Rembrandt se smije

**Rembrandt se smije** je ulje na bakru, koje je oko 1628. naslikao slavni nizozemskim slikar Rembrandt van Rijn. To je razrađena studija nasmijanog lica, *tronie*, i budući da predstavlja samog slikara, jedan je od preko četrdeset Rembrandtovih autoportreta, vjerojatno najraniji od svih.
Slika, koja je tek relativno nedavno otkrivena, sada se nalazi u Muzeju J. Paula Gettyja u Kaliforniji.

## Opis
Slika prikazuje nasmijanog čovjeka, gole glave zabačene unatrag, odjevenog u tamnoljubičastu halju, okruženog grubim smeđim vunenim plaštom. Prikazani lik nosi polirani metalni *gorget*, oklop koji štiti donji dio vrata. Muškarčevo lice nosi crte lica mladog Rembrandta, prikazanog kao nasmijanoga vojnika. Kosa mu je duga, "pahuljasta", svijetlo do tamnoplava, kao i na drugim Rembrandtovim portretima iz tog razdoblja (npr. Autoportret u gorgetu u Nürnbergu). Lice gleda izravno u promatrača. Potezi kista su sigurni, osjetljivi, spontani i smjeli, ponekad precizni, ponekad široki i opušteni, te jasno otkrivaju ruku genija, koji zna kako najbolje uhvatiti nestalnu reakciju smijanja.

## Povijest slike
Slično mnogim drugim nizozemskim slikama iz 17. stoljeća, prva faza postojanja ove slike u Nizozemskoj, nakon što je napustila Rembrandtov atelje u Leidenu je nepoznata. Ipak, slika je bila znana s otiska flamanskog grafičara Lamberta Antonija Claessensa, s kraja 18. ili, vjerojatnije, s početka 19. stoljeća, koji ju je reproducirao kao djelo Fransa Halsa.

U 18. ili 19. stoljeću bila je u vlasništvu francuskog kolekcionara koji je na njezinoj poleđini napisao natpis: * "Democrit Filosophe [?] son ​​[?] profonde meditation des (de?) [?] faiblesses (?) [?] tous ensemble. Nous concevons mille différ? nous formons mille projets que nous ne (?) pouvons executer. C?est une espece de folie r[?] ce Philosophe Je (se?) ris."* Unatoč tom objašnjenju, slika vjerojatno ne prikazuje Rembrandta kao smijućeg filozof Demokrita, jer se u nizozemskom slikarstvu tog razdoblja Demokrita redovito prikazuje s globusom. Nakon toga, slika je izgubljena, a njezino mjesto boravka ostaje nepoznato.

Zahvaljujući Claessenovom otisku, spomenuta je 1933. u knjizi Kurta Baucha o Rembrandtu, te čak i prije toga, u knjizi Ernesta Wilhelma Moesa o nizozemskom slikarstvu.

Godine 2007. iznenada se pojavila na aukciji u Gloucestershireu u Engleskoj, ali tek kao djelo "sljedbenika Rembrandta". Razlog je bio taj što iako su fotografije slike poslane e-poštom stručnjacima u Rijksmuseumu u Amsterdamu prije prodaje, "njihov odgovor je bio prilično odbojan", kako je rekao aukcionar Philip Allwood. Dakle, slika je procijenjena na samo 1000-1500 funti, no prodana je za 2,2 milijuna funti.

Godine 2013. slika je prodana Muzeju Getty u Kaliforniji za 16,5 milijuna funti.

## Atribucija
Iako je već na prvi pofled očito da je ova slika remek-djelo, ipak je bilo potrebno dokazati da ju je naslikao Rembrandt osobno.
U tu svrhu je Ernst van de Wetering, profesor emeritus na Sveučilištu u Amsterdamu i predsjednik Rembrandtovog istraživačkog projekta, proveo opsežno istraživanje i objavio svoje rezultate u "Kroniek van het Rembrandthuis" 2007. godine.
Njegov zaključak da je slika ponuđena na aukciji u Gloucestershireu autentično Rembrandtovo djel, bio je argumentiran nizom dokaza.

Prvi dokaz bio je Rembrandtov monogram u kutu slike. Monogram RHL-a (značenje: Rembrandt Harmenszoon Leidensis, tj.: Rembrandt, sin Harmena iz Leidena), je posebna vrsta potpisa koju je Rembrandt koristio samo 1628. i moguće krajem 1627. i početkom 1629. Činjenica da su slova monograma bila napisana u mokroj boji površine od velike je važnosti za datiranje slike. Ipak, problem je u tome što je Rembrandt ponekad potpisivao slike svojih učenika, kao svojevrsno jamstvo da potječu iz njegovog ateljea.

Drugi dokaz su veličina i odlike bakrenog lima na kojem je slika naslikana dokaz su, budući da je Rembrandt također koristio ovu standardnu ​​veličinu za svoje bakropise obično datirane u 1628., poput *Sv. Petar i sv. Ivan na vratima Hrama*.

Treći dokaz došao je nakon analize slike radiografijom. Pokazalo se da je nasmijana figura naslikana preko ranije (vjerojatno nedovršene) slike vrlo slične povijesnim djelima koja je Rembrandt naslikao u to vrijeme, poput „Davida s glavom Golijata pred Šaulom“, sada u Baselu.

Rembrandtov interes za efekate, dobro poznat iz njegovih bakropisa iz istog razdoblja, također je dokaz u korist pripisivanja slike Rembrandtu.

I na kraju, moguća kopija ove slike, koju je napravio Rembrandtov učenik ili sljedbenik, sada vjerojatno u kolekciji Edmonda de Rothschilda, također bi mogla biti dokaz u korist Rembrandtova autorstva sličice iz Gloucestershirea.

## Bibliografija
*Turner 2000 – Turner, Jane: From Rembrandt to Vermeer / 17th-Century Dutch Artists (Grove Dictionary of Art), New York, 2000
*Wetering 2007 – Wetering, Ernest van de: Rembrandt Laughing, c. 1628 - a painting resurfaces, Kronik van het Rembrandthuis, Amsterdam, 2007, p. 18-40
*Capon 2008 - Capon, Alex: Rembrandt portrait sold in Cotswolds now authenticated, 2008.
* Jenkins 2013 - Jenkins, Tiffany: Let Rembrandt's self-portrait leave Britain, July 17, 2013
*  Getty 2021 - The J. Paul Getty Museum: Rembrandt Laughing

## Bilješke

## Vanjske veze
*"Rembrandt Laughing" on loan to The Toledo Museum of Art, 2011
*Ernst van de Wetering on "Rembrandt Laughing", 2011
*Podcast: Anne Woollett on "Rembrandt Laughing", March 15, 2017