open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Titanic (film, 1943)

***Titanic*** je njemački crno-bijeli historijski film snimljen 1943. u režiji Herberta Selpina i Wernera Klinglera.

Radnja filma prikazuje zlosretno prvo putovanje, odnosno potapanje britanskog putničkog broda *[[RMS Titanic]]* 1912. godine. Protagonist, koga tumači Hans Nielsen, je fiktivni njemački prvi oficir koji britanskog kapetana Smitha (koga glumi Otto Wernicke) bez uspjeha pokušava upozoriti na opasnost od ledenjaka u Sjevernom Atlantiku.

Film je nastao u jeku drugog svjetskog rata i imao je značajan propagandni naboj, odnosno kroz prikaz jedne od najpoznatijih pomorskih katastrofa u historiji osuditi Britaniju kao leglo "plutokratskog kapitalizma". Scenarij filma je tako sugerirao kako je glavni uzrok katastrofe bila pohlepa vlasnika tvrtke Brucea Ismaya (čiji lik tumači Ernst Fritz Fürbinger), odnosno burzovne manipulacije čiji je dio bilo *Titanicovo* razbijanje brzinskog rekorda preko Atlantika.

Film je sniman uz ogromna financijska sredstva, pri čemu je kao jedna od lokacija poslužio putnički brod *[[SS Cap Arcona]]*, koji će na samom kraju rata i sam postati predmetom jedne od najvećih pomorskih katastrofa. Snimanje je proteklo uz strahovite probleme, od kojih je najveći bio onaj koji je svojim politički "nepoćudnim" izjavama nacističkom ministru propagande Josephu Goebbelsu izazvao režiser Herbert Selpin, koji je u ljeto 1942. zbog njih uhapšen te nedugo potom smrtno skončao u nikad razjašnjenim okolnostima. Film je potom dovršio Werner Klingler.

Goebbels je na kraju bio impresioniran dovršenim filmom, ali je na kraju ipak zabranio njegovo prikazivanje u samoj Njemačkoj, držeći da bi prikaz panike i masovnog stradanja civila demoralizirao stanovništvo izloženo savezničkom zračnom bombardiranju. *Titanic* je umjesto toga prikazivan u pro-osovinskim i satelitskim zemljama. Nakon drugog svjetskog rata je zabranjen od strane savezničkih vlasti, da bi se 1950. pojavio u skraćenoj verziji. Godine 1958. je dio njegovih scena "recikliran" u mnogo poznatijem britanskom filmu *[[A Night to Remember (film, 1958)|A Night to Remember]]*.

Tek je 2005. godine restaurirana njegova originalna verzija

## Uloge
* Sybille Schmitz ... Sigrid Olinsky
* Hans Nielsen ... 1. oficirr Petersen
* Kirsten Heiberg ... Gloria
* E.F. Fürbringer ... Sir Bruce Ismay
* Karl Schönböck ... John Jacob Astor
* Charlotte Thiele ... Lady Astor
* Otto Wernicke ... Kapetan Edward J. Smith
* Franz Schafheitlin ... Hunderson
* Sepp Rist ... Jan
* Monika Burg ... Maniküre Heidi
* Jolly Bohnert ... Marcia
* Fritz Böttger ... Lord Douglas
* Hermann Brix ... Vođa orkestra Gruber
* Lieselott Klinger ... Anne
* Theodor Loos ... Privy Councillor Bergmann
* Karl Meixner ... Hopkins

## Izvori

## Vanjske veze

* 
* Article  at Turner Classic Movies website
* Review of *Titanic* and two other Nazi-era movies; *Bright Lights Film Journal*
* Analysis of a Nazi ''Titanic''; Jared Poley, *New German Review*
Hugo Klajn

**Hugo Klajn** (Vukovar, 30. 9. 1894 - Beograd, 2. 12. 1981), jugoslovenski liječnik i redatelj.

## Biografija
Hugo Klajn je rođen u Vukovaru 30. 9. 1894 u židovskoj obitelji koja je generacijama živjela u Hrvatskoj. Osnovnu i srednju školu završio je u Vukovaru. Studirao je medicinu u Beču slušajući predavanja Sigmunda Freuda. Diplomirao je 1919 godine. Nakon diplome preselio se je u Beograd, gdje se oženio Stanom Đurić. Između dva svjetska rata Klajn je radio kao liječnik u Beogradu, te prevodi i piše tekstove iz područja psihoanalize. Klajn je dao poseban doprinos proučavanju ratnih anksioznih poremećaja svojom studijom "Ratna neuroza Jugoslavena" iz 1945 godine.

Nakon Drugog svjetskog rata, 1945 godine, postaje stalni redatelj Narodnog pozorišta u Beogradu. Režirao je niz kazališnih predstava u narodnim kazalištima Sarajeva, Niša, Skoplja, Mostara, Banja Luke i Splita. 1959 godine režirao je TV dramu "Dnevnik Anne Frank". Od 1949 bavi se pedagoškim radom na "Fakultetu dramskih umjetnosti u Beogradu" kao profesor kazališne režije, a od 1949 do 1952 godine predaje psihologiju. Svojom dvadesetogodišnjom praksom redatelja-analitičara, koju je prenosio na svoje učenike i pretočio u svoje djelo "Osnovni problemi režije", dr. Hugo Klajn je utro put mnogim generacijama koje i danas prate njegove radove. Tako da danas kada se govori o sistemu glume i režije, po kome se rukovode umjetničke škole u svijetu, govori se o "Stanislavski sistemu" i "Osnovnom problemu režije Klajn", a koji zajedno čine osnovu za obrazovanje novih generacija umjetnika poznatom pod imenom "Sistem Klajn-Stanislavski".

U braku sa suprugom Stanom Đurić imao je sina Ivana Klajna, akademika i jezikoslovca.

## Knjige
* *"Nervi sistem"* (1933.)
* *"Abnormalnosti normalnih. Tri predavanja iz primenjene psihopatologije"* (1936.)
* *"Život dvočasovni: pozorišne kritike"* (1957.)
* *"Osamnaesti brimer Luja Bonaparte"* (1960.)
* *"Šekspir i čoveštvo"* (1964.)
* *"Uvod u psihoanalizu"* (1964.)
* *"Pojave i problemi savremenog pozorišta"* (1969.)
* *"Odabrana dela Sigmunda Frojda"* (1973.)
* *"Psihopatologija svakodnevnog života"* (1981.)
* *"Režija u amaterskom teatru: priručnik za amatere reditelje"* (1992.)
* *"Ratna neuroza Jugoslavena"* (1995.)
* *"Kir Janja"* (1998.)

## Reference
Antun Blažić

**Antun Blažić - Šimun** (Globočec, 28. 5. 1916 - Maruševec, septembar 1943), jugoslavenski komunist, sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija
Antun Blažić - Šimun je rođen 28. 5. 1916 godine u Globočcu kod Ludbrega. Židovskog je podrijetla. Prije Drugog svjetskog rata radio je kao zemljoradnik. Kao ljevičar, za vrijeme Kraljevine Jugoslavije, pripadao je "Udruženoj opoziciji". Nešto prije rata postao je simpatizer Saveza komunista Jugoslavije, a od veljače 1941 godine i njihov član.

Nakon okupacije Kraljevine Jugoslavije, bio je jedan od organizatora ustanka u ludbreškom kraju i na Kalniku. Kada je u ljeto 1941 godine formirana prva partizanska grupa u ludbreškom kraju, Blažić je postao njen borac. Istakao se u napadu na posadu domobrana u Velikom Trojstvu, kada je Blažićeva grupa likvidirala stražara i razoružala posadu. Sudjelovao je i u akciji protiv ustaša u Martijancu, a 1942 godine sudjeluje u uništavanju Francetićeve Crne legije. U jesen iste godine sa dva je suborca napao žandarmerijsku stanicu.

Bio je pomoćnik političkog komesara u svome odredu, a 1943 godine postao je član Okružnog komiteta Saveza komunista Hrvatske u Varaždinu. Sredinom 1943 godine, kao član OK SKH za Varaždin, formirao je udarne jedinice u Kuzmincu, Hrženici, Segovini i Velikom Bukovcu. Nešto kasnije, sa grupom suboraca je prešao Dravu, te u Međimurju napao žandarmerijsku stanicu. Zatim se vratio u Zagorje i u kotaru Varaždin se uključio u organizaciju partizanskih grupa. Bio je vijećnik Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske (ZAVNOH).

U rujnu 1943 godine, Blažića su napale ustaše u selu Maruševcu. Ranjen, nakon što je potrošio municiju, Blažić se ubio posljednjim metkom da ne bi živ pao u ruke neprijatelju.

Odlukom Prezidijuma Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 5. 5. 1951 godine, proglašen je za narodnog heroja Jugoslavije.

## Reference
Münchhausen (film)

***Münchhausen*** je njemački fantastični film snimljen 1943. u režiji Josefa von Bákyja, koji se često navodi kao najbolje ostvarenje kinematografije Trećeg rajha napravljeno za vrijeme drugog svjetskog rata.

Naslovni protagonist, koga glumi Hans Albers, je baron Münchhausen, znameniti njemački profesionalni vojnik i pustolov, poznat kao autor fantastičnih priča o svojim doživljajima. Radnja filma, uokvirena prologom smještenim u suvremeno doba, prikazuje Münchhausenovu vojničku karijeru i pustolovine u nizu evropskih država u 18. vijeku.

Film je napravljen kako bi se obilježila 25. obljetnica znamenitog njemačkog filmskog studija Universum Film AG, te je u njega uložen rekordna suma novca, od čega je veliki dio otišao na tada skupu tehnologiju Agfacolora, odnosno filma u boji, kao i za tadašnje doba prilično impresivne specijalne efekte. Iako je napravljen pod paskom nacističkog ministra propagande Josepha Goebbelsa, u njemu nije bilo eksplicitne propagandu. Scenarij je pod pseudonimom napisao Erich Kästner, pisac koji je zbog svojih ljevičarskih i anti-nacističkih stavova bio u nemilosti režima; u pojedinim segmentima filma su kasniji kritičari pronašli implicitnu i alegorijsku osudu cenzure i totalitarne vlasti. Za film je karakteristična i liberalan pristup golotinji i seksualnim temama, tako da se u filmu u nekoliko navrata mogu vidjeti žene u toplesu. S druge strane, glavni motiv za snimanje je bio njemačkoj publici pružiti eskapističku zabavu, odnosno kroz raskošni historijski spektakl pružiti bijeg od sumorne stvarnosti rata koji se u to vrijeme počeo sve očiglednije okretati protiv Njemačke. Nakon premijere je doživio ogromnu gledanost i bez problema vratio uložena sredstva.

Nakon rata se nastavio prikazivati u skraćenim verzijama, a početkom 1980-ih je pod naslovom ***Avanture barona Müncchausena*** prikazan i u kino-dvoranama tadašnje Jugoslavije, što je predstavljalo jedinstveni slučaj za film napravljen u Trećem rajhu. Vjeruje se da je originalna verzija, koja je imala 134 minuta, izgubljena.

## Uloge

## Vanjske veze
* 
* ''Münchhausen'' at Virtual History
*  (u. a. Uraufführungsplakate, zeitgenössische Zeitschriftentitel, Fotos)
Josef von Báky

**Josef von Báky** (Sombor, 23. mart 1902 - München, 28. jul 1966) bio je mađarski filmski režiser, najpoznatiji po filmovima koje je radio u Njemačkoj za vrijeme drugog svjetskog rata.

Odrastao je u porodici lokalnog suca, a studirao je u Budimpešti. U mladosti se bavio bankarstvom, iako je neko vrijeme radio kao operater kino-projektora. Karijeru je 1927. započeo u Berlinu kao pomoćnik svog zemljaka Geze von Bolvaryja. Kao režiser je debitirao 1936. godine, a 1943. mu je povjeren njegov najpoznatiji film - ''Münchhausen'', fantastični spektakl koji se smatra jednim od najuspješnijih ostvarenja kinematografije Trećeg rajha. Von Baky je, međutim, preferirao intimne i socijalno angažirane drame, koje je nastavio snimati iza Drugog svjetskog rata.

Od 1928. je bio u braku s mađarskom pjevačicom Juliom Nemeth.

## Filmografija

### kao pomoćnik režisera
* 1929: *[[Champagner]]*
* 1929: *[[Der Erzieher meiner Tochter]]*
* 1929: *[[Vater und Sohn (film, 1929)|Vater und Sohn]]*
* 1930: *Delikatessen*
* 1930: *[[Zwei Herzen im 3/4-Takt]]*
* 1930: *Ein Tango für Dich*
* 1930: *Das Lied ist aus*
* 1930: *Der Herr auf Bestellung*
* 1931: *Die lustigen Weiber von Wien*
* 1931: *[[Der Raub der Mona Lisa]]*
* 1931: *Liebeskommando*
* 1932: *Ein Lied, ein Kuß, ein Mädel*
* 1934: *Frühjahrsparade*
* 1935: *Winternachtstraum*
* 1935: *Stradivari*
* 1936: *Die Entführung*
* 1936: *Das Schloß in Flandern*

### režija
* 1936: Intermezzo
* 1938: Die kleine und die große Liebe
* 1938: Die Frau am Scheidewege (*Asszony a válaszúton*)
* 1939: Menschen vom Varieté
* 1939: Ihr erstes Erlebnis
* 1940: Der Kleinstadtpoet (ko-režiser: Paul Kemp)
* 1941: Annelie
* 1943: Münchhausen
* 1944: Via Mala (aufgeführt 1948)
* 1947: … und über uns der Himmel
* 1949: Der Ruf
* 1949: Die seltsame Geschichte des Brandner Kaspar / Das Tor zum Paradies
* 1950: Das doppelte Lottchen
* 1953: Der träumende Mund (također producent)
* 1953: Tagebuch einer Verliebten
* 1955: Hotel Adlon
* 1955: Dunja
* 1956: Fuhrmann Henschel
* 1957: Robinson soll nicht sterben
* 1957: Die Frühreifen
* 1958: Stefanie
* 1958: Gestehen Sie, Dr. Corda!
* 1959: Der Mann, der sich verkaufte
* 1959: Die ideale Frau
* 1959: Marili
* 1960: Sturm im Wasserglas
* 1961: Die seltsame Gräfin

## Vanjske veze
* 
* von Baky in filmportal.de
Le Corbeau

***Le Corbeau*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1943. godine u režiji Henri-Georges Cluouzota. Radnja, djelomično inspirirana stvarnim događajima koji su se 1917. godine zbili u francuskoj oblasti Limousin je smještena u francuski gradić čije stanovnike počinje uznemiravati serija malicioznih anonimnih pisama potpisanih sa riječi "Gavran". Protagonist, čiji lik tumači Pierre Fresnay, je ljekar koga su pisma optužila da vrši ilegalne abortuse i održava preljubničku vezu, a koji i sam postaje metom sumnji da je "Gavran".

Film je snimljen za vrijeme njemačke okupacije u produkciji studija Continental Films koga su osnovale okupacijske vlasti. Radnja filma, u kojoj tajanstveni počinitelj izaziva paranoju, kaos i nasilje, je, pak protumačena kao implicitna osuda aktivnosti pokreta otpora. Zbog toga je Clouzot nakon oslobođenja imao strahovite probleme; stekao je reputaciju kolaboratora i izdajnika i na nekoliko godina mu je bilo zabranjeno snimati filmove; sam je *Le Corbeau* također bio zabranjen. Obje su zabrane, međutim, skinute 1947. godine.

Godine 1951. je Otto Preminger u Hollywoodu snimio remake pod naslovom *[[The 13th Letter]]*.

## Uloge
* Pierre Fresnay : Doctor Rémy Germain
* Ginette Leclerc : Denise Saillens
* Pierre Larquey : Doctor Michel Vorzet
* Héléna Manson : Marie Corbin
* Pierre Bertin : Pod-prefekt
* Liliane Maigné : Rolande Saillens
* Roger Blin : François
* Micheline Francey : Laura Vorzet
* Antoine Balpêtré : Doctor Delorme
* Louis Seigner : Doctor Bertrand
* Noël Roquevert : Direktor škole Saillens
* Jean Brochard : Bonnevie
* Gustave Gallet : Fayolle
* Bernard Lancret : Upravitelj pošte Delorme
* Sylvie : Majka bolesnog Francoisa
* Jeanne Fusier-Gir : Staretinar
* Nicole Chollet : Vorzetova sobarica
* Lucienne Bogaert : Žena
* Palmyre Levasseur : Magistrat
* Marcel Delaître : Propvjednik
* Pierre Palau : Upravitelj pošte
* Pâquerette
* Marie-Jacqueline Chantal
* Robert Clermont 
* Étienne Decroux 
* Paul Barge
* Albert Brouett 
* Eugène Yvernès 
* Albert Malbert

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* Criterion Collection  essay by Alan Williams
Washingtonski sporazum o zaštiti vrsta

**Washingtonski sporazum o zaštiti vrsta**, (**Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora** (**CITES**)) je u istoj mjeri sporazum kao i organizacija čiji cilj je kontroliranje međunarodne trgovine do mjere da ne može dovesti do ugrožavanja preživljavanja životinjskih i biljnih vrsta. Tekst konvencije CITES dobio je ime po mjestu prvog potpisivanja 3. ožujka 1973. u Washington D.C.. Od tada je prerađen 22. lipnja 1979. u Bonnu i zatim ponovo 30. travnja 1983. u Botsvani.

## Historija
Poticaj donošenju ovog sporazuma bila je spoznaja da je jedan od glavnih uzroka izumiranja nekih vrsta međunarodna trgovina pojedinim životinjama ili dijelovima životinja (npr. koža gmazova, neki "medicinski" preparati, živežne namirnice).

Ovom sporazumu prethodio je Londonski sporazum o zaštiti vrsta iz 1933. godine koji je potpisalo 9 država, a odnosio se uglavnom na krupnu divljač Afrike (ukupno 42 vrste). Već 1964. je krenuo u opticaj prvi prijedlog jednog obimnijeg dokumenta. Korak po korak, države su počele prihvaćati ideju o potrebi šire zaštite živog svijeta tako da su SAD sazvale osnivačku konferenciju kojoj je prisustvovalo 80 država te je 3. ožujka 1973. a stupio je na snagu u zemljama koje su ga prve ratificirale 1. srpnja 1975. godine.

## Vanjske veze

* **[http://www.cites.org/ CITES - službeni website]**
* Popis država članica
Doña Bárbara (film, 1943)

***Doña Bárbara*** je meksički crno-bijeli ljubavni film snimljen 1943. u režiji Fernarda de Fuentesa. Predstavlja prvu ekranizaciju popularnog istoimenog romana venezuelanskog pisca Romula Gallegosa, koji je također napisao scenarij. Naslovna protagonistica, koju tumači María Félix, je lijepa, ali beskrupulozna rančerica koja mrzi muškarce zbog traumatičnih događaja iz rane mladosti. Radnja prikazuje kako će se sukobiti sa mladim i obrazovanim zemljoposjednikom Santosom Luzardom (koga glumi Julián Soler), a prema kome počinje osjećati naklonost.

## Uloge
* María Félix ... Doña Bárbara
* Julián Soler ... Santos Luzardo
* María Elena Marqués ... Marisela Barquero
* Andrés Soler ... Lorenzo Barquero
* Charles Rooner ... Don Guillermo
* Agustín Isunza ... Juan Primito
* Miguel Inclán ... Melquiades
* Eduardo Arozamena ... Melesio Sandoval
* Antonio R. Frausto ... Antonio Sandoval
* Pedro Galindo ... Nieves
* Paco Astol ... Mujiquita
* Arturo Soto Rangel ... Coronel Pernalete
* Manuel Dondé ... Carmelito López
* Felipe Montoya ... Balbino Paiba
* Luis Jiménez Morán ... Pajarote
* Alfonso Bedoya ... Seljak

## Vanjske veze
*
Klinija iz Sikiona

**Klinija iz Sikiona** (, prva polovina 3. veka pne.) bio je otac Arata iz Sikiona, vođe Ahejskog saveza od 241. pne. do 235. pne.

Prema Pausaniji, posle svrgavanja Eutidema i Timoklida, koji su u Sikionu zajedno vladali kao tirani, narod je za svog čelnika izabrao Kliniju; nekoliko godina potom zaveo je tiraniju Abantida, a Kliniju je još pre toda bila zadesila smrt; Arata je pak proterao Abantida ili je pak Arat po svojoj volji otišao iz grada. No prema Plutarhu, Klinija je delio vlast s Timoklidom, no ovaj je ubrzo umro, a Kliniju je ubio Abantida (264. pne.) nastojeći se dokopati vlasti.

Sikionjanima je Klinija sagradio jedan gimnazij, koji je još u 2. veku nove ere bio u upotrebi.

## Reference
Staljingrad (film, 1943)

***Staljingrad*** () je sovjetski crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1943. u režiji Leonida Varlamova. Nastao je u jeku drugog svjetskog rata te prikazuje bitku za Staljingrad. Varlamov je film otpočeo snimati 1942. godine, primjenjujući iste metode kojima je prethodne godine zabilježio bitku za Moskvu u nagrađenom dokumentarcu *[[Moscow Strikes Back|Poraz njemačkih vojski pod Moskvom]]*. Na frontu je poslano nekoliko timova kino-snimatelja koji su imali zadatak svaki dan snimati nove detalje. Tako je Varlamov nedugo nakon što je bitka završila početkom 1943. godine dobio materijal s kojim je mogao prikazati bitku od samog početka do kraja, uključujući prizore predaje njemačkog feldmaršala Friedricha Paulusa. *Staljingrad* se od sličnih filmova ističe neobičnom autentičnošću, odnosno scenama uličnih borbi koje su ponekad zabilježile borbene aktivnosti nekoliko desetaka metara od njemačkih položaja. Nakon što je dovršen, Staljin je lično poslao kopiju britanskom premijeru Winstonu Churchillu, a nakon čega je kao odgovor dobio pismenu zahvalu. *Staljingrad* je kasnije često korišten kao materijal za dokumentrarne filmove i TV-serije o Drugom svjetskom ratu.

## Vanjske veze
* 
* «Сталинград» *на [[Krasnoje TV|Красном ТВ]] (видео)*
http://rusarchives.ru/cgi-bin/rgakfd/finddoc.exe/federal/rgakfd/catalog/doccin.ini?WSFIND=&SHOWD=&DOCID=5145000&LANG=RUS
WhatsApp

**WhatsApp** je mobilna aplikacija za razmjenu poruka, fotografija i videozapisa putem interneta na pametnim telefonima Aplikacija je dostupna za iPhone, BlackBerry, Android, Windows Phone i Nokia telefone.

WhatsApp Inc. su 2009. u Mountain Viewu u Kaliforniji osnovali Brian Acton i Jan Koum, bivši zaposlenici Yahooa. U veljači 2014. ta je aplikacija imala preko 450 milijuna aktivnih korisnika.

## Prodaja Facebooku

WhatsApp je prodan Facebooku u veljači 2014. za otprilike 19 milijardi dolara.. Jedan od osnivača WhatsAppa, Brian Acton, 2009. odbijen je na razgovoru za posao u Facebooku.

## Reference
Klinija iz Krotona

**Klinija iz Krotona** () bio je starogrčki tiranin grada Krotona u italskoj pokrajini Kalabriji, koja je tada činila deo Velike Grčke. Klinija je Krotonom vladao u prvoj deceniji 5. veka pne.

Prema Dionisiju Halikarnašaninu, Klinija je oduzeo slobodu svim gradovima, prikupivši izbeglice iz cele te oblasti i oslobodivši robove, a takođe je dao da se neki od najistaknutijih Krotonjana što ubiju, što proteraju.

## Reference

## Literatura
* Pasquale Attianese, *Kroton. Le monete di bronzo*, Rubbettino, Soveria Mannelli, 2005, str. 31.
* P. J. Bicknell, "The tyranny of Kleinias at Croton", u *Klearchos*, XVIII, 1976, str. 16-17.
O Costa do Castelo

***O Costa do Castelo*** je portugalska crno-bijela filmska komedija snimljena 1943. u režiji Arthura Duartea. Protagonist, koga glumi Curado Ribeiro je mladić iz aristokratske porodice koji se zaljubi u siromašnu djevojku (koju glumi Milú) te, u nastojanju da je osvoji, preuzima identitet običnog vozača. Radnja prikazuje kako njegove planove nastoji osujetiti članovi mladićeve porodice, ali i kako mu pomaže dobronamjerni ulični zabavljač koga tumači António Silva. *O Costa do Castelo* uživa status jedne od najpopularnijih portugalskih filmskih komedija svih vremena.

## Vanjske veze
*
Kismet (film, 1943)

***Kismet*** je indijski crno-bijeli film snimljen 1943. godine na hindiju u režiji Gyana Mukharjeeja. Po žanru je drama, i prikazuje kako život osiromašenog bivšeg vlasnika teatra i njegove obogaljene kćeri mijenja slučajni susret sa džeparom koga tumači Ashok Kumar. Kismet se često navodi kao prvi bollywoodski film koji je ustanovio tradiciju da isti glumac tumači različite uloge, ali i prvi u kome se pojavljuje antijunak a neudana djevojka zatrudni. *Kismet* je postao najveći hit godine, iako je Pradeep, autor teksta za pjesmu *Door hato O Duniya walon, Hindustan hamara hay* ("Odstupite narodi svijeta, Hindustan je naš") naknadno morao pobjeći u ilegalu kada su britanske vlasti zaključile da tekst podupire indijski pokret za nezavisnost.

## Uloge

* Ashok Kumar ... Shekhar & Madan
* Mumtaz Shanti ...Rani
* Shah Nawaz ... Ranin otac
* Mubarak ... Indrajeet Babu
* David ... Fence
* Chandraprabha ... Leela (Ranina sestra)
* Kanu Roy ... Mohan (Leelin ljubavnik)
* V.H.Desai ... Baanke
* P.F. Pithawala
* Baby Kamala
* Moti

## Izvori

## Vanjske veze

* Complete story at wordpress.com.
*
Nasredin-hodža

**Nasredin-hodža** ili **Nasrudin-hodža** je lik iz kratkih satiričnih priča naroda Jugozapadne i Centralne Azije, te Balkana i Sredozemlja. U pričama je predstavljen kao šaljivdžija koji šalama ostvaruje veliku korist varajući naivni narod, ponekad je predmet poruge, dok se u drugim pričama javlja kao mudrac i filozof čije šaljive opaske imaju pedagoški karakter. 
## Porijeklo
Lik Nasrudin-hodže je stvoren po istorijskoj ličnosti koja je živjela srednjem vijeku. Mnogi izvori navode da je njegovo rodno mesto u Sivrihisaru, provincija Akšehir, današnja Turska, nakon čega se nastanio u Akšehiru, a kasnije u Konji pod vlašću Seldžuka, gde je umro 1275/6. ili 1285/6. Postoji i mogućnost da je lik stvoren na temelju dvije ličnosti sličnog karaktera koje su živjele u različitim gradovima odnosno vremenima.

## Nematerijalna svjetska baština
UNESCO je 1996–1997. godinu proglasio za „Međunarodnu godinu Nasredin-hodže“. U turskom gradu Akšehiru se svake godine od 5. do 10. jula održava festival posvećen Nasredin-hodži.

Pričana tradicija anegdota o Nasrudin hodži upisana je na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Azerbejdžana, Kazahstana, Kirgistana, Tadžikistana, Turske, Turkmenistana i Uzbekistana.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 17. zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra 2022. god. u Rabatu, Maroko.

Harikalar Diyari Nasrettin Hoca 05981 nevit.jpg|Statua Nasrudin hodže u Ankari, Turska
MASamarkandNasreddin.jpg|Statua Nasrudin hodže u Uzbekistanu
阿凡提 China Xinjiang Urumqi Welcome you to tour the, Китай Синьцз - panoramio.jpg|Statua Nasrudin hodže u Kini
Konya. Nasreddin Hoca Türbesi.jpg|Grobno mjesto (Turbe) Nasrudin-hodže u Konji, Turska

## Reference

## Literatura

*
Magda Bošković

**Magda Bošković** (rođena: ***Magda Boskowitz***) (Osijek, 3. 11. 1914 - Koncentracijski logor Stara Gradiška, proljeće 1942), jugoslavenski borac za prava žena, članica Komunističke partije Jugoslavije i sudionica Narodnooslobodilačke borbe.

## Biografija
Magda Bošković je rođena 3. 11. 1914 u osječkoj židovskoj obitelji Dragutina i Ivanke (Janka) Bošković. Otac joj je radio kao bankovni činovnik, a majka joj je bila kućanica. Bošković je odrasla uz mlađu sestru Maju, poznatu jugoslavensku i hrvatsku akademkinju. Godine 1923 Bošković je s obitelji preselila u Zagreb. U Zagrebu je završila osnovnu školu i gimnaziju. Diplomirala je na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Godine 1932 Magda Bošković je bila među osnivačima marksističke grupe na Sveučilištu u Zagrebu. Godine 1934 pristupila je Savezu komunističke omladine Jugoslavije (SKOJ) te je bila izabrana za člana odbora studenskog vijeća "Ženskog pokreta". Magda Bošković je upisivala jugoslavenske dobrovoljce koji su pristupali Međunarodnim brigadama tijekom Španjolskog građanskogi rata. Bila je i urednica tiskovina "Naše novine" i "Ženski svijet". Nakon završenog studija zaposlila se u pilani "Neuschloß, Schmidt und Marchetti" (kasnije "Našička d.d."). Radila je u Đurđenovcu, a kasnije u Zagrebu. Magda Bošković je diljem Hrvatske bila aktivna u "Pokretu za prava žena". Nakon okupacije Kraljevine Jugoslavije, pristupila je narodnooslobodilačkoj borbi. Bila je članica "Ženskog antifaštičkog fronta" u Hrvatskoj i članica vijeća u "Društvu za prosvjetu žena". Godine 1942 Magda Bošković je uhićena i pritvorena u zagrebačkom zatvoru na Savskoj cesti. Kasnije je deportirana u logor Stara Gradiška gdje su je u proljeće 1942 ubile ustaše. Roditelji su joj također stradali za vrijeme Holokausta. Od čitave obitelji rat je jedino preživjela njezina sestra.

## Reference

## Literatura

* 
* 
*
L'Éternel Retour

***L'Éternel retour*** () je francuski crno-bijeli film snimljen 1943. godine u režiji Jeana Delannoya. Scenario, koji je napisao Jean Cocteau, inspiriran je Nietzscheovim filozofskim konceptom vječnog vraćanja, odnosno srednjovjekovnom legendom o Tristanu i Izoldi. Radnja je smještena u neimenovanu evropsku zemlju na početku 20. vijeka i prikazuje kako ostarjeli bogataš (koga glumi Jean Murat) nastoji uz pomoć svog mladog nećaka, koga glumi Jean Marais, dobiti lijepu nevjestu koju tumači Madeleine Sologne.

## Uloge
* Madeleine Sologne: Nathalie, plavuša
* Jean Marais: Patrice
* Jean Murat: Marc
* Junie Astor: Nathalie, brineta
* Roland Toutain: Lionel
* Jane Marken: Anne 
* Jean d'Yd: Amédée Frossin
* Piéral: Achille Frossin
* Yvonne de Bray: Gertrude Frossin
* Alexandre Rignault: Morholt

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* L'Éternel retour (1943)  at the *Films de France*
Arifron

**Arifron** () ime je nekoliko osoba iz istorije stare Grčke:

* Arifron, otac Ksantipov i deda Periklov; pripadao je znamenitoj atinskoj porodici Alkmeonida.
* Arifron, brat Periklov: njega spominje Platon kao čoveka kome je Perikle 433. pne. poslao na staranje i odgoj Kliniju, mlađeg Alkibijadovog brata, kako ga Alkibijad ne bi iskvario, no Arifron je Kliniju nakon samo šest meseci poslao natrag Periklu, "jer nije znao šta bi s njim".
* Arifron iz Sikiona, starogrčki pesnik, od koga se kod Ateneja sačuvao jedan pean boginji zdravlja Higiji ().

## Reference
Katif

**Katif** (arapski: القطيف‎ *Al-Qaṭīf*) je grad u Saudijskoj Arabiji.

## Geografija

Grad se nalazi u Istočnoj pokrajini Saudijske Arabije na obali Perzijskog zaljeva, regije najbogatije naftom na svijetu. Proteže se od Ras Tanura i Jubaila na sjeveru do Dammama na jugu te Perzijskog zaljeva na istoku i Zračne luke Kralja Fahda na zapadu.

## Historija

Katif je jedan od najstarijih naselja u istočnom dijelu Arapskog poluotoka, njegova povijest ide unatrag 3500 prije Krista. Nekada je bio okupljalište trgovaca, seljaka i ribari, međutim u posljednjih nekoliko godina nakon osnivanja industrijskog grada Jubaila otkrića nafte većina stanovnika radi u naftnoj industrija, javnim službama, obrazovanju i zdravstvenom sektoru.

## Stanovništvo
Regija Katifa ima najveću koncentraciju šiitskih muslimana u Saudijskoj Arabiji, manje od 3% su sunitski muslimani prema podacima iz 2005, Vlada Saudijske Arabije ograničila je proslavu dana Ašure u javnosti.

Prema podacima iz 2009. godine, ukupan broj stanovnika je 474.573.

## Izvor

## Vanjske veze
* qatifonline.com
Rakova obratnica (razvrstavanje)

**Rakova obratnica** može se odnositi na:
* **[[Rakova obratnica]]** – pojam u geografiji
* **[[Rakova obratnica (knjiga)]]** – erotski roman američkog pisca Henrya Millera
* **[[Rakova obratnica (TV serija)]]** – dokumentarna TV serija britanskog BBC-a
Rakova obratnica

**Rakova obratnica** ili **sjeverni povratnik** je jedna od pet najvažnijih paralela koje označavaju geografsku širinu na kartama svijeta. Nalazi se na 23°26' 22" (stupnjevi, minute, sekunde) geografske širine sjeverno od ekvatora. Ona povezuje najsjevernije točke na Zemlji na kojima Sunce dolazi u zenit, odnosno, gdje Sunčevo svjetlo pada točno pod pravim kutom na Zemljinu površinu. To se događa samo jednom godišnje, 21. 6., a naziva se (na sjevernoj polutci) ljetni suncostaj (solsticij). Isto to se događa na južnoj polutci u zimskom solsticiju (ponovo iz kuta gledanja na sjeverenoj polutci) na jednakoj udaljenosti od ekvatora, gdje se ta paralela naziva Jarčevom obratnicom. Područje između tih dvaju paralela, ima tropsku klimu, dok je sjeverno i južno od obratnica, dakle sjevernije i južnije od 23°26' 22" nalazi područje umjerene klime.

Kad dolazi do promjene kuta osi Zemljine vrtnje u odnosu na Sunčevu ekliptiku, što se događa u ciklusima od 41.000 godina, mijenja se i stupanj geografske širine. Raspon geografske širine unutar kojih se obratnice kreću je između 21,5° i 24,5°. Trenutno, prosječna vrijednost pomicanja Rakove obratnice prema jugu je oko 15 metara godišnje. Kako se isto tako i Jarčeva obratnica pomiče prema sjeveru, ukupna površina tropa smanjuje se prosječno za oko 1100&nbsp;km2.

Porijeklo imena Rakove obratnice je starogrčki, još iz vremena od prije više od 2000 godina. U to vrijeme se Sunce u zenitu nalazilo na mjestu gdje se noću nalazilo zviježđe Raka. Drugi dio imena, *obratnica*, potiče od činjenice, da se prividno pomicanje Sunca kreće upravo između tih dvaju paralela. Kad "stigne" do zenita u jednoj, "vraća" se ponovo do zenita u drugoj obratnici (obrće se smjer prividnog kretanja). 
  
Rakova obratnica prolazi, gledano od zapada prema istoku, kroz slijedeće zemlje: Zapadna Sahara, Mauritanija, Mali, Alžir, Niger, Libija, Čad, Egipat, Saudijska Arabija, Ujedinjeni Arapski Emirati, Oman, Indija, Bangladeš, Mijanmar, Kina, Tajvan, Havaji (SAD), Meksiko i Bahami.

## Povezano
* Jarčeva obratnica
* Ekvator
* Arktički krug
* Antarktički krug
Bitka za našu Sovjetsku Ukrajinu

***Bitka za našu Sovjetsku Ukrajinu*** (; ) je sovjetski crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1943. u režiji Aleksandra Dovženka. Snimljen je u jeku drugog svjetskog rata i prikazuje ratne operacije na području tadašnje Ukrajine. Za film je karakteristično da je u njemu Dovženko osim vlastitih, koristio i zaplijenjene snimke njemačkih dokumentarnih filmaša, odnosno njemačke filmske žurnale.

## Vanjske veze
* 
* Фільм на YouTube.com (частина 1 з 8; італійські субтитри)
*
Le Voyageur de la Toussaint

***Le Voyageur de la Toussaint*** () je kriminalistički roman belgijskog pisca Georgesa Simenona, originalno objavljen u Francuskoj 1941. godine. Protagonist filma je mladić koji se nakon dugog izbivanja vraća u rodni La Rochelle kako bi preuzeo bogato nasljedstvo od dalekog rođaka. Radnja prikazuje njegovo suočavanje s gradskom elitom koja je oduvijek prezirala njegove roditelje - siromašne zabavljače - ali i kako će njihov odnos zakomplicirati ubistvo.

*Le Voyageur de la Toussaint* je bio ekraniziran tri puta - kao istoimeni francusko-italijanski film iz 1943. godine, kao američki TV-film The Traveller iz 1966. godine te kao istoimeni francuski TV-film iz 2005. godine.
Nasredin u Buhari

***Nasredin u Buhari*** () je sovjetska crno-bijela filmska komedija snimljena 1943. godine u režiji Jakova Protazanova. Temelji se na legendama o Nasredin hodži, odnosno romanu *Remetilac mira* Leonida Solovjeva. Naslovni lik, koji tumači Lev Sverdlin, je varalica koji se izdaje za "mudraca iz Damaska" i infiltirira na dvor emira od Buhare, te ga uspije nagovoriti da pusti političke zatvorenike. Nasredin je snimljen u vrijeme drugog svjetskog rata kada su zbog njemačke invazije mnogi sovjetski filmaši bili prisiljeni nastaviti rad u istočnim dijelovima tadašnjeg SSSR-a. Protazanov, kome je ovo bio posljednji film, je međutim, vješto iskoristio egzotične lokacije Uzbekistana i stvorio jedan od najpopularnijih filmova svog vremena. Godine 1946. je, također u Uzbekistanu, snimljen svojevrsni nastavak pod naslovom *[[Pohoždenija Nasredina]]*.

## Uloge
* Lev Sverdlin - Nasredin
* M. Mirzakarimova - Gjuldjan
* Konstantin Mikhailov - Emir
* Emanuil Geler - Djafar
* Vasili Zajčikov - Niyaz, Gyuldjanin otac
* Stepan Kayukov - Bahtijar, vezir
* Matvej Ljarov - Arslanbek
* Nikolaj Volkov - Hussin-Huslija
* A. Talitov - Jusup
* Asad Ismatov - Ali
* Ivan Bobrov		
* M. Mirakilov		
* A. Pirmuhamedov

## Vanjske veze
* 
*
Princ i niščij (film, 1943)

***Kraljević i prosjak*** (), također poznat i pod naslovom ***Tom Canty*** () je sovjetski crno-bijeli igrani film snimljen 1943. u režiji Jerasta Garina. Predstavlja adaptaciju istoimene knjige američkog pisca Marka Twaina. Radnja je smještena u Englesku u 16. vijeku i prikazuje kako londonski prosjak Tom Canty sticajem okolnosti zamijeni mjesto sa engleskim prijestonasljednikom Edwardom. Za film, koji je zbog ratnih zbivanja sniman u Turkmenistanu, je karakteristično da u njemu dvostruku naslovnu ulogu tumači glumica Marija Barabanova.

## Vanjske veze
*
1943. na televiziji

## Globalni televizijski događaji
* 8. maj– U Parizu s radom počinje Paris Télévision – Fernsehsender Paris, televizijska stanica pod kontrolom njemačkih okupacijskih vlasti, a čiji je direktor Kurt Hinzmann, bivši direktor berlinske TV-stanice Fernsehsender "Paul Nipkow". Rad je omogućio sporazum njemačke kompanije Telefunken i francuske kompanije Compagnie des Compteurs, a stanica kao standard uvodi njemački sistem od 441 linije. 
* jun – U SAD američko vojno zrakoplovstvo započinje eksperimentalni rad na televizijski navođenim jedrećim bombama koje sadrže radio-prijemnik i ikonoskopom koji stvara sliku od 625 linija. Prvi prototipovi su dovršeni u julu i testirani u augustu.
* 12. oktobar - Osnovana je radio-difuzna kompanija American Broadcasting Company (ABC), koja će 1948. otpočeti s televizijskim programom i postati jedna od tri glavne američke TV-mreže.
* 23. decembar – U američkoj gradu Schenectady lokalna TV-stanica WGRB emitira operu *[[Ivica i Marica]]*, što je prvi slučaj da se na američkoj televiziji jedna opera emitira u cijelosti.
* U Njemačkoj kompanija Fernseh za potrebe Wehrmachta proizvodi prototipove televizijski navođenih bombi koje koriste Superikonoskop i Farnsworthov disektor.

## Premijere TV-serija i redovnih emisija
* *[[The Voice of Firestone Televues]]* (1943–1947; kasnije preimenovana u *The Voice of Firestone* i emitirana od 1949. do 1963).

## TV-serije i redovne emisije prestale s emitiranjem

## Izvori
Jarčeva obratnica

**Jarčeva obratnica** ili **južni povratnik** je jedna od pet najvažnijih paralela koja se nalazi 23°26'22" (stupnjevi, minute, sekunde) južno od ekvatora. Ona povezuje najjužnije točke na Zemlji na kojima Sunce dolazi u zenit, odnosno, gdje Sunčevo svjetlo pada točno pod pravim kutom na Zemljinu površinu. To se događa samo jednom u godini, u podne 21. 12., a pojava se naziva zimski suncostaj (solsticij). Isto to se na sjevernoj polutci događa u ljetnom solsticiju na jednakoj udaljenosti od ekvatora, a ta se paralela na sjevernoj polutci naziva Rakova obratnica. Područje između tih dvaju obratnica ima tropsku klimu, dok se južno odnosno sjeverno od njih nalazi područje umjerene klime.

Kad dolazi do promjene kuta Zemljine osi u odnosu na Sunce, što se događa u ciklusima od 41.000 godina, mijenja se i stupanj geografske širine. Raspon geografske širine unutar kojih se obratnice kreću je između 21,5° i 24,5°. No, postoje i slabije kratkotrajne promjene koje onemogućavaju određivanje točnije geografske širine, tako da se razlika može kretati od 10 pa do 100 metara.

Porijeklo imena Jarčeve obratnice je starogrčko, još iz vremena od prije više od 2000 godina. U to vrijeme se Sunce u zenitu nalazilo na mjestu gdje se noću nalazilo zviježđe Jarca. Drugi dio imena, *obratnica*, potiče od činjenice, da se prividno pomicanje Sunca kreće upravo između tih dvaju paralela. Kad "stigne" do zenita u jednoj, "vraća" se ponovo do zenita u drugoj obratnici (obrće se smjer prividnog kretanja).

Jarčeva obratnica prolazi, gledano od zapada prema istoku, kroz sljedeće zemlje: Namibija, Bocvana, Južnoafrička Republika, Mozambik, Madagaskar, Australija, Tonga, Francuska Polinezija, Čile, Argentina, Paragvaj i Brazil.

## Povezano
* Rakova obratnica
* Ekvator
* Arktički krug
* Antarktički krug
Ikonoskop

**Ikonoscope** (); od grčkih riječi *εἰκών* "slika" i *σκοπεῖν* "ugledati, vidjeti") je bila prva praktična cijev video kamere koja se koristila u ranim televizijskim kamerama. Ikonoskop je proizvodio mnogo snažniji signal od ranijih elektromehaničkih uređaja, i mogao se koristiti pri svakom boljem osvjetljenju. To je bio prvi putpuno elektronski sistem koji je zamijenio ranije kamere, koji su koristili posebne mehaničke uređaje ili okrećuće diskove kako bi uhvatili svjetlo iz jedne snažno osvjetljene točke.

Neki od principa ovog uređaja su opisani kada je Vladimir Zworykin podnio dva patenta za *televizijski sistem* 1923 i 1925. Istraživačka grupa RCA na čelu sa Zworykinom je predstavila ikonoskop javnosti na pres-konferenciji u junu 1933. godine, and two detailed technical papers were published in September and October of the same year. Njemačka kompanija Telefunken je otkupila prava od RCA i sagradila ikonoskopsku kameru  korištenu za historijski TV-prijenos Olimpijskih igara u Berlinu 1936.

Ikonoskop su u Evropi zamijenili oko godine 1938. mnogo napredniji uređaji Super-Emitron i Superikonoskop, dok se u SAD ikonoskop koristio za emitiranje od 1936. do 1946. kada ga je zamijenila orthicon cijev.

## Reference

## Vanjske veze
* Iconoscope history
* Iconoscope pictures
Perzej

**Persej** ili **Persej** () se može odnositi na:

* Perzej (mitologija), ličnost iz grčke mitologije;
* Perzej (zviježđe)
* Perzej od Makedonije, kralj antičke Makedonije
Arifron iz Sikiona

**Arifron iz Sikiona** (, kraj 5. i početak 4. veka pne.) bio je starogrčki pesnik ditiramba iz Sikiona na Peloponezu. Od njega se sačuvao jedan pean upućen boginji zdravlja Higiji (), koji u celini navodi Atenej u svojoj *[[Gozba sofista|Gozbi sofista]]*.

Početak njegova peana navode Lukijan, i Maksim iz Tira, dok se ostali stihovi nalaze u jednom fragmentu Likimnija s Hiosa i kod Plutarha. Pean je štampan i u zbirci Theodora Bergka *Poetrae Lyrici Graeci*.

Drugih podataka o Arifronu, osim njegovog mesta rođenja, nemamo.

## Reference

## Vanjske veze
* Članak u enciklopediii ''Treccani.it''
Le Voyageur de la Toussaint (film)

***Le Voyageur de la Toussaint*** (), također poznat i kao Il ***Viaggiatore d'Ognissanti*** je francusko-italijanski crno-bijeli kriminalistički film snimljen 1943. u režiji Louisa Daquina. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Georgesa Simenona. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Jean Desailly, je mladić koji se nakon dugo izbivanja vraća u rodni La Rochelle kako bi preuzeo nasljedstvo od bogatog rođaka. Radnja prikazuje kako dolazi u sukob sa gradskom elitom koja je njegove roditelje zabavljače smatrala nedostojnima poštovanja. *Le Voyageur de la Toussaint* je snimljen za vrijeme njemačke okupacije i smatra se jednim od najboljih ostvarenja francuske kinematografije u tom periodu.

## Uloge
* Assia Noris - Colette Mauvoisin
* Jules Berry - Plantel
* Gabrielle Dorziat - Gérardine Éloi
* Guillaume de Sax - Babin
* Jean Desailly - Gilles Mauvoisin
* Simone Valère - Alice Lepart
* Serge Reggiani - Bob Éloi
* Hubert Prélier - Le docteur Sauvaget

### Vanjske veze
*
Jedreća bomba

**Jedreća bomba** () je naziv za zrakoplovnu bombu koja je izrađena u aerodinamičnom obliku koji joj omogućava horizontalniju putanju u odnosu na konvencionalne bombe. Takva putanja omogućava njeno lansiranje, odnosno izbacivanje ispred umjesto iznad ciljane mete, a što zrakoplovu donosi manji rizik od obaranja. U drugom svjetskom ratu su Nijemci napravili jedreće bombe Fritz X i Henschel Hs 293 koji su bili opremljeni sistemima za daljinsko upravljanje, što im je omogućilo bolju preciznost, i tako učinilo pretečom kasnijih vođenih projektila.

## Vanjske veze
* Article on the GB1 glide bomb 
* Photo of Siemens torpedo glider beneath Zeppelin L35
Zračne snage Vojske Sjedinjenih Američkih Država

**Zračne snage Vojske Sjedinjenih Država** (, skraćeno **UAAF** ili **AAF**) predstavljao je rod avijacije, odnosno zrakoplovne snage unutar američke kopnene vojske, koji je postojao od 1941. do 1947. godine. Godine 1942. je Vojska SAD bila službeno podijeljeno u tri komponente - Kopnene snage Vojske, Službe opskrbe i AAF. 

AAF je naslijedio i objedinio sve dotada razdvojene resurse Zrakoplovnog zbora, Zračnih snaga Općeg štaba, kao i zrakoplovnih snaga pri pojedinačnim službama i korpusima. Također je postala prva zrakoplovna služba sa vlastitim instalacijama i pomoćnim osobljem. U decembru 1943. AAF je raspolagao sa oko 80.000 aviona, 783 baze na teritoriju SAD i oko 2,4 miliona pripadnika. Do maja 1945. je imao 1,25 miliona pripadnika izvan SAD u oko 1600 različitih baza. 

AAF je ostao formalno podređen Vojski sve do 1947. kada je postao osnov za samostalno i danas postojeće Ratno zrakoplovstvo SAD.

## Vanjske veze

* ArmyAirForces.com
* Allied Fighter Combat Footage 
* U.S. Army Air Forces in World War II: Combat Chronology 1941–1945 
* Air Power: The United States Air Force 
* Army Air Forces Aircraft: A Definitive Moment 
* AAFCollection.info 
* USAAF.net
* USAAF in WWII
Fernseh

**Fernseh AG** je njemačko poduzeće za proizvodnju elektronske opreme, najpoznatije po proizvodnji prvih televizijskih uređaja. Osnovano je 1929. godine u Berlinu od strane televizijskih pionira kao što su John Logie Baird i Robert Bosch.

## Vanjske veze
* History of Bosch Fernseh 
* Bosch.com History 
* Film Products
* Early Fernseh TV set 
* Early Camera
* BCN Pictures
* Fernseh mechanical TVs
* Deutsches Fernsehmuseum - German TV Museum http://translate.google.com/translate?hl=en&sl=de&u=http://csstest2.rde.net/bts-bcn-40.0.html&ei=BghQStPNLYXasQP489yqDQ&sa=X&oi=translate&resnum=8&ct=result&prev=/search%3Fq%3Dbcn%2B50%2B%2B%2522bcn%2B50%2522%2Bvtr%26hl%3Den%26lr%3D%26client%3Dfirefox-a%26rls%3Dorg.mozilla:en-US:official%26sa%3DN%26start%3D10
The Voice of Firestone

***The Voice of Firestone*** je bila američka radio-emisija i TV emisija posvećena klasičnoj muzici koja se emitirala na radio programu mreže NBC od 1928. do 1956. te, na televiziji od 1949. do 1963. godine. Ime je dobila po svome sponzoru, poduzeću Firestone Tire and Rubber Company.

Prvi put se pojavila na radiju pod imenom ***The Firestone Hour***. Od 1943. do 1947. se na televiziji emitirala pod naslovom ***Voice of Firestone Televues***.

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Museum of Broadcast Communications: ''The Voice of Firestone''
Fernsehsender Paris

**Fernsehsender Paris** ili, rjeđe **Paris-Télévision** () bila je televizijska stanica koja je djelovala u Parizu pod njemačkom okupacijom od 1942. do 1944. godine. Originalno je bila namijenjena pripadnicima njemačkih oružanih snaga smještenih u gradu i okolici, ali je s vremenom u počela emitirati i program na francuskom namijenjen domaćem stanovništvu. Koristila je odašiljač na Eiffelovom tornju, ali ne i drugu opremu predratne francuske televizije; umjesto toga su se koristila tehnologija i standard slike od 441 linija koju je koristila berlinska Fernsehsender Paul Nipkow. Tehnika i studiji su ostali netaknuti tokom oslobođenja Pariza, ali rad nije obnovljen sve do 1945. kada američka vojska nije Francuzima vratila nadzor nad Eiffelovim tornjem.

## Vanjske veze
*  La télévision à Paris pendant l'occupation, 819 lignes
*  Fernsehsender Paris : Petites histoires de la Télévision française 
*  ''Télé-Paris'' : reportage multimédia sur le site de Arte
Ihtiologija

**Ihtiologija** (grč. *ikhthu* - riba; *logos* - znanost) grana je zoologije koja se bavi proučavanjem riba. Pretpostavlja se da u svijetu postoji oko 25.000 vrsta riba, koje čine većinu među kralježnjacima. Iako je većina vrsta riba otkrivena, svake se godine u prosjeku opiše oko 250 novih vrsta.

Ihtiologija je povezana s biologijom mora i limnologijom.

## Svjetski ihtiolozi
* Alexander Emanuel Agassiz
* Louis Agassiz
* Peter Artedi
* William O. Ayres 
* Spencer Fullerton Baird
* Tarleton Hoffman Bean
* Lev Berg 
* Hans C. Bjerring
* Pieter von Bleeker 
* Marcus Elieser Bloch
* George Albert Boulenger
* Edward Drinker Cope
* Georges Cuvier
* Francis Day 
* Carl H. Eigenmann
* Rosa Smith Eigenmann
* Samuel Garman
* Charles Henry Gilbert
* Theodore Nicholas Gill
* Charles Frédéric Girard
* George Brown Goode
* Albert Günther
* Carl L. Hubbs
* Erik Jarvik
* David Starr Jordan
* Seth Eugene Meek
* George S. Myers
* John Treadwell Nichols
* Donn E. Rosen
* J.L.B. Smith
* Edwin C. Starks
* Franz Steindachner
* Erik Stensiö
* Achille Valenciennes
* Francis Willughby

## Hrvatski ihtiolozi
* Juraj Kolombatović
* Tonko Šoljan
* Ivo Onofri
* Milorad Mrakovčić
* Jakov Dulčić
* Ivan Jardas
* Grgur Bučić
* Srećko Leiner
Veslo

**Veslo** je poluga kojom se prenosi sila veslača (tj. osobe koja vesla) na vodu i time pokreće čamac. Veslo je prvobitni i još uvijek osnovni način pokretanja manjih čamaca i brodica. Vesla se koriste u veslačkom sportu ali i u druge namjene, kao što je rekreacija, ribolov, rafting i druge.
Na slici desno prikazan je izgled vesla s njegovim osnovnim dijelovima. Dijelovi vesla (prikazani na slici lijevo) su: 
:1-drška
:2-rucelj
:3-kožni omotač
:4-struk
:5-lopata
:6-metalni obruč ili okov

## Veslo u veslačkom sportu

U veslačkom sportu koriste se specifična vesla pogodna za efikasno i brzo pokretanje čamca. U osnovi postoje dvije vrste vesala:
* - vesla za skul veslanje, tj. sportsko veslanje kod kojeg jedan veslač ili veslačica barata s dva vesla. Ta su vesla najčešće dužine u rasponu od 276 do 290&nbsp;cm.
* - vesla za rimen veslanje, tj. sportsko veslanje kod kojeg jedan veslač ili veslačica ima samo jedno veslo. Ta su vesla duga najčešće između 370 do 380&nbsp;cm.

Vesla se sastoje od ručke, prstena, tijela vesla i lopate. Ručka je dio vesla za koje veslač drži veslo, dok je lopata dio vesla koji ulazi i vodu i preko nje se prenosi sila vodu. Prsten je obruč koji se nalazi na tijelu vesla i služi da se veslo čvrsto smjesti u ušici, dijelu izbočnika koji pridržava veslo. Građa vesla je takva da bude što lakše, ali ipak dovoljno čvrsto da prenese silu veslača na vodu. Stoga su današnja vesla u stvari šuplja. Sila koju vrhunski natjecatelj može prenositi na veslo varira ovisno o snazi, težini, pripremljenosti veslača, i kreće se u rasponu od 70 kiloponda pa do čak 140 kiloponda. Vrhunski veslač razvija preko 400 Wata po zaveslaju!

Izgled natjecateljskog vesla se mijenjao kroz povijest. Najdramatičnija promjena s kraja 90-tih godina prošlog stoljeća je oblik lopate, koji je od tradicionalnog simetričnog oblika poprimio oblik pod nazivom 'big blade', a koji neodoljivo podsjeća na sjekiru, pa je to i uvriježen veslački izraz za takva vesla.

## Materijali izrade i dizajn

Tradicionalno vesla su kompletno bila izrađena od drva. Međutim, od kraja 80-tih godina prošlog stoljeća počinju se upotrebljavati umjetni materijali, uglavnom karbon. Danas su sva natjecateljska vesla karbonska, iako su neki dijelovi i od aluminija, tvrde plastike (najčešće prsten), drva (najčešće ručka).

Vesla se na službenim natjecanjima često boje u bojama veslačkog kluba ili reprezentacije, i to samo dio vesla koji se zove lopata. Međunarodna veslačka federacija FISA od svake nacionalne federacije traži prije natjecanja službenu prijavu na kojoj je naznačen način bojanja lopate reprezentativaca iz te zemlje. Najčešće se koriste boje nacionalnog barjaka te zemlje.

Hrvatska veslačka vrsta trenutno koristi vizualno rješenje prema kojem se lopata reprezentativne posade boji prema uzorku hrvatske zastave, dakle trobojnica s grbom. Kao i svi veslački klubovi u svijetu i klubovi u Hrvatskoj koriste svoje klupske boje kojima ukrašavaju lopate vesala, te tako poznavatelji veslanja već po bojama na lopati vesla raspoznaju iz koje je zemlje ili kluba dotična posada.

## Vanjske veze