open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Legio I Italica

**Legio I Italica** (doslovno: *I "italijanska" legija*) je bila rimska legija koju je formirao car Neron 22. septembra 66. Poznata je kao jedna od rijetkih legija koje su formirane u Italiji u carskom periodu, odnosno za koje je (zahvaljujući natpisu) poznat točan datum formiranja. Prema antičkim izvorima regruti su bili tadašnji Italijani, i to "svi preko 180 cm visine".

Legija je imala prvotni naziv *Phalanx Alexandri Magni* (doslovno: "falanga Aleksandra Velikog"), i nju je Neron nastojao iskoristiti radi novog pohoda na Armeniju, odnosno pokušaja da se ojača rimski položaj na Istok uzdrman prethodnim ratom s Partima. Međutim, taj pohod je otkazan zbog izbijanja Velikog jevrejskog ustanka. Umjesto toga je legija ostala u Italiji, te je godine 68. poslana u Galiju gdje je izbila Vindeksova pobuna. Ona je ugušena prije što je legija sudjelovala u borbama, ali je zato vatreno krštenje imala u Godini četiri cara, kada su se njeni vojnici opredijelili za Vitelija te sudjelovali u bitci kod Bedrijakuma. Pobjednički car Vespazijan ju je godine 70. poslao u provinciju Meziju gdje je sve do 5. vijeka čuvala rimsku granicu na Dunavu.

## Izvori
* livius.org account of Legio I ''Italica'' 

## Vanjske veze

* Legio I Italica - reenactment group
Nacionalni park Beit She'arim

**Beit She'arim** (), također poznat kao **Beth She'arim** ili **Besara** (na grčkom), je arheološko nalazište koje sadrži drevni izraelski grad i veliki broj drevnih jevrejskih grobova uklesanih u stijeni. Necropolis tvroi **Nacionalni park Beit She'arim**, koji se graniči s gradom Kiryat Tiv'on na sjeveroistoku i nalazi u blizini suvremenog *moshava* Beit She'arim. Nalazi se oko 20&nbsp;km istočno od Haife na južnim brežuljcima Donje Galileje. Parkom upravlja Izraelska uprava za prirodu i parkove.

Nekropa Bet She’arim je proglašena Svjetskom baštinom na zasjedanju komiteta UNESCO-a 2015. god. 


File:מערת_הלולבים.JPG|The Lulavim cavern
Datoteka:BeitShearimSarcophagus1-v.jpg|Dva lava jedan nasuprot drugom – grčki mitološki ukras na sarkofagu
Datoteka:BeitShearimInscr1a.jpg|Zidni natpis (epitaf) na grčkom: "Grob Aidesiosa, poglavara vijeća starješina, iz Antiohije"


## Vanjske veze
* Beth She'arim, Prijedlog da se Beth She'arim stavi na UNESCO-v popis svjetske baštine 2002. godine

## Izvori
Bitka kod Beth Horona (66)

**Bitka kod Beth Horona** se odigrala u Judeji godine 66. na samom početku Velikog jevrejskog ustanka između rimskih snaga pod Cestijem Galom na jednoj, i pobunjenih Jevreja (Zelota) na drugoj strani. U njoj je rimska vojska, poslana da uguši ustanak, doživjela težak poraz, što je dalo značajan poticaj ustanicima koji su preuzeli vlast u gotovo cijeloj Judeji.

## Izvori

*
Zivaj (jezero)

**Zivaj** je slatkovodno jezero u Etiopiji, udaljeno oko 170&nbsp;km južno od glavnog grada Adis Abebe, na granici Regije Oromija i Regije Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa.

## Geografija
**Jezero Zivaj** je jedno od slatkih jezera Doline velike rasjeline, leži na 1,636 metara nadmorske visine.
Grad Zivaj leži na zapadnim obalama jezera. Jezero dobija vodu od dviju glavnih pritoka; sa zapada od rijeke Meki te sa istoka od rijeke Katar, istjek ima preko rijeke Bulbar u jezero Abijata. Sliv jezera iznosi 7025 km².

Jezero ima 5 otoka; Debre Sina, Galila, Ptičji otok te najpoznatiji otok Tulu Gudo na kojem se nalazi manastir, u kojem se po legendi u 9. vijeku čuvao Kovčeg Saveza.

## Flora i fauna jezera
Pored jezera Zivaj živi puno ptica i dosta nilskih konja. Jezero je bogato ribom, godišnje se izlovi 2,454 tona što iznosi oko 83% održivog izlova.

Jezero Zivaj i njegova okolica dom su plemena Gurage. Po etiopskom predanju za vrijeme velike muslimanske invazije na Etiopiju koju je vodio adalski Imam Granj, kršćansko stanovništvo izbjeglo je na otoke jezera. Njih su vremenom potpuno okružili i na taj način potpuno izolirali Oromci koji su se naselili oko jezera. Kad je car Menelik II zauzeo krajem 19. vijeka kraj oko jezera, ustanovio da su otočani zadržali svoju kršćansku vjeru i brojne stare rukopise.

## Izvori
Aquila (Drevni Rim)

**Aquila** (na latinskom: **orao**) je bila glavna oznaka, odnosno simbol pojedine rimske legije. Dužnost da je nosi i da se za nju brine je bila povjerena posebno odabranom legionaru koji je nosio titulu aquilifer ("orlonoša"). Svaka je legija smjela nositi samo jednu aquilu, i njeni pripadnici su morali činiti sve da spriječe njen gubitak, odnosno pad u neprijateljske ruke.

Aquila se razvila od simbola koje su, u svrhu signalizacije na bojištu, koristile manje rimske jedinice kao što su manipule. U doba Republike su takve simbole preuzele i legije, a osim orla su se kao simboli koristili vuk, Minotаur, konj i vepar. Godine 104. pne. je Gaj Marije je u svojim reformama ukinuo sve simbole osim orlova.

Orao se kao simbol u rimskoj vojsci održao sve do cara Konstantina koji je, prihvativši kršćanstvo, kao simbol svojih legija počeo koristiti križ. Aquile su se, međutim, održale i nakon toga, a u bizantskoj vojsci su se koristili simboli dvoglavog orla.
Gloucester

**Gloucester** je grad u Ujedinjenom Kraljevstvu, u Engleskoj, blizu granice sa Velsom. Prema proceni u njemu živi oko 123.205 stanovnika. Šire gradsko područje ima 162.203 stanovnika.

## Položaj
Nalazi se u Glosterširu i 46. je grad po veličini u Engleskoj. Nalazi se na istočnoj obali reke Severn, na oko 185 kilometara od Londona.

## Historija

Gloster je postojao u rimsko doba kao Glevum. Osnovan je 48. kao trgovački centar i značajan prelaz preko reke Severn. Car Nerva je 97. celo područje označio kao koloniju. Kolonija je bila za penzionisane legionare i imala je najviši status u carstvu. Legionari bi dobijali okolnu zemlju i mogli bi biti zvani u rat kao pomoćna sila. Glevum je imao mpžda oko 7.000 ljudi.

Mogu se videti ostaci zidova, a nalaze se i novčići iz toga doba. Nakon bitke kod Deorhama 577. Veseks je kontrolisao Gloster. Gloster može značiti tvrđavu, ali i reku koja sja. Pre Normanskog osvajanja Engleske u Glosteru je bio zamak, sa kovnicom novca. Zamak je bio kraljevska rezidencija.

Kralj Henri II dao je 1155. kraljevskom poveljom Glosteru slobode, kakve su uživali London i Vinčester. Drugom poveljom kralj je dao gradu pravo prolaska rekom Severn. Prvu povelju potvrdio je 1194. kralj Ričard I Lavlje Srce. Kralj Jovan bez Zemlje je svojom poveljom oslobodio grad carina u celoj kraljevini.

Postojale su brojne kasnije kraljevske povelje. Za vreme Engleskog građanskog rata Gloster je bio mesto značajne bitke. Tu se 1643. odvijala Opsada Glostera, u kojoj su pobedili paralamentarci, koji su bili pod opsadom.

## Znamenitosti
* **Glosterska katedrala**, potiče od opatije posvećene svetom Petru 681. U 11. veku je predana benediktincima, da bi se krajem 11. veka i početkom 12. tu gradila nova katedrala. Katedrala ima normansko jezgro sa dodacima gotičke arhitekture. Toranj je izgrađen u 15. veku. Tu je sahranjen engleski kralj Edvard II. U poslednje vreme koristila se u filmu Harija Potera
* **Crkva svete Marije de Lode**, koja ima normansku kulu. Izgraćena je na mestz rimskog hrama, koji je postao prva hrišćanska crkva u Britaniji
* **Crkva svete Marije de Kript**, koja je u obliku krsta i iz 12. je veka
* **kraljevski trg** je u centru grada

## Industrija
Gloster ima dugu tradiciju avioindustrije.

Gloster je glavno sedište Čeltenhem end Gloster, trećeg posuđivača novca na zalog.

## Vanjske veze

* Gloucester City Council
* The River Severn
* A VR Panorama of Gloucester Docks
* Photos of Gloucester in 3d (Anaglyphs) 
* News and information from BBC Radio Gloucestershire 
* Visit Gloucester 
* History of the Gloster Aircraft Company. 
* Soldiers of Gloucestershire Museum 
* News and information from the Gloucester Citizen newspaper
* SoGlos.com – Online magazine for Gloucestershire including events, features, reviews and listings
* Explore Gloucester The City of Gloucester - a fascinating journey of discovery into the past.
Mucijan

**Gaj Licinije Mucijan** (Gaius Licinius Mucianus, 1. vijek) bio je rimski vojskovođa i velikodostojnik iz doba prijelaza iz Julijevsko-Klaudijevske u Flavijevsku dinastiju. Karijeru je započeo u doba cara Klaudije|Klaudija kada je pod Korbulonom služio u Armeniji. Godine 65. je pod Neronom služio kao konzul. Neron ga je sljedeće godine poslao za guvernera Sirije, ali je smijenjen zbog neuspjeha da uguši ustanak Jevreja. Na njegovo mjesto je postavljen Vespazijan, koji ga je zadržao kao savjetnika. U Godini četiri cara su nakon Galbine smrti obojica izrazila vjernost caru Otonu; poslije Otonove smrti je upravo Mucijan nagovorio Vespazijana da digne ustanak protiv novog cara Vitelija. Vespazijan mu je tada povjerio da s vojskom napreduje kroz Malu Aziju i Balkan prema Rimu; tamo je stigao dan nakon Vitelijeve smrti, zatekavši Vespazijanovog sina Domicijana kako vodi državne poslove. Mucijan je sve do Vespazijanovog dolaska i službenog preuzimanja prijestolja služio kao siva eminencija, a nakon toga je za svoju vjernost nagrađen mjestom *suffect* konzula 70. i 72. O njemu nakon toga nema spomena, te se pretpostavlja da je umro.

Mucijan je također bio autor niza zbirki govora iz republikanskog perioda, kao i vlastitih memoara i knjige u kojoj se opisuju geografija i običaji naroda Istoka, a što je poslužilo kao izvor Pliniju Starijem.
Resokrilci

** Resokrilci ** ili **resičari** *(Thysanoptera)* red su malih tankih kukaca uskih krila kojima s rubova strše dugačke dlačice.

## Izgled
Glava im je asimetrična jer im je desna gornja čeljust jako smanjena. Usne su im prilagođene za bodenje i sisanje. Ticala im čini 6-10 članaka različite duljine. Noge služe za hodanje i prihvaćanje, imaju posebno veliku prianjaljku. Krila su uska a rebra su toliko smanjena da se jedva raspoznaju. Funkcionalnost leta su postigli resastim nastavcima (po čemu su i dobili ime). Zadak je dugačak. Nisu dobri letači ali ih vjetar može prenijeti na velike udaljenosti.

## Ličinke
Ženka srpolikom leglicom ulaže jaja u biljno tkivo, a ako nema leglicu, odlaže jaja na zaštićena mjesta na biljci. Ličinka nakon nekoliko presvlačenja počinje nalikovati odraslomu kukcu, jedino nema krila. Iz nje nastane pokretljiva kukuljica. Dio resokrilaca, legličari, ima samo jedno stanje nimfe, a bezlegličari imaju dva stanja.

## Prehrana

Hrane se biljnim sokovima, truskama gljiva, a neke su vrste grabežljive.
Usni ustroj im je hipognatan (usmjeren prema dolje), sastoji se od bodeža kojim probadaju mekano biljno tkivo, te se hrane tekućim sadržajem stanica i mekanih biljnih tkiva.

## Vrste
Poznato je oko 5500 vrsta, 400 u Europi.
Podred legličara (*Terebrantia*) čine resokrilci kojima ženke imaju leglicu: žitni resokrilac (*Limnothrips cerealium*), duhanski resokrilac (*Thrips tabaci*), cvjetni resokrilac (*Thrips phisapus*).
Podred bezlegličara (*Tubulifera*) čine resokrilci kojima ženke nemaju leglicu: rižin resokrilac (*Phloethrips oryzae*), topolinim resiokrilac (*Lispothrips crassipes*).

## Izvori
67.

Godina **67.** (**[[rimske brojke|LXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Rufa i Kapitona** ili, rjeđe, **godina 820. ''[[Ab urbe condita]]***. Oznaka "67." za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.

__NOTOC__
== Događaji ==

* Nakon što je [[Cestije Gal]], dotadašnji rimski guverner [[Rimska Sirija|Sirije]], kompromitiran neuspjehom gušenja [[Veliki jevrejski ustanak|jevrejskog ustanka]] rimski car Neron na njegovo mjesto imenuje [[Gaius Licinius Mucianus|Gaja Licinija Mucijana]].
* proljeće - [[Veliki jevrejski ustanak]]: U [[Ptolemaida|Ptolemaidi]], luku u provinciji [[Judeja (rimska provincija)|Judeji]], se iskrcava rimski vojskovođa [[Vespazijan|Tit Flavije Vespazijan]] sa [[Legio X Fretensis|X legijom *Fretensis'']] i V makedonskom legijom.
* kasno proljeće - Veliki jevrejski ustanak: Vespazijanu u Ptolemaidu kao pojačanje dolazi njegov sin Tit sa XV apolonijskom legijom; zajedno sa pomoćnim trupama i kontingentima pro-rimskog klijentskog kralja Agripe II Vespazijan na raspolaganju ima 60.000 ljudi.
* Veliki jevrejski ustanak: Među vođama jevrejskih ustanika u Jeruzalemu dolazi do frakcijskih podjela na zelote i ekstremističke sikarije, a koje eskaliraju u krvavi građanski rat; pripadnici obje frakcije počinju ubijati svakoga tko pokušava pobjeći iz grada.
* Veliki jevrejski ustanak: Opsada Jotapate u Galileji u kojoj Vespazijan, iako je ranjen ustaničkom strijelom u nogu, uspijeva zauzeti grad te masakrira preko 40.000 žitelja. Među rijetkim preživjelima je ustanički vođa Josip koji nakon zarobljavanja odlučuje prijeći na rimsku stranu.
* Veliki jevrejski ustanak: Rimljani zauzimaju ustaničko uporište Gamla na Golanskoj visoravni i masakriraju tamošnje žitelje.
* Neron putuje u Grčku gdje sudjeluje na Olimpijskim igrama i drugim festivalima i natjecanjima.
* Sardinija dobija status posebne rimske provincije.
* Neron vojskovođi Gneju Domiciju Korbulonu, motiviran zbog zavišću zbog njegovih uspjeha u ratu protiv Parta, naređuje da izvrši samoubistvo, što on i čini doslovno se bacivši na mač.
* Vindeks, rimski guverner provincije Galia Lugdunensis, diže ustanak protiv cara Nerona.
* Mučeništvo apostola Petra i Pavla
* Lino nasljeđuje Svetog Petra kao drugi papa (prema katoličkom tumačenju).

## Rođenja
*

## Smrti
* 29.6. – Sveti Petar, jedan od apostola (razapet s glavom nadolje po vlastitom zahtjevu) (tradicionalni datum) 
* Cestije Gal, rimski vojskovođa
* Gnaeus Domitius Corbulo, rimski vojskovođa, samoubistvo po naređenju cara Nerona
* Pavle iz Tarza, apostol (pogubljenje), (kasniji datum)
Krilaši

** Krilaši ** *(Pterygota)* su kukci koji su u odraslom stadiju krilati. U krilaše se ubrajaju čak i neki beskrilni kukci koji su (npr. prilagođavanjem staništu nepovoljnom za letenje kao što su spilje ili vjetroviti otoci) naknadnim evolucijskim razvojem izgubili krila. Čine najveći dio životinjskog svijeta u biosferi.

## Evolucija
Već iz doba karbona poznati su prakrilaši *(Palaeodictyoptera)* koji su imali sva svojstva krilatih kukaca, a u velikim krilima potpun raspored uzdužnih i poprečnih rebara. U svojoj daljoj evoluciji krilati su se kukci posebnim prilagodbama razišli u mnogo smjerova što se pokazuje njihovim danas različitim izgledom i načinima preobrazbe.

## Klasifikacja
Prema glavnim obilježjima krilaši se mogu podijeliti na 27 redova različita opsega. Manji redovi sadrže stotinjak vrsta, a veći više od 300 000 vrsta.

## Reference
Krila kukaca

**Krila kukaca** su organi za letenje koji se nalaze s gornje strane srednjeg i stražnjeg prsnog kolutića. Svi kukci imaju dva para krila i po krilima se razlikuju od svih drugih beskralješnjaka.

## Evolucija
Krila kukaca nastala su od leđnih izdanaka koji su služili kao padobrani pri skakanju ili padanju s drveća. Razvitkom mišića padobrani su postali pokretni i razvili su se u krila. Nastajanje krila od leđnih izdanaka posredno se vidi se pri preobrazbi kukaca s nepotpunom preobrazbom (npr. skakavci i vretenca) kojima postupno rastu krila.

## Vrste krila
Kod vretenaca su oba para krila jednake opnaste strukture i pokreću se neovisno, kod većine drugih kukaca prednja i stražnja krila se pokreću skupa. Kod mrežokrilaca su krila isprekrižena rebrima, kod opnokrilaca i leptira su stražnja krila manja od prednjih, kod dvokrilaca su stražnja krila smanjena u neznatne maljice, kod ravnokrilaca su stražnja krila veća od prednjih, kod kornjaša su prednja krila hitinizirana u zaštitno tvrdo pokrilje ispod kojega je presložen mnogo veći opnasti stražnji par krila, kod polukrilaca je jače hitinizirana samo prednja polovica prednjih krila, šturaka i rovaca prednja su krila mnoga manja od stražnjih, kod resičara krila su znatno reducirane krilne plohe a funkcionalnost leta postižu resastim nastavcima. 
Krila su posve nestala u nametnika: buha, ušiju, stjenica, spiljskih kukaca. Krila su nestala samo ženkama krijesnica, nekih grbica, kod smokvine kovnarice (*Blastophaga psenes*) su samo mužjaci bez krila. Bez krila su radnici mrava i termita dok su spolni oblici krilati. Nametnička muha, ovčja ušara (*Melophaus ovinus*) leti okolo dok ne nađe domadara, a kad zasjedne na domadara odbaci krila.

## Reference
Izumiranje

**Izumiranje** je pojava koja postoji otkako postoji i život na Zemlji, izumrle su mnoge životinjske vrste. Ponekad se to događa zbog prirodnih promjena klime, grabežljivaca i biljnog pokrova, no u zadnje vrijeme je glavni krivac čovjek. Izumiranje u najužem smislu znači potpuno nestajanje nečega.

Do današnjeg dana izumrlo je više od 90% svih vrsta koje su ikad živjele na Zemlji. Svakolike vrste života svakodnevno izumiru, stopa 25 na dan.

## Ugrožene vrste
                                               
Posebno ugrožene vrste danas su velike mačke osim lavova (lov zbog krzna), razni jeleni i ptice (meso), i životinje u šumama koje gube staništa (sječa). Ako se ovako nastavi, za desetak godina bi mogle nestati stotine vrsta. Posebna opasnost prijeti divljim tigrovi, koji bi mogli izumrijeti do 2015.

## Povezano
* Masovna izumiranja
Preživači

**Preživači** (lat. *Ruminantia*) su podred reda parnoprstaša. To su biljojedi imaju želudac podijeljen na četiri odjeljka koji im omogućuju da uz pomoć mikroorganizama i enzima korištenje hrane sastavljene od takvih ugljikohidrata (na primjer celuloze), koje ni jedan drugi sisavac sa samo jednim želucem ne može probaviti. Osim preživača, još neki biljojedi, kao što su klokani, vitkostasi majmuni, konji i zečevi mogu probaviti celulozu uz pomoć mikroorganizama, ali u debelom crijevu, što za korištenje proteina zahtijeva još jedan prolaz kroz probavni sustav.

Izraz "preživači" potječe od toga, da ove životinje u razdobljima mirovanja pretprobavljenu kašu hrane ponovo vraćaju u usta i još jednom ju žvaču prije nego tako dodatno usitnjenu hranu ponovo progutaju i odvedu ju na stvarnu probavu.

## Građa želuca

Želudac preživača dijeli se na uglavnom četiri odjeljka: burag, kapura, knjižavci i sirište. U burag ulazi površno sažvakana hrana iz jednjaka, ondje se smekša djelovanjem vode, mikroorganizama i enzima pa polako prelazi u mrežsto nabranu kapuru. Tu se između nabora kapure oblikuju malene kuglice koje se stezanjem mišića, tako zvanom povratnom peristaltikom, vraćaju natrag u usta. Sad se u ustima hrana temeljito sažvaće i miješa s većom količinom sline. Nakon toga, kroz poseban žlijeb u jednjaku silazi u knjižavce gdje se još više usitni, a zatim prelazi u sirište.

Preživači iskorištavaju biljnu celulozu djelovanjem mnogih simbiotskih bakterija i nekih praživotinja (Protozoa) iz razreda trepetljikaša (Ciliata) koje žive u njihovom buragu. Uz to, uz pomoć produkata razgradnje, od celuloze i dušikovih spojeva sintetiziraju bjelančevine za izgradnju stanica simbiotskih bakterija i praživotinja. Simbioti se zato, u povoljnim okolnostima, tako obilno namnože da iz buraga preživanjem masovno dospijevaju u sirište (pravi želudac) gdje se kao i kod životinja s jednostavnim želucem |pH vrijednost snižava lučenjem solne kiseline i smjesa se probavlja.

Probavljena količina trepetljikaša u želucu goveda može biti i do 7 kg dnevno te preživači time namiruju velik dio potrebnih bjelančevina. Oni mogu resorbirati i niz razgradnih produkata celuloze, pa se računa da njihov organizam iskorištava 60 do 75% biljnih vlakana pretvarajući tako, za čovjeka potpuno bezvrijedne oblike hrane kao što su trava, sijeno ili slama, u hranidbeno visoko vrijedne bjelančevine mesa ili mlijeka. 

## Životinje sa sličnim probavnim sustavom, koje se ne smatraju preživačima
Nezavisno od preživača, neke vrste životinja razvile su isto želudac podijeljen na više dijelova u kojem probavljaju hranu na gotovo isti način. Tu spadaju deve, vitkostasi i sakati majmuni kao i veliki crveni klokani. 

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Neparnoprstaši

**Neparnoprstaši** (Perissodactyla) su red sisavaca u koji spadaju konji, nosorozi i tapiri.

Neparnoprstaši su dugo vremena u srednjem tercijaru bili vrlo uspješni s velikim brojem vrsta. Među njima je bio i dugovrati nosorog Paraceratherium†, najveći sisavac koji ne ikada živio na kopnu.

S pojavom preživača u razdoblju kasnog tercijara parnoprstaši počinju potiskivati neparnoprstaše. U sjevernoj Americi su izumrli kratko nakon ledenog doba. Nekoliko vrsta neparnoprstaša koje još danas žive su zadnji ostatci nekada jako uspješne životinjske grupe. Samo je porodica konja koja je također već vrlo reducirana imala koristi od pojave ljudi i iz te porodice je uzgojen cijeli niz domaćih životinja.

Neparnoprstaši su dobili ime jer imaju neparni broj prstiju, jedan (konji) ili tri (nosorozi i tapiri, iako tapiri imaju na prednjim nogama četiri prsta). Srodnost između te tri porodice koje su izgledom vrlo različite, spoznao je zoolog Richard Owen u 19. stoljeću i obilježio pojam "neparnoprstaši". Srednja os noge kod kod neparnoprstaša prolazi kroz jedini prst (kopito), dok se kod parnoprstaša nalazi između trećeg i četvrtog prsta. Srednji prst je najrazvijeniji, a kod konja jedini koji još postoji. Prsti završavaju u kopitu. 

Red neparnoprstaša ima tri porodice:
* nosorozi (Rhinocetotidae)
* tapiri (Tapiridae)
* konji (Equidae)

Između nosoroga i tapira je srodnost puno bliža nego između bilo kojeg od njih s konjima. Te se dvije porodice ponekad svrstavaju u zajednički podred Ceratomorpha.
Mitoza

**Mitoza** je dioba tjelesnih stanica, proces u kojem stanica udvostručuje svoj genom (genetski materijal) i zatim ga razdvaja u dvije istovjetne polovice. Nakon mitoze obično slijedi citokineza, u kojoj se cijela stanica dijeli na dvije približno jednake, genetski identične stanice-kćeri (klonove). Cijeli se proces naziva mitotska dioba.

Mitozom se dijele samo eukariotske stanice koje imaju jezgru, dok se prokarioti poput bakterija dijele binarnom fisijom.

Interfaza je faza životnog ciklusa stanice u kojoj se stanica priprema za mitozu.

## Pet faza mitoze
# **Profaza** - počinje zgušnjavanjem i spiralizacijom kromatina u svrhu oblikovanja zbijenih kromosoma koji će se moći kretati u stanici bez međusobnog zaplitanja i lomova. Kromatin čija je DNK već upakirana u nukleosome, skraćuje se još oko 1000 puta i oblikuje kromosom (grč. khroma = boja; soma = tijelo). Skraćeni i zgusnuti kromosomi postaju vidljivi svjetlosnim mikrospokom. Sastoje se od dviju sestrnskih kromatida spojenih u poudručju centromera. Nestaje jezgrica i počinje oblikovanja diobenog vretena. U životinjskoj stanici centrosomi, udvostručeni u interfazi, putuju ne suprotne polove stanice, mikrotubuli se šire i oblikuju diobeni vreteno. U biljnoj stanici zbog nedostatka centrosoma, mikrotubuli staničnog skeleta preuređenjem oblikuju diobeno vreteno. Profaza završava razgradnjom jezgrine ovojnice čiji ostaci ostaju priljubljeni na oslobođenim kromosomima.
# **Prometafaza** - razdoblje kretanja kromosoma između središta i polova stanice. Na području centromera nalaze se specifični proteini koji oblikuju pričvrsnicu (kinetohoru), mjesto vezivanja niti diobenog vretena. Pričvrsnice su “molekularni motori” koji upravljaju kretanjem kromosoma duž vlakna vretena. Vezivanjem mikrotubula diobenog vretena na pričvrsnice kromosoma završava prometafaza i počinje metafaza.
# **Metafaza** - započinje završetkom prometafaze. Kromosomi kružno rasporede u sredinu diobenog vretena, u centar stanice koji se naziva matafazna ravnina. Raspad veza među sestrinskim kromatidama obilježava prijelaz u anafazu.
# **Anafaza** - započinje završetkom metafaze. Na početku anafaze kromatide se odvoje u području centromera, a kasnije potpuno, cijelom dužinom i od tog trenutka svaka kromatida je samostalni kromosom. Skaraćivanjem mikrotobula diobenog vretena kromosomi se kreću prema suprotnim polovima stanice.
# **Telofaza** - u posljednjoj fazi mitoze, telofazi kromosomi se na suprotnim polovima stanice “odmataju”, despiraliziraju i oblikuju kromatin. od dijelova stare jezgrine ovojnice, koje su kromosomi “donijeli” na polove, oblikuje se nova ovojnica. Događaji u telofazi vrlo su slični onima u profazi, samo se odvijaju obrnutim redosljedom. Po završetku telofaze stanica na polovima ima oblikovane dvije jednake jezgre čime je mitoza završena.

## Galerija slika

Datoteka:ProphaseIF.jpg|1. Profaza
Datoteka:Prometaphase.jpg|2. Prometafaza
Datoteka:MetaphaseIF.jpg|3. Metafaza
Datoteka:Anaphase IF.jpg|4. Anafaza
Datoteka:TelophaseIF.jpg|5. Telofaza


## Načini mitoze
* osmozna mitoza
* kemijska mitoza
* viralna mitoza

## Vanjske veze
Gentile da Fabriano

**Gentile da Fabriano** (pravog imena **Gentile di Niccolò di Giovanni Massi**) bio je talijanski ranorenesansni slikar (*Fabriano*, oko 1370. – Rim, 1427.). 

## Biografija i djela

U prvoj fazi slika u duhu kasne gotike bliske poetičnom slikarstvu sienskih majstora Simonea Martinija i Lucca da Monaca. 
Poslije rabi elemente ranorenesansnog likovnog izraza.

Remek-djelo **[[Poklonstvo kraljeva]]** naslikao bogatim harmonijama boja i toplu zlatnu sjaju. Narativna kompozicija prikazana je s mnogo fantazije, a brojni su detalji minuciozno izvedeni (kao odjeća kraljeva i njihove pratnje).

Od ostalih njegovih djela poznata su **Poliptih obitelji Quaratesi**; freske u Orvietu; **Majke Božje s Djetetom** u Pisi, Milanu i Berlinu i dr.

Silno utjecao na Pisanella i na začetnika venecijanskog renesansnog slikarstva – J. Bellinija.
Legio V Macedonica

**Legio quinta Macedonica** (**Peta ''makedonska'' legija**) je bila rimska legija koju su najvjerojatnije 43. pne. za vrijeme mutinskog rata osnovali konzul Gaj Vibije Pansa Cetronijan i Oktavijan August. Njen simbol je bio bik. Vjeruje se da je sudjelovala u bitdi kod Akcija, a da je potom bila stacionirana u Makedoniji, po kojoj je dobila ime. Od 6. pne. je služila u Meziji. 60-tih je služila na Istoku, prvo u partskom ratu pod Korbulonom, a zatim pod Vespazijanom u gušenju Jevrejskog ustanka. Nakon toga se vratila u Meziju i tamo služila sve do 5. vijeka.
Opsada Jodfata

**Opsada [[Jodfat]]a** (Jotapate) se dogodila za vrijeme Velikog jevrejskog ustanka godine 67. kada su taj grad u sjevernoj Galileji držali jevrejski pobunjenici na čelu sa Josef Ben Matitjahuom, a nastojali ga zauzeti rimske snage na čelu sa Vespazijanom. Iako su branitelji pružili žestok otpor, Rimljani su nakon 47 dana uspjeli zauzeti grad te su masakrirali njegove žitelje, a potom razorili. Jedan od rijetkih preživjelih branitelja je bio sam Josef, koji je zarobljen i nedugo nakon toga prešao na rimsku stranu, postavši kasnije poznat kao ugledni historičar po imenu Flavije Josip.

## U popularnoj kulturi
Opsada je rekonstruirana u trećoj epizodi BBC-jeve TV-serije Ancient Rome: The Rise and Fall of an Empire pod nazivom *Rebellion*.

## Izvori
Epiderma

**Epiderma** ili **pousmina** je gornji, tj. vanjski sloj kože. To je vodootporni zaštitni omotač cijele površine tijela.

## Građa
Epiderma ne sadrži krvne žile, već nastaje i hrani se difuzijom derme. Glavni tip stanica koje grade epidermu su keratinociti, melanociti, Langerhansove i Merkelsove stanice.

## Slojevi epiderme
Epiderma je podijeljena na nekoliko slojeva stanica koje su formirane mitozom u najdubljim slojevima. One se pomiču mijenjajući oblik i kompoziciju, počinju se razlikovati i postaju punjene keratinom.

Najviši (vanjski) sloj epiderme naziva se stratum corneum, a sadrži od 25 do 30 naslaga mrtvih stanica. One se počinju ljuštiti i skidati s tijela. Cijeli taj proces traje tjednima.

Epiderma je podijeljena u slijedećih pet slojeva, nabrojanih od vrha prema dolje:
* stratum corneum
* stratum lucidum
* stratum granulosum
* stratum spinosum
* stratum germinativum
Gamla

**Gamla** je bio drevni grad na današnjoj Golanskoj visoravni. Tragovi ljudskog naselja datiraju od ranog brončanog doba, ali se vjeruje da je karakter grada dobio kao seleukidska tvrđava za vrijeme sirijskih ratova. Kasnije je 87. pne. postalo sjedište jevrejskog Gaulanitisa, i taj status imalo sve dok ga godine 68. nisu uništili Rimljani za vrijeme Velikog ustanka. Ostaci grada su postali predmetom opsežnih arheoloških istraživanja između 1976. i 1991. Danas Gamla administrativno pripada Prirodnom rezervatu Gamla i predstavlja jednu od najvažnijih turističkih atrakcija na Izraelskim okupiranim teritorijama.

## Izvori


## Vanjske veze

* Gamla : Masada of the North  (English)
* Gamla on the Israel Antiquities Authority site
* Gamla, Archaeology in Israel
* Gamla Nature Reserve  description, photos
Dlake

**Dlake** su nitaste izrasline građene od bjelančevina, koje postoje samo u sisavaca. 

One izlaze iz epiderme, iako izrastaju iz folikula koje su smještene dublje, u dermi. Iako mnogo drugih organizama, pogotovo kukaca, imaju nitaste izrasline, one se ne smatraju dlakama. Takve "dlake" (trihomi) postoje i kod biljaka. Izrasline te vrste kod člankonožaca, kao što su insekti i pauci, nazivaju se čekinje. Sve dlake na tijelu sisavaca (osim ljudi), uključujući i "kosu" čine krzno. Postoji i mnogo vrsta mačaka, pasa i miševa koji imaju malo ili uopće nemaju krzno. Kod nekih vrsta, krzno postoji u samo nekim razdobljima života. 

Osnovni građevni materijal dlake je keratin. Keratini su bjelančevine, dugih lanaca (polimeri) aminokiselina.

## Kosa

**Kosa** je skup vlasi (dlaka) koje postoje samo u sisavaca, i to samo na glavi. 

Ljudska kosa je mnogo duža nego kod ostalih sisavaca (dlake na glavi), a dlake su raspoređene gušće nego na ostatku tijela. Prosječno ljudsko tjeme ima oko 100 000 folikula. Tijekom života iz jedne folikule može izrasti 20 različitih vlasi.

## Rast i razvoj dlaka na tijelu
Na različitim dijelovima ljudskog tijela rastu različite vrste dlaka. Od djetinjstva prema starosti, dlake pokrivaju cijelo tijelo, osim dijelov kao što su usne, dlanovi, pupak, tabani i neki vanjski dijelovi genitalija, bez obzira na spol i rasu. Gustoća dlaka varira od osobe do osobe.

Rasteća razina muških hormona (androgena) u pubertetu uzrokuje transformaciju malih dlačica u stidne dlake na pojedinim dijelovima tijela.
Golanska visoravan

**Golanska visoravan** ( [*Hadhbat al-Jaulan*], ; ranije poznata kao ***Sirijska visoravan***), ili jednostavno **Golan**, je plato na granici između Izraela, Libanona, Jordana i Sirije. U posjedu je Izraela nakon Šestodnevnog rata sa Sirijom, 1967. godine, te ponovno 1973. godine nakon Jomkipurskog rata.

## Geografija
Golanska visoravan je omeđena sa zapadne strane stjenovitim gorjem koje se spušta prema Galilejskom jezeru i rijeci Jordan, s južne strane rijekom Yarmouk, sa sjevera granicom s Libanonom, te s južne strane Hauranom. Golanska visoravan je podjeljena na tri regije: sjevernu, centralnu i južnu.

## Geologija
Golanska visoravan je plato i dio vulkanskog polja iz holocena koji se prostire na sjever gotovo do Damaska. Cijelo područje je prepuno ugaslim vulkanskim stošcima, kao što je Majdal Shams. Hermon je na sjeveru Golanske visoravni, ali je geološki odijeljen od vulkanskog polja. U blizini Hermona je kratersko jezero Birkat Ram koga napajaju podzemna vrela.

## Vode Golanske visoravni
* Yarmouk
* Jilabun
* Dlaiot
* Jehudia
* Mitzar
* Samekh

## Zajednice
Najveća zajednica i administrativni centar Golanske visoravni je židovski grad Katzrin, sagrađen 1970. godine. Grad okružuju brojni kibuci i mosavi. Na sjevernoj strani Golanske visoravni su sela Druza i Čerkeza, uključujući Majdal Shams i selo Alawite blizu libanonske granice.
68.

Godina **68.** (**[[rimske brojke|LXVIII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Askonija i Trakula** ili, rjeđe, **godina 821. ''[[Ab urbe condita]]***. Oznaka "68." za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.

__NOTOC__
== Događaji ==

* Posljednja godina koju je [[Tacit]] pokrio u svojem djelu *Anali*, posvećenom historiji [[Rimsko Carstvo|Rimskog Carstva]].
* [[Marko Ulpije Trajan (senator)|Marko Ulpije Trajan]], otac budućeg rimskog cara [[Trajan]]a, služi kao [[konzul]].
* maj - [[Lucius Clodius Macer|Lucije Klodije Macer]], rimski guverner [[Afrika (provincija)|Afrike]], diže ustanak protiv cara [[Neron]]a.
* [[8.6.]] - [[Rimski Senat]] se sastaje, proglašava cara Nerona neprijateljem rimskog naroda i tako ga lišava titule te za novog cara proglašava [[Galba|Servija Sulpicija Galbu]], odmetnutog guvernera [[Tarakonska Hispanija|Tarakonske Hispanije]] čije trupe upravo marširaju na [[Drevni Rim|Rim]]. 
* [[9.6.]] - Neron, koji se sklonio u vilu četiri milje od Rima, i suočen s time da mu je i [[Pretorijanska garda]] otkazala poslušnost, vrši [[samoubistvo]] zabivši nož u [[grlo]]. Time prestaje [[Julijevsko-Klaudijevska dinastija]] i započinje kratkotrajni period meteža i građanskih ratova poznat kao [[Godina četiri cara]].
* zima - [[Veliki jevrejski ustanak]]: Trajan na čelu [[Legio X Fretensis|X legije Fretensis]] ulazi u [[Beit Sh'ean|Skitopolis]], potom prelazi [[Jordan (rijeka)|Jordan]], opsjeda [[Jerihon]] i uništava [[eseni|esenski]] manastir u [[Qumran|Kumranu]], odakle su eseni prije toga sakrili [[Svici s Mrtvog mora|znamenite svitke]].
* [[Ignjatije Antiohijski]] postaje treći biskup Antiohije.
* Osnovane [[Legio I Macriana|I macerovska]] i [[Legio I Adiutrix|I legija *Adiutrix'']].
* U Kini sagrađen Hram bijelog konja, prva budistička građevina u toj zemlji.
* U Kini sagrađen prvi suspenzijski most.
* Napisano Evanđelje po Marku (vjerojatni datum).

## Rođenja
* 4.7. — Salonina Matidija, nećaka cara Trajana (u. 119.)

## Smrti
* Vindeks, pobunjeni rimski guverner Galije
* 25.4. — Sveti Marko, prvi aleksandrijski papa i utemeljitelj kršćanstva u Africi
* 9.6. — Neron, rimsk car, samoubistvo
* Onesim, episkop Vizantijuma
Valerij Leontjev

**Valery Leontiev** (rus. **Валерий Леонтьев**, pravo ime **Valery Yakovlevich Leontiev**, 19. 3. 1949. Republika Komi) je ruski pop izvođač i glumac.

## Diskografija

### Albumi
* 1983 — «Муза»
* 1984 — «Диалог» 
* 1984 — «Премьера». 
* 1986 — «Дискоклуб 16(Б)» 
* 1986 — «Бархатный сезон» . 
* 1987 — «Valeri LEONTJEV»
* 1988 — «Я — просто певец»
* 1990 — «Дело вкуса»
* 1990 — «Грешный путь» 
* 1993 — «Ночь» 
* 1993 — «Последний вечер»
* 1993 — «Полнолуние». 
* 1994 — «Прикоснись» 
* 1994 — «У ворот Господних»
* 1995 — «Там, в сентябре. The best of Leontiev» 
* 1995 — «По дороге в Голливуд»
* 1997 — «Санта-Барбара»
* 1999 — «Канатный плясун» 
* 1999 — «Каждый хочет любить»
* 2001 — «Августин»
* 2003 — «Кленовый лист» 
* 2004 — «Ночной звонок» 
* 2005 — «…падаю в небеса»
* 2008 — «Сольный концерт в ГЦКЗ» *(DVD)*
* 2009 — «Годы странствий»

## Vanjske veze

* Official website
* fan site
* fan site 
* fan site
Vindeks

**Gaj Julije Vindeks** (*Gaius Julius Vindex*, ? - 68) bio je rimski političar i velikodostojnik galskog porijekla iz doba Julijevsko-Klaudijevske dinastije, poznat kao vođa prve od velikih pobuna protiv vlasti cara Nerona. Poticao je iz akvitanske plemićke porodice, a pod Klaudijem je proglašen senatorom. Za vrijeme Nerona je služio kao guverner provincije Gallia Lugdunensis.

Krajem 67. i početkom 68. je u Galiji, kao i u mnogim drugim dijelovima Carstva eskaliralo duboko nezadovoljstvo Neronovom vladavinom, a pogotovo njegovom poreznom politikom. Vindeks je bio prvi od rimskih guvernera koji je to nezadovoljstvo nastojao iskoristiti kako bi se odmetnuo od centralne vlasti. S obzirom da je, slično kao i većina njegovih sunardonjaka, bio uveliko romaniziran, namjera mu nije bila stvoriti nezavisnu galsku, nego u Galiji stvoriti "pravu" rimsku državu kao alternativu "izopačenom" Neronovom režimu. Nakon Vindeksove pobune se od Nerona odmetnuo i Servije Sulpicije Galba, guverner Tarakonske Hispanije, i počeo sa svojim trupama marširati na Rim. Vindeks mu je dao podršku priznavši ga za cara. Međutim, Vindeksova je pobuna kratko trajala; legije u Gornjoj Germaniji su ostale vjerne Neronu te na čelu sa Lucijem Verginijem Rufom provalile u Galiju. Vindeks im se suprotstavio kod Vesuntia (današnji Besançon) gdje je poražen i ubijen.

Galba je nakon Neronovog svrgavanja i dolaska na prijestolje dao iskovati zlatnike sa Vindeksovim likom odavši mu tako priznanje.

## Vanjske veze
* Lendering, Jona, "Caius Julius Vindex", ''Livius''
Lino (papa)

**Sveti Lino** je bio drugi papa, nasljednik svetog Petra, od 67 do 79. Rođen je u nepoznatom mjestu u Toskani, a umro je vjerojatno u Rimu. Prema drugim izvorima, Lino je podrijetlom iz mjesta Volterra u Toskani.

Gotovo ništa nije poznato o Lininu životu. Stari spis, *Apostolske konstitucije*, spominje da je Linu za biskupa zaredio sveti Pavao, te da ga je Petar odredio za svoga nasljednika. U istom spisu kaže se da mu se majka zvala Klaudija (neki kasniji spisi držat će da mu je to bila sestra). Sv. Irenej Lionski (oko 135.-202.) ističe da na ovog papu misli i pisac Druge poslanice Timoteju, kad na kraju toga pisma prenosi pozdrave od »Line, Klaudije i sve braće« (2 Tim 4,21).

Proglasio je prvih 15 biskupa, uveo je davanje palija, organizirao unutarcrkveni svećenički raspored i uveo pravilo da žene smiju ulaziti u crkvu pokrivene glave, a koje pravilo je trajalo sve do 1960-ih godina.

Prema nekim izvorima (npr. *[[Liber pontificalis]]*) Lino je umro mučeničkom smrću. Ipak, oko toga se ne slažu svi povjesničari, budući da u to doba nije bilo progona Crkve, a ubio ga je konzul Saturnin odrubivši mu glavu 23. rujna 76. godine. Prema predaji, pokopan je na Vatikanskom brežuljku, a postoji zapis iz 7. stoljeća o nalasku natpisa uz *Konfesiju svetoga Petra* na kojem se vidi i ime svetoga Line pa je prema tome bio pokopan uz svetog Petra.

Spomendan ovoga sveca slavi se 23. rujna.

## Reference

## Vanjske veze

* Pope St. Linus at Catholic Encyclopedia
Baba Vanga

**Vangelia Pandeva Dimitrova Gušterova "Baba Vanga"** (Strumica, Osmansko Carstvo, 31. siječnja, 1911. - Sofija, Bugarska 11. kolovoza, 1996 ) bila je bugarska vidovnjakinja.

## Djetinstvo

Rođena u Strumici u Osmanskom Carstvu (danas Sjeverna Makedonija) u siromašnoj obitelji. Sa 12 godina godina ostala je slijepa nakon što nekoliko dana proboravila zatrpanu u pijesku. Nekoliko se godina školovala u školi za slijepe u Zemunu, gdje je naučila šiti. Nakon smrti pomajke vratila se u Bugarsku da bi se brinula za mlađu braću i sestre.

## Lažna proročanstva
Tvrdila je da joj informacije o prostoru i vremenu šalju nevidljiva bića. Navodno je prorekla čak i vlastitu smrt, 11. kolovoza 1996. Budući da je bila nepismena, njezina proročanstva zapisivali su njezini prijatelji i rodbina. Proročanstva su joj bila naglašeno katastrofična i na granici znanstvene-fantastike. Njezino proročanstvo o početku Trećeg svjetskog rata pokazalo se pogrešnim.

## Kontroverze
Često je bila viđana u društvu bugarskog vođe komunističe partije Todora Živkovog, te se misli da je tim kanalom dobivala informacije od tajnih službi.

## Smrt
Nakon što je navodno prorekla svoju smrt, odala se alkoholu te je ubrzo umrla u 85. godini života. Na posljednji ispraćaj došli su mnogi ljudi iz svih dijelova svijeta da joj odaju počast. Rodna kuća joj je pretvorena u muzej.

## Izvori
* 
* 
* 
*
Korab

**Planina Korab** je najviša planina u Makedoniji i u Albaniji. Korab je granična planina između ove dvije države i zapravo je nastavak Šar planine.

Planina ima nekoliko vrhova sa preko 2000 metara nadmorske visine, od kojih su najviši:
* Veliki Korab (makedonski: *Golem Korab* ili *Kobilino Pole*, albanski: *Maja e Korabit* ili *Mali i Korabit* ); po starim podacima 2753 m, a po novijim 2764 m.
* Kepi Bar (2,595 m)
* Mala Korapska Vrata (2425 m; stariji podaci)
* Kabaš (2,395 m)
* Ciganski Premin (2,295 m)
* Ploča (2,235 m)
* Visoka Karpa (2,090 m).

Državna granica prelazi preko najvišeg vrha, Velikog Koraba. Na Korabu se nalazi najviši i najspektakularniji vodopad u Makedoniji Korab. Za velikih voda u proljeće kad se topi snijeg - vodopad pada s visine od 130 metara, u kotlinu Dlaboke reke.

Svake godine početkom septembra planinarski klub "Korab" iz Skopja organizira Međunarodni uspon na vrh Koraba.

## Vanjske veze

** Mount Korab on SummitPost
Radika

**Radika** (, ) je rijeka koja izvire na planini Vraca (dio velike Šar-planine), na nadmorskoj visini od 2 200 m., na jugozapadu Kosova) te zatim većim dijelom teče kroz zapadnu Sjevernu Makedoniju, do svog uvira u rijeku Crni Drim. Rijeka je ukupno duga 67&nbsp;km.

## Izvor rijeke
Radika je na svom izvoru planinski potok pod imenom ***Crni Kamen*** () koji izvire na padinama planine Vraca, južnog dijela Šar-planine, ispod vrha Golema Vraca (2 582 m). Potok Crni Kamen ispočetka teče na zapad, kroz kraj koji se zove – *Gora*, zatim se svija uz planinu Vraca i zatim teče pravo na jug na makedonsku granicu gdje se spaja sa drugom pritokom Ćafa Kadis (, ), od makedonske granice rijeka nosi naziv *Radika*.

## Gornja Radika
Gornja Radika je samo 8&nbsp;km duga, i zahvaljujući ljudskoj intervenciji pripada sada djelomično Egejskom slivu, dok donji tok Donje Radike teče prema Jadranskom moru. Kod sela Volkovija napravljen je sistem kanala koji odvodi dio voda do umjetnog Mavrovskog jezera (kod sela Mavrovi Anovi) a zatim podzemnim cijevima u rijeku Vardar.

## Donja Radika
Na svom 44&nbsp;km dugom toku, Radika teče prema jugu, zatim prolazi kroz 1&nbsp;km duboku klisuru između planina Korab i Dešat na zapadu i Bistre.
 
Dolina rijeke Radike je neobično atraktivna, u njoj se nalazi poznati manastir Sveti Jovan Bigorski, zatim termalno kupalište i liječilište Kosovratska banja, sa vodom od 49 °C) punom sumpora. U dolini se nalaze i pitoreskna sela sa orginalnom makedonskom narodnom arhitekturom, kao što su; Bituše, Janče, Gari, Lazaropole i druga. Nakon toga rijeka Radika uvire u rijeku Crni Drim, južnije od grada Debra, zapravo uvire u umjetno Debarsko jezero, koje dalje teče kao rijeka Crni Drim prema Jadranskom moru.
* Na svom putu do uvira u Crni Drim, prima četiri veće pritoke; Ribnicu, Mavrovsku reku, Žirovničku reku i Malu reku.
* Voda rijeke Radika je izuzetno hladna, čista i bistra, ima tamnozelenu boju, zbog značajne koncentracije kalcijevog karbonata. 
* Rijeka, načelno pripada Jadranskom slivu, njezino porječje obuhvaća površinu od 665&nbsp;km², i nije plovna.
* Rijeka Radika ima veliki hidropotencijal, koji se djelomično koristi na njezinom gornjem toku. Kanalima se dio voda Radike odvodi do Mavrovskog jezera, te ga pune vodom, a sa jezera voda se podzemnim kanalima odvodi do Vardara. Tu je izgrađena hidroelektrana **Vrben**. 
* Dolina rijeke je od historijskih vremena trasa puteva koje povezuju gradove u kotlinama zapadne Makedonije, Tetovo i Ohrid.
 
## Bibliografija

* *Mala Prosvetina Enciklopedija*, Treće izdanje (1985); Prosveta; 
* Jovan Đ. Marković (1990): *Enciklopedijski geografski leksikon Jugoslavije*; Svjetlost-Sarajevo;
Polog

**Pološka kotlina** ili **Polog** ( ili *Полог*), je kotlina i regija na sjeverozapadnom dijelu Sjeverna Makedonije.

Zauzima površinu od oko 400 km2. 

Podijeljena je na **Gornji Polog** () i **Donji Polog** ().

Najveći gradovi u ovom području su Gostivar i Tetovo.

## Povezano
* Pološka oblast
Kačanička klisura

**Kačanička klisura** (albanski: *Gryka e Kaçanikut*) nalazi na krajnjem jugu Srbije, kroz nju protiče reka Lepenac u Makedoniju. 

To je uska rečna kotlina duga 24 kilometara od grada Kačanika do pograničnog gradića Đeneral Janković. Lepenac je tu klisuru probio između Šar planine i Skopske Crne Gore. Strme padine klisure, prekrivene su šumom, a tlo je sastavljeno od krečnjaka i škriljaca. Geološki klisura predstavlja nekadašnji glacijalni ostatak povezanih jezera koja su nekada postojala u Kosovskom basenu. Danas kroz klisuru prolazi magistralni put i železnička pruga Priština - Skoplje, i ona je jedina veza između Kosovog polja i Vardarske kotline.
* Za Karpoševog ustanka i Velikog turskog rata 1699. godine, u Kačaničkoj klisuri su otomanske snage uspele pobediti austrijsku vojsku, što je ostalo opevano u brojnim narodnim pesmama toga kraja. Nakon ovog poraza austrijska vojska generala Pikolominija povukla se natrag na sever a sa njom i dobar deo dotadašnjeg stanovništva Kosova (Velika seoba Srba).
Johann Norbert Piccolomini

**Johann Norbert Piccolomini** (?, 1651.  - Priština, 9. novembar 1689.), poznat i po svom orginalnom talijanskom imenu **Giovanni Norberto Piccolomini**, bio je habsburški carski general i vojnik, poznat po tome što je izveo veliki prodor na teritorij Osmanskog Carstva i dospio sve do Skopja.

## Biografija
Giovanni alias Johann bio je član poznate toskanske porodice Piccolomini koja je dala dvoje papa Pia II i Pia III, i još puno poznatih ličnosti, njegov mlađi rođak bio je carski feldmaršal Ottavio Piccolomini.

Nakon briljantnog obrazovanja Piccolomini je kao vrlo mlad ušao u habsburšku carku vojsku. Sudjelovao je u Ratu Svete lige od 1683. do 1687. Naročito se istakao u pobjedničkoj  Bitci kod Mohača 12. augusta 1687. pod komandom vojvode Karla V od Lorraine. Nakon poraza osmanske vojske kod Niša 24. septembra 1689. Piccolomini je sa  6000 vojnika navalio na Srbijui Kosovo, kog je lako zauzeo, nakon tog je prodro do Skopja. U isto vrijeme snage Svete lige zauzimale su dijelove Bosne, Srbije i dobar dio Albanije.

Za razliku od ostalih habsburških komandanata, Piccolomini je imao izuzetan diplomatski talent, koji je došao do izražaja u načinu kako je postupao sa stanovništvom osvojenih krajeva. Uspjelo mu je da ih potakne (naročito Srbe) na pobunu protiv Osmanlija i da sa simpatijama prihvate carsku vojsku. Stupio je u prisan kontakt sa patrijarhom Pećke patrijaršije Arsenijem Crnojevićem. Kako je bio svjestan da neće moći dugo zadržati te krajeve pod svojom kontrolom, počeo je pregovarati sa patrijarhom o preseljenju srpskog stanovništva korumpiranog pobunom u južnu Mađarsku, gdje bi dobili političku i crkvenu autonomiju.

Usred pregovora Piccolomini je neočekivano umro. Nakon smrti najsposobnijeg generala, došlo je do snažne osmanske kontraofanzive, tako da su do jeseni 1690. svi osvojeni krajevi južno od Save, uključujući Beograd ponovno pali u osmanske ruke.

Istovremeno sa  osmanskim prodorom došlo je do Velike seobe Srba, tad je oko 30.000 porodica emigriralo u Mađarsku (Vojvodinu. 

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Piccolomini, Johann Norbert Graf''
Agrikola (knjiga)

***Agrikola*** (, dosl. *O životu i naravi Julija Agrikole*) je biografska knjiga rimskog historičara Kornelija Tacita u kojoj je on opisao život svog tasta, rimskog vojskovođe Gneja Julija Agrikole poznatog po tome što je kao guverner Britanije proširio rimsku vlast nad tim otokom. Knjiga je napisana oko 98. godine. Osim što je dala podatke o životu Agrikole, predstavlja i etnografsku drevnih Brita, odnosno izuzetno vrijedan izvor podataka o životu britanskih domorodaca pod rimskom vlašću. U ovoj knjizi, kao i u *[[Germanija (Tacit)|Germaniji]]*, Tacit pozitivno ocjenjuje slobodoljubivost "barbara" u usporedbi sa tiranijom i moralnom izopačenošću podanika Carstva.

## Vanjske veze
* *[http://www.thelatinlibrary.com/tacitus/tac.agri.shtml Agricola]*, latinski tekst. 
* *[[:en:s:Agricola|Agricola]]*, engleski prijevod
*
Historije (Tacit)

***Historije*** () su knjiga koju je rimski historičar Tacit napisao između 100. i 110. godine, a koje opisuju historiju Rimskog Carstva pod Flavijevskom dinastijom, od pada Nerona i Godine četiri cara (68/69) do smrti cara Domicijana (96).

U jednom od prvih poglavlja *[[Agrikola (knjiga)|Agrikole]]* Tacit je rekao da je htio pričati o godinama vladavine Domicijana, Nerve i Trajana. U Historijama je projekat modificiran: U uvodu Tacit kaže da će se vladavinom Nerve i Trajana baviti kasnije. Umjesto toga on će pokriti period koji je počeo sa građanskim ratovima u Godini četiri cara, a koji završava despotizmom Flavija. Samo prve četiri knjige i 26 poglavlja pete knjige su sačuvane i pokrivaju 69. godinu i početak 70. Vjeruje se da je rad nastavljen do smrti Domicijana 18. septembra 96. Peta knjiga sadrži kao uvod u Titovo suzbijanje velike jevrejske pobune i daje kratak etnografski izveštaj o antičkim Jevrejima i neprocenjiv zapis o gledištu učenih Rimljana na ove ljude.

## Vanjske veze
*  (transl. by Alfred John Church and William Jackson Brodribb)
*  
* Historiae
Tacit (razvrstavanje)

**Tacit** može značiti:

* Tacit, (oko 56. - oko 117.), rimski historičar
* Tacit, rimski car, (* oko 200.; † 276), vladao 275. - 276.