedija", KNAP.

## Nagrade

* za najbolju predstavu u cjelini 
* za najbolju režiju
* za najbolju glumicu
* za najbolju epizodnu žensku ulogu 
* za najbolju epizodnu mušku ulogu 
* za najbolju kostimografiju 
* za najbolju scenografiju i lutke 
* za najbolju glazbu 
* za najbolji tekst 
* za dramatizaciju hrvatskih bajki 
* za najbolji autorski koncept 
* za najbolju koreografiju i scenski pokret 
* za najbolju skupnu igru
* za kreaciju lutaka 
* za likovnu i glazbenu kreaciju 
* za kostime u predstavi 

## Veze
* SLUK

## Vanjske veze
* O festivalu  na stranicama organizatora ovog festivala
* 1. put kao međunarodni  na teatar.hr
* Vijenac  Kulturna kronika
Međunarodni festival malih scena

**Međunarodni festival malih scena** je međunarodni kazališni festival koji se održava godišnje u Rijeci u razdoblju od tjedan dana.

## Mjesta održavanja
* Hrvatski kulturni dom na Sušaku
* Dvorana Filodrammatica
* HNK Ivana pl. Zajca
* bivše kino "Kvarner"
* slikarski ateljei
* napušteni tvornički pogoni ("Rade Končar", "Rikard Benčić", tvornica papira...)

## O festivalu
Festival je prije svega okrenut komornom kazalištu, manjim kazališnim formama, "malim scenama", po čemu je dobio i ime. Naglašava se suvremeni kazališni izraz, bliskiji sraz izvođača i gledališta. Festival ima i natjecateljski i tematski karakter (izbor predstava je u vezi sa nekom temom).

Pored predstava, u programskom dijelu festivala se svakog dana održavaju okrugli stolovi, nakon posljednje održane predstave.

Organiziraju ga HKD Teatar i Grad Rijeka, koji su i njegovi osnivači. Novčano ga značajno pokrivaju Grad Rijeka i Ministarstva kulture RH.

Do danas (svibanj 2007.), na ovom festivalu su pored domaćih hrvatskih, gostovale kazališne družine iz inozemstva: Belgije, Bosne i Hercegovine, Crne Gore, Češke, Italije, Latvije, Makedonije, Mađarske, Njemačke, Poljske, Rumunjske, Rusije, SAD-a, Slovenije, Srbije, Švicarske i Uj. Kraljevstva. 

## Historija
Festival se počeo održavati 1994.. U početku je nosio ime *Hrvatski festival malih scena*. Osnivač i prvi umjetnički voditelj je bio glumac Nenad Šegvić, a prvim je izbornikom bio Dalibor Foretić, kazališni kritičar. U tom razdoblju tematski je ovaj festival bio okrenut komornom kazalištu, odnosno njegovim najboljim i najprogresivnijim ostvarenjima u institucionalnim i nezavisnim kazalištima u Hrvatskoj.

Godine 1999. mjesto umjetničkog selektora preuzima kazališni kritičar Jasen Boko. Koncepcijski se to odrazilo tako što je ovaj festival postao i međunarodnim. 

Godina 2002. i 2003., izbor vodi književnik i dramaturg Darko Lukić, a od 2004. kazališni kritičar Hrvoje Ivanković. Od tog razdoblja se, MFMS se okreće podjednako i glavnoj kazališnoj struji i nekonvencionalnijim kazališnim uradcima.

## Nagrade
* "Veljko Maričić" za najbolju mušku ulogu
* "Veljko Maričić" za najbolju žensku ulogu
* "Veljko Maričić" za najbolju mladog glumca ili glumicu
* "Veljko Maričić" za najbolju epizodnu ulogu
* "Mediteran" za najbolje glumačko ostvarenje
* "Veljko Maričić" za najbolju predstavu u cjelini
* "Anđelko Štimac" za najbolju režiju
* "Veljko Maričić" za najbolju dramaturgiju
* "Veljko Maričić" za najbolju kostimografiju
* "Veljko Maričić" za najbolju scensku glazbu
* "Veljko Maričić" za najbolji design svjetla
* "Dorian Sokolić" za najbolju scenografiju
* "Dalibor Foretić" - nagrada publike

## Vanjske veze
* Službene stranice