open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Christian Berge

**Christian Berge** (Trondheim, 19. srpnja 1973.) je bivši norveški rukometaš i reprezentativac te aktualni trener kluba Kolstad Håndball. Visok 1.89 m, Berge je dešnjak koji je tokom svoje karijere igrao kao srednji vanjski. 

Nakon nekoliko godina u juniorsim uzrastima, Berge je 1995. godine potpisao profesionalni ugovor za Stavanger Håndball, gdje je igrao ukupno četiri sezone. Godine 1999. prelazi u njemački SG Flensburg-Handewitt, za kojeg će igrati ukupno sedam godina. S Flensburgom je bio njemački prvak (2004.), osvajač DHB-Pokala (2003., 2004., 2005.) te pobjednik EHF Kupa pobjednika kupova (2001.). Tokom listopada 2004. godine, Bergeu je dijagnosticiran limfom na vratu. Nakon terapije zračanjem, već se u siječnju 2005. godine vratio na teren, ali mu je u travnju ponovo otkriven tumor te je ovoga puta bio podvrgnut kemoterapiji. Nakon oporavka, Berge se u prosincu 2005. godine ponovo vratio rukometu. Ipak, Berge je na kraju te sezone zaključio kako igranje u njemačkoj ligi predstavlja za njega prevelik napor te je napustio Flensburg i otišao u danski Århus GF, gdje je nakon godinu dana i završio karijeru. 

Berge je ostao u klubu kao pomoćni trener do 2008. godine, kada je preuzeo norveški Elverum Håndball. S Elverumom je u prvoj sezoni došao do finala kupa, gdje je, doduše, izgubio, ali je od 2012. do 2014. godine bio norveški prvak. Tokom 2013. je postao i pomoćni trener juniora Norveške, da bi se po zaključenju sezone 2013–14. preselio na klupu Norveške. U tom je svojstvu Berge osvojio četvrto mjesto na EHF Euru 2016. godine, što je bio najbolji norveški rezultat na tom natjecanju. S klupe Norveške odlazi 2022. godine te preuzima Kolstad Håndball.
Andréi Xepkin

**Andréi Xepkin**, rođen kao **Andrij Ščepkin** (ukrajinski: Андрій Щепкін; Zaporožje, 1. svibnja 1965.) je umirovljeni ukrajinsko-španjolski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji pivota te je svojevremeno slovio za jednog od najboljih igrača na svojoj poziciji. Karijeru je započeo još za vrijeme Sovjetskog Saveza, a 1991. godine je prešao u španjolski Puleva Maristas. Već je 1993. godine potpisao za Barcelonu, za koju je igrao sve do 2005. godine i osvojio seriju naslova. Tokom 1997. godine stekao je španjolsko državljanstvo. 

Godine 2005. se umirovio, međutim 2007. se ponovo vratio rukometu nakon što ga je THW Kiel pozvao kao zamjenu za ozlijeđenog Marcusa Ahlma. U Kielu je igrao do kraja sezone, nakon čega je odigrao još jednu sezonu za Barcelonu prije nego se ponovo povukao u mirovinu. 

Na reprezentativnom nivou je isprva nastupao za Sovjetski Savez, a onda i za Ukrajinu, skupivši 161 nastup za te dvije reprezentacije. Nakon sticanja španjolskog državljanstva, predstavljao je Španjolsku, s kojom je osvojio olimpijsku broncu te broncu i srebro na EHF Euru. Godine 1998. i 2000. je uzastopno biran za najboljeg pivota EHF Eura.
Carlos Resende

**Carlos Alberto da Rocha Resende** (Lisabon, 29. svibnja 1971.) je bivši portugalski rukometaš i reprezentativac, aktualni trener kluba S.L. Benfica. Dešnjak, Resende je kao igrač igrao na poziciji lijevog vanjskog. Resende je bio aktivan u periodu kada je portugalski rukomet uživao određeni ugled u Europi te se smatrao jednim od boljih igrača na svojoj poziciji u tom periodu. Cijelu igračku karijeru proveo je u matičnoj zemlji, igravši za FC Porto Vitalis i ABC Bragu. Kao igrač je sedam puta bio nacionalni prvak, pet puta osvajač kupa te trostruki osvajač liga kupa i superkupa. Za reprezentaciju je nastupao od 1992. do 2006. godine te je bio najbolji lijevi vanjski na EHF Euru 2000. godine u Hrvatskoj. 

Nakon umirovljenja 2006. godine, posvetio se trenerskom poslu. Od 2006. do 2009. trenirao je Porto, a 2011. odlazi u Bragu, gdje radi do 2017. godine. S Portom je kao trener osvojio jedan naslov prvaka, jedan kup i jedan liga kup. Od 2017. godine vodi S.L. Benficu.
Lou Gramm

**Lou Gramm** (rođen kao **Louis Andrew Grammatico**, 2. maj 1950) je američki pjevač. Najveći uspjeh je ostvario između 1976. i 2005. godine u rock'n'roll grupi Foreigner.

Od 1971. Lou Gramm je oformio svoj prvi bend koji se zvao Poor Heart. Taj bend nije mnogo trajao, ali su izdali mnogo albuma. Godine 1976. Mick Jones ga je pozvao na audiciju za vokal u njegovom novom bendu. Mick Jones je do tada bio u bendu koji se zvao Spooky Tooth.

Grupa je izdala osam studijskih albuma i dva živa albuma, kao i mnoge kompilacije.

Godine 1997. Lou Gramm je obolio (bolest mozga), te je prestao pjevati. Godine 2005. oformio je svoj bend, dok je u Foreigneru novi vokalista postao Kelly Hanson.

## Diskografija

### S grupom "Foreigner"

### Studijski albumi
* *[[Foreigner]]* (1977.) #4 SAD 5x Platinasti
* *[[Double Vision (album Foreignera)|Double Vision]]* (1978.) #3 SAD; #32 VB 7x Platinasti
* *Head Games* (1979.) #5 SAD 5x Platinasti
* *4* (1981.) #1 SAD; #4 VB 6x Platinasti
* *Agent Provocateur* (1984) #4 SAD; #1 VB 3x Platinsati
* *Inside Information* (1987) #15 SAD; #64 VB Platinasti
* *Unusual Heat* (1991.) #117 SAD; #56 VB
* *Mr. Moonlight* (1994.) #136 SAD; #59 VB

### Uživo albumi
* *Classic Hits Live/Best of Live* (1993.)
* *Live in '05 (2006.)*

### Kompilacije
* *Records* (1982.) #10 SAD 7x Platinasti, #58 VB
* *The Very Best of* (1992.)
* *The Very Best of... and Beyond* (1992.) #123 SAD 2x Platinasti, #19 VB
* *JukeBox Hero: Best of* (1994.)
* *The Platinum Collection* (1999.)
* *Rough Diamonds #1* (1999.)
* *Hot Blooded and Other Hits* (2000.)
* *Anthology:Jukebox Heroes* (2000.)
* *Complete Greatest Hits* (2002.) #80 SAD Platinasti
* *The Definitive* (2002.) #33 VB
* *The Essentials* (2005.)

= Izvori =

## Vanjske veze
* Lou Gramm Official Site
Ken Hensley

**Kenneth William David Hensley** (London, 24. kolovoza 1945.), je engleski pjevač-tekstopisac, multi-instrumentalist i producent, najpoznatiji po svom radu sa sastavom Uriah Heep tijekom 1970-ih. 

## Diskografija

### S grupom [[Uriah Heep]]

### Studijski albumi
* *...Very 'Eavy ...Very 'Umble* (1970.)
* *Salisbury* (1971.)
* *Look at Yourself* (1971.)
* *Demons and Wizards* (1972.)
* *The Magician's Birthday* (1972.)
* *Sweet Freedom* (1973.)
* *Wonderworld* (1974.)
* *Return to Fantasy* (1975.)
* *High and Mighty* (1976.)
* *Firefly* (1977.)
* *Innocent Victim* (1977.)
* *Fallen Angel* (1978.)
* Conquest(1980)

## Izvori

## Vanjske veze

* Ken Hensley official website 
* Official website for pre-1986 Uriah Heep
* Uriah Heep official website
* Uriah Heep France 
* Official US Uriah Heep fan website
* "England's Own Uriah Heep" fan website 
* Netherlands Uriah Heep fan website
* A biography 
* 
* Toni Rowland Official Website
Irfan Smajlagić

**Irfan Smajlagić** (ćirilica: Ирфан Смајлагић; Banja Luka, 16. listopada 1961.) je umirovljeni jugoslavenski i hrvatski rukometaš i rukometni trener.

Olimpijski je pobjednik iz Atlante 1996. i brončani s Olimpijskih igara u Seulu 1988., svjetski doprvak sa Svjetskog prvenstva na Islandu 1995. i zlatni na Mediteranskim igrama 1993. u Languedoc-Roussillonu.Završio osnovnu školu "Borisav Stanković" u Banja Luci.

Kao član reprezentacije 1996. godine dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

## Reference

## Vanjske veze
* Profil na SportsReference.com
Attersee am Attersee

**Attersee am Attersee** je općina i skup naselja u sjevernoj Austriji od 1,609 stanovnika.

Attersee am Attersee administrativno podpada pod Okrug Vöcklabruck, u regiji Salzkammergut.

## Geografija

Općina leži u Gornjoj Austriji na zapadnoj obali Jezera Attersee i sastoji se od naselja; Abtsdorf, Altenberg, Attersee, Aufham, Breitenröth, Mühlbach, Neuhofen, Oberbach i Palmsdorf.

## Historija

Centralno naselje Attersee je prvi put dokumentirano 885. pod imenom **Atarnhova**, zna se da je u 9. vijeku tu bio carski dvor, a u 13. vijeku zamak.

## Znamenitosti

Na terenu općine leže ostatci naselja sojenica iz neolita, to je jedan od lokaliteta Alpskih prahistorijskih naselja sojenica, koji je 2011. uvršten na UNESCO-vu 
Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

## Privreda

Turizam je glavna privredna grana u Atterseeu, jer je mjesto ljetno kupalište, pored toga ima i tvornicu strojeva i osovina.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Stranice posvećene Atterseeu''
The Love Eterne

***The Love Eterne*** () je hongkonški filmski mjuzikl snimljen 1963. godine u režiji Li Han Hsianga. Temelji se na drevnoj kineskoj legedni o Leptirovim ljubavnicima i napravljen je u stilu Huangmei opere. Radnja se događa u 4. vijeku za vrijeme dinastije Jin i prikazuje kako djevojka Zhu Yingtai (čiji lik tumači Betty Loh Ti) nagovori roditelje da je pošalju u školu prerušenu u muškarca, te kako se tamo zaljubi u svog kolegu (koga tumači Ivi Ling Po). *The Love Eterne* je doživio izuzetan uspjeh u Hong Kongu i na Tajvanu, te je osvojio niz prestižnih nagrada.

## Uloge
* **Zhu Yingtai:** Betty Loh Ti
* **Liang Shan Bo:** Ivy Ling Po
* **Ying Hsin:** - Ren Jie
* **Si Jiu:** - Li Kun
* **Stari majstor Zhu:** Ching Miao
* **Madam Zhu:** Chen Yen-yen
* **Headmaster:** Yang Chih-ching
* **Headmaster's wife:** Kao Pao-shu
* **Statist:** Jackie Chan (van špice)

### Huangmei opera vokali
* **Zhu Ying Tai:** Tsin Ting
* **Liang Shan Bo:** Ivy Ling Po
* **Stari majstor Zhu:** Kiang Hung (Ying Tain otac)

## Reference

## Vanjske veze
* 
* HK cinemagic entry
Dio (bend)

**Dio** je američki Heavy metal bend čiji je jedini stalni član rock pjevač Ronnie James Dio. On je osnovao bend u listopadu 1982. godine, zajedno s bubnjarem Vinny Appicem, nakon što su obojica napustili Black Sabbath. Tokom karijere, sastav je mnogo puta mijenjao svoje članove. Dio se smatra jednim od najvećih, najuspješnijih i najinovativnijih metal skupina u povijesti popularne glazbe. Sastav je raspušten 2010. godine kada je Ronnie James Dio umro od raka želuca u dobi od 67. Bend je prodao više od 10 milijuna primjeraka albuma širom svijeta.

## Članovi
*Podrobniji članak o temi: [[Popis Dio članova benda]]*
* Ronnie James Dio *[[Popis Dio članova benda|–]] [[Vokal]] <small>(1982–1991, 1993–2010)</small>*
* *[[Popis Dio članova benda|Craig Goldy]]* *[[Popis Dio članova benda|–]] [[Gitara]] <small>(1986–1989, 1999–2001, 2004–2005, 2006–2010)</small>*
* *[[Popis Dio članova benda|Rudy Sarzo]]* *[[Popis Dio članova benda|–]] [[Bas-gitara]] <small>(2005–2010)</small>*
* *[[Popis Dio članova benda|Simon Wright]]* *[[Popis Dio članova benda|–]] [[Bubnjevi]], [[Udaraljke]] <small>(1989–1991, 1998–2010)</small>*
* *[[Popis Dio članova benda|Scott Warren]]* *[[Popis Dio članova benda|–]] [[Klavir]] <small>(1993–2010)</small>*

## Diskografija
*Podrobniji članak o temi:[[Diskografija grupe Dio]]*

## Studijski albumi
* Holy Diver (1983)
* The Last in Line (1984)
* Sacred Heart (1985)
* Dream Evil (1987)
* Lock Up the Wolves (1990)
* Strange Highways (1993)
* Angry Machines (1996)
* Magica (2000)
* Killing the Dragon (2002)
* Master of the Moon (2004)

## Vanjske veze
http://www.ronniejamesdio.com/
Holy Diver

***Holy Diver*** je prvi studijski album heavy metal sastava Dio. Izdan je 1983. godine.

## Popis pjesama
# Stand Up And Shout
# Holy Diver
# Gypsy
# Caught In The Middle
# Don't Talk To Strangers
# Straight Through The Heart
# Invisible
# Rainbow In The Dark
# Shame On The Night

## Članovi
* Ronnie James Dio – vokal
* Vivian Campbell – gitara
* Jimmy Bain – bas
* Vinny Appice – bubnjevi
Le quattro giornate di Napoli

***Le quattro giornate di Napoli*** () je italijanski crno-bijeli ratni film snimljen 1962. godine u režiji Nannija Loya. Predstavlja prikaz stvarnih događaja koji su se dogodili za vrijeme Drugog svjetskog rata u Napulju u jesen 1943. godine, nedugo nakon što je Italija kapitulirala, a najveći dio njene teritorije, uključujući sam Napulj, okupirali dotadašnji saveznici Nijemci. Radnja prikazuje kako stanovnici Napulja dižu ustanak protiv njemačkog okupatora te usprkos nedostatka oružja, opreme i organizacije tjeraju Nijemce da napuste grad prije dolaska savezničkih trupa.

## Uloge
* Regina Bianchi ... Concetta Capuozzo (kao Régina Bianchi)
* Aldo Giuffrè ... Pitrella
* Lea Massari ... Maria
* Jean Sorel ... Livornese
* Franco Sportelli ... Prof. Rosati
* Charles Belmont ... Mornar
* Gian Maria Volontè ... Stimolo
* Frank Wolff ... Salvatore
* Luigi De Filippo ... Cicillo
* Pupella Maggio ... Arturova majka
* Georges Wilson ... Direktor popravnog doma
* Raffaele Barbato ... Ajello
* Rosalia Maggio ... Donna Angosciata

## Reference

## Vanjske veze
*
Vöckla

**Vöckla** je rijeka u Gornjoj Austriji duga 47 km, jugozapadna pritoka rijeke Ager.

## Karakteristike

Vöckla se formira sjeverno od Jezera Mondsee od više potoka, od tamo teče prema sjeveroistoku preko Frankenmarkta (536 m) i Timelkama (457 m) do grada Vöcklabrucka, gdje ima ušće u Ager.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Vöckla''
Biblia pauperum

***Biblia pauperum*** ("Biblija siromaha") je tradicija slikovnih Biblija koja je započela u visokom srednjem vijeku koje su za razliku od ilustriranih Biblija u kojima su slike bile podređene tekstu smještale ilustracije u središte stranice sa samo kratkim tekstom ili bez imalo teksta. Riječi koje izgovaraju likovi u iluminiranim minijaturama ponekad su bile zapisivane na svitcima koji izlaze iz njihovih usta, nalik modernom stripu. Biblije pauperum obično nisu bile pisane latinskim, nego narodnim jezikom.

Isprva su ove knjige bile zapisivane na šarenim ručno obojenim iluminiranim rukopisima na pergamentu, kao što je *[[Velislai biblia picta]]*, no u 15. stoljeću počeli su prevladavati tiskani primjerci s drvorezima. Biblia pauperum bila je najčešći tiskani rad u "Blockbuch" izdanjima, prvenstveno u Njemačkoj i Nizozemskoj gdje su i tekst i slike bili sačinjavani od jednog drvoreza po stranici. Jedna od prvih takvih knjiga tiskana je u Bambergu u Njemačkoj oko 1462. godine, a postojalo je i 18 izdanja u obliku inkunabula. Biblije pauperum nisu bile namjenjene prodaji siromašnima - neki rukopisi bili su raskošno ukrašeni i vrlo skupi iako su "Blockbuch" izdanja bila daleko jeftinija i vjerojatno pristupačna župnicima. Jednostavnije inačine vjerojatno je koristilo svećenstvo kao pomoć u poučavanju nepismenih, dakle većine stanovništva. Ime "Biblia pauperum" nadjenuli su njemački znanstvenici tek u 30-im godinama 20. stoljeća.

Biblia pauperum primjer je u kojemu ilustracija poprima dublje značenje, a tekst potpuno nestaje - Kristov život prikazuje se u tipološkoj formi: starozavjetnim prizorima uvijek se usporedno prikazuju novozavjetni, kao npt. prikaz Eve i zmije i Kristovog iskušenja u pustinji, Abrahama i Izaka uz Krista koji nosi križ penjući se na Golgotu i sl.

Ikonografski program Biblije pauperum također je prisutan i u drugim oblicima srednjovjekovne umjetnosti, kao npr. vitrajima i skulpturama i urezanim slikama biblijskih tema. Budući da su za razliku od njih knjige prenosive, vjerojatno su odigrale važnu ulogu u širenju novih utjecaja u oslikavanju raznih tema. Većina njih, kao npr. Navještenje pastirima može se naći oslikana u vrlo sličnom obliku tijekom vremena, u različitim tehnikama i u više zemalja.

## Izvori
Jakob Prandtauer

**Jakob Prandtauer** (Stanz bei Landeck, 16. jul 1660. - Sankt Pölten, 16. septembar 1726. bio je jedan od naznačanijih graditelja austrijskog baroka.

## Biografija

Rođen je u seljačkoj porodici Simona i Marije Prandtauer u današnjem Okrugu Landeck.

Od 1677. do 1680. učio se klesarskom zanatu kod zidarskog majstora Georga Asama u Schnannu, - 13. januara 1689. primljen je kao kalfa u klesarski ceh u Imstu a 1692. sa 32 godine, proglašen je majstorom.

Predpostavlja se da je kao mladić radio za grofa Alberta Ernsta Gurlanda na njegovom [dvorcu Thalheim. 
Zna se da se [12. jula 1692. oženio, i iste godine kupio kuću u samostanskom kvartu Sankt Pöltena u kojoj je živio do svoje smrti.

Sve do 1702. nije imao nikakvih većih narudžbi, ali se zna da je radio za crkvene prelate, te godine angažiran je na izgradnji Opatije u Melku, koju je s prekidima gradio do kraja svog života, ona je postala njegovo životno djelo - 
jedna od najljepših baroknih građevina na svijetu.

Sa 48 godina, nakon smrti talijanskog arhitekta Carla Antonia Carlonea postao je njegov nasljednik - protomajstor, pa uz Melk podigao najveće gornjoaustrijske 
opatije u Garstenu, Kremsmünsteru i Sankt Florianu.

U svojim kasnijim godinama Prandtauer je zajedno sa Fischer von Erlachom radio na augustinskom samostanu Herzogenburg u kojem je pored zgrada podigao
svečani salon.
Pored tog podigao je i brojne manje sakralne objekte, od kojih valja istaknuti kupolu crkve u mjestu Maria Taferl (1707. - 1711.). U to vrijeme podigao je veliki salon u Opatiji Garsten, 
a nešto kasnije i mramorni salon u Opatiji Sankt Florian.

Jakob Prandtauer se još i danas drži više za majstora zidara tipičnog "austrijskog baroka", nego za arhitekta.
Kad je umro ostavio je golem opus sakralnih objekata, njegovu radionicu nastavio je voditi njegov učenik Joseph Munggenast, sa njegovim sinovima, oni su dovršili projekte koje je on započeo.

Pokopan je u katedrali Sankt Pöltena.

Prandtauerov rad karakterizilo je korištenje starih zatečenih građevina, koje je on vješto uklapao u nov barokni ansambl. 
On je iznad svega bio praktičan i prilagodljiv, svakom zadatku prilazio je studiozno, nastojeći pomiriti najrazličitije zahtjeve, od 
topografije, postojećeg stanja do financijskih sredstava.

Njegov arhitektonski vokabular kog je definirao do 1708., bio je kombinacija suvremenih i klasičnih elemenata, kog je često primjenjivao na istim građevinama. 
Karakteristika svih njegovih samostana bio je klaustar, kom je posvećivao naročitu pažnju, naročito na fasade, i to bez obzira na veličinu i značaj te institucije, jer ih sve tretirao jednako.
## Izvori

## Vanjske veze

* Prandtauer, Jakob
Kraljevina Benin

Osnovan u 11. vijeku, Benin je bio moćno zapadnoafričko carstvo koje se razvijalo u šumama zapadno od rijeke Niger. Bogatstvo Benina temeljilo se na trgovini: transsaharskoj trgovini sa afričkim kraljevinama u savani koja je povezivala Beninsko carstvo sa Sredozemljem i Srednjim istokom te priobalnoj trgovini s Evropljanima. Beninski **obe**, ili kraljevi, kontrolirali su tu trgovačku mrežu. Nevjerojatno moćni, živjeli su u kraljevskim palačama u glavnom gradu Benina. Godine 1897. Benin su zauzeli Britanci što je značilo i nestanak carstva.

### Granice carstva

Beninsko Carstvo bilo je u današnjoj Nigeriji gdje se danas nalazi grad Benin. I grad i republika zapadno od Nigerije dobili su ime po tom starom carstvu. Središte Beninskog Carstva bilo je u veličanstvenom glavnom gradu Beninu. Kroz grad prolazi široka cesta, a grad je okružen golemim zemljanim zidinama. Zidine imaju obrambenu ulogu i trebalo je puno vremena da se sagrade. Njihova veličina označava simbol moći beninskih kraljeva. U gradu se nalazi kraljevska palača i područja gdje su živjeli zanatlije.

## Cehovi zanatlija

U Beninu su postojali cehovi zanatlija, kao što su kožarski radnici, kovači, bubnjari, tkalci, stolari, rezbari slonovače i ljevači mjedi. Ljevači mjedi osnovali su jedan od najvažnijh cehova. Izrađivali su čuvene >> brončane > brončane << glave zapravo su izrađene od mjedi. Njima se slavila uspomena na obe i članove njihovih obitelji, dvorske svečanosti čak i na europske trgovce. Glave su bile ukrašene izrezbarenom slonovačom, a držale su se u svetištima kraljevskih palača.

### Mjedene pločice

Izrezbarene pločice ukrašavale su drvene stupove koji su podupirali krov kraljevske palače. Ocrtavale su život na dvoru i važne događaje, kao što je kraljevo uručivanje darova dvoranima. Bogato ukrašene slonovske kljove bile su među najluksuznijom beninskom robom. Svu trgovinu slonovačom kontrolirali su obe. Ako su lovci na slonove ubili slona, jednu kljovu morali su dati obi, a tek su onda mogli prodati onu drugu.

## Trgovina

Vjekovima je Benin trgovao sa afričkim kraljevstvima na sjeveru, među kojima je bilo i Songajsko Carstvo. Dolazak Europljana početkom 15. vijeka narušio je ove tradicionalne odnose i uspostavljena su nova trgovačka pravila. U Beninu su trgovci za velike kupnje koristili predmete u obliku narukvica, a nazivali su ih ***manille***, dok su za kupnju manjih stvari koristili sičušne, bijele ***kauri-školjke***. Ploveći morem portugalski trgovci u Beninu su kupovali robove, papar, tkaninu, zlato i slonovaču a plaćali su manillama, kauri-školjkama i topovima.

### Oba Ewuare Veliki

Ratnički kralj **Ewuare** (v.1440.-1480.) ponovo je sagradio grad Benin i pod njegovom vlašću okolni teritorij poprimio je najveće razmjere. Ewuare je uspostavio i tradiciju prava *sukcesivnog nasljedstva*. Godine 1897. u znak odmazde za napad na jednu britansku zabavu, Britanci su zapalili i opljačkali grad Benin, protjerali obu i nametnuli Beninu kolonijalnu vlast.

### Vremenska tablica

## Izvori

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Aragonski križarski rat

**Aragonski križarski rat (1284.-1285.)** proglasio je papa Martin IV. protiv aragonskog kralja Pedra III od Aragona.

## Uvod u sukob

Papa je podržavao Anžuvince kao vladare Sicilije. Nakon svrgavanja Anžuvinaca u pobuni nazvanoj Sicilijanska večernja, uslijedio je rat Sicilijanaca i Pedra III od Aragona protiv Anžuvinaca. Kada je Pedro postao kralj Sicilije, papa ga svrgava kao kralja i proglašava križarski rat protiv njega. Tvrdnjom da je Sicilija papin feud, papa nalazi opravdanje za taj čin.

Papa je namjenio Krunu Aragona Karlu Valoisu, sinu francuskog kralja Filipa III. Sukob je prerastao u jedan vid građanskog rata. Pedrov brat Jaime II monarh Kraljevstva Mallorca udružio se sa francuskim kraljem Philippom III, kako je unutar njegova kraljevstva bila i Grofovija Roussillon predstavljao je tampon zonu između Kraljevine Francuske i Krune Aragona.

Ogromna francuska vojska ulazi 1284. u Roussillon pod vodstvom Karla Valoisa, Philippea III i Philippea IV. Vojska se sastojala od 16.000 konjanika, 17.000 strijelaca i 100.000 pješaka. Međutim, lokalno stanovništvo bilo je protiv Francuza, pa su im zadavali dosta teškoća pri svladavanju. Philippe III imao je dosta problema pri zauzimanju Girone. Tu je okrunjen Karlo Valois, ali ne pravom krunom, nego kardinalskom kapom, pa je kralj dobio i nadimak *kralj s kapom*.

Povratkom slavnog admirala Ruggiera di Laurie, dolazi do obrata. Francuska flota je uništena 4. septembra 1285. blizu Barcelone. Ubrzo je francusku vojsku pogodila i epidemija dezinterije, a nije bio ni pošteđen i kralj. Philippe IV započeo je pregovore o slobodnom prelasku kraljevske familije preko Pirineja. Dok je kraljevskoj familiji bio dozvoljen prolaz, francuska vojska je bila primorana sama tražiti prolaz. Bila je i desetkovana u pokušaju prelaska Pirineja i povratka u Francusku. Kralj Philippe III. umro je 1285. godine.

## Posljedice i sporazumi
Historičari opisuju ovaj rat kao potpuno nepotrebnu kampanju dinastije Capet. Mallorca je bila razorena i prestala je postojati kao nezavisni entitet. Pedrov sin Alfonso III od Aragona je nakon tog 1286.zauzeo i anektirao Baleare u Krunu Aragona.

Sporazumom iz Tarascona 1291. službeno je završen križarski rat. Po ugovoru papa priznaje Alfonsu III. vlast nad Krunom Aragona, a njegovom bratu nad Sicilijom. Alfonso je vratio Mallorcu i obvezao se da će aragonski vitezovi otići sa Sicilije.

## Izvori
* Chaytor, H. J. *[http://libro.uca.edu/chaytor/achistory.htm A History of Aragon and Catalonia]*. London: Methuen, 1933.
* Jordan, William Chester. *Europe in the High Middle Ages*. London: Viking, 2003.
Bolğar

**Bolgar** (tatarski: *Болгар*) je od 7.-15. vijeka bio glavni grad Povolške Bugarske, države prethodnice Kazanjskog kanata, koji je u kulturnoj vezi s današnjom ruskom republikom Tatarstan. Današnji se Bolgar nalazi nedaleko od ruševina starog grada, na obalama rijeke Volge, južno od ušća rijeke Kama i 130&nbsp;km južno od glavnog grada Tatarstana, Kazanja. Broj stanovnika mu je oko 8.000.

Bolgar predstavlja mjesto historijske kulturne razmjene i transformacije Evroazije tokom nekoliko vijekova, što je odigralo ključnu ulogu u formiranju civilizacija, običaja i kulturne tradicije. Kako nudi iznimne dokaze o historijskom kontinuitetu i kulturnoj raznolikosti, Bolgar je 2014. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Evropi.
## Historija

Ime Bulgar/Bolgar izvodi se od Volga, imena kojeg su prihvatili potomci Atilinih Huna nakon što su se povukli prema europskom dalekom istoku.

Grad je bio glavnim gradom Povolške Bugarske koja je postojala između 7. i 15. vijeka. Kasnije, nakon ruskih pritisaka, glavni grad je premješten u Bilar. Nakon što su Bilar razorili Mongoli, postao je glavnim gradom prabugarske kneževine Povolške Bugarske, pod mongolskom vlasti. Njegovi spomenici su simboličan podsjetnik na prihvaćanje islama Povolških Prabugara 922. god. i još uvijek je sveto hodočasničko mjesto za tatarske muslimane. Bolgar je bio i prvi glavni grad Zlatne Horde u 13. vijeku.

U 14. i 15. vijeku, ugrožavao ga je Timur i ruske snage. Na koncu ga je u 15. vijeku razorio Vasilij Moskovski (Bazil Moskovski??). Kao vjersko središte, ostao je sačuvan do 15. vijeka, kad je Kazanjski kanat osvojio ruski car Ivan IV Vasiljevič (Ivan Grozni) i učinio ga dijelom ruske države.

Bolgar je bio središte lokalnog muslimanskog pokreta znanog kao "Mali hadžiluk", popularnog za sovjetskog vremena. Muslimani iz Tatarstana i drugih dijelova SSSR-a nisu mogli sudjelovati u hodočašću u Meku, pa su umjesto toga hodočastili u Bolgar.

Danas je glavni grad Tatarstana Kazanj, ali unatoč tome brojni Tatari smatraju Bolgar svojim starinskim glavnim gradom koji je sačuvao dašak nekadašnjeg tatarskog života iz razdoblja prije mongolske invazije u 13. vijeku.

## Povezano
* Povolška Bugarska
* Kazanski kanat
* Tatarstan
* Kazanj
* Aq Bari
Dmitrij Torgovanov

**Dmitrij Nikolajevič Torgovanov** (ruski **Дмитрий Николаевич Торгованов** ˈdmʲitrʲɪj nʲɪkɐˈlaɪvʲɪtɕ tərgɐˈvanəf; Sankt Peterburg, 5. siječnja 1972.), umirovljeni ruski rukometaš i reprezentativac, bivši izbornik ruske reprezentacije. Torgovanov je igrao kao pivot te je slovio za jednog od najboljih igrača na toj poziciji. Svoju karijeru započeo je u Nevi Sankt Peterburg, gdje je igrao do 1996. godine, kada odlazi u njemački SG Wallau-Massenheim. Nakon tri sezone seli u SG Solingen pa u TUSEM Essen, s kojim 2005. godine osvaja EHF Kup. Nakon tog uspjeha prelazi u SG Kronau-Östringen, a karijeru je završio igrajući za HSV Hamburg 2009. godine. 

Za reprezentaciju Rusije debitirao je 1992. godine te je u više od deset godina igranja osvojio olimpijskio, dva svjetska i jedno europsko zlato. Rusija je, uz Francusku, jedina reprezentacija koja je uspjela osvojiti zlato na sva tri velika natjecanja, čime je Torgovanov ušao u elitno društvo. Povukao se nakon Olimpijade u Ateni. Nakon umirovljenja se posvetio trenerskom poslu, isprva u klubu GK Neva Sankt Peterburg, gdje radi i danas, a onda od 2015. godine i kao izbornik ruske reprezentacije.
Kirchdorf an der Krems

**Kirchdorf an der Krems** je grad na sjeveru Austrije od 2,628 stanovnika.

Kirchdorf an der Krems je administrativni centar Okruga Kirchdorf an der Krems.

## Geografija

Kirchdorf  leži u regiji Pyhrn-Eisenwurzen u Gornjoj Austriji u dolini rijeke Krems (Zato se i zove *Crkvenoselo na Kremsu*)

## Historija

Kirchdorf je čitav srednji vijek bio selo, pa je tek 1975. dobio status grada.

## Znamenitosti

Pored kasnogotičke parohijske crkve naknadno barokizirane, najveća znamenitost Kirchdorfa je dvorac Neupernstein podignut 1717. po nacrtima arhitekta Jakoba Prandtauera.

## Privreda

U Općini Kirchdorf je od 3,578 zaposlenih koliko ih je bilo 1991., njih 64%  radilo u uslužnom sektoru (turizam, trgovina, administracija). 
Ostali su radili u industriji koja je proizvodila dijelove za automobile i pumpe za gorivo, igračke, poljoprivredne mašine, cement, građevinski materijal i predmete od plastike.

Kirchdorf je popularna ljetna turistička destinacija.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada Kirchdorf an der Kremsa''
Kirchdorf (okrug)

**Kirchdorf** je jedan od 93 austrijskih okruga (bezirka) od 55,793 stanovnika.

## Geografija
Okrug Kirchdorf leži na jugu Gornje Austrije, administrativni centar okruga je grad - Kirchdorf an der Krems.

Kirchdorf sa sjevera graniči sa okruzima Wels-Land i Linz-Land, sa zapada sa Okrugom Steyr-Land, sa istoka sa Okrugom Gmunden i sa juga sa Štajerskom

## Administrativna podjela okruga
Okrug Kirchdorf je administrativno podjeljen na 23 općina od kojih jedna ima status grada, 6 ima status trgovišta, a njih 16 su obične općine;

### Gradovi
* Kirchdorf an der Krems

### Trgovišta
* Kremsmünster 
* Micheldorf in Oberösterreich 
* Molln 
* Pettenbach 
* Wartberg an der Krems 
* Windischgarsten 
	
### Općine
* Edlbach 
* Grünburg 
* Hinterstoder 
* Inzersdorf im Kremstal 
* Klaus an der Pyhrnbahn
* Nußbach 
* Oberschlierbach 
* Ried im Traunkreis 
* Rosenau am Hengstpaß 
* Roßleithen 
* Schlierbach 
* Spital am Pyhrn 
* St. Pankraz 
* Steinbach am Ziehberg 
* Steinbach an der Steyr
* Vorderstoder

## Reference

## Vanjske veze
* ''Službene stranice Okruga Kirchdorf''
Krems (Traun)

**Krems** je rijeka u Gornjoj Austriji duga 62 km, južna pritoka rijeke Traun.

## Karakteristike

Krems izvire na južnim obroncima planine Kremsmauer visoke 1,604 m, od tamo teče prema sjeveroistoku preko Eisenwurzena do grada Linza, gdje ima ušće u Traun.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Krems (Traun)''
Islandske sage

**Islandske sage** (isl. *Íslendingasögur*), od kojih su mnoge poznate kao obiteljske sage, su historijska prozna djela koja uglavnom opisuju događaje na Islandu tokom 10. vijeka i početkom 11. vijeka koje se naziva dobom saga. Sage su najpoznatiji primjerci islandske književnosti.

Islandske sage su književni fenomen 13. vijeka i 14. vijeka. One su usmjerene na historiju, pogotovo na rodoslovlje i obiteljsku historiju. One odražavaju sukob koji je nastao u društvu između druge i treće generacije islandskih doseljenika.

Autori ovih saga su nepoznati. Naučnici vjeruju da je jednu od njih, Egilovu sagu, napisao Snorri Sturluson potomak junaka iz saga, ali to ostaje nerazjašnjeno. Standardna suvremena izdanja islandskih saga su poznata kao Íslenzk Fornrit.

## Izvori

## Vanjske veze

* Islandske sage Web stranica sa svim islandskim saga zajedno s prijevodom na engleski i neke druge jezike
* Islandske sage na heimskringla.no
* Sagnanet Fotografije nekih originalnih rukopisa
Ferdinand Fellner

**Ferdinand Fellner** (mlađi) (Beč, 19. april 1847. - Beč, 22. mart 1916.) bio je austrijski arhitekt.

## Biografija

Ferdinand Fellner je rođen kao sin graditelja i arhitekta  *Ferdinanda Fellnera (starijeg)*. Studirao je na bečkoj *Technischen Hochschule*, ali je studij prekinuo i počeo raditi u očevu ateljeu. Ferdinand je 1870. napravio je svoj prvi samostalni projekt za teatarsku zgradu *Interimstheater* u Brnu. 
.
Nakon očeve smrti, vodio je njegov atelier i započete poslove poput bečkog *Stadttheatra*, koji je 1884. izgorio.

Ferdinand je 1873. osnovao je sa svojim školskim drugom Hermannom Helmerom zajednički arhitektonski biro Büro Fellner & Helmer, koji je postao najznačajniji projektantski studio za teatarske zgrade 
(i druge zgrade javnog značaja) u Austro-Ugarskoj monarhiji. 
Uspjehu biroa umnogome je pomoglo Felnerovo prijateljstvo sa *Heinrichom Laubeom* kasnijim direktorom bečkog *[[Burgtheater|Burgtheatra]]*. Uvijek je angažirao najpoznatije umjetnike za opremu enterijera, poput Gustava Klimta.
Njegov najpoznatiji samostalni rad je bečki *Volkstheater*, od arhitekture se odmakao kad je 1903. postao je šef k.u.k. Višeg ureda za planiranje.

*Ferdinad Fellner* je za Hrvatsku značajan jer je zajedno sa svojim partnerom Helmerom napravio najznačajnije teatarske zgrade u Zagrebu, Rijeci i Varaždinu.

## Lista značajnijih projekata
 
* Stadttheater, Beč  (1884.) odnosno pregradnja iste zgrade u teatar *Etablissement Ronacher* (Ronacher Theater), (1888.)
* Volkstheater,  Beč  (1873. - 1893.)
* Univerzitetski opservatorij,  Beč  (1874. - 1878.)
* Robna kuća Thonet, Beč  (1884.)
* Groblje Margaretenhof, Beč  (1885.)
* Stephaniewarte, na brdu Kahlenberg,  Beč (1887.)
* Konzerthaus, Ravensburg (1896. - 1897.) 
* Schauspielhaus, Hamburg (otvoren 1900.)
* Glavna fasada teatra, Theater an der Wien, Beč (1902.)
* Konzerthaus, Beč  (1913.)
* Hessisches Staatstheater,  Wiesbaden (1894.)

:* Za zajedničke projekte koje je *Fellner* napravio sa svojim partnerom *Helmerom* pogledajte: Biro Fellner & Helmer

## Reference

## Vanjske  veze
* O Ferdinandu Fellneru (mlađem) na stranicama bečkog arhitektonskog leksikona (de icon) 
* O Ferdinandu Fellneru na donjoaustrijskom leksikonu (de icon) 
* Popis teatara koju su podignuli Fellner & Helmer (en icon)
Carmen Amaya

**Carmen Amaya** (Barcelona, 2. studenog 1913. – Bagur, Gerona, 19. studenog 1963.) bila je flamenco plesačica i pjevačica, romskog podrijetla, rođena u Somorrostru, siromašnom predgrađu Barcelone.

Nazivana je  "najvećom romskom plesačicom svoje generacije". i "najneobičnijom osobom svih vremena flamenco plesa".

Počinje plesati u dobi od 5 godina. Otac ju je pratio na gitari dok je plesala po barcelonskim barovima. Mladić koji je vidio njen ples, Sabicas, (Agustín Castellón Campos), kasnije je rekao:  "Vidio sam je kako pleše i to mi se činilo vrhnaravno.. Nikada nisam vidio da je netko tako plesao. Ne znam kako je to radila, jednostavno ne znam!" Sabicas je kasnije postao poznati flamenco gitarist i pratio je Carmen na gitari puno godina. Snimio je *Queen of the Gypsies* (1959.) i *Flamenco!* zajedno s Amayom.

1929., debitirala je u Parizu, gdje se ubrzo dive njenim plesačkim vještinama. Seli u SAD 1936., gdje glumi u nekoliko filmova koji su bili vrlo popularni, uključujući i španjolsku verziju *Romea i Julije*, *Los Tarantos*, te kratki film *Danzas Gitanas* (Romski plesovi).

Franklin Roosevelt je poziva da pleše u Bijeloj kući 1944., kao i Harry S. Truman 1953.

Amaya je sahranjena na groblju Cementiri del Sud-Oest u Barceloni a umrla je od bolesti bubrega u 51. godini života.

## Izvori

## Literatura
**Queen of the gypsies: the life and legend of Carmen Amaya - Sevilla, Paco 1999* 

## Vanjske veze
* Carmen Amaya - Životopis
* Opis Carmen Amaya na stranici njene unuke. 
* Kraljica Roma, Portret Carmen Amaya. VIDEO isječci iz dokumentarnog filma
De donkere kamer van Damokles

***De donkere kamer van Damokles*** () je roman nizozemskog književnika Willema Fredrika Hermansa objavljen 1958. godine. Radnja se događa za vrijeme Drugog svjetskog rata i njemačke okupacije, a protagonist je Henri Osewoudt, skromni i nenametljivi trgovac koji se slučajno sretne sa tajanstvenim neznancem Dorbeckom koji ga uključi u pokret otpora i tjera da sudjeluje u sve spektakularnijim i krvavijim akcijama protiv okupatora te nakon završetka rata i oslobođenja iznenada nestaje, dovodeći Osewoudta u situaciju da mora dokazati njegov postojanje. Napravljen pod snažnim uticajem egzistencijalističke filozofije, i kao mješavina ratnog, psihološkog i filozofskog romana, *De donkere kamer van Damokles* se smatra jednim od najboljih ostvarenja nizozemske književnosti 20. vijeka.

Godine 1963. je poslužio kao predložak za igrani film *[[Als twee druppels water]]*.

## Vanjske veze
*Profil na portalu Moderna vremena
Willem Fredrik Hermans

**Willem Frederik Hermans** (Amsterdam, 1. rujna 1921. – Utrecht, 27. travnja 1995.) je bio nizozemski fizički geograf koji je prije svega postao poznat kao pisac. Zajedno s Gerardom Reveom i Harryjem Mulischem ubraja se u "Veliku trojku" (*De Grote Drie*) najvažnijih poslijeratnih nizozemskih pisaca.

Njegova ostavština uključuje romane, kratke priče, dramske tekstove, poeziju, eseje te filozofske i znanstvene radove.

Stil pisanja je egzistencijalistički i općenito vrlo hladan. Njegov način pisanja je jedinstven u nizozemskoj književnosti s kratkim i oštrim rečenicama. Nema sumnje da je bio pod utjecajem Drugog svjetskog rata i njemačkom okupacijom Nizozemske između 1940. i 1945., a i njegovi romani (*De tranen der acacia's* i *[[De donkere kamer van Damokles]]*) smješteni su u vrijeme rata.
El hombre de papel

***'El hombre de papel*** () je meksički crno-bijeli igrani film snimljen 1963. u režiji Ismaela Rodrígueza. Po žanru je drama, a radnja prikazuje kako gluhonijema skitnica na ulici pronalazi izuzetno vrijednu novčanicu te kako sa njom pokušava nešto kupiti i pri tome ga svi pokušavaju prevariti. Film je imao prilično uspjeha na međunarodnim festivalima, a italijanska glumica Alida Valli, koja se pojavljuje u jednoj od uloga bila nominirana za Zlatni globus za najbolju glumicu u dramskom filmu.

## Uloge
* Ignacio López Tarso ... Adán
* Alida Valli ... La Italiana
* Susana Cabrera ... La Gorda
* Guillermo Orea ... Tendero
* Alicia del Lago ... María
* José Ángel Espinoza ... Torcuato (kao Ferrusquilla)
* Famie Kaufman ... Prostituta (kao 'Vitola')
* Mario García 'Harapos' ... El Gorgojo (kao Harapos)
* Dolores Camarillo
* Raúl Castell ... Don Trini
* Tizoc Rodríguez
* Jana Kleinburg
* Carlos Ancira ... Comisario

## Izvori

## Vanjske veze
*
Los Tarantos

***Los Tarantos*** () je španski filmski mjuzikl snimljen 1963. godine u režiji Francisca Rovire Belete. Predstavlja adaptaciju drame *La historia de los Tarantos* Alfreda Mañasa, koja je, pak, bila inspirirana znamenitom Shakespeareovom tragedijom *[[Romeo i Julija]]*. Radnja se događa u Barceloni i prikazuje kako se mladi Rom Rafael El Taranto (čiji lik tumači Daniel Martin) zaljubi u flamenko plesačicu Juanu iz suparničkog romskog klana La Zornoga, a što na kraju dovodi do krvoprolića i tragedije. *Los Tarantos* je historičarima zanimljiv tbog toga što je Rovira Beleta pokušavao kombinirao mjuzikl sa cinema verite stilom, te je film snimljen na autentičnim lokacijama na barcelonskoj plaži Somorrostro na kojoj se u to vrijeme nalazilo ogromno divlje naselje, a koje je tri godine kasnije dao srušiti Francov režim. U filmu u ulozi Rafaelove majke nastupa Carmen Amaya, poznata flamenko plesačica rodom iz Somorrostra, koja je umrla od zatajenja bubrega nedugo nakon premijere.

## Uloge
*Carmen Amaya	 ... 	Angustias
*Sara Lezana	... 	Juana
*Daniel Martín	... 	Rafael
*Antonio Gades	... 	Mojigondo
*Antonio Prieto	... 	Rosendo
*José Manuel Martín	... 	Curro (kao J. Manuel Martín)
*Margarita Lozano	... 	Isabel
*Juan Manuel Soriano
*Antonia Singla	... 	Sole (kao Antonia 'La Singla')
*Aurelio Galán 'El Estampío'	... 	Jero (kao A. Galán 'El Estampío')
*Peret... 	Guitarist
*Andrés Batista	... 	Gitarist
*Emilio de Diego	... 	Gitarist
*'Pucherete'	... 	Gitarist
*Blay	... 	Gitarist
*El Chocolate	... 	Pjevač
*'La Mueque'	... 	Pjevač
*'Morita'	... 	Pjevač (kao 'Morità')
*Enrique Cádiz	... 	Pjevač
*'El Viti'	... 	Pjevač
*J. Toledo	... 	Pjevač
*Antonio Escudero 'El Gato'	... 	Juan/Plesač (kao A. Escudero 'El Gato')
*D. Bargas	... 	Plesač (as D. Bargas 'Lulula')
*Amapola	... 	Antonia/Plesačica
*'El Guisa'	... 	Plesač
*Antonio Lavilla	... 	Sancho
*Francisco Batista
*Carlos Villafranca	... 	Salvador
*Josefina Tapias

## Reference

## Vanjske veze
*
A je to!

**Pat a Mat** je češka humorna stop animirana serija prvi put emitirana 1976. a koja se odvija oko dvojice majstora: Pat i Mat (aluzija na poteze u šahu), a koji su zbog šeprtljavog ponašanja uvijek naprave više štete nego koristi prilikom komičnih pokušaja popravljanja kućanskih aparata. Autori serije su Lubomír Beneš i Vladimír Jiránek.

*A je to!* je stekao kultni status te je prikazivan po televizijskim programima raznih zemalja, pa tako i na području bivše Jugoslavije.

## Vanjske veze

* 
* Službeni website AIF Studio
* Službeni website Patmat film
* Fansite
Černjahivska kultura

**Černjahivska kultura** (ukr. **Черняхівська культура**) je naziv za arheološku kulturu otkrivenu 1899. prilikom iskapanja grobnica u okolici sela Černjahiv pored Kijeva. Raspostranjenost te kulture je bila prisutna uz cijelu desnu obalu Dnjepra odnosno na šumskim i stepskim prostorima zapadne Ukrajine. Ista kultura prelazi i granice Ukrajine te dodiruje susjedne prostore Moldove, Rumunjske i nešto manje jugoistočne Poljske. Na širenje te vrijedne kulture imali su utjecaj i Sarmati, odnsono iranofone grupe nomada, koje su s prostora Ukrajine prema zapadu potiskivali Skite. Černjahivska kultura se smatra polietničkom, odnosno multietnički sastav stanovništva u njezinom doticaju bio je najčešće sastavljen od Skita, Sarmata, Traka, Gota, Slavena i drugih.

Historičari tvrde da su slavenska plemena u doticaju s Černjhivskom kulturom iz skitskog doba, bila donekle povezana sa iranojezičnim plemenima. Ukrajinska kijevsko-čerkaška regija bila je u možda najvećem doticaju sa iranojezičnim konglomeratom te je na taj način preuzele elemente njihove religije, ideologije, folklora i umjetnosti. Vrlo je vjerojatno da su na tim prostorima Slaveni preuzeli neka poganska božanstva od iranojezičnih plemena. Ista božanstva su također utjecala i na stvaranje slavenskih etnonima te slavenske ornamentike, odnosno često određenu vegetativnu i animalnu simboliku poput primjerice cvijeća, pijetlova ili zmija. Krajem 4. i početkom 5. vijeka, multikulturalne gotske zajednice gube svoj bitan utjecaj, a njihovu ulogu na tim prostorima preuzimaju Slaveni.

## Literatura

* Dr.Evgen Paščenko, ured. Milan Pišković; Etnogeneza i mitologija Hrvata u kontekstu Ukrajine, Zagreb (1999.) - Meditor, str. 51-55
* Barford, Paul M (2001), The Early Slavs: Culture and Society in Early Medieval Eastern Europe, Cornell University Press
* Halsall, Guy (2007), Barbarian migrations and the Roman West, 376-568, Cambridge University Press
* Curta, Florin (2001), The Making of the Slavs: History and Archaeology of the Lower Danube Region, C. 500-700, Cambridge University Press
* Енциклопедія українознавства (у 10 томах) / Головний редактор Володимир Кубійович. – Париж, Нью-Йорк: «Молоде Життя», 1954–1989.(укр.)
* Баран В.Д., Баран Я.В. Черняхівська культура Баран В.Д., Баран Я.В. Історичні витоки українського народу. –Київ, 2005. –208 с.
* Магомедов Борис. Готи і гепіди в культурах римського часу Українська наука: минуле, сучасне майбутнє. Археологія Тернопільщини. –Тернопіль, 2003. –С. 155-161.

## Vanjske veze

* АНТРОПОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ДАВНЬОГО НАСЕЛЕННЯ ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ (ukr.)
* В ОРБІТІ НАЙДАВНІШИХ ЦИВІЛІЗАЦІЙ (IV ТИС. ДО Н. Е. - V СТ.) (ukr.) 
* Черняховская культура, археологическая культура (rus.)
* Сини Дажбожі, Сварога внуки... (ukr.)
Septimanija

**Septimanija** je bila zapadna regija rimske provincije Narbonske Galije koja je 462. godine prešla pod vizigotsku kontrolu, nakon što je bila predana njihovom kralju, Teodoriku II. Pod Vizigotima, ovo područje je bilo poznato kao „Galija“ ili „Narbonensis“. Obuhvaćala je otprilike teritorij današnje moderne francuske regije Languedoc-Roussillon. U 8. vijeku na kratko je potpala pod vlast Kordopskog emirata, da bi je ubrzo ponovo osvojili Franci i na tom mjestu osnovali Gotsku marku, koja se još nazivala i Gotija (lat. Gothia).

Septimanija je bila marka Karolinškog carstva, a onda i zapadne Francuske sve do 13. vijeka, iako je kulturno i politički bila odvojena od sjeverne Francuske i središnje kraljevske vlasti. Regija je bila pod utjecajem Toulousea, Provence i Katalonije. Bila je dio kulturne i jezične regije Oksitanije i konačno je potpala pod kontrolu Francuske nakon Katarskog križarskog rata. Od kraja 13.vijeka ova regija je bio poznata pod imenom Languedoc i njena historija je tijesno vezana za historiju Francuske.

Ime Septimanija vjerojatno potječe od dijela latinskog imena grada Béziersa *(Colonia Julia Septimanorum Beaterrae)*, koja je dobila ime po naselju veterana rimske VII. legije u samom gradu. Druga moguća teorija o nastanku imena je u vezi sa sedam gradova koji se nalaze na njenom teritoriju: Béziers, Elne, Agde, Narbonne, Lodève, Maguelonne i Nîmes.

## Izvori
* Bachrach, Bernard S. *Merovingian Military Organization, 481.&ndash;751.*, Minneapolis: University of Minnesota Press, 1971.
* Collins, Roger. *The Arab Conquest of Spain, 710.&ndash;97.*. Oxford University Press, 1989.
* Collins, Roger. *Visigothic Spain, 409.&ndash;711.*. Blackwell Publishing, 2004.
* James, Edward. "Septimania and its Frontier: An Archaeological Approach." *Visigothic Spain: New Approaches*. Edward James (ed). Oxford: Clarendon Press, 1980.
* Lewis, Archibald Ross. *[http://libro.uca.edu/lewis/index.htm The Development of Southern French and Catalan Society, 718.&ndash;1050]*. University of Texas Press: Austin, 1965.
* McKenna, Stephen. *[http://libro.uca.edu/mckenna/index.htm Paganism and Pagan Survivals in Spain up to the Fall of the Visigothic Kingdom]*. Catholic University of America Press: 1938.
* Thompson, E. A. *The Goths in Spain*. Oxford: Clarendon Press, 1969.
Roman Veliki

**Roman Velik**i ili **Roman Mstislavič** (ukr. **Роман Мстиславич**); (1152.-1205.); je srednjovjekovni ukrajinski knez koji je ukupno politički predvodio četiri staroruska središta; ono novgorodsko (1168.-1170.), vladimir-volinjsko (1170.-1187., 1188.), galičko (1188., 1199.) i glavno kijevsko. Roman je bio sin kijevskog kneza Mstislava II. Izjalsaviča i poljske kneginje Agnes. Najveću slavu i priznanje stekao je kroz niz uspješnih borbi sa Kumanima u razdoblju između 1197. i 1204. godine te kroz uspješno oslobođenje Kijeva. Ti vojni, ali i pojedini politički uspjesi donijeli su mu opisni naziv «Roman Veliki». Osnovao je srednjovjekovnu dinastiju Romanoviče.

## Politička uloga

Nakon što je u zapadnoj kneževini Galiciji izumrla dinastijska grana Rostislavič iz kijevske dinastije Rurik, knez Roman Mstislavič je 1199. objedinio Galičku i Vladimir-Volinjsku kneževinu u jednu državu pod svojim vodstvom odnosno stvara Galičko-Volinjsku državu (rut. Галицько-Волинське королівство) ili Galičko-Volinjsku Rus'. Knez Roman Mstislavič počeo je graditi bliske odnose s Nijemcima te se žestoko borio protiv Kumana na istočnim granicama ukrajinske države. Nakon što je neočekivano ubijen u borbi s vojskom poljskog plemstva 1205. iza sebe je ostavio dva sina Danila i Vasiljka, koji su bili djeca i nisu odmah mogli preuzeti vodstvo države. Uz pomoć i intervenciju rođaka kneza Mstislava Hrabrog iz Novgoroda, sinovi Romana stasaju u nestabilnim političkim odnosima i preuzimaju nasljedstvo 1219. godine.
 
## Izvori

## Vanjske veze
* Biografija staroruskog kneza Romana Mstslaviča (eng.)
* УТВОРЕННЯ ГАЛИЦЬКО-ВОЛИНСЬКОГО КНЯЗІВСТВА - РОМАН МСТИСЛАВИЧ (ukr.)
Traun

**Traun** je grad na sjeveru Austrije od 23,921 stanovnika.

Traun administrativno podpada pod Okrug Linz-Land.

## Geografija

Traun leži u Gornjoj Austriji između Welsa i Linza u dolini rijeke Traun.

Kako je udaljen svega desetak km jugozapadno od centra Linza, on je danas spojen s njim, zajedno sa susjednim gradovima Ansfelden, Leonding i Pasching u jednu konurbaciju.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 790. pod imenom *Dru*
Traun je čitav srednji vijek bio selo, pa je tek 1973. dobio status grada.

## Znamenitosti

Najveća znamenitost Trauna je njegova neogotička parohijska crkva podignuta između 1882. - 1890.

## Privreda

Od 10,236 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. zaposlenih u Traunu, oko 56%  radilo u 
(trgovini i industriji koja je proizvodila plastične prozore, metalne odljevke, vozila, specijalne papire, optiku, cigarete, prehrambene artikle, pića i opremu za sport.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada Trauna''
Nepodnošljiva lakoća postojanja

***Nepodnošljiva lakoća postojanja*** () je roman koji je napisao Milan Kundera, češki pisac koji je živio u egzilu u Francuskoj, a koji je prvi put objavljen 1984. Radnja se odvija oko dvije žene, dva muškarca i psa tijekom praškog proljeća čehoslovačke historije 1968. Iako je napisan još 1982., roman je objavljen tek dvije godine kasnije, na francuskom prijevodu *L'Insoutenable légèreté de l'être*. Izvorni češki tekst je objavljen iduće godine.

Roman je stekao hvalospjeve kritičara i popularnost, te je 1988. po njemu snimljen i istoimeni film koji je režirao Philip Kaufman.

## Radnja
Radnja se odigrava u Pragu kasnih 1960-ih i početkom 1970-ih. Istražuje umjetnički i intelektualni život češkog društva, od praškog proljeća pa sve do sovjetske invazije Čehoslovačke 1968., kao i njenim posljedicama: bijeg i egzil protagonista na sigurnija područja. Glavni su likovi: Tomáš, kriurg; njegova supruga Tereza, fotografkinja koja sluti da ju suprug vara; Tomášova ljubavnica Sabina, slobodoumna umjetnica; Franz, švicarski profesor na sveučilišti i Sabinin ljubavnik; Šimon, Tomášov otuđeni sin iz ranijeg braka.
## Vanjske veze
*SparkNotes
*Criterion Collection - esej kojeg je napisao Michael Sragow
*Esej kojeg je napisao Giuseppe Raudino