open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Cappella degli Scrovegni

**Cappella degli Scrovegni** znana i kao *Cappella della Arena* je danas muzej u Padovi, u kom se nalaze freske firentinskog slikara Giotta.

## Historija i karakterisike

Tu malu gotičku kapelu je u prvim godinama 14. vijeka sagradio bankar i mecena Enrico Scrovegni, a posvećena 25. marta 1305.

Enterijer kapele dekorirao je freskama Giotto di Bondone, koji ih je naslikao u samo dvije godine, između 1303. i 1305. 
One pokrivaju čitav enterijer kapele, pripovijedajući priču o spasenju na dva različita načina. U prvom prikazuje život Djevice Marije i Isusa duž zidova broda i slavoluka.

U drugom monokromatskom naslikanom u donjem pojasu prikazane su personifikacije poroka i vrlina Taj ciklus završava sa velikim Strašnim sudom na unutrašnjem zidu prednje fasade.

Giotto je tim freskama napravio prvu veliku revoluciju u gotičkom slikarstvu u predstavljanju prostora, uvevši elemente perspektive. 
S druge strane humanizirao je sakralne likove, prikazavši ih kao obične ljude koji pate i žaluju kao i svi obični smrtnici.

Bačvasti svod je obojan u plavo i osut zvijezdama sa medaljonima u kojima su likovi Marije, Isusa i Prorok. U prezbiteriju se nalazi skulptura Madone sa 
djetetom između dva anđela koju je početkom 14. vijeka isklesao Giovanni Pisano.

Freske iz Kapele Scrovegni uvrštene su 2021. na UNESCO-ovu Listu svjetske baštine u Evropi u sklopu  lokaliteta Ciklus fresaka iz 14. vijeka u Padovi.


datoteka:Giotto 02. Joachim among the Shepherds Capella degli Scrovegni (Padova) jm56710 (1).jpeg|Joakim među pastirima
datoteka:Giotto_di_Bondone_-_No._6_Scenes_from_the_Life_of_Joachim_-_6._Meeting_at_the_Golden_Gate_-_WGA09176.jpg|Susret Joakima i Ane kod Zlatnih vrata
datoteka:Giotto_di_Bondone_-_No._11_Scenes_from_the_Life_of_the_Virgin_-_5._Marriage_of_the_Virgin_-_WGA09183.jpg|Marijino vjenčanje
datoteka:Giotto_di_Bondone_-_No._18_Scenes_from_the_Life_of_Christ_-_2._Adoration_of_the_Magi_-_WGA09195.jpg|Poklonstvo kraljeva
datoteka:Flight_into_Egypt_-_Capella_dei_Scrovegni_-_Padua_2016.jpg|Bijeg u Egipat
datoteka:Giotto_di_Bondone_-_No._38_Scenes_from_the_Life_of_Christ_-_22._Ascension_-_WGA09226.jpg|Isusovo uzačašće


## Reference

## Vanjske veze

* ''Cappella degli Scrovegni'' 
* ''La Cappella di Padova'' 
* ''Arena Chapel''
Antiapenini

**Antiapenini** (talijanski: *Antiappennino* ili *Preappennino*) je ime za niz planinskih masiva Italiji, koji se uzdižu i sa tirenske i 
jadranske strane, na rubu Apenina, ali su izolirani od njega i razlikuju se formom.

## Geografija
Tirenski Antiapenini se dijele na Tirenske, Lacijske, Kampanijske i Apulijsko-Garganske Apenine.

### Tirenski Apenini

U Tirenske Antiapenine spadaju Colline Metallifere i drugi obalni masivi južne Toskane; Monti Uccellini i ostatci ugaslih vulkana 
kao što su Monte Amiata (1734 m), Monti Volsini i Monti Cimini.

### Lacijski Apenini

Taj lanac ugaslih vulkana niže se dalje na lacijske; Sabatine, Tolfe i Lacijski vulkan.

### Kampanijski Apenini

U Kampaniji su to; Vulkan Roccamonfina, Vezuv i Flegrejska polja.

### Apulijsko-Garganski (jadranski) Apenini

Sa jadranske strane su to; Gargano, Visoravan Murge i brdašca Serre salentine u Salentu.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Antiappennino''
Sonic the Hedgehog 2 (film)

***Sonic the Hedgehog 2*** (, ) je nadolazeća avanturistička komedija koju je režirao Džef Fauler, a napisali su Pet Kejsi, Džoš Miler i Džon Viington, zasnovan na istoimenoj franšizi video igrica koju je objavila Sega i nastavku Sonikov film (2020.) U njemu igraju Ben Švarc, Kolin O'Šonesi, Idris Elba, Džejms Marsden, Tika Sampter, Nataša Rotvel, Adam Pali, Šemar Mur i Jim Carrei. To je drugi deo serije filmova Sonic the Hedgehog. Film prati Sonika i Tejlsa dok pokušavaju da spreče doktora Egmana i Ehidnu Naklsa da pronađu majstora Emerald. Nakon uspeha prvog filma, i sa planovima za filmsku seriju, Paramount Pictures je najavio nastavak u maju 2020. Snimanje je trajalo od marta do juna 2021. u Vankuveru i na Havajima. Sonic the Hedgehog 2 je zakazan za bioskopsko prikazivanje u Sjedinjenim Državama 8. aprila 2022. od strane Paramount Pictures u saradnji sa Sega Sammi Group. 15. februara 2022., Paramount Pictures je zvanično potvrdio da su Sonic 3 i spin-off serija fokusirana na Knuckles u razvoju.

## Premisa
Nakon događaja iz prvog filma, Sonic je odlučan da ostavi trag kao heroj i odlučuje da ostane u Grin Hilsu dok Tom i Medi odu na odmor. Kada se doktor Eggman vrati sa planete pečuraka u potrazi za Majstorskim smaragdom da osvoji svet i osveti se Soniku uz pomoć Ehidne Naklsa, Sonik i njegov novi prijatelj Majls "Tails" Prover kreću da pronađu smaragd pre nego što padne. u pogrešne ruke.

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
*
Ruská Voľa

**Ruská Voľa** je naseljeno mjesto u okrugu Vranov na Toploj, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze

*
Cornate di Gerfalco

**Cornate di Gerfalco** je vrh masiva Colline Metallifere visok 1066 m, koji se nalazi na jugozapadu Toskane. 

## Karakteristike

Nalazi se na granici provincija Grosseto i Siena, pored fraziona Gerfalco općine Montieri. 
Planina Cornate di Gerfalco bogata je mineralima, na njoj se odavno iskapa ružičasti mramor, koji se koristio u gradnji brojnih crkava i za pod Sienske katedrale.

Danas je dio *[[Prirodni rezervat|Rezervata prirode]] Cornate i Fosini*, koji se nalazi nedaleko od izvora rijeke Cecine.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''The paths of the Cornate''
Colle di Cadibona

**Colle di Cadibona** ili **Bocchetta di Altare** kako ga Talijani zovu, je planinski prijevoj na sjeverozapadu Italije u Provinciji Savona.

## Karakteristike
Taj prijevoj koji leži na 436 metara nadmorske visine, povezuje obalu Savone sa dolinom Rijeke Bormida.

On se smatra granicom između Alpi i Apenina.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Cadibona, Passo''
Bormida (rijeka)

**Bormida** je rijeka na zapadu Sjeverne Italije u Liguriji i Pijemontu, duga 153 km, desna pritoka rijeke Tanaro.

## Hidrologija

Bormida izvire pod imenom *Bormida di Millesimo* na obroncima planine Carmo u Ligurskim Alpama, kod sela Castelvecchio di Rocca Barbena u Provinciji Savona. 
Od tamo teče prema sjeveroistoku do ušća u Tanaro nizvodno od Alessandrije.

Porječje rijeke prostire se po provincijama Alessandria, Asti, Cuneo, Savona na površini od 2600 km².

Stariji geografi smatrali su da je rijeka duga samo 64 km, i da su *Bormida di Millesimo* (duga 90 km) i *Bormida di Spigno* (58 km) dva izvora koji tek kad se spoje kod Bistagna formiraju rijeku Bormidu.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Bòrmida (fiume)''
Corno Grande

**Corno Grande** (što na talijanskom znači *Veliki [[rog]]*) je sa svojih 2,912  metara najviši vrh Apenina. 

## Karakteristike

Corno Grande se nalazi u Centralnim Apeninima u Regiji Abruzzo.
On je zapadni vrh Gran Sassa, ostala dva istočni i centralni su nešto niži (istočni 2908 m, centralni 2,893 m).

Na Corno Grande se prvi popeo botaničar Orazio Delfico 1794.
Nešto sjevernije uzdiže se **Corno Picolo** (*Mali [[rog]]*) koji je visok samo 2,655 ali je puno teži za uspon.

Vrh je veći dio godine prekriven snijegom, na sjevernoj padini planine nalazi se *Calderone*, mali najjužniji glečer u Evropi.  

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Corno Grande, Italy''
Merse (rijeka)

**Merse** je rijeka u Centralnoj Italiji u Toskani, duga 73 km, desna pritoka rijeke Ombrone.

## Hidrologija

Merse izvire u brdima Masiva Colline Metallifere na nadmorskoj visini od 850 metara, južno od sela Montieri. 
Od tamo teče prema jugu, zatim naglo skreće na sjeveroistok, a onda opet naglo zavija i teče prema jugu do ušća u rijeku Ombrone kod lokaliteta Pian di Rocca u općini Monticano.

Porječje rijeke prostire se po toskanskim provincijama Siena i Grosseto na površini od 154 km²

U dolini rijeke ima puno ostataka nekad važne rudarske aktivnosti od zgrada, do kalupa za livenje bakra.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Il Fiume Merse''
Tanaro

**Tanaro** (latinski: *Tanarus*) je rijeka na zapadu Sjeverne Italije u Liguriji i Pijemontu, duga 276 km, najveća desna pritoka rijeke Po.

## Hidrologija

Tanaro izvire pod imenom *Tanarello* na obroncima planine Monte Saccarello u Ligurskim Alpama, nedaleko talijansko-francuske granice. 
Od tamo teče prema sjeveroistoku, kad sa lijeve strane primi potok Negrone, skreće na istok i mijenja ime u *Tanaro*, zatim teče do Ceve gdje prima potoke Ormeu, Garessio i Bagnasco. Ponovno mijenja smjer i teče prema sjeverozapadu, gdje sa lijeve strane prima pritoke Corsaglia, Ellero i Pesio.

Brojnim mandrima protiče kroz brežuljkast vinogradarski krajolik. Nakon što primi pritoku Stura di Demonte, ponovno skreće na sjeveroistok i dotiče do široke doline gdje se leži grad Alba, a odmah nakon tog i Asti.
Nakon tog širokim mandrima protiče sjevernim rubom Alessandrije gdje prima pritoke Belbo i Bormidu i nakon tog dotiče do ušća u Po kod Bassignana.

Porječje rijeke prostire se po površini od 8,324 km².
Sa prosječnim godišnjim protokom na ušću od 78 m³/s, najbogatija je vodom od svih desnih pritoka rijeke Po.

Vode Tanara koriste se za navodnjavanje i proizvodnju električne energije, a kotlina u srednjem toku kao trasa puteva koji povezuju Liguriju i Pijemont.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Tànaro''
Volturno

**Volturno** (latinski: *Volturnus*, od *volvere*=kotrljati) je rijeka u Južnoj Italiji duga 175 km.

## Hidrologija

Volturno izvire u Abrucijskim Apeninima u Moliseu pored naselja Rocchetta a Volturno. Od tamo teče prema jugoistoku sve do uvira pritoke Calore Irpino kod Castel Campagnana. 
Zatim skreće na jugozapad, protiče preko grada Capue, i teče do ušća u Tirensko more kod Castel Volturna, sjeverozapadno od Napulja.

Donji tok rijeke u ravničarskoj Kampaniji bio je močvarni kraj sve do 1950-ih kada je podignuta brana kod Capue. Ona je regulirala protok i osigurala dovoljno vode za navodnjavanje.

Kako duž Volturna prolaze glavni putevi koji povezuju Rim i Napulj, rijeka je imala i veliku staratešku važnost. 
Za vrijeme borbi za Ujedinjenje Italije Giuseppe Garibaldi je u Bitci kod Volturna 1860. izvojevao važnu pobjedu protiv vojske Napuljskog Kraljevstva. 
I za Drugog svjetskog rata, jedinice Wehrmachta u Južnoj Italiji koristile su rijeku kao rezervnu liniju obrane nakon pada Napulja, sve do 13. oktobra 1943. kad su jedinice 5 Američke armije probile front i prešle rijeku.

Gornja dolina Volturna pala je u savezničke ruke tek 8. novembra 1943., kada su jedinice Britanske Armije zauzele Iserniju.

Porječje rijeke prostire se na površini od 5,455 km² po regijama Kampanija i Molise, prosječni godišnji protok na 
ušću je 82.1 m³/s.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Volturno''
Doba lala

**Doba lala** ili **Era tulipana** (, 1718–1730) je bilo razdoblje mira u Osmanskom carstvu i otvaranja Carstva ka običajima i kulturi Zapadne Evrope. Trajalo je od sklapanja Požarevačkog mira (1718.) do ustanka Patrona Halila (1730.) kada je vladao sultan Ahmed III. a veliki vezir je bio Ibrahim-paša Novošeherlija. 

## Razdoblje tulipana

Nazvano je po cvijetu tulipana koje je u Osmanskom carstvu bilo simbol prevelikog obilja i tijekom tog razdoblja su osmanski dvor, elita i visoki sloj društva bili zaluđeni tulipanima. Uzgoj tog cvijeta je označavao plemeniti položaj. 

Na početku Ahmedove vladavine, ugušena je pobuna Janjičara i pogubljene su njene vođe. U prve dvije godine vladavine, veliki veziri koje je sultan postavljao nisu se dugo održavali na svojim funkcijama (najčešće po dva meseca). Nakon toga je zavladala stabilnost. Slično je bilo i sa ostalim funkcijama. Na položaju šejh-ul-islama se od 1718. do 1730. godine nalazio isti čovjek (Abdulah efendija), a ista stabilnost primjećuje se i kod upravnika finansija, velikog admirala Ibrahim-paše Damada, koji na prestol dolazi usred rata sa Austrijom (1718-1730) i razvija stabilnije diplomatske odnose. On je prvenstveno želio da prodre u uzroke uspona zapadnih evropskih sila i stoga šalje osmanske izvidnike u Beč, Pariz, Moskvu i Poljsku. Sultan Ahmed u Istanbul dovodi umjetnike i priređuje skupe zabave. Osmanski rukovodioci shvatili su da Carstvo više nije vladajuća sila u Europi i na Istoku i da je u Zapadnom svijetu došlo do razvijanja koja Turci nisu ni primijetili. Zatim kod Osmanlija se javlja želja da upoznaju Zapadni svijet. Dolazi do novih inovacija, od kojih je jedna od najznačajnijih otvaranje štamparije sa arapskim slovima u Istanbulu 1727. godine. Zbog izvesnog otvaranja ka Zapadnom svijetu, Ibrahim-paša Damad se može smatrati jednim od najboljih osmanskih vezira. 

Doba lala je prestalo obnavljanjem ratova protiv Irana, kada je šah Tahmasp II. napao osmanske posjede uhvativši osmansku državu nespremnu. A potom su slijedili napadi afganskog vojvode Ašraf Hotaka za vrijeme raspada Safevidske dinastije.

Stoga su Osmansko carstvo potresle unutarnje brige, napose slučaj ustanka vjerski motiviranog otpora pod Zapadnom utjecaju, poznatom kao «ustanak Patrona Halila» (). Patrona Halil (živ. oko 1690-1730) je bio janjičar podrijetlom od manastirskih albanaca i 1730. je predvodio veliku pobunu zajedno sa 12.000 janjičara, većinom albanaca. Ustanak je prouzročio sultanovo abdiciranje i dolazak novog sultana, Mahmuda I., sina sultana Mustafe II.

Era tulipana je pokazala prve konflikte koju su išli uz novovjekovnu potrošačku kulturu. S polja književnosti, svjedoci ovog vremena su bili Nedîm, Jirmisekiz Čelebija, Rašid, Osman-aga Temišvarski, Sejid Vehbija, Ibrahim Muteferika pa i mladi Resmi, dok je sa strane umjetnosti upečatljiv trag ostavio slikar Levni.

## Zanimljivosti
O ovom razdoblju je snimljena turska televizijska serija *[[Lale Devri]]* (Fox, 2010/14).
Colle Vaticano

**Colle Vaticano** zvano i **Monte Vaticano** (latinski: *Mons Vaticanus*) je brdašce u Vatikanu, koje se nalazi pored Janiculuma ali je znatno manje.

**Vatikansko brdo** leži desno od rijeke Tibar, i sjeverno od brda Janiculum, a Bazilika sv. Petra nalazi se točno na rubu brda, na aluvijalnoj ravnici Tibra zvanoj *Ager Vaticanus*. 
## Historija

Sa zapada se Vatikansko brdo spaja sa brdašcima Monti di Creta, iz kojih se iskapala glina, ta aktivnost na tom području trajala je više od 20 vijekova. 
Sve do 1920-ih moglo se vidjeti visoke dimnjake peći u kojima se pekla cigla (posljednja je zatvorena 1961.
Vatikansko brdo je danas puno niže, zbog velikih iskapanja koja su počela od 16. vijeka, da se dobije glina za gradnju Bazilike sv. Petra, zbog tog se gotovo i nevidi od visokih vatikanskih palača kompleksa Belvedere.

Kao i Janiculum i Vatikansko brdo je za rimskih vremena, bio daleka periferija i nije bio dio grada Rima. 
Kraj oko Vatikana se smatrao nezdravim, pa ga je i Plinije Stariji spomenuo kao *loš* zbog komaraca.

Za prvu melioraciju tog kraja zaslužna je Agripina Starija, a za njegovu integraciju sa Rimom njen sin Kaligula i unuk Neron. 
Neron je sagradio svoj privatni cirkus okružen vilama i vrtovima.

Neronov cirkus postao je predmet kršćanskog kulta, jer se po tradiciji u njemu nalazi grob Svetog Petra.

Vatikansko brdo nije spadalo u Sedam rimskih brežuljaka, a postalo je dio grada Rima za pape Lava IV., koji je proširio gradske bedeme između 848. - 852., kako bi zaštitio Staru baziliku Svetog Petra.

Sve do sklapanja Lateranskih ugovora 1929. i osnivanja Vatikana, Vatikansko brdo je bilo dio Rimskog riona Borgo.

### Ime

Po legendi Vatikan je dobio ime po proroku *Vatiu* koji je nagovorio Rimljane da protjeraju Etruščane sa brda, dok je prema Varonu to bilo sjedište boga *Vagitija*, dok je prema Geliju ime nastalo od - *vaticina*, promatrača ptica.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Mons Vaticanus Colle Vaticano (Roma)''
Pollino (masiv)

**Pollino** (talijanski: *Massiccio del Pollino*) je planinski masiv u Južnoj Italiji, dio Lukanskih Apenina u Južnim Apeninima.

## Geografija
Masiv Pollino nalazi se na granici Bazilikate (provincije; Matera i Potenza) i Kalabrije (provincija Cosenza).

Građen je uglavnom od vapnenca, pješčenjaka i glinenih škriljavaca, pa ima tipičan kraški reljef.
Najviši vrh ima Serra Dolcedorme ima 2,267 metara, on je i ujedno i najviši vrh Južnih Apenina. Ostala dva istaknuta vrha su *Monte Pollino* 2,248 m i *Serra del Prete* 2,181 m.

Masiv je od 1992. dio Nacionalnog parka Pollino.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Pollino, mónte''
Orsanmichele

**Orsanmichele** zvana i *San Michele in Orto* je gotička crkva u talijanskom gradu Firenca, u Toskani.

## Historija i karakteristike

Historija crkve seže do langobardskih vremena, i 8. vijeka, kad je na tom mjestu podignuta kapela. 
Prvi put je dokumentirana 895., a srušena je 1239. Na njenom mjestu je oko 1290. Arnolfo di Cambio sagradio lođu za prodaju žita.

Ona je uskoro umjesto mjesta za trgovanje postala mjesto kulta, zbog slike Djevice, kojoj su pripisivane čudotvorne moći.

Požar je 1304. teško oštetio lođu, pa je ceh svilara 1337. naručio je novu koja je dovršena 1349. (arhitekti; Neri di Fioravante, Benci di Cione i Francesco Talenti).

Veliki mramorni oltar naručen je od Orcagne, koji ga je isklesao 1359., nakon tog se lođa više nije smatrala mjestom pogodnim za tržnicu, pa je ona premještena na drugo mjesto negdje oko 1357.
Zgrada je još do 1380. imala pored crkvene imala i građansku funkciju, kao mjesto u kom su se sastajali cehovi (oratorij). Zbog tog je nadograđena na dva kata kako bi se mogla koristiti kao žitnica.
Svoj konačni izgled dobila je 1404. kad je lođa zatvorena prema projektu Francesca Talentija sa elegantnim gotičkim biforama.

Najbolja mjesta na fasadi za tabernakule dobio je najznačajniji firentinski ceh *Arti Maggiori*, u kom su bili; suknari, svilari, suci, notari, bankari, vunari, krznari, liječnici i apotekari. Lošije pozicije dobio je ceh Mediana (mesari, postolari, klesari, stolari, kovači..) i ceh oklopnika i mačevalaca. Najvažniji tabernakul, centru ulične 
fasade dodijeljen je prvo Gvelfima, a nakon tog sudijama iz ceh Arti Maggiori (*Tribunal Mercatanzia*).

Svaki od cehova naručio je skulpture svojih svetaca zaštitnika za dodjeljene tabernakule, od najistaknutijih firentinskih skulptora iz 15. vijeka (Nanni di Banco, Ghiberti, Donatello) i 16. vijeka (Giambologna).
Tako su sveci zaštitnici pojedinih cehova, postavljeni na četiri fasade zgrade, postali sveci zaštitnici same crkve Orsanmichele.

Danas se gornji katovi adaptiraju u muzej u koji će biti premještene orginalne skulpture sa fasade.

Enterijer crkve zadržao je svoj kasnogotički izgled gotovo netaknut.
## Galerija skulptura

datoteka:FirenzeOrsanmichele05.jpg|Tabernakul vunara (patron sv.Stefan) Lorenzo Ghiberti
datoteka:FirenzeOrsanmichele07.jpg|Tabernakul potkivača, (patron sv.Eligije) Nanni di Banco
datoteka:FirenzeOrsanmichele08.jpg|Tabernakul užara i antikvara (patron sv.Marko) Donatello
datoteka:FirenzeOrsanmichele09.jpg|Tabernakul krznara (patron sv.Jakov) Niccolò di Pietro Lamberti
datoteka:FirenzeOrsanmichele10.jpg|Tabernakul ljekara i apotekara (patron sv.Marija) Piero di Giovanni Tedesco
datoteka:FirenzeOrsanmichele11.jpg|Tabernakul svilara (patron sv.Ivan) Baccio da Montelupo


## Reference

## Vanjske veze

* ''Orsanmichele, Church and Museum''
Serra Dolcedorme

**Serra Dolcedorme** je vrh masiva Pollino visok 2,267 m, koji se nalazi u Južnoj Italiji, u Južnim Apeninima. 

## Karakteristike

Serra Dolcedorme je najviša planina Južnih Apenina, koja se nalazi na granici Bazilikate i Kalabrije.
Sam vrh je okružen sa dva pomoćna; *Timpa di Valle Piana* (2,163 m) i *Timpa del Pino di Michele* ( 2,069 m), koji se zbog svoje visine smatraju nezavisnim vrhovima. 

Kao i sve druge planine Masiva Pollino i Serra Dolcedorme nije previše zahtjevna za uspon, pa se na nju mogu popeti planinari bez alpinističke opreme.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Serra Dolcedorme''
James E. Webb

**Džejms Veb** (; Tejli Hou, 7. listopad 1906 – Vošington, 27. ožujak 1992) je bio američki pravnik i političar. Bio je drugi administrator u NASA-i, od 14. veljače 1961. do 7. listopada 1968. godine. Predvodio je NASA-ine projekte „Merkur” i „Džemini”.

Godine 2002, Svemirski teleskop sljedeće generacije (, NGST) dobio je novi naziv: Svemirski teleskop „Džejms Veb”, u čast Veba.

Umro je od srčanog udara u bolnici Džordžtaun u Vošingtonu, 27. ožujka 1992. godine pri godištu od 85 godina; pokopan je na groblju Erlington.

## Povezano
*Merkur

## Reference
James Webb

**James**, **Jim** ili **Jimmy Webb** može se odnositi na sljedeće osobe:

## Umjetnost
*Jim Webb (rođen 1946.), američki pisac i političar
*James Webb (historičar) (1946–1980), škotski historičar
*James Webb (slikar) (1825–1895), britanski slikar
*James Webb (umjetnik) (rođen 1975.), južnoafrički umjetnik
*James R. Webb (1909–1974), američki scenarist
*Jim Webb (inženjer zvuka), američki inženjer zvuka
*Jim Webb (pjesnik), američki pjesnik i pisac
*Jimmy Webb (rođen 1946.), američki muzičar
*J. Watson Webb Jr. (1916–2000), američki filmski montažer
*Jim Webb (Family Affairs), fiktivni lik iz britanske sapunice *Family Affairs*
*Jimmy Webb (stilist) (1957–2020), američki stilist

## Javne službe
*James Webb (časnik) (umro 1761.), upravitelj Newfoundlanda
*J. B. Webb (James B. Webb, 1929–2009), utjecajni australski političar
*James E. Webb (1906–1992), direktor NASA-e
*Jim Webb (rođen 1946.), američki političar iz Virginije
*James H. Webb (pravnik), pravnik i profesor prava na Yaleu; koautor djela *Outlines of Criminal Law* s Courtney Kenny
*James Watson Webb (1802–1884), američki publicist i političar
*James Webb (političar, Teksas) (1792–1856), političar i pravnik

## Sport
*James Webb (ragbijaš) (1863–1913), velški ragbijaš
*Skeeter Webb (James Laverne Webb, 1909–1986), bejzbolaš
*Jim Webb (ragbijaš) (1878–1955), velški ragbijaš
*Jimmy Webb (američki nogomet) (rođen 1952.), igrač američkog nogometa
*James Watson Webb II (1884–1960), američki prvak u polu
*Jimmy Webb (penjač) (rođen 1987.), sportski penjač
*James Webb III (rođen 1993.), američki košarkaš

## Povezano
*Svemirski teleskop James Webb, infracrveni svemirski teleskop nazvan po Jamesu E. Webbu
Seyyid Vehbi

**Seyyid Vehbî** (oko 1674 – Istanbul, 1736) bio je osmanski divanski pjesnik 18. stoljeća. Smatra se kao jedan od najistaknutijih autora iz doba tulipana.
## Biografija
Rođen je u Istanbulu negdje oko 1674. godine, njegovo pravo ime je bilo Hüseyin. 
Poeziju je počeo pjevati u mladosti i koristio se pseudonimom Hüsami. Dobio je dobro obrazovanje. Postao je učenik Mirzazade Ahmeta Neyli Efendije, koji je bio jedna od uglednih književnih i političkih ličnosti tog perioda. Nešto kasnije je ga učitelj Neyli nazvao «Vehbi». Osim toga, uzeo je titulu «Sayyid» jer je se jedan njegov predak smatrao jednim od Sayyida. Postao je književnik i bibliofil u službi državnih dostojanstvenika. Dugo je radio kao nastavnik u istanbulskim medresama. 
Zahvaljujući odama i kronikama koje je napisao za moskovski pohod 1711. godine, sultan Ahmed III. je okrenuo pažnju prema njemu. Uz narudžbu velikog vezira Damat İbrahim-paše napisao je mali hvalospjev o Pasarofskom sporazumu (21. jul 1718.) pod nazivom «Sulhiyye». 1720. je napisao «Surnâme-i Vehbî», spjev obogaćen minijaturama u časti obrezivanja četiri šehzada (prinčeva) od sultana Ahmeda. Djelo je dobilo velike pohvale i nakon toga je Seyyid Vehbi vrlo brzo napredovao u svom profesionalnom životu. Potom je pobijedio na natječaju za stihove na bunaru sultana Ahmeda III. ispred dvorca Topkapi.
Nakon toga je imenova sudca u Tabrizu. Kasnije je držao mevlevije u Kajseriju, Manisi i Halepu. Napuštavši Halep, otišao je na hodočašće (Hadž). Po povratku je se razbolio i umro u svojoj kući u Aksarayu u Istanbulu, što je danas mahala Aksaray, te je pokopan na groblju od džamije Džambazije () u mahali Cerrahpaşa (Fatih).

## Djela
Seyyid Vehbi je u svojim pjesmama prenio čitateljima doba i okruženje u kojem je živio. 
Njegovo glavno djelo je ***[[Surname-i Vehbi|Surnâme-i Vehbî]]***. 1720. godine je sultan Ahmed III priredio 15-dnevnu proslavu za obrezivanje svojih četiri sinova: Şehzade Süleyman (1710–1732), Şehzade Mehmed (1717–1756), Şehzade Mustafa (1717–1774), Şehzade Bayezid (1718–1771). Seyyid Vehbi je opisao u svome spjevu taj svečani događaj. Knjiga je obogaćena sa mnogobrojnim minijaturama od slikara Levni i smatra se remek-djelo osmanske kulture 18. stoljeća. Sačuvana je u Museju Topkapija.
Na česmi Ahmeda III. ispred Topkapija su urezani njegovi stihovi, što je i slučaj i za tvrđavu Yedikule gdje se nad vratima nalazi njegov natpis, koji je Ahmed III naručio prilikom popravka zidova nakon potresa.

## Reference

## Bibliografija
*
Matese

**Matese** (talijanski: *Massiccio del Matese*) je planinski masiv u Kampanijskim Apeninima, na granici Kampanije i 
Molisea u Južnoj Italiji.

## Geografija
Masiv se prostire po provincijama; Campobasso, Isernia, Benevento i Caserta.

Taj vapnenački masiv, omeđen je rijekama Volturno (zapad, jugozapad), Calore (jug), Tammaro (istok) i Biferno (sjeveroistok).

Najviši vrh masiva je Monte Miletto (2050 metara).
Na južnoj strani nalaze se brojne kraške kotline i jezera, kao što je Jezero Matese (5 km²) koje leži na 1,011 metara nadmorske visine i najviše je kraško jezero u Italiji. 
Najveći urbani centar je Piedimonte Matese.

Na kampanijskoj strani masiva nalazi se istoimeni Rezervat prirode.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Matése''
Aspromonte

**Aspromonte** je planinski masiv, bolje rečeno visoravan, koja se nalazi na jugu Kalabrije (Provincija Reggio di Calabria), na samom kraju Talijanske čizme i 
Kalabrijskih Apenina.

## Geografija
Na istoku mu je granica Jonsko more, a na zapadu Tirensko more i Mesinski prolaz, na jugu je to rijeka Petrace i potoci kod Platia i Careria. Granica na sjeveru je prijevoj Passo della Limina.

Dobar dio masiva je od 1989. dio Nacionalnog parka Aspromonte.

Aspromonte je u centru građen uglavnom od gnajsa i mikašista iz prekambrija, a po rubovima od mlađih sedimentnih stijena.

Najviša planina je - Montalto, visoka 1,955 metara, čiji se brojni obronci strmo spuštaju prema moru, izbrazdani kanjonima vodotokova. 
Za Aspromonte su karakteristične terase, raspoređene u četiri reda, na različitim visinama, poduprijete sa bokova ravnicama.

Stanovništvo je koncentrirano u rubnim obalnim područjima; a sela ima do 900 metara nadmorske visine. 
U priobalnom području prevladavaju agrumi, voće i povrće, a iznad 600 metara vinova loza i maslina, u višim zonama žitarice, krumpir, kestenove šume i pašnjaci.

Aspromonte je bio scena dramatičnih događaja u augustu 1862. kad se na njegovim obalama iskrcao Giuseppe Garibaldi]] sa 2000 dobrovoljaca sa namjerom da krene na Rim srušiti vladu.
Dočekala ga je Vojska Kraljevine Italije i u bitci koja je potrajala manje od sata, porazila (sam Garibaldi lakše ranjen).
Kao rezultat tih događaja premijer Urbano Rattazzi je bio prisiljen dati ostavku, a Garibaldi je proveo u zatvoru mjesec dana, a zatim je pomilovan.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Aspromónte''
Petrace

**Petrace** je rijeka na jugozapadu Južne Italije u Kalabriji, duga 27 km.

## Hidrologija

Petrace izvire na nadmorskoj visini od 1000 metara, u srcu Aspromontea. Od tamo teče prema sjeveroistoku do ušća u Tirensko more kod grada Gioia Tauro.

Za antike bila je poznata pod grčkim imenom: *Metauros*, Μεταυρος, o njoj su pisali Katon, Plinije Stariji i Hekatej Milećanin.
Tokom vijekova mjenjala je imena i dugo označavala granicu između srednjovjekovnih komuna Reggio Calabria i Locria. Njenim vodama pripisivala se ljekovitost i kojekakva čuda.

Tokom 16 i 17. vijeka rijeka je bila poprište krvavih borbi između Francuza i Španjolaca.
Petrace je i za Drugog svjetskog rata ponovno bila poprište borbi zbog dva željeznička mosta.

Porječje rijeke prostire se po površini od 406 km² a prosječni godišnji protok na ušću je 8 m³/s.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Tànaro''
Calore Irpino

**Calore Irpino** zvan i *Calore di Benevento*, *Calore Campano*  je rijeka u Južnoj Italiji duga 108 km najveća (lijeva) pritoka rijeke Volturno.

## Hidrologija

Calore izvire na obroncima planine Accellica u Kampanijskim Apeninima na nadmorskoj visini od 1,660 metara. 
Od tamo teče prema sjeverozapadu do doline kod mjesta Apice gdje prima desnu pritoku Ufita, zatim skreće na zapad do Beneventa gdje sa desna prima pritoku Tammaro, i sa lijeve rijeku Sabato. Zatim skreće na sjever, a nakon tog na zapad do ušća u Volturno kod 
Castel Campagnana.

Porječje rijeke prostire se na površini od 3,058 km² po provincijama Avellino i Benevento, prosječni 
godišnji protok na ušću je 33 m³/s.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Calóre (fiume campano, monte Acellica)''
Tammaro

**Tammaro** je rijeka u Južnoj Italiji duga 68 km desna pritoka rijeke Calore Irpino.

## Hidrologija

Tammaro izvire u Masivu Matese kod naselja Vinchiaturo u Moliseu. 
Od tamo teče na jugozapad u Kampaniju do ušća u Calore Irpino sjeveroistočno od Beneventa.

Porječje rijeke prostire se na površini od 792 km² po provincijama Campobasso, Benevento, prosječni godišnji protok na ušću je 10,7 m³/s.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Tàmmaro''
Monte Miletto

**Monte Miletto** je najviši vrh masiva Matese visok 2,050 m, koji se nalazi na granici Kampanije i Molisea u Južnoj Italiji, u Kampanijskim Apeninima.

## Karakteristike

Planina Miletto leži na terenu općine Roccamandolfi na granici provincija Caserta, Isernia i Campobasso. Sa njenog vrha se mogu vidjeti dijelovi Napulja i dolina rijeke Volturno.

Na sjevernim obrocima planine, kod sela Campitello Matese, 1970-ih je izgrađen kompleks hotela i veliko skijalište. 
Najimpresivnije geomorfološke karakteristike planine su tri glacijalna cirka na sjeverozapadu i dolina *Fondacone* na sjeveru nalik na klanac.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Monte Miletto''
Serre Calabresi

**Serre Calabresi** ili samo **Serre** je planinski masiv, bolje rečeno visoravan, koja se nalazi na jugu Kalabrije po provincijama Catanzaro, 
Vibo Valentia i Reggio Calabria.

## Geografija
Serre se granaju u dva granitna kraka u smjeru sjeveroistok-jugozapad od prijevoja kod Marcellinara, ili onog kod Catanzara (251 metar) sve do Aspromontea. Sa tim mikašistkim masivom Serre dijele velik dio geomorfoloških karakteristika, od stmih obronaka na rubnim dijelovima, 
do ravničarskih visoravni na višim dijelovima.

Od ta dva kraka, koji se prostiru gotovo paralelno, onaj uz Tirensko more je niži, najviša planina Crocco, ima samo 1,276 m, ali je puno kompaktniji. 
Onaj uz Jonsko more je viši, - planina Monte Pecoraro ima 1,423 m ali je manje zbijen, pa se glavni vodotoci uglavnom nalaze na toj istočnoj strani i teku u Jonsko more uskim kanjonima kao brzaci.

Tirensku stranu karakterizira niz velikih slojeva terasa, koje su nastale tektonskim dislokacijama i djelovanjem morske abrazije u kasnijim fazama formiranja masiva.

Padavine su relativno velike (1500-2000 mm godišnje) sa čestim snijegom zimi. Šumski pokrov je uvelike eliminiran i zamjenjen kulurama tipičnim za jug (kesten, maslina, vinova loza, voće, povrće i žitarice).
Rašireno je stočarstvo (naročito ovčarstvo), a razvija se i ljetni turizam, gradnjom smještajnih kapaciteta.

Najveći urbani centri su; Chiaravalle Centrale, Serra San Bruno, Fabrizia, Caulonia, Mammola i Cittanova.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Sèrre, Le-''
Bocca Serriola

**Bocca Serriola** je planinski prijevoj u Centralnoj Italiji u Umbriji (Prvincija Perugia), pored grada Città di Castello.

## Karakteristike
Taj prijevoj koji leži na 730 metara nadmorske visine, povezuje kotline rijeka Metauro i Tibra.

On se smatra granicom između Sjevernih (Toskansko-Emilijanski Apenini) i Centralnih Apenina (Umbrijsko-Markezijski Apenini).

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Serriòla, Bócca-''
Monte Pisanino

**Monte Pisanino** je najviša planina u masivu Apuanske Alpe visoka 1,946 m, koji se nalazi na zapadu Toskane .

Planina leži na terenu općine Minucciano u Provinciji Lucca.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Pisanino, mónte-''
Skrabské

**Skrabské** je naseljeno mjesto u okrugu Vranov na Toploj, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze

*
Indian Premier League

**Indijska premijer liga** (**IPL**) () je profesionalna muška kriket liga, u kojoj se takmiči deset timova iz deset indijskih gradova.  Ligu je osnovao Odbor za kontrolu kriketa u Indiji () 2007. godine.

IPL je najposjećenija kriket liga na svijetu i 2014. godine bila je šesta po prosječnoj posjećenosti među svim sportskim ligama. 2010. godine IPL je postao prvi sportski događaj na svijetu koji se prenosi uživo na YouTube. Vrijednost marke IPL-a u 2019. bila je US$ 6.3 milijarda, prema Duff &amp;amp; Phelps. Prema BCCI-ju, IPL sezona 2015. doprinijela $150 miliona do BDP- u indijske privrede. IPL sezona 2020. postavila je ogroman rekord gledanosti sa 31,57 miliona prosječnih impresija i sa ukupnim povećanjem potrošnje od 23 posto u odnosu na sezonu 2019.

Bilo je četrnaest sezona IPL turnira. Trenutni nosioci IPL titule su Chennai Super Kings, koji su pobijedili u sezoni 2021.

## Reference
Jaan Anvelt

**Jaan Anvelt** (Oorgu, 18. travnja 1884. – Moskva, 11. prosinca 1937.), estonski boljševički revolucionar, političar i pisac. Anvelt je bio najznačajniji estonski komunist u predsovjetskom periodu, sudionik Oktobarske revolucije te kasniji čelnik KP Estonije. Kasnije je bio i predsjedavajući Estonske radničke komune.

Rođen je u selu Oorgu 1884. godine. Školovao se za učitelja, a kratko je studirao i pravo u Sankt Peterburgu. Od 1905. do 1907. godine radio je kao učitelj, paralelno se uključivši u revolucionarne aktivnosti. Za vrijeme Oktobarske revolucije poveo je komuniste u Tallinnu te postao značajna politička figura u Estoniji na samom kraju Prvog svjetskog rata. Za vrijeme Estonskog rata za nezavisnost vodio je kratkotrajnu Estonsku radničku komunu, a nakon njezina kraha i priznanja estonske nezavisnosti otišao je u ilegalu.

Ponovo se pojavio kao jedan od vođa neuspjelog komunističkog puča 1924. godine, da bi naredne godine trajno otišao u Sovjetski Savez. Od 1925. do 1937. godine obnašao je različite javne dužnosti kao član Partije. Ipak, za vrijeme Velike čistke, Anvelt je 1937. godine uhapšen od strane NKVD-a. Tokom ispitivanja 11. prosinca 1937. godine, Anvelta je brutalno pretukao ispitivač Aleksandar Langfang; Anvelt je istoga dana umro od posljedica premlaćivanja a naknadno je proglašen narodnim neprijateljom. Rehabilitiran je 1956. godine za vrijeme vladavine Nikite Hruščova.

Anvelt se ženio tri puta. Prvi brak, od 1909. do 1910. godine, bio je u braku s estonskom socijaldemokratskom političarkom Almom Ostrom. Godine 1912. oženio je Ruskinju, J. Vasiljevu, u Sankt Peterburgu. Njegova treća supruga bila je Alise Stein-Anvelt; s njom je imao dvoje djece, kći Kimu i sina Jaana. Njegov unuk, Andres Anvelt, također je političar i član Socijaldemokratske partije Estonije.

## Reference

## Vanjske veze
*1 December 1924
*Commune of the Working People of Estonia
*Riigikukutamise kurb grimass (Estonian)
*Aleksandr Ivanovich Langfang, murderer of Jaan Anvelt
* Jaan Anvelt at Estonian Writers' Online Dictionary
Aleksandar Langfang

**Aleksandar Ivanovič Langfang** (ruski: Александр Иванович Лангфанг; Brest, 1907. – Moskva, 1990.), sovjetski sigurnosni službenik i general-pukovnik NKVD-a. Langfang je ostao zapamćen po svojim aktivnostima tokom Velike čistke, kada je vodio istrage protiv visokih partijskih dužnosnika, među kojima su bili Osip Pjatnicki i Boris Meljnikov, šefovi Odjela za međunarodne veze, te zamjednik Narodnog komesara za vanjske poslove, Nikolaj Krestinski.    Također, vodio je ispitivanje estonskog komunista Jaana Anvelta, kojega je 11. prosinca 1937. godine pretukao tokom ispitivanja; Anvelt je umro od posljedica premlaćivanja i naknadno proglašen narodnim neprijateljem.

Dana 5. travnja 1957. godine, za vrijeme Nikite Hruščova, uhapšen je zbog zločina počinjenih za vrijeme Staljinove diktature. Sljedeće je godine osuđen na 15 godina zatvora, a pušten je 1972. godine. Umro je 1990. godine u Moskvi.

## Reference
Rusko-estonski sporazum iz Tartua

**Sporazum iz Tartua** (estonski: *Tartu rahu*) mirovni je sporazum potpisan 2. veljače 1920. godine u Tartuu između Republike Estonije i Ruske SFSR, a kojim je okončan Estonski rat za nezavisnost. Sporazumom se sovjetska Rusija obvezala odreći se svih teritorijalnih pretenzija nad Estonijom te je priznala njezinu proglašenu nezavisnost. Ratifikacije sporazuma razmijenjene su 30. ožujka 1920. godine u Moskvi, a sporazum je 12. srpnja 1922. godine deponiran pri Ligi naroda.

Mirovni sporazum okončao je Estonski rat za nezavisnost i zajamčio rusko priznanje estonske nezavisnosti. Uz to, dogovorena je granica na rijeci Narvi, a estonskom je stanovništvu dozvoljen povratak u domovinu, kao i ruskom. Sva pokretna imovina koju su Rusi odnijeli iz Estonije tokom Prvog svjetskog rata trebala je biti vraćena Estoniji. Ruska SFSR također je pristala otpisati cjelokupni estonski carski dug te isplatiti Estoniji 15 milijuna zlatnih rublji kao njihov postotak zlatnih rezervi bivšeg Ruskog Carstva. Također, Rusija je pristala dati Estoniji koncesiju nad dijelom svojih šuma kako bi se izgradila pruga od estonske granice do Moskve.

Sprazum je imao značaj kako za Estoniju, kojom je ona i *[[de iure]]* međunarodno priznata, ali i za status Ruske SFSR, koja također nije bila međunarodno priznata; sam Lenjin bio je izrazito zadovoljan sporazumom. Ipak, sovjetska Rusija nikada nije ispunula sve obećane stavke sporazuma. Primjerice, muzejske zbirke Univerziteta u Tartuu još uvijek se nalaze u Voronježu, a i povratak Estonaca u domovinu bio je opstruiran. Također, tokom Drugog svjetskog rata, Sovjetski Savez nanovo je anektirao Estoniju i ostale Baltičke zemlje. Uz to, dio teritorija koji je prema sporazumu pripao Estoniji danas je dio Ruske Federacije.

## Povezano
* Estonski rat za nezavisnost
* Sovjetska aneksija baltičkih država

## Reference

## Vanjske veze
* Text of the treaty
* Which Continuity: The Tartu Peace Treaty of 2 February 1920, the Estonian–Russian Border Treaties of 18 May 2005, and the Legal Debate about Estonia’s Status in International Law
Sila (visoravan)

**Sila** je planinski masiv, bolje rečeno ogromna visoravan, dio Kalabrijskih Apenina, koja se prostire po provincijama; Cosenza, Crotone i Catanzaro.

## Fizička geografija

Sila je sa sjevera je omeđena Tarantskim zaljevom i dolinom kod Sibarija, sa jugoistoka visokim brdima duž obale Jonskog mora, sa juga zaljevom Squillace i prijevojom kod Marcellinare i sa zapada dolinom rijeke Crati.  

Sila je geološki građena od paleozojskih granita koji su povezani sa paleozoičkim metamorfnim stijenama (gnajs, mikašist, foidolit, kinzigit) i sa mezozoičkim škriljcima i vapnencima i kenozoičkim formacijama (gline, lapori).

Gornja platforma tog golemog planinskog masiva uzdignuta je na zapadnom sektoru, sa vrlo strmim nagibom prema kanjonu rijeke Crati, i značajno je nagnuta prema 
sjeveroistoku i jugu, gdje se spaja s miocenskim i pliocenskim obalnim masivima. Prosječna nadmorska visina iznosi 1,300 metara, a maksimalna 1,928 
m (Botte Donato). Od zapada prema istoku uzdiže se niz niskih planina (masiv) blagih padina.

Sila se tradicionalno dijeli od sjevera prema jugu na tri zone; 
***Sila Greca**, tako nazvana po albanskom stanovništvu koje živi po sjevernim padinama, oni su se nekad smatrali Grcima, 
***Sila Grande** u centru i 
***Sila Piccola** na jugu.

### Klima
Klima je planinska, sa vrlo hladnim zimama, i prohladnim ljetima. 
Snijeg je čest; padavine su obilne u zimskim mjesecima, a skromne ljeti, prosjek je 1,200 mm godišnje, sa maksimalnim vrijednostima od preko 2,000 mm u najvišim dijelovima masiva i minimalnim po istočnim dijelovima.  
### Hidrografija
Što se tiče hidrografije najveći broj vodotoka Sile pripada jonskom slivu, to su uglavnom Crati i Neto sa svojim pritokama. 
Do Tirenskog mora teče samo rijeka Savuto.

U najvišem dijelu visoravni stvoreno je nekoliko akumulacionih jezera izgradnjom brana na rijekama Mucone (pritoka Cratija (Jezero Cecita ili Mucone), Neto (Jezero Ariamacina), Arvo (jezero Arvo) i Ampollino ( jezero Ampollino), (obje pritoke Neta).

### Ekonomija i stanovništvo
Sila ima najviše šuma (kesten, joha, ariš, bor, bukva) u Južnoj Italiji, koje su zaštićene Nacionalnim parkom Sila.

Na samom vrhu je rijetko naseljena, jedina iznimka je grad San Giovanni in Fiore, koji leži na više od 1000 m nadmorske visine). Ali je po padinama vrlo gusto naseljena, naročito oko Cosenze gdje se nalazi puno naselja, a najveća su Acri, Rossano i Corigliano Calabro.

Privreda koja se nekad bazirala na eksploataciji šuma i ovčarstvu, danas se ponešto diverzificirala, razvila se drvna industrija, ratarstvo podignuto je dosta hidroelektrana a i turizam je sve veća stavka.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Sila (altopiano)''
Abruzzo, Lazio i Molise

**Nacionalni park Abruzzo, Lazio i Molise** (talijanski: *Parco Nazionale d'Abruzzo, Lazio e Molise*) je drugi najstariji talijanski nacionalni park koji se nalazi u Centralnim Apeninima.

## Historija i karakteristike
Park je osnovan 9. septembra 1922. na inicijativu zoologa *Alessandra Ghigia* i botaničara *Pietra Pirotta* na površina od 12.000 hektara., da štiti ugroženu floru i faunu.

Službeno je osnovan kraljevim dekretom 11. januara 1923., sa sjedištem u Pescasseroli 

Park se danas prostire na površini od 496,80 km², uz 600 km² vanjskog zaštitnog pojasa, na nadmorskoj visini od 600 do 2,247 metara (Monte Petroso), po provincijama L'Aquila, Frosinone i Iserniji.

Park se proteže po planinskom kraju Centralnih Apenina. Iako je osnovan odmah nakon Nacionalnog parka Gran Paradiso, veći dio svoje historije bio je opterećen brojnim problemima, uključujući bespravnu gradnju i krivolov, pa je počeo funkcionirati tek sredinom 1960-ih.

## Flora i fauna

Bukove šume se prostiru na oko 2 / 3 površine parka, na većim nadmorskim visinama bukve mjenjaju borovi (Crni bor). Na visinama iznad 1,800 metara, prostiru se pašnjaci, tu raste endemska perunika- Marsica.
U zaštićenom području parka žive i brojne vrste sisavaca, među njima vuk, marsikanski Mrki medvjed (maskota parka) i ris. 
Od kopitara ima jelena, srna i divokoza (podvrsta pirenejskih) i brojnih ptica (djetlić, sivi sokol, suri orao, jastreb, vrabac).

## Reference

## Vanjske veze

* Parco Nazionale d’Abruzzo, Lazio e Molise (službene stranice)
Sangro

**Sangro**  je rijeka u Abruzzu u Centralnoj Italiji, koja nakon toka od 117 km uvire u Jadransko more.

## Hidrologija

Sangro izvire na obroncima planine Monte Morrone u Nacionalnom parku Abruzzo, Lazio i Molise.
Od tamo teče prema jugoistoku, oplakujući Pescasseroli, Opi, Villettu Barrea i Alfedenu; zatim skreće na sjeveroistok, protiče preko ravnice kod Castel di Sangra i nastavlja u tom smjeru prema Jadranskom moru. 
Protiče preko Atelete i Ville Santa Maria, gdje prima pritoku Aventino i dotiče do ušća između Fossacesia i Torino di Sangra.

Na svom toku pregrađena je sa dvije brane, kod Barrea i nizvodno kod Ville Santa Maria, tako su formirana dva akumulacijska jezera.

Porječje rijeke prostire se na površini od 1,515 km² po L'Aquila, Isernia, Chieti, prosječni godišnji protok na ušću je 33 m³/s.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Sangro''
Božikovina

**Božikovina** (latinski: Ilex) je biljka iz roda dvosupnica, sa oko 600 vrsta grmova i drveća iz porodice  **Božikovine** (Aquifoliaceae), rasprostranjenih gotovo diljem svijeta.

Nekoliko vrsta uzgaja se kao dekorativno bilje zbog specifičnih listova i crvenih (ili crnih) bobičastih plodova, koji traju i zimi i popularni su kao dekoracija za Božić.

Piće slično čaju uobičajeno u dijelovima Južne Amerike, pravi se od lišća biljke Mate (Ilex paraguariensis).

## Karakteristike

Božikovine imaju naizmjenične jednostavne listove, a listovi brojnih vrsta imaju zavrnute rubove sa bodljama. Biljke mogu biti zimzelene ili listopadne. 
Pojedinačni ili grupirani, najčešće zelenkasti mali cvijetovi sa četiri latice, su jednospolni, a muški i ženski cvjetovi najčešće se nalaze na odvojenim biljkama.
Plodovi su koštunice i važna su hrana zimi za mnoge vrste ptica, ali većina ih nije sigurna za ljudsku prehranu, jer su otrovne i izazivaju jako povraćanje i proljev.

Božikovine rastu vrlo sporo ali i žive dosta dugo i do 300 godina.Drvo božikovine je tvrdo i često se koristi kao zamjena za ebanovinu.

Brojne vrste božikovine uvrštene su na IUCN-ov crveni popis ugroženih vrsta, a barem jedna-*Ilex gardneriana*, je izumrla zbog gubitka staništa.

### Glavne vrste
**Evropska (obična) božikovina** (Ilex aquifolium) je stablo koje naraste do visine od 15 metara, ima sjajno bodljikavo tamno zimzeleno lišće i najčešće crvene plodove. 
Eliptoidni tamnozeleni listovi su dugi 4-8 cm, i široki od 3 do 4 cm.

Nešto viša **Američka božikovina** (Ilex opaca) ima duguljasto bodljikavo lišće i isto tako crvene plodove.

**Kineska božikovina** (Ilex cornuta), iz Istočne Azije, je grm visok do 3 m, sa grimiznim bobičastim plodovima među sjajnim zimzelenim lišćem.

**Japanska božikovina** (Ilex crenata), istočnoazijski grm koji naraste do 6 m, ima male zimzelene listove i crne bobice.

**Jaupon** (Ilex vomitoria), sa istoka Sjeverne Amerike je grmoliko stablo visoko do 8 metara, sa eliptoidnim listovima i crvene bobice. Iz Sjeverne Amerike je i Ilex verticillata.

**Medonosna božikovina** (Ilex decidua), grmolika listopadna biljka (do 10 m) sa istoka Sjeverne Amerike, ima crvene plodove na grmu koji raste do 10 m.

### Etimologija

Latinsko ime roda - **Ilex** bio je rimski naziv za crniku (guercus ilex), a biljci je dan zbog sličnosti sa listovima, a ime vrste - **Aquifolium** je sintagma od latinskih riječi *acus*=igla + *folium*=list (bodljikavi list).

## Reference

## Vanjske veze

* ''Holly plant genus''
Apuanske Alpe

**Apuanske Alpe** (talijanski: *Alpi Apuane*) je planinski masiv na zapadu Toskane, koji se proteže u dužinu od nekih 60 km paralelno sa ligurskom obalom u smjeru jugoistok-sjeverozapad.

## Geografija
Masiv se prostire po provincijama; La Spezia, Massa e Carrara, Lucca i Pisa.

Sa istoka je omeđen dolinom rijeke Serchio, na jugozapadu kotlinom Aulelle (pritoka Magre), na sjeveru se spaja sa Apeninima prijevojem (842 m) kod Carpinella.

Apuanske Alpe se uglavnom sastoje od paleozoičkih škriljavaca, gnajsa i vapnenca, sa preklapajućim metamorfnim trijaskim vapnencima (mramori). 
Po masivu ima puno kraških fenomena, kao što su pećine i jame, najdublja je Olivifer (1,215 metara).

Geomorfologija je po mnogo čemu slična alpskoj (zato se i zovu *Alpe*), i vrlo je neujednačena u centralnom dijelu masiva. On je karakterističan po dubokim uskim kotlinama, oštrim grebenima i strmim padinama. U tom se dijelu nalaze najviše planine; Monte Pisanino (1,946 m), Pizzo d'Uccello (1,781 m), Monte Sagro (1,749 m), Monte Tambura (1,890 m), Monte Sumbra (1,765 m), Pania della Croce (1,859 m). Interesantno je da one za razliku od ostalog dijela, imaju poprilično blage padine i ne toliko oštar reljef.

Zapadna strana, izložena vlažnim vjetrovima sa mora, prima puno padalina, pa ima i blažu klimu.

Vegetacija je prilično oskudna, i koncentrirana na zapadnoj strani, gdje do 700 m nadmorske visine, rastu vinova loza, masline i kesten.
U zonama od 1,000 do 1,500 m bukve, a iznad te nadmorske visine prostiru se pašnjaci.

Apuanske Alpe svijetski su poznate po svojim bijelim, sivim i polikromnim mramorima, koji se vade od antike u brojnim kamenolomima rasutih oko Carrare, Masse i Seravezza. Oni su i centri kraja sa najviše stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Apuane, Alpi-''
Nacionalni park Sila

**Nacionalni park Sila** (talijanski: *Parco nazionale della Sila*) je talijanski nacionalni park koji se nalazi u Kalabriji na Visoravni Sila.

## Historija i karakteristike
Park je osnovan 8. oktobra 1997. dekretom Predsjednika Italije.

Park se prostire na površini od 736,95 km², na nadmorskoj visini od 368 do 1,928 metara po provincijama; Catanzaro, Cosenza i Crotone.

Najviše planine su Botte Donato (1,928 m) u dijelu - Sila Grande, i Gariglione (1,764 m) u Sila Piccola. 
Sa njihovih vrhova vide se kako Tirensko tako i Jonsko more, planine Aspromontea pa čak i Etna na Siciliji.

Park je bogat šumama i rijekama sa brzacima, pored tog ima i nekoliko akumulacionih jezera sa čistim vodama.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Parco Nazionale Sila'' (službene stranice)