open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Geungusu od Baekjea

**Geungusu od Baekjea** (? - 384, vl. 375 - 384) bio je 14. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Geungusu je bio najstariji sin kralja Geunchogoa. Godine 369. je kao krunski princ vodio vojsku Baekjea protiv sjeverne države Goguryeo i u bitci zarobio 5000 neprijateljskih vojnika. Godine 371. je u novom pohodu porazio i ubio kralja Gogugwona, nakon čega su snage Goguryeoa potisnute na sjever do Pjongjanga i Sugok-seonga. 

Na prijestolje je došao 375. i nastavio očevu politiku, održavajući diplomatske veze sa južnom Kinom, odnosno dinastijom Jin. Nastavio je održavati trgovačke i kulturne veze sa susjednim Japanom, u koji je, prema tekstu *[[Nihon Šoki|Nihonshoki]]*, poslao učenjaka Wangina sa kopijama Analekta Konfucija i Klasika hiljadu slova. Korejski izvori, s druge strane, sugeriraju da se to zbilo generaciju kasnije, u doba vladavine kralja Asina. 

Umro je 384. a naslijedio ga je sin i krunski princ Chimnyu. Još jedan njegov sin, Jinsa, je također poslije postao kralj.
Murong Hong

**Murong Hong** (慕容泓) (? -384) bio je osnivač kineske/Xianbei države Zapadni Yan. Bio je sin Murong Juna, cara države Raniji Yan i mlađi brat cara Murong Weija. Kada je godine 370. državu Raniji Yan porazila i pokorila država Raniji Qin, kao i niz drugih članova vladarske porodice je prešao u njenu službu. Godine 384. je služio kao sekretar guvernera provincije Beidi (današnji Tongchuan u Shaanxiju); nakon velikog poraza države Raniji Qin u na rijeci Fei prethodne godine se odlučio pobuniti protiv njenog cara Fu Jiāna. Istovremeno je ustanak podigao i njegov mlađi brat Murong Chong koji se kasnije priključio njegovim snagama. Vojska pobunjenih Xianbeija je tada krenula na prijestolnicu Chang'an tražeći od Fu Jiana da pusti njegovog zarobljenog brata Murong Weija. Kada je Fu Jian to odbio, Murong Hong se proglasio novim carem označivši tako stvaranje nove države. Međutim, njegov strateg Gao Gai (高蓋) je držao da Murong Hong nema vladarske sposobnosti te ga je ubio kako bi na vlast doveo Murong Chonga.

## Reference
Zapadni Yan

**Zapadni Yan** (; 384-394) je bila Xianbei država u sjevernoj Kini iz doba Šesnaest kraljevstava. Godine 384. Murong Hong, nekadašnji princ države Raniji Yan, je nastojao iskoristiti kolaps države Raniji Qin nakon bitke na rijeci Fei te podigao ustanak kako bi od cara Fu Jiāna isposlovao povratak svojih sunarodnjaka u postojbinu na sjeveroistoku Kine kao i puštanje svog brata Murong Weija, posljednjeg cara države Raniji Yan, iz zatočeništva. Snage Zapadnog Yana su uspjele osvojiti velika područja Ranijeg Qina te napustili područje Guanzhonga kako bi otišli na istok, ali su se na kraju naselili u današnjoj provinciji Shanxi. Država Zapadni Yan je bila karakteristična po političkoj nestabilnosti, s obzirom da se na njenom čelu u samo deset godina izmijenilo sedam vladara, od kojih nijedan nije umro prirodnom smrću. Konačno je uništena 394. kada je Murong Chui, car države Kasniji Yan, pokorio njeno područje nastojeći ujediniti sve narode nekadašnjeg Ranijeg Yana.

Neki od vladara države su sebe nazivali carevima dok su drugi koristili titulu *wang* ("kralj" ili "knez").

## Povezano
* Xianbei
* Wu Hu

## Napomene i reference
Carica Wang Shen'ai

**Carica Wang Shen'ai** (王神愛) (384–412), formalno **Carica Anxi** (安僖皇后, doslovno "mirna i brižna carica") bila je kineska carica iz dinastije Jin, odnosno supruga mentalnog retardiranog cara Ana. Otac joj je bio carski službenik i kaligraf Wang Xianzhi, a majka princeza Xin'an, kćer cara Jianwena, što ju je učinilo carevom rođakom. Za Ana se udala za vrijeme vladavine njegovog oca Xiaowua godine 396. kada joj je bilo 12, a njenom mužu 14 godina. S obzirom da njen muž nije bio u stanju govoriti, niti se samostalno hraniti, historičari sumnjaju da je brak ikada bio konzumiran; u svakom slučaju, nisu imali djece. Caricom je postala 396. poslije ubistva cara Xiaowua. Na tom je mjestu ostala sve do smrti, uz kraći prekid izazvan uzurpacijom [[

|-

|-

|-

|-

|-
Carica Chu Lingyuan

**Carica Chu Lingyuan** (褚靈媛) (384–436), formalno **Carica Gongsi** (恭思皇后), bila je posljednja kineska carica iz dinastije Jin, odnosno supruga cara Gonga (Sima Dewen), posljednjeg cara dinastije.

Bila je u rodu sa caricom Shuanzi, suprugom cara Kanga. Za supruga se udala u vrijeme vladavine njegovog mentalno retardiranog brata cara Ana. Rodila mu je dvije kćeri - princezu Sima Maoying i princezu Fuyang. Godine 419. je postala caricom nakon Anove smrti. Međutim, u to vrijeme je kao regent svu vlast imao Liu Yu, koji je već sljedeće godine natjerao Gonga da abdicira kako bi sam postao car i osnovao dinastiju Liu Song. Muž joj je dobio titulu princa od Linglinga, odnosno leno gdje je zajedno sa mužem sve vrijeme brinula o tome da će biti otrovana od novog cara. U jesen 421. muž joj je ubijen. Poslije toga je kćer udala za princa Liu Yifua, budućeg cara, koji je, pak ubijen u dvorskom puču 424. 

|- style="text-align: center;"

|-

|- style="text-align: center;"
Hieronymus Wolf

**Hyeronimus Wolf** (Oettingen, 13.8. 1516 - Augsburg, 8.10. 1580) bio je njemački humanistički historičar i filolog poznat po djelu *Corpus Historiae Byzantinae*, jednim od prvih koje je pokušalo dati prikaz historije srednjovjekovne Grčke i zahvaljujući kome se na Zapadu za Istočno Rimsko Carstvo počeo koristiti izraz Vizantija. Zbog toga se često naziva i ocem vizantologije.

## Eksterni linkvi
*  Zur Basler Isokrates-Ausgabe des Wolf
Janj

**Janj** je rijeka u opštini Šipovo, Bosna i Hercegovina. Ime Janj označava i oblast južno od Šipova prema Kupresu sačinjenu od mnogobrojnih sela, koja se nalaze u i oko kanjona rijeke Janj. Kanjon rijeke Janj je zaštićeni prirodni rezervat. Po najavama vlasti kanjon rijeke Janj bi trebalo zajedno sa kanjonom rijeke Plive da uđe pod zaštitu UNESKA.

## Izvor
Rijeka Janj izvire u južnom dijelu opštine Šipovo, između naselja Strojice i Babići, na nadmorskoj visini 612 metara, u dubokom mračnom kanjonu čije su strme litice visoke do 200 m. Izvor je udaljen 13 kilometara od centra Šipova. Rijeka teče na sjever prema gradu. Na samom izvoru Janja, u njega se ulijeva riječica Vaganac. Pristup izvoru moguć je samo pješice, iz dva pravca. Jedan je iz sela Babići, a drugi sa magistralnog puta Šipovo-Kupres, odniosno selo Rašće, gdje se rijeka Janj rasipa na više tokova. Kanjon rijeke Janj je građen od mezozojskog krečnjaka. U dolini rijeke nalazi se rimski spomenik uklesan u stijeni.
### Vodopad kod bukve
Na oko 500 metara od izvora, rijeka Janj ulazi u kraći kanjon i obrušava se niz stijene stvarajući vodopad visine oko 12 metara. Zbog nepristupačnosti terena Vodopad kod Bukve i dalje je nedovoljno poznat i posjećen. Moguće ga je primjetiti i vidjeti samo iz neposredne blizine. Najlakši pristup vodopadu je iz sela Podosoje, koje se nalazi neposredno prije Strojića, iz pravca Šipova. Neoznačenom i strmom stazom silazi se do korita rijeke Janj. Dalji prilaz vodopadu moguć je samo krećući se uzvodno kroz vodu.

Po izlasku iz kanjona Janj postaje pitomiji, pun razigranih brzaka, dubokih virova, sve do Janjskih otoka, 

## Janjski otoci
Na 9 km od grada, pored magistralnog puta Šipovo-Kupres, nizvodno od izvora rijeke Janj, smještene su nadeleko poznate Janjske otoke, dolina duga oko 1 km. i širine oko 300 m. Tu se Janj razljeva u mnogobrojne potočiće, rukavce i mlazeve koji se nakon nekoliko kilometara spajaju, gradeći visoki pjenušavi vodopad koji ljeti pravi rosu, a zimi snježno iskričasto inje. Tlo na Janjskim otokama je krečnjačka dolina prekrivena debelim sedrenim naslagama koje su se vremenom nataložile u Plivu od ušća Janja do Plivskog vodopada. Janjski otoci su popularno turističko izletište.

Janj se uliva u Plivu oko 1 km jugoistočno od Šipova na nadmorskoj visini od 440 m.

Rijeka Janj je izuzetno bogata pastrmkom i lipljenom, te je zbog toga veoma atraktivna ribolovna mušičarska voda. Janj je i izvor pitke vode za opštinu Šipovo.

## Galerija

Datoteka:Rijeka_Janj_2.JPG
Datoteka:Janjski_otoci.JPG
Datoteka:Janj mujdzici.jpg
Datoteka:Janj.jpg
Chimnyu od Baekjea

**Chimnyu od Baekjea** (? - 385, vl. 384–385) bio je 15. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je najstariji sin kralja Geungusua i Gospe Ai. Oca je naslijedio godine 384. Za vrijeme svoje kratkotrajne vladavine je poslao tributarno izaslanstvo u južnu Kinu, na dvor dinastije Jin. U isto vrijeme je u Baekje iz Kine došao indijski budistički redovnik Marantanta. On je toliko impresionirao Chimnyua da je i sam prešao na budizam te u prijestolnici Hansan podigao budistički manastir. Naslijedio ga je mlađi brat Jinsa.
Justina (carica)

:*Za ostale upotrebe imena v. [[Justina]]*

**Justina** (cca. 340 - cca. 391) bila je druga supruga rimskog cara Valentijana I i majka cara Valentijana II te carice Gale i princeza Grate i Juste.

Otac joj je bio Just, guverner Picenuma pod carem Konstancijem II, a ona sama je bila unuka Vetija Justa. Oko godine 350. je bila nakratko udana za rimskog uzurpatora Magnencija, ali je, prema historijskim izvorima, bila premlada da bi sa njim imala djece. Poslije se oko 370. sprijateljila sa Marinom Severom, suprugom cara Valentijana I; dvije žene su postale toliko bliske da su se kupale zajedno, i Severa je svom mužu poslije priznala da je Justina toliko lijepa da čak i nju kao ženu privlači. Valentijan se zbog toga i sam zaljubio u Justinu te se sa njom oženio; historijski izvori se razilaze oko toga da li se od Severe razveo ili protjerao ili je živio u stanju bigamije.

U svakom slučaju, Justina je postala pomajka cara Gracijana, a Valentinijanu je rodila sina Valentijana i tri kćeri. Nakon muževe smrti je živjela u Mediolanumu, gdje je zbog svoje arijanske vjere došla u sukob sa biskupom Ambrozijem. Godine 387. je morala sa sinom Valentijanom II bježati iz Mediolanuma nakon prodora trupa vjernih uzurpatoru Magnusu Maksimu. Utočište je pronašla u Solunu gdje je istočnom caru Teodoziju obećala kćer Galu ako joj sa vojskom pomogne protiv Maksima. Umrla je ubrzo nakon toga, a nije jasno da li je dočekala rezultate svojih napora i povratak sina na prijestolje.

## Izvori

* Camphausen, Hans v., 1929. *Ambrosius von Mailand als Kirchenpolitiker*. Berlin/Leipzig.
* Homes Dudden, A., 1935. *The Life and Times of St. Ambrose*. Oxford.
* Jones, A. H. M. et al., 1971. *The Prosopographie of the Later Roman Empire I.*. Cambridge.
* Meslin, Michael, 1967. *Les ariens d'occident*, pp 335–430. Paris.

## Vanjske veze
*  BBKL article
* Section about her in "Ammianus Marcellinus and the Representation of Historical Reality" by Timothy David Barnes
* Section about her on "Failure of Empire" by Noel Emmanuel Lenski
* Profile of Vulcacius Rufinus in the Prosopography of the Later Roman Empire
Serena (Drevni Rim)

**Serena** (? - cca. 408) je bila kasnorimska plemkinja, rodom iz Teodozijeve dinastije. Otac joj je bio Honorije, brat cara Teodozija I, a majka joj se zvala Marija. Teodozije ju je usvojio kao vlastitu kćer, a godine 384. dao kao suprugu vojskovođi Stilihonu nastojeći tako osigurati njegovu odanost. Poslije je otišla živjeti na dvor svog rođaka, zapadnorimskog cara Honorija gdje je, između ostalog, odabrala nevjestu za dvorskog pjesnika Klaudijana, te se brinula za svoju rođaku Galu Placidiju. Sa Stilihonom je imala sina Euherija i dvije kćeri - Mariju i Termanciju - koje će obje postati Honorijeve supruge.

Prema Zosimu je Serena kao pobožna kršćanka dala skinuti ogrlicu sa statue boginje Ree Silvije u Rimu i stavila je na svoj vrat. Tada ju je starica, jedna od posljednjih vestalki upozorila da će zbog tog svetogrđa biti kažnjena.

Godine 408. ju je Honorije dao pogubiti pod optužbom da je šurovala sa Vizigotima za vrijeme opsade Rima.

## Literatura

*  
* Santo Mazzarino. *Serena e le due Eudossie*. Roma, Istituto Nazionale di Studi Romani, 1946
Sengzhao

**Seng-čao** (kineski: 僧肇, pinjin: *Sēngzhào*, Vejd-Džajls: *Seng-Chao*, japanski: 僧肇, *Sōjō*; 384–414) je bio kineski filozof koji je povezao tekstove budističke škole praznine i taoizma.

Njegovi spisi predstavljaju jedini izvor na osnovu kog se danas može proučavati rani kineski budizam škole Srednjeg puta. Na njegovo su delo uticali i taoistički mislioci kao Lao Ce i Čuang Ce.

## Život

Seng-Čao je poznat kao prvi učenik Kumarađive. Spominje se u *[[Memoari istaknutih redovnika|Memoarima istaknutih redovnika]].* Pomagao je pri prevodu indijskih budističkih spisa na kineski, ali je pisao i vlastite.

Seng-čao je umro kad je imao samo trideset godina.

## Učenje

Seng-Čao je napisao nekoliko ogleda koji su sabrani u knjigu *Čao Lum*, ili *Seng-čaovi ogledi*. U jednom od njih, čiji je naslov „*Nema stvarne nestvarnosti*“, kaže se:

On je dokazivao da se stvari u svakom trenutku neprestano menjaju. Sve što u ma kom datom trenutku postoji, zapravo je nova stvar iz tog trenutka i nije istovetno sa stvari koja je postojala u prošlosti. U ogledu pod naslovom „O nepromenljivosti stvari“, Seng-Čao veli:

U istom ogledu Seng-čao veli: Bio jednom čovek po imenu Fan-či, koji se, postavši monah u mladosti, vratio kući kad mu je kosa osedela. Ugledavši ga, susedi su uzviknuli od iznenadenja što vide čoveka iz prošlosti koji je još živ. Fan-či reče: 'Ja izgledam kao čovek iz prošlosti, ali nisam on'. U svakom trenutku postojao je jedan Fan-či, Fan-či ovog trenutka nije Fan-či koji je došao iz prošlosti, a Fan-či iz prošlosti nije bio sadašnji Fan-či koji se povukao u prošlost. Sudeći na temelju činjenice da se sve u svakom trenutku menja, kažemo da postoji promena a da trajnosti nema. A sudeći na temelju činjenice da sve u svakom trenutku ostaje u tom trenutku, kažemo da postoji trajnost a da promene nema.

## Literatura
* 
* Enciklopedija živih religija, Nolit, Beograd. 

## Izvori

## Vanjske veze
* Internet Encyclopedia of Philosophy - Sengzhao
Siricije

**Siricije**, rimski biskup (odnosno papa) od 17. prosinca 384. do smrti 26. studenog 399.. Proglašen je svecem.

Papom je proglašen nakon smrti Damaza I, a izabran je jednoglasno, usprkos pokušaja pristaša antipape Ursina da to spriječe. Bio je prvi papa koji je izdavao dekretale, obično vezane uz celibat svećenika. Bio je prvi papa koji je ponio titulu Pontifex Maximus, nakon što je se odrekao rimski car Gracijan. Za vrijeme njegovog pontifikata hispanski biskup i asket Priscilijan od strane cara Magnusa Maksima pogubljen kao heretik; Siricije je zajedno sa Martinom Turskim i Ambrozijem protestirao zbog tog čina.
Dekretali

**Dekretali** (*Epistolae decretales*) su naredbe i konstitucije papa koje imaju opću važnost, bilo za čitavu Crkvu, bilo barem za njezin znatni dio, tj. za jednu ili za nekoliko crkvenih pokrajina. Djelom Grgura IX (1324) taj naziv označava službenu i tačno određenu zbirku. 

Dekretali se dijele ne Dekretale *prije Grgura IX*, *za vrijeme Grgura IX* i zbirke *poslije Grgura IX*. Ti dekretali su donošeni za čitavu crkvu od strane Svete Stolice, a za pojedine dijelove od strane nadbiskupa, s tim da su svi niži dekretali morali biti u skladu sa višim dekretalima i nisu smjeli odstupati od općih zakona i paradigmi kršćanske vjere. 

Također nekim od dekretala je bila upitna autentičnost pa su izbačeni iz izvora kanonskog prava.
Serapeum

**Serapeum** ili **Serapeion** () je naziv za hram posvećen Serapisu, sinkretičkom helenističko-egipatskom božanstvu koga su posebno štovali ptolemejski Grci u Aleksandriji. Ostaci Serapeuma osim u Aleksandriji postoje na brojnim drugim lokacijama kako u Egiptu, tako i u današnjoj Turskoj i Italiji, gdje se kult Serapisa zahvaljujući trgovačkim i drugim kulturnim vezama u helenističko i rimsko doba.

Od svih Serapeuma je najpoznatiji Serapeum u Aleksandriji koji je oko 391. uništen u krvavim sukobima kršćana sa paganima.

## Vanjske veze
* Rufinus &ndash; "The Destruction of the Serapeum A.D. 391" 
* Michael Routery, "The Serapeum of Alexandria" The author has conflated material from his cited references source (R. Turcan 1996:126): the reason for the conflict that led to the barricading in the Serapeum has been changed from that of his source. Here it is the finding of human skulls and the charge of human sacrifice text instead of a conspiracy and a ridiculing of art work.
* Richard Stillwell, ed. ''Princeton Encyclopedia of Classical Sites'', 1976:  "Alexandria, Egypt: Serapeion"
* References to another Serapeum near the Suez Canal:
** Eastern Serapeum2 - To the west of Tussum a large group of dunes occurs which runs to the south-south-west, and at kilometer 90 we reach the Serapeum.
** Eastern Serapeum3  - On Napoleon's Map
* Three more Serapea - The Tabula Peutingeriana shows 3 additional Serapea not discussed in the article (Big Map)
Jinsa od Baekjea

**Jinsa od Baekjea** (?-392, vl. 385-392) bio je 16. po redu kralj države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je sin kralja Geungusua i mlađi brat kralja Chimnyua koga je naslijedio godine 385. Korejski tekst *[[Samguk Sagi]]* i japanski tekst *[[Nihon Šoki|Nihon Shoki]]* daju proturječne navode o njegovom dolasku na vlast; prema prvom je postao kraljem jer je prijestonasljednik Asin bio premlad, a prema drugom je izvršio dvorski puč. U svakom slučaju je od 386. vodio teške borbe sa državom Goguryeo, a 392. je teško poražen od kralja Gwanggaetoa koji je zauzeo sve teritorije sjeverno od rijeke Han. Prema *Samguks Sagiju* je poginuo u lovu, a prema *Nihon Shokiju* ubijen od Asinovih pristaša. Nakon smrti je Asin došao na vlast.
Priscilijan

**Priscilijan** (, Galecija, cca. 340 - Trier, 385) je bio hispanski svećenik, odnosno biskup Avile, poznat kao začetnik učenja koje je po njemu postalo poznato kao priscilijanstvo, ali i kao prva osoba koja je pogubljena kao heretik.

Priscilijan je, prema Sulpiciju Severu bio potomak bogate aristokratske porodice koji se posvetio proučavanju kršćanstva, a kao biskup razvio doktrinu temeljenu na strogom asketizmu. Njegova shvaćanja su stekla široku popularnost u Hispaniji, ali su shvaćena i kao prijetnja autoritetu Crkve. Zbog toga su njegovi protivnici, biskupi Higin od Cordobe i Hidacije od Meride, od pape Damaza I zatražili dozvolu za sinod u Zaragozi 380. tokom koga je osuđeno Priscilijanovo učenje a on ekskomuniciran. Međutim, na Priscilijanovu stranu su stali biskupi Instancije i Salvijan. Godine 384. je Instancije svrgnut na sinodu u Bordeauxu.

Priscilijan i njegovi pristaše su se na te odluke išli žaliti papi, ali su odbijeni. Nakon smrti cara Gracijana su otišli na dvor uzurpatora Magnus Maksima u Trieru, ali su tamo, na svoje veliko iznenađenje, uhapšeni a potom pogubljeni pod lažnom optužbom za maniheizam i magiju. Maksim je za taj čin bio motiviran političkim razlozima, odnosno nastojanjem da kao beskompromisni borac protiv heretika stekne potporu Crkve u preuzimannu vlasti. Papa Siricije, Martin Tourski i Ambrozije su, međutim, protestirali protiv pogubljenja, ali isključivo iz proceduralnih razloga, navodeći kako samo Crkva ima pravo donositi takve presude.

Iako je Priscilijan pogubljen, njegovo učenje se zadržalo u Hispaniji sve do 6. vijeka.

## U fikciji

Priscilijan se pojavljuje kao jedan od likova u Buñuelovom filmu *[[Mliječna staza (1969 film)|Mliječna staza]]* iz 1969. godine.

Godine 1999. je španski pisac Ramon Chao o Priscilijanu napisao biografski roman *Prisciliano de Campostela*.

## Povezano
* Priscilijanstvo
Pulherija (kćer Teodozija I)

**Elija Pulherija** (*Aelia Pulcheria*, 379/385 - 385/386) je bila kćer rimskog cara Teodozija I i njegove supruge Elije Flacile. Umrla je kao dijete, a historičari ponekad njenu smrt dovode u vezu sa smrću majke. Ne smije se miješati sa daleko poznatijom nećakom Pulherijom.
Elija Flacila

**Elija Flavija Flacila** (*Aelia Flavia Flaccilla*, ? -385) je bila prva supruga rimskog cara Teodozija I. Bila je rodom iz Hispanije. Svome suprugu je rodila dva sina – buduće careve Arkadija i Honorija – kao i kćer Eliju Pulheriju. Imala je počasnu titulu *[[Augusta (titula)|Augusta]]*, te su izdane kovanice sa njenim likom.

Bila je poznata kao gorljiva kršćanka i protivnica arijanstva, a zabilježena su mnoga djela pomoći siromašnima. Zbog toga je u pravoslavnim crkvama slave kao sveticu.

## Vanjske veze

* Aelia Flaccilla - Catholic Encyclopedia article
* Her profile in the Prosopography of the Later Roman Empire
* Her entry in the Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology 

## Izvori
Papa Teofil od Aleksandrije

**Teofil od Aleksandrije** (? -412) bio je od 385. do 412. patrijarh Aleksandrije, odnosno poglavar crkve od koje potiču Koptska i Aleksandrijska pravoslavna crkva. Za vrijeme njegovog stolovanja su u Aleksandriji izbili neredi, odnosno sukobi između kršćana i pagana. Godine 391. su oni doveli do uništenja Serapeuma, a zajedno sa njim i brojnih drugih paganskih hramova i statua. Teofil je potom vršio progone Origenovih sljedbenika u Aleksandriji. Njegov nećak i budući nasljednik Kiril ga je 403. pratio u Konstantinopol na Sinod hrasta na kome je svrgnut Jovan Hrizostom.

Koptska crkva ga slavi kao sveca.

## Vanjske veze
* Bede's Library: Theophilus
* New Advent Entry: Theophilus
* Christian Classics Ethereal Library: Theophilus
* Order of the Magnificat: St. Cyril 
* Cyril of Alexandria 
* Nestorian Theology 
* John of Nikiu, ''Chronicle'' : the lynching of Hypatia
* Socrates and Sozumenos ''Ecclesiastical Histories'' ch. vii
Murong Xi

**Murong Xi** (慕容熙) (385–407), kurtoazno ime **Daowen** (道文), formalno **Car Zhaowen od (Kasnijeg) Yana** ((後)燕昭文帝), bio je car kineske/Xianbei države Kasniji Yan. Bio je jedan od najmlađih sinova osnivača države Murong Chuija (car Wucheng), a nakon smrti svog nećaka Murong Shenga (car Zhaowu) postao je car zahvaljujući ljubavnoj vezi sa njegovom majkom caricom majkom Ding. Opisan je kao izuzetno okrutan i kapriciozan vladar, koji je povlađivao svojim i hirovima supruge carice Fu Xunying, značajno oslabivši državu. Nakon što je carica Fu umrla 407, napustio je glavni grad Longcheng (龍城, u suvremenom Jinzhouu u Liaoningu) kako bi je pokopao, a što su vojnici u Longchengu isjkoristili kako bi se pobunili i zamijenila ga sa Murong Yunom (car Huiyi), usvojenim sinom Murong Baoa. Murong Xi je nakon toga uhvaćen i pogubljen.

## Reference
Murong Chao

**Murong Chao** (慕容超) (385–410), kurtoazno ime **Zuming** (祖明), bio je posljednji car kineske/Xianbei države Južni Yan. Djetinjstvo je proveo pod vlašću države Kasniji Qin, prije nego što mu je gostoprimstvo dao njegov ujak Murong De (Car Xianwu), osnivač države Južni Yan. S obzirom da Murong De nije imao sinova, Murong Chao ga je naslijedio 405. Ispočetka se smatrao sposobnim vladarom, ali je brzo postao bahat te isprovocirao sukob sa dinastijom Jin. Tu je priliku iskoristio kineski regent Liu Yu kako bi napao Južni Yan i anektirao njenu teritoriju 410. poslije čega je Murong Chao ubijen.

## Reference

* *[[Knjiga Jina]]*, vol. 128.
* *[[Anali Proljeća i jeseni Šesnaest kraljevstava]]*, vol. 13.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 114, 115..
Car Gong od Jina

**Car Gong od Jina** () (386–421) bio je posljednji car Kine iz dinastije Jin. Na prijestolje je došao 419. nakon što je njegov mentalno retardirani brat car An ubijen po naređenju regenta Liu Yua. Njegova kratka vladavina je bila formalne prirode, s obzirom da je stvarnu vlast imao Liu Yu. Godine 420. je prisiljen na abdikaciju, a Liu Yu je preuzeo prijestolje osnovavši dinastiju Liu Song. Godinu dana kasnije, uvjeren da predstavlja opasnost po njegov režim, Liu Yu je naredio Gongovu likvidaciju, koja je izvedena gušenjem pokrivačem.
Albrecht II. Habsburški

**Albrecht II Habsburgški** (* Beč, 16. august 1397.; † 27. oktobar 1439., Neszmély kod Ostrogona), austrijski nadvojvoda (1404. - 1439.), ugarsko-hrvatski kralj (1437. - 1439.), rimsko-njemački i češki kralj (1438. - 1439.) 

## Biografija

Albrecht II. rođen je 16. augusta 1397., kao sin austrijskog vojvode Albrechta IV. i Johanne Sofije Bavarske. Otac mu je umro kada je Albrechtu bilo svega sedam godina, pa je tada službeno postao austrijski vojvoda. U njegovo ime su kao regenti vladali njegov stric i braća, koji su se dosta prepirali što je zemlju dovelo na rub građanskog rata. Ali je nakon završetka školovanja Albrecht sa svega četrnaest godina preuzeo vlast nakon smrti svoga brata Leopolda i stabilizirao situaciju u Austriji. Oženio se 1422. Elizabetom Češkom (Luksemburškom), kćerkom cara Svetog Rimskog Carstva i Ugarsko-hrvatskog kralja Sigismunda Luksemburškog, te postao nasljednik njemačke carske, te češke i hrvatsko-ugarske kraljevske krune. 

Nakon Sigismundove smrti 1437. okrunjen je za hrvatsko-ugarskog kralja,postavši time prvi pripadnik Dinastije Habsburg na hrvatsko-ugarskom tronu. Pola godine kasnije postao je i češki kralj, ali nikada nije postao carem Svetog Rimskog Carstva, nego tek njemačko-rimski kralj. Poginuo je u bitci s Osmanlijama 1439. godine

## Titule
Albrecht kao i drugi tadašnji vladari u svom punom nazivu titula imao je i one samo teoretske kao na primer kralj Bosne (koja tada ima svog kralja), Srbije, Bugarske.... dok je u skraćenom obliku svojih titula koristio samo one stvarne. U tom obliku njegove titule su bile:Božjom milošću izabrani kralj Rimljana, kralj Ugarske, Hrvatska i Dalmacije itd., izabrani kralj Bohemije, vojvoda Austrije itd....
Elizabeta Luksemburška

**Elizabeta Luksemburška** (1409-1442) je bila kraljica Nemačke, Mađarske, Ugarske, Hrvatske i Bohemije i vojvotkinja Austrije, a nakon smrti supruga Alberta II Habsburškog nekoliko meseci je vladala hrvatsko-ugarskim kraljevstvom kao regentkinja do izbora novog kralja dok je u Austrija njena vlast bila prihvaćena bez ikakvog ograničenja.

## Poreklo
Elizabeta je rođena 7. oktobra 1409. godine kao ćerka Žigmunda, cara Svetog Rimskog carstva, i njegove druge supruge, Barbare Celjske, kćerke Hermana II Celjskog.
Kako nije bila kćerka Žigmundove prve žene, ugarske kraljice Marije, nije bila potomak Anžujaca, ali je kroz mnogo linija poticala od starih ugarskih kraljeva Arpadovića.
Elizabetin deda sa majčine strane, vladar Celja, bio je sin Katarine Kotromanić, dok je njen deda sa očeve strane bio Karlo IV car Svetog Rimskog Carstva, i preko njega Elizabeta je bila naslednica Bohemije. Preko bake sa očeve strane bila je naslednica Poljske i to preko starih Pjastovića. Elizabeta je tako bila vodeći pretendent za nekoliko slovenskih grofovija kao naslednica celjskih grofova i stoga veoma poželjna mlada.

## Venčanje i naslednici
Dana 28. septembra 1421. godine udala se za Alberta Austrijskog.
Njen muž je, po njenom naslednom pravu, nakon smrti cara Žigmunda izabran za kralja Ugarske, Bohemije i Nemačke, a ona je time postala kraljica navedenih kraljevina.

Albert je umro 1439. godine, nakon čega je Elizabeta automatski preuzela vlast u Austrija u ime djeteta kojeg je nosila, dok je u hrvatsko-ugarskom kraljevstvu njoj prepuštena vlast do izbora novog kralja. Ona se nadala vlastitom izboru kao zadnjem predstavniku Luksemburške dinastije, ali pošto je njen muž umro tijekom borbe s Osmanlijama plemić su izabrali ratnika koji je dobio zadatak da brani hrvatsko-ugarsko kraljevstvo od budućih napada.

Elizabeta će osporiti taj izbor i pokrenuti građanski rat koji defitivno završava njenom sumnjivom smrću 19. decembra 1442. godine, svega tri godine nakon Alberta, a pre vlastite majke.

Njen jedini sin, Ladislav V Posthumni, postao je kralj Bohemije i Ugarske, ali je umro kao adoloscent bez dece od leukemija iako se u to doba mislilo na trovanje, pa su Elizabetina kraljevstva nasledili izabrani vladari. Njene ćerke, Ana i Elizabeta, nastavile su Elizabetinu liniju koja je kasnije povratila neka svoja kraljevstva.

## Vanjske veze

* Preci Elizabete Luksemburške
Xie Lingyun

**Xie Lingyun** () (385–433), također poznat kao **Vojvoda od Kanglea** (康樂公), je bio kineski pjesnik iz doba Južnih i Sjevernih dinastija. Otac mu je bio Xie An, znameniti državnik na dvoru Istočne dinastije Jin. Xie Lingyun je i sam služio toj dinastiji, kao i dinastiji Liu Song. Međutim, zbog svoje buntovne prirode je prognan, a na kraju i pogubljen. Bio je pobožni budist, a poezija mu je više inspiracije pronalazila u "planinama i potocima" nego u "poljima i vrtovima".

## Reference

* Shen, Yucheng, "Xie Lingyun". *[[Enciklopedija Kine]]* (izdanje kineske književnosti), 1. izd.
Orozije

**Pavle Orozije** (*Paulus Orosius*, cca. 375 - iza 418) je bio kršćanski teolog i historičar rodom iz Galecije u Hispaniji, poznat kao učenik sv. Augustina. Njegovo najpoznatije djelo je *Historiarum Adversum Paganos Libri VII* ("Sedam knjiga historije protiv pagana") u kojima je nastojao opovrgnuti tvrdnje pagana kako su nedaće u kojima se u njegovo doba našlo Rimsko Carstvo posljedica uvođenja kršćanstva kao službene religije; prema Oroziju su nedaće u kojima se čovječanstvo nalazilo prije kršćanstva bile daleko gore. Tu je djelo, između ostalih, kao jedan od svojih izvora koristio i Ibn Khaldoun.

## Vanjske veze
* Orosius' ''Historiarum Adversum Paganos Libri VII'' at The Latin Library (latinski)
* Orosius' ''Historiae Adversum Paganos'' at Attalus (latinski)
* Orosius' ''History against the pagans''  (engleski)
* Orosius as a source for Ibn Khaldun
* A collection of links on Orosius
* Opera Omnia by Migne Patrologia Latina with Analytical Indexes
385.

__NOTOC__
Godina **385.** (**[[rimske brojke|CCCLXXXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Augusta i Bautona** (ili, rjeđe, **godina 1138. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 385. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Papa Siricije izdaje dekretal u kome proglašava primat Rima u odnosu na sve ostale kršćanske crkve i svećenike obavezuje na celibat.
* Jinsa od Baekjea postaje kralj korejske države Baekje.
* Teofil postaje patrijarh Aleksandrije.
* Uništen Serapeum u Aleksandriji.
* Priscilijan, hispanski biskup, je osuđen za maniheizam i magiju i temeljem toga pogubljen.
* Amijan Marcelin počinje pisati svoju knjigu u kojoj, po uzoru na Tacita, nastoji opisati historiju Rimskog Carstva u periodu 96–378.
* U oblasti Kansanshi, na jugu Afrike, odnosno granici današnjeg Zaira i Zambije, počinje iskopavanje bakra.


## Rođenja
* Murong Chao, vladar države Južni Yan
* Murong Xi, vladar države Kasniji Yan
* Car Gong od Jin Kine
* Xie Lingyun, kineski pisac
* Sveti Patrik, kršćanski misionar u Irskoj (približni datum)
* Orosije, historičar i teolog (približni datum)

## Smrti
* Priscilijan, hispanski teolog, prva ličnost u historiji kršćanstva koja je pogubljena kao heretik
* Elija Flacila, supruga rimskog cara Teodozija I
* Pulherija, kćer Teodozija i Elije Flacile
* Chimnyu od Baekjea, kralj korejske države Baekje
* Ausonius, rimski pjesnik
* Dao An, budistički redovnik
* Fu Jiān, vladar države Raniji Qin
* Murong Wei, posljednji vladar države Raniji Yan
* Xie An, kineski državnik

## Reference
386.

__NOTOC__
Godina **386.** (**[[rimske brojke|CCCLXXXVI]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Honorija i Eudoija** (ili, rjeđe, **godina 1139. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 386. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.



== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[Xianbei]] poglavica Dao Wu Di u sjevernoj Kini osniva [[dinastija Sjeverni Wei|dinastiju Sjeverni Wei]], prvu od [[Sjeverne dinastije|Sjevernih dinastija]].
* Rimski uzurpator [[Magnus Maksim]] sa svojim trupama prodire u Italiju, i tjera cara [[Valentinijan II|Valentijana II]] da utočište pronađe u istočnim provincijama kod cara [[Teodozije I|Teodozija I]]. 
* [[Augustin]] se preobraća na kršćanstvo te odustaje od svojih planova za brak nakon što je čuo propovijed o životu [[Antonije Veliki|sv. Antonija]].
* [[Sveti Ambrozije]] počinje tvrditi kako se u određenim oblastima država ne smije miješati u nadležnost Crkve. 
* Teodozije I sklapa mir sa [[Sasanidsko Carstvo|Perzijom]], temeljem koga je [[Kraljevina Armenija]] podijeljena između dva carstva. U znak pobjede Teodozije u [[Konstantinopol]]u podiže veliki stup.
* [[Jovan Hrizostom]] postaje [[prezviter]] te piše osam propovijedi, uključujući *"Adversus Iudaeos"'' ("Protiv Jevreja").
* Teodozije intenzivira napore da zakonskim i drugim mjerama iskorijeni paganizam u Rimskom Carstvu.
* U Rimu počinje gradnja crkve danas poznate kao Bazilika Svetog Pavla izvan zidina.


## Rođenja
* Car Gong od Jina
* Nestorije, osnivač nestorijanstva (približni datum)

## Smrti
* Car Fei od Jin Kine
* Wang Xianzhi, kineski kaligraf 
* Kiril Jeruzalemski, teolog
* Demofil od Konstantinopola, arhiepiskop Konstantinopola
* Murong Chong, vladar države Zapadni Yan
* Duan Sui, vladar države Zapadni Yan
* Murong Yi, vladar države Zapadni Yan
* Murong Yao, vladar države Zapadni Yan
* Murong Zhong, vladar države Zapadni Yan
* Fu Pi, car države Raniji Qin
* Carica Yang

## Reference
Murong Chong

**Murong Chong** (慕容沖) (359–386), formalno **Car Wei od (Zapadnog) Yana** ((西)燕威帝), bio je car kineske/Xianbei države Zapadni Yan. Bio je sin Murong Juna, cara države Raniji Yan, odnosno mlađi brat Murong Weija, posljednjeg cara te države.

Nakon što je 370. državu Raniji Yan pokorila država Raniji Qin, Murong Chong je zajedno sa brojnim članovima vladarske porodice ušao u njenu službu u različitim provincijama carstva. Kineski historijski izvori sugeriraju da je Fu Jiān, car Ranijeg Qina, doveo mladog Murong Chonga u prijestolnicu Chang'an te sa njim imao seksualne odnose, a istovremeno uzeo njegovu sestru kao konkubinu.

Godine 384. je Murong Chong služio kao guverner kapetanije Pingyang (suvremeni Linfen u provinciji Shanxi) kada je, uvidjevši naglo slabljenje države Raniji Qin poslije poraza u rijeci Fei, odlučio podići ustanak protiv Fu Jiana. Iako je njegova vojska poražena, priključio se bratu Murong Hongu koji je vodio ustanak. U ljeto iste godine Murong Honga je ubio njegov strateg Gao Gai, držeći kako mu nedostaju sposobnosti vođe, te je tako Murong Chong postao novi vođa pobunjenih Xianbeija i uzeo titulu krunski princ. Sa njima je krenuo na Chang'an, ispočetka bez uspjeha pokušavši od Fu Jiana dobiti dozvolu za selidbu na istok, odnosno ishoditi oslobađanje zatočenog brata Murong Weija. Kada pregovori nisu dali rezultata, proglasio se carem; uslijedila je opsada nakon koje je 385. Murong Hong uspio zauzeti Chang'an.

Murong Chong, međutim, nije dugo uživao u pobjedi. Iako su to htjele njegove Xianbei pristalice, nije htio iskoristiti priliku da ode na istok, dijelom zato što mu se sviđao život u gradu, a dijelom zato što se nije htio staviti pod vlast strica Murong Chuija i njegove države Kasniji Yan. Zbog toga se stvorila još jedna zavjera, pa ga je u proljeće 386. ubio general Han Yan (韓延), a novim je vladarom, iako za vrlo kratko vrijeme, postao general Duan Sui.

## Reference

* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 101, 105, 106.
Duan Sui

**Duan Sui** (段隨) (? -386) bio je kratkotrajni vladar kineske/Xianbei države Zapadni Yan. Bio je general u vojsci princa Murong Chonga, koji nakon osvajanja Chang'ana, prijestolnice države Raniji Qin, nije htio otići na istok u postojbinu Xianbeija, iako su to htjele njegove pristaše. Zato se stvorila zavjera tokom koje je u proljeće 386. general Han Yan (韓延) ubio Murong Chonga. Za novog je princa postavljen Duan Sui. Međutim, odmah se protiv njega stvorila zavjera iza koje su stajali članovi klana Murong, nezadovoljni time što državom ne vlada član dotadašnje dinastije. Samo mjesec dana kasnije Duan Sui je ubijen, a za novog cara postavljen Murong Yi, sin Murong Huana, nekadašnjeg princa države Raniji Yan. 

## Izvori
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vol. 106.
Murong Yi

**Murong Yi** (慕容顗) (? -386) je bio kratkotrajni vladar kineske/Xianbei države Zapadni Yan. Bio je sin Murong Huana (慕容桓), sina Murong Huanga, osnivača države Raniji Yan. Na vlast je došao u vrijeme kada su njegovi podanici - pripadnici naroda Xianbei - nastojali otići na istok u svoju nekadašnju postojbinu. Putovanje je mjesec dana ranije započeo general Duan Sui, koji je upravo zbog toga ubio prethodnog vladara Murong Chonga kako bi došao na to mjesto. Međutim, njega su u zasjedi ubili Murong Heng (慕容恆) i Murong Yong, pa je tako Murong Yi proglašen za novog vladara. Ubrzo nakon toga, u Linjinu (臨晉, suvremeni Weinan u Shaanxiju) ubio ga je Murong Hengov brat Murong Tao (慕容韜). Za novog vladara je proglašen Murong Chongov sin Murong Yao.
Murong Yao

**Murong Yao** (慕容瑤) (? - 386) bio je kratkotrajni car kineske/Xianbei države Zapadni Yan. Bio je sin Murong Chonga (car Wei), odnosno unuk Murong Juna, cara države Raniji Yan. Na vlast je došao nekoliko mjeseci nakon što su njegovi Xianbei podanici krenuli u veliku seobu iz današnje provincije Shanxi na istok, prema postojbini Xianbeija; tome se bio protivio njegov otac koji je ubijen u proljeće 386. U roku od nekoliko mjeseci su se izredala dva vladara - Duan Sui i Murong Yi - koji su ubijeni u pučevima. Murong Yaoa je nakon Murong Yijevog ubistva na prijestolje doveo Murong Heng (慕容恆). Međutim, sa tim se izborom nije složio narod, te je general Murong Yong iskoristio priliku kako bi izvršio još jedan puč. Murong Yao je ubijen, a na njegovo postavljen Murong Zhong, sin Murong Honga, osnivača države Zapadni Yan.
Aurisina

**Aurisina** (slovenski: *Nabrežina*) je naselje uz obalu Tršćanskog zaljeva, dio talijanske općine Duino-Aurisina u regiji Furlanija-Julijska krajina u Sjevernoj Italiji. Aurisina je naselje od 2190 stanovnika od kojih su većina Slovenci, a leži 15&nbsp;km sjeverozapadno od centra Trsta na željezničkoj pruzi i cesti Trst–Monfalcone.

## Historija
Aurisina se zvala po svom slovenskom imenu Nabrežina do 1927. kada joj je za vrijeme fašizma i opće talinizacije promjenjeno ime. Aurisina je od antike poznata po svom kamenolomu, kojeg su koristili Rimljani za gradnju Aquileae i Targestuma.

Naselje se prvi put spominje pod imenom Lebrosina 1308. godine. Nabrežina i njen kamenolom živnuli su 1857. kad je izgrađena željeznička pruga Beč–Trst. Nakon Prvog svjetskog rata, Nabrežina je priključena Kraljevini Italiji, tad se dobar dio stanovnika slovenske nacionalnosti iselio u Kraljevinu Jugoslaviju ili u prekomorske zemlje. Za Drugog svjetskog rata brojni stanovnici Nabrežine odvedeni su u koncentracijske logore.

## Geografija
Nabrežina se nalazi na križanju dviju željezničkih pruga Trst–Venecija i Trst–Ljubljana), rastegnuta na kraškim brežuljcima duž uz autoputa A4 Trst–Venecija. Obalu uz Tršćanski zaljev karakteriziraju strmi klifovi visoki do 110 m, tu se nalaze tragovi rimskog kamenoloma i jedna manja lučica sa lukobranom.

Aurisina (Nabrežina) ima četiri zaseoka:
* Nabrežina Križ – *Aurisina Santa Croce* (349 stanovnika),
* Nabrežina Postaja – *Aurisina Stazione* (479),
* Nabrežina Kamnolomi – *Aurisina Cave* (977),
* Nabrežina – *Aurisina Centro* (753).
Sjedište naselja je Nabrežina Kamnolomi (Aurisina Cave), u kojem je željeznička stanica Bivio d'Aurisina i stanica karabinjera. U većem zaseoku Nabrežina je jednobrodna barokna crkva sv. Roko iz 1604.

## Reference

## Vanjske veze

* Duino Aurisina, Rilke, Turismo, Vacanze, Duino, Aurisina, Sistiana
Murong Zhong

**Murong Zhong** (慕容忠) (? -386) bio je kratkotrajni car kineske/Xianbei države Zapadni Yan. Bio je sin osnivača države Murong Honga, odnosno unuk Murong Juna, cara države Raniji Yan. Na vlast je došao u vrijeme kada su njegovi Xianbei podanici putovali na istok prema svojoj nekadašnjoj postojbini u sjeveroistočnoj Kini; taj je period obilježila velika politička nestabilnost, tako da su u roku od godinu dana njegova četiri prethodnika ubijena u pučevima. Na vlast ga je doveo general Murong Yong, ubivši njegovog rođaka Murong Yaoa. Za vrijeme njhegove vladavine su Xianbei došli u Wenxi (聞喜, današnji Yuncheng u Shanxi) te tamo čuli kako je Murong Zhongov rođak Murong Chui u njihovoj postojbini već osnovao državu po imenu Kasniji Yan. Ne želeći se staviti pod njegovu vlast, odlučili su odustati od daljeg putovanja, te su sagradili grad Yanxi (燕熙) kao privremenu prijestolnicu. Tri mjeseca nakon dolaska na vlast, Murong Zhong je ubijen u puču koga je organizirao general Diao Yun (刁雲), a nakon koga je za novog vladara postavljen Murong Yong.

## Reference
Fu Pi

**Fu Pi** (苻丕) (? -386), kurtoazno ime **Yongshu** (永叔), formalno **Car Aiping od (Ranijeg) Qina** ((前)秦哀平帝), bio je car kineske/Di države Raniji Qin. Bio je najstariji sin cara Fu Jiāna, iako ne i krunski princ, s obzirom da je tu titulu imao brat Fu Hong (苻宏). Historijski izvori ga opisuju kao solidnog vojskovođu. Nije sudjelovao u katastrofalnoj bitci na rijeci Fei 383. nakon koje su 384. počeli ustanci pokorenih naroda širom sjeverne Kine. Zbog tih je ustanaka je njegov brat Fu Hong bio prisiljen pronaći utočište na teritoriji južne kineske dinastije Jin, učinivši tako Fu Pija *de facto* prijestonasljednikom. Fu Pi se carem proglasio 385. nakon što mu je otac Fu Jiān ubijen u sukobu sa Yao Changom, osnivačem države Kasniji Qin. Zajedno sa svojim pristašama je nastojao sačuvati jezgro države u današnjoj provinciji Shanxi. Tamo se, međutim, sukobio sa novostvorenom državom Zapadni Yan i njenim vladarom Murong Yongom. U tom je sukobu poražen, te je, u nastojanju da nadoknadi izgubljene teritorije, krenuo u sukob sa dinastijom Jin. Tada je ubijen od generala Feng Gaija (馮該). Na čelu države ga je naslijedio daleki rođak Fu Deng.

|- style="text-align: center;"

|-

|-

|-

|-

|-
Carica Yang (Aiping)

**Carica Yang** (楊皇后, osobno ime nepoznato, ? -386) bila je carica kineske/Di države Raniji Qin, odnosno supruga cara Fu Pija (car Aiping).

Njen je brat Yang Ying (楊膺), jedan od oficira u pratnji Fu Pija, tadašnjeg princa. Kada je godine 384. u državi Raniji Qin izbio ustanak pokorenih naroda, a veći dio teritorije pao pod vlast države Kasniji Yan, Yang Ying je predložio Fu Piju da se preda, odnosno prijeđe pod vlast južne kineske dinastije Jin. Kada je Fu Pi to odbio, Yang Ying ga je pokušao ubiti, ali je spriječen i pogubljen. Usprkos toga, Fu Pi je ostao u braku sa caricom Yang, koja ga je pratila u Shanxi gdje je pokušao očuvati jezgru države. Tamo se sukobio sa državom Zapadni Yan te je poražen u sukobu sa njenim vladarom Murong Yongom. Fu Pi je uspio pobjeći, ali je carica Yang zarobljena. Pobjednički Murong Yong ju je namjeravao na silu pretvoriti u svoju konkubinu, ali ga je Yang na to napala mačem. Nakon što joj to nije uspjelo, pogubljena je.

|- style="text-align: center;"

|-

|-

|-

|-

|-
Bazilika sv. Pavla izvan zidina

**Bazilika sv. Pavla izvan zidina** (talijanski: *Basilica di San Paolo fuori le Mura*) jedna je od četiri velike rimske bazilike, zajedno s Bazilikom svetog Spasitelja i sv. Ivana Krstitelja i Ivana evanđeliste, Bazilikom sv. Marije Velike i Bazilikom sv. Petra. Sama bazilika smještena je u Rimu, izvan granica Aurelijevih zidina, odakle i dolazi "izvan zidina" u naslovu. Iako izvan Vatikanskog Grada, Lateranskim ugovorom bazilici je dodijeljen poseban eksteritorijalni status kao vlasništvo Svete Stolice.

## Historija

Izgradnja bazilike započela je u vrijeme cara Konstantina Velikog na mjestu povijesnog groba sv. Pavla. Na mjestu te bazilike, oko 386. god., podignuta je veća. Na mozaiku slavoluka bazilike zapisano je kako je car Teodozije I. započeo njenu izgradnju, Honorije završio, a da je u doba pape Lava I. (440.-461.) Placidija baziliku obnovila i ukrasila. Uništena je u požaru 1823. god., a obnovljena je prema drevnim nacrtima u doba pape Pija IX., 1845. god.

## Odlike
Ispred bazilike se nalazi grandiozan četverostrani trijem (kvadriportik), koji obrubljuje 150 stupova, u stilu starokršćanskih bazilika, u čijem središtu je skulptura sv. Pavla s isukanim mačem. Pročelje je ukrašeno mozaicima u kojima dominira zlatno nebo i sjaj. Jedna od trojih vratiju su brončana, Sveta vrata, djelo Antonija Marainija (1930.).

Unutrašnjost te petorobrodne bazilike doima se veličanstveno s beskonačnim redovima stupova između kojih dopire svjetlost s dvostrukog reda prozora od alabastra. Strop je u renesansnom stilu ukrašen bijelim i zlatnim bojama, a pod je od reflektirajućeg mramora. Ispod slavoluka nalazi se urešeni brončani gotički baldahin (Arnolfo di Cambio) na četiri porfirna stupa iz 13. st., koji se tamnom bojom ocrtava na zlatnoj pozadini mozaika u apsidi. Mozaik na slavoluku je u 5. st. dala izraditi carica Gala Placidija. Između prozora i stupova nalazi se dugi red mozaičnih medaljona s portretima papa, od sv. Petra do pape Ivana Pavla II.

Ispod papinskog oltara, u konfesiji *Arca Marmorea* čuvaju se relikvije sv. Pavla. Zdesna se ulazi u kozmatski klaustar koji je uredio Vasselleto (1205.-1241.), koji se zbog rafiniranosti profila vijenaca te bogatstvu i eleganciji rezbarija i mozaika, smatra ponajboljim klesarskim djelom svoga vremena. 
Pročelje prema Ostijskoj cesti (*Via Ostiense*) i zvonik su rad Polletija iz 1850. god.


Datoteka:Roma-sanpaoloforilemura01.jpg|Unutrašnjost bazilike
Datoteka:Rom, Sankt Paul vor den Mauern (San Paolo fuori le mura), Heilige Pforte.jpg|Sveta vrata
Datoteka:Dehio 17 San Paolo fuori le mura.jpg|Tlocrt bazilike
Datoteka:Q10 s Paolo ciborio di Arnolfo 1000788.JPG|Gotički ciborij (Arnolfo di Cambio)


## Poveznice
* Bazilika sv. Petra
* Bazilika Sv. Marije Velike
* Lateranska bazilika
* Svjetska baština u Italiji

## Vanjske veze

* Papinska bazilika sv. Pavla izvan zidina, službena stranica.
Sjeverni Wei

**Dinastija Sjeverni Wei** (), također poznata i kao **Tuoba Wei** (拓拔魏), **Kasniji Wei** (後魏) ili **Yuan Wei** (元魏), bila je dinastija koja je vladala sjevernom Kinom od 386. do 534. (*[[de jure]]* do 535). Poticala je od Xianbei klana Tuoba čiji su poglavice bili vazali kineskoj državi Cao Wei, potom dinastiji Jin, a potom i raznim Wu Hu državama koje su upravljale sjevernom Kinom u 4. vijeku, odnosno u periodu Šesnaest kraljevstava tokom koga je i klan Tuoba od 310. do 376. imao vlastitu državu državu Dai. Godine 386. je Tuoba Gui, prijestonasljednik države Dai, osnovao državu koja će poslije postati poznata kao država Wei, a njegovim nasljednicima je 439. uspjelo ujediniti sjevernu Kinu okončavši tako period Šesnaest kraljevstava i otpočevši period kasnije poznat kao Sjeverne dinastije. Pod vlašću Sjevernog Weija je Sjeverna Kina prošla kroz "intenzivnih društvene i kulturnih promjena". Prije svega se to odnosi na uvođenje budizma koji je tada počeo istiskivati dominanti taoizam, a što se odrazilo i kroz niz vrijednih budističkih spomenika i umjetničkih djela iz tog perioda. Sjeverni Wei je također ostao upamćen po tome što je, pogotovo u drugoj polovici 5. vijeka, provodio i intenzivna sinizaciju, odnosno nastojanju Xianbei vlastodržaca da se u kulturnom smislu potpuno stope sa svojim Han podanicima; to se, između ostalog, odrazilo i kroz mijenjanje imena vladajuće dinastije od Tuoba u kineski "Yuan". Međutim, u prvoj polovici 6. vijeka je došlo do sukoba unutar redova same dinastije koji će dovesti do njenog raspada na suparničke dinastije Istočni i Zapadni Wei.

## Reference

## Vanjske veze

* History of China: A good catalogue of info
Sjeverne dinastije

**Sjeverne dinastije** (北朝 běi cháo) je naziv kojim se u kineskoj historiji označava pet carskih dinastija koje su od 439. do 589. vladale sjevernom Kinom. To su dinastija Sjeverni Wei, dinastija Istočni Wei, dinastija Zapadni Wei, dinastija Sjeverni Qi i dinastija Sjeverni Zhou.

Svih pet dinastija se zajedno sa dinastijama koje su u isto vrijeme vladale južnom Kinom smještaju pod širi pojam Južne i Sjeverne dinastije.

## Vanjske veze
* History of China: A good catalogue of info