open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Meroveh

**Meroveh** ili **Merovije** (, *Merovius*; , , ) je polulegendarni kralj Salijskih Franaka odnosno osnivač Merovinške dinastije koja je po njemu dobila ime. Prema predaji je živio u prvoj polovici 5. vijeka. Jedini historijski izvor koji ga spominje je ljetopis Gregorija Tourskog. Kasniji Ljetopis Fredegara navodi legendu prema kojoj ga je rodila supruga salijskog kralja Faramonda nakon susreta sa morskim čudovištem Quinotaurom, koje je bilo u stanju mijenjati svoj oblik u ljudski. Dio historičara te legende tumači time da je vlast nad Francima preuzeo strani vladar pobijedivši legitimne vladare - Faramonda ili Hlodiona. U svakom slučaju, Meroveh se smatra ocem Hilderika I.

Legenda o Merovehu je u današnjoj popularnoj kulturi poslužila kao element zapleta knjige *[[The Da Vinci Code|Da Vincijev kod]]*, odnosno teorije prema kojoj se Merovinška dinastija rodbinski povezala sa potomcima Isusa, a koja je 1982. izložena u knjizi *[[Holy Blood Holy Grail]]* autora Henryja Lincolna i Richarda Leigha.

## Izvori
* Wood, Ian. *The Merovingian Kingdoms 450-751*. London: Longman Group, 1994.
* Todd, M. *The early Germans*
* *Behind the [[Da Vinci Code]]*, 2006, History Channel documentary about Henry Lincoln
Bug-Jargal

***Bug-Jargal*** (izdan 1826.) je roman Victora Hugoa o prijateljstvu između zarobljenog Afričkog princa, koji se zove kao naslov romana, i francuskog časnika Leopolda D'Auverneya za vrijeme Haićanske revolucije. Roman je temeljen na kratkoj priči koju je Hugo izdao 6 godine prije, dok je još bio tinejdžer.
Thanet

**Thanet** je distrikt lokalne uprave u engleskoj grofoviji Kent formiran u skladu sa Zakonom o lokalnoj upravi 1972 i uspostavljen 1. aprila 1974. Najveći dio distrikta predstavlja otok Isle of Thanet.

Distrikt kojim upravlja Vijeće distrikta Thanet, je smješten na sjeveroistočnom rubu Kenta, i najvećim dijelom omeđen obalom. Graniči s distriktom Grada Canterbury na zapadu i distriktom Dover na jugu. Najveći gradovi distrika su Margate, Ramsgate i Broadstairs.

## Reference

## Vanjske veze

* Thanet Council YouTube channel
* Clubs and societies in Thanet
* Thanet College Website 
* News, views and things to do in Thanet 
* http://www.academyfmthanet.com
* Thanet Community Radio
Juqu Mujian

**Juqu Mujian** (沮渠牧犍) (? -447), u nekim izvorima **Juqu Maoqian** (沮渠茂虔), formalno **Princ Ai od Hexija** (河西哀王), bio je princ, odnosno posljednji vladar kineske/Xiongnu države Sjeverni Liang. Naslijedio je 433. svog oca Juqu Mengxuna (Princ Wuxuan), pod kojim je država bila postigla svoj teritorijalni vrhunac, ali isto tako bila pod stalnom prijetnjom svojih formalnih sizerena iz države Sjeverni Wei. Juqu Mujian je nastojao podršku dobiti ponudivši vazalstvo južnoj kineskoj dinastiji Liu Song. Njen car Taiwu je godine 439. pokrenuo pohod tokom koga je Guzang, glavni grad države osvojen, a Juqu Mujian zarobljen. Njegova braća Juqu Wuhui i Juqu Anzhou su neko vrijeme nastavili pružati otpor osvajačima, a poslije su odselili na zapad i stvorili izgnaničku državu u Gaochengu. Juqu Mujian je, pak, uživao počasti na dvoru cara Taiwua te se čak oženio za njegovu sestru, ali je 447. godine, nakon što je Taiwu doznao kako priprema ustanak, natjeran da izvrši samoubistvo.

## Izvori
* *[[Knjiga Songa]]*, vol. 98.
* *[[Knjiga Weija]]*, vol. 99.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 119, 122, 123.

|- style="text-align: center;"

|-
Historija Sofije

**Historija [[Sofija|Sofije]]**, današnjeg glavnog grada Bugarske je duga više hiljada godina, u rasponu od antike do današnjnih dana. Često se navodi kako je Sofija drugi najstariji glavni grad u Evropi. Tokom vremena je imala više imena, a ostaci starog grada su i danas vidljivi.

Sofija je prvo bila tračka naseobina po imenu Serdika, nazvana po tračkom plemenu Serdi. U doba Antičke Makedonije ova obalst bila na krajnjemseveru grčke civilizacije. Rimsko Carstvo ju je osvojio 29. godine nove ere, i postala je glavni grad provincije *Dacia Mediterranea*. Huni su je uništili 447. Grad je ponovo izgradio vizantijski imperator Justinijan i preimenovao u *Triadica*. 

Bugari su prvi put zauzeli Serdiku 809. godine i grad ubrzo dobija slovenski karakter. Pod Bugarima je ime grada bilo prvobitno *Sredec*, a kasnije je promenjeno u *Sofija* (što na grčkom znači "mudrost"). Tokom zadnjih vekova srednjeg veka grad je zahvaljujući udaljenosti od carskog Carigrada postao središte bugarske vlasti, a time značajno trgovište i zanatsko središte. 1376. Sofiju je 1382. osvojilo Osmansko carstvo, i postala je glavni grad turske provincije Rumelije. Pod Turcima Sofija je bila sledećih pet vekova. 

1878. Sofiju su za vreme rata sa Osmanskim Carstvom zauzele ruske trupe. 1879. godine je Sofija je proglašena glavnim gradom novostvorene Kneževine Bugarske. Za potrebe nove države izgled grada je radikalno pormenjen za sve 2-3 decenije i dobio potpuno 'evropske' crte. Tokom ovog vremena grad je doživeo i nagli ekonomski i demografski uspon. Za vreme Drugog svetskog rata, Sovjeti su osvojili Sofiju i svrgnuli dotadašnji pro-nemački režim. Posle rata je je nova komunistička država, ali je grad i dalje nastavio sa rastom i razvojem. Posle otvaranja Bugarske ka Zapadu i demokratizacije društva 1990. Bugarsku su zahvatili turbulentni procesi privatizacije praćeni velikim privrednim propadanjem i iseljavanjem stanovništva karakterističnim za postkomunistički period, dok je Sofija kao glavni grad uglavnom bolje prošla kroz ove krizne procese.

## Izvori i reference

*
Le Rhin

***Rajna*** (izvorno ***Le Rhin***) je turistički vodič koji je napisao Victor Hugo. Slično kao i Twainova pisanja o Mississippiju, vodič sadrži mnoge priče o Rajni. Djelo završava političkim manifestom.
Torquemada (drama)

***Torquemada*** je kazališni komad Victora Hugoa, objavljen 1882. godine. Radnja govori o inkviziciji u Španjolskoj na kraju 15. stoljeća, a naslovni protagonist je dominikanski redovnik Tomás de Torquemada koji je vodio inkvizicijske progone i protjerivanje španjolskih Židova. Djelo kritizira i fanatički katolicizam, a objavljeno je u znak prosvjeda zbog tadašnjih antisemitskih pogroma u carskoj Rusiji.
Macbett

***Macbett*** je satira Eugènea Ionescoa na Shakespeareovog *[[Macbeth]]a* napisana 1972.

*Macbett* sadrži velik dio radnje iz Shakespeareovog *[[Macbeth]]a*, ali sa određenim promjenama koje djelo čine apsurditstičkim. Među promjenama spada i jedan dug razgovor kojeg u originalnom djelu nema, prodavač limunade i lovac na leptire.
Jacques ou la Soumission

***Jacques ili pokornost*** (srp. *Žak ili Pokornost*; franc. *Jacques ou La soumission*) apsurdna je drama iz 1955. godine koju je napisao Eugène Ionesco (*Ežen Jonesko*). To je prvo od dva djela (drugo je *[[Budućnost je u jajima]]*) koja govore o Jacquesu (*Žaku*) i njegovoj obitelji, u kojoj se svi zovu Jacques (Majka Jacques, Otac Jacques...).

## Sadržaj
Radnja drame govori o Jacquesu i njegovom dogovorenom braku s Robertom, a kada mu ona dosadi s Robertom II. Drama sadrži mnoge besmislenosti, slične onima u *[[La Cantatrice Chauve|Ćelavoj pjevačici]]*, koje su kasnije postale sastavni dio svih Ionescovih drama.

## Prijevodi
Drama je pod naslovom *"Žak ili Pokornost"*, s podnaslovom "naturalistička komedija", izdana u Beogradu 2008. godine u prijevodu Milovana Danojlića. 

U Hrvatskoj se drama igra pod naslovom *"Jacques ili pokornost"* u prijevodu Ivana Kušana. 

## Napomene
La Leçon

***Poduka*** (fra. ***La Leçon***), je kratka, jednočina drama Eugènea Ionesca iz 1951. Ova drama je jedna od Ionescovih najvažnijih djela, te ujedno jedno od najvažnijih djela *[[teatar apsurda|teatra apsurda]]*, čiji je Ionesco bio pionir.

## Radnja

Radnja se događa u uredu i blagovaonici malog francuskog stana. Profesor, stariji čovjek sa oko 50-60 godina, očekuje novu Učenicu (18 godina). Treći lik je Profesorova Domaćica, rumena žena sa oko 40-50 godina, koja se stalno brine za Profesorovo "zdravlje". Kako poduka teče dalje, Profesor postaje sve ljući na (kako on to naziva) neznanje Učenica, a ova postaje sve tuplja. Na vrhuncu radnje, Profesor ubija Učenicu nakon serije *non-sequitursa* (koji su česti u Ionescovim dramama). Drama završava Domaćicinim pozdravljanjem nove učenice.

## Vanjske veze
* The Lesson  Reviews by City Garage
* Eugène Ionesco & La Leçon Eugène Ionesco, La Leçon, 1951
Le roi se meurt

***Kralj umire*** (fra. ***Le Roi se meurt***) je drama Eugènea Ionescoa iz 1962. Bérenger, glavni lik Ionescove poznate drame *[[Rhinocéros|Nosorog]]*, ovdje se pojavljuje kao kralj Bérenger I. Radnja se vrti oko Bérengerove vladavine u neimenovanoj zemlji, koju je svojim vodstvom skroz izneredio, i oko njegovih osjećaja prema svojoj smrtnosti. Drama je ekranizirana dva puta. Prvi put 1987., a drugi put 2006.

## Vanjske veze
* 
*
Rhinocéros

***Nosorog*** (fra. ***Rhinocéros***) je drama Eugènea Ionescoa napisana 1959. Drama pripada dramskoj školi poznatoj kao *[[teatar apsurda]]*. Tijekom 4 čina drame, stanovnici malog, provincijskog francuskog grada pretvaraju se jedan po jedan u nosoroge. Bérenger, glavni lik drame, promatra stanovnike kako se jedan po jedan pretvaraju u nosoroga dok on sam ostaje nepromjenjen protiv tog vala konformizma. Baš u ovoj drami, Ionesco silno izražava svoj strah prema ideološkom konformizmu, inspiriranoj usponom Željezne garde u Rumunskoj za vrijeme 1930-ih.

Drama je napisana na fracuskom jeziku, a 1973. adaptirana je na filmsko platno.

## Vanjske veze
* Rhinoceros: Thick-skinned Phenomenon 
* Rhinoceros study guide
* Rhinoceros (film)
Bérenger

**Bérenger** je poluautobiografski lik kojeg je stvorio Eugène Ionesco u nekoliko svojih drama. On izražava Ionescovo čudenje i strepnju za otuđenost stvarnosti. On je komično naivan, čime zadobiva simpatiju publike. U *[[Neplaćeni ubojica|Neplaćenom ubojici]]* on susreće se sa smrću u obliku serijskog ubojice. U *[[Rhinocéros|Nosorogu]]* on promatra svoje prijatelje kako se jedan po jedan pretvaraju u nosoroga dok on sam ostaje nepromjenjen protiv tog vala konformizma. Baš u ovoj drami, Ionesco silno izražava njegov strah prema ideološkom konformizmu, inspiriranoj usponom Željezne garde u Rumunskoj za vrijeme 1930-ih. *[[Le Roi se meurt|Kralj umire]]* iz 1962. predstvlja ga kao kralja Bérengera I., lika prosječnog čovjeka koji se pokušava pomiriti sa vlastitom smrću. Zadnja drama u kojoj se pojavljuje je *[[Zračni pješak]]* iz 1963.
La Soif et la Faim

***Žeđ i glad*** (fra. ***La Soif et la faim***) je jedna od posljednjih drama Eugènea Ionescoa iz 1966. Drama ima jedan čin podijeljen na 4 prizora. U drami Ionesco predstavlja religiju kao izražaj konformizma i otuđenosti idealizma od stvorenoga.
Le Nouveau Locataire

***Novi stanar*** (francuski ***Le Nouveau Locataire***) je apsurdna drama koji je 1955. napisao Eugène Ionesco. Radnja je slična radnji mnogih Ionescovih djela: neka radnja se zbiva na pozornici i nadjača likove djela. Glavni likovi drame su jedan gospodin, kućepazitelj i dva selitelja. Kućepazitelj govori kao gospodin, a *"novi stanar"* iz naslova stalno zapovijeda seliteljima koji neprestano donose namještaj.
Les Chaises

***Stolice*** (francuski ***Les Chaises***) je apsurdna farsa koju je napisao Eugène Ionesco. Drama je napisana 1952. godine, a iste te godine je i izvedena. Radnja drame govori o dvama likovima znanim kao Stari i Stara i o njihovom ugošćavanju nevidljivih osoba.

## Likovi
* **Stari**, 95 godina, je glavni lik drame koji sa svojom suprugom ugošćuje nevidljive osobe kako bi im preko govornika prenio svoje misli.
* **Stara**, 94 godine, se supruga Starog koja mu pomaže u gostoprimstvu.
* **Govornik**, 45-50 godina, je lik koji je nevidljivim gostima trebao predstaviti, no ispostavlja se da je on zapravo i nijem i gluh.
* **i mnogo drugih osoba** - autor u ovu skupinu likova ubraja sve nevidljive goste koji su došli poslušati Starog.

## Radnja

Radnja započinje u domu Starog i Stare koji se pripremaju za dolazak gostiju. Stari je na papir iznio sve svoje misli koje bi trebale poboljšati svijet i čekao je govornika da ih iznese gostima. Stara, njegova supruga, služi mu kao pomoćnica, no u nekim dijelovima utemeljuje mu čak i majku. Ona je u nekim trenucima i znatno entuzijastičnija oko predavanja nego on.

Dolazak gosta obilježen je komentarom Starog i Stare kako se čuje dolazak čamca, te stavljanjem stolica. Gosti koje oni ugošćuju su nevidljili i postoje samo u glavama Starog i Stare. No, oni njih ugošćuju kao da su stvarni, kao da ih svi vide. Oni s njima vode uljudne dijaloge, premještaju ih, ugošćuju i poslužuju, no oni nisu svjesni da sve to rade zraku, u njihovim glavama oni postoje. Među tim imaginarnim osobama pojavljuju se ugledne gospođe, liječnici i vojni časnici. Stari i Stara se prema njima odnose pokorno i dolaskom svakog gosta stavljaju jednu stolicu na pozornicu.

No, dolaskom sve više gostiju nastaje gužva. Tada se Stari i Stara gube među nevidljivom masom na suprotnim krajevima pozornice. Stara i Stari se međusobno dovikuju sa suprotnih krajeva pozornice uporno tražaći jedno, no na koncu se upuštaju u razgovor sa gostima o raznim stvarima. Tijekom tog razgovora u njihov dom ulazi imaginarni kralj, kojem se Stari uporno pokušava prikazati, no ne uspijeva među nevidljivom masom. Tijekom govora sa kraljem, Stari i Stara viknu *Živio Car!* i bace se kroz prozore kraj kojih su stali i umru.

Lik govornika na pozornicu dolazi tijekom razgovora, no cijelo vrijeme stoji mirno. On je odjeven tako da prema nevidljvim gostima koji trebaju biti stvarni izgleda nestvarno. Osim toga, apsurd je u tome što je govornik trebao svima ispričati govor Staroga, no on se počne glasati kao nijem. Ionesco je kroz ovog lika apsurdirao cijeli ideju Starog i cijeli ovaj događaj. Tada govornik na ploču napiše neke besmislene riječi i okrene se gledalištu, no vidjevši da ono nije shvatilo njegovu poruku on ljutito odlazi sa pozornice.

Nakon toga je uslijedila tišina i na pozornici se vide samo stolice i otvorena vrata. Stari i Stara su mrtvi, a govornik je otišao. Tišina i praznina. No, onda se odjednom čuju glasovi nevidljive svjetine, svakakvi glasovi. Prema Ionescu, to sve treba potrajati da bi izazvalo iznenađujući dojam na pravu publiku i da im se ureže u pamćenje. Tada se polako počinje spuštati zastor.
Emma Bovary

**Emma Bovary** je glavni lik djela Gospođa Bovary pisca Gustava Flauberta

Emma Bovary umire kao provincijalka i kao preljubnica. Ipak, simbolizira čovjeka koji ne prihvaća svoju sudbinu (za razliku od Charlesa), čovjeka koji se bori za ostvarenje svojih snova i ideala. Ona tvrdoglavo brani svoj san, svoje iluzije, svoju zamisao o sreći i zadovoljstvu u životu. Emma je simbol slomljenog čovjeka pod teretom vlastitih htijenja i ambicija; predstavlja određenu topologiju ljudskog postojanja poput Don Quijotea, Hamleta ili Fausta. Ona je sanjarski dio čovječanstva i reprezentira tragični završetak takvih težnji. Neki će reći da ljudi koji žele ostvariti svoj san i po cijenu vlastitog života zaslužuju poštovanje, a ne osudu i podsmijeh. 

Istovremeno, ona je odraz jednog vremena i jedne društvene pojave koju objedinjuje pojam bovarizam – nemoćna čežnja pojedinca k visinama, neostvarivim ambicijama, bijeg iz svakodnevne dosade; Flaubertova težnja da izliječi sebe i čovječanstvo od snova, naivnosti, vlastitih zakona i iluzija, težnja da razbije ljudsku potrebu za sebičnim (možda!) samoostvarenjem, osobito na štetu drugih. Iz toga proizlazi njegov samootkrivajući usklik: 'Madame Bovary, to sam ja!' 

Dakle, Emma Bovary simbol je i ljudske osrednjosti i ograničenosti, nemogućnosti ostvarenja sebe i svojih vizija o sebi i svijetu u kojem čovjek ostvaruje svoje postojanje.
Međunarodna demokratska unija

**Internacionalna demokratska unija** (*IDU*) je međunarodna organizacija koja okuplja konzervativne partije.

IDU je osnovana 1983 od strane nekih šefova država i vlada, uključujući i Margaret Tačer (premijer Velike Britanije), Džordž H. V. Buš (tadašnji predsednik Sjedinjenih Američkih Država), Helmut Kol (kancelar Nemačke) i Žak Širak (predsednik Francuske).
IDU sakuplja sve partije, bez obzira na specifičnu ideologiju, koje se karakterišu kao partije desnog centra.

Među članovima IDU u Srbiji i Republici Srpskoj se broje Demokratska stranka Srbije, G 17+ i Partija demokratskog progresa.
Armando Dippet

**Armando Dippet** bivši je ravnatelj Hogwartsa. Bio je za vrijeme mladog Voldemorta, Toma Riddlea koji je u to vrijeme otvorio Odaju tajni i usmrtio Myrtle.

Dippet je tada zabranio Riddleu ostanak u školi za vrijeme praznika. To je, iz dnevnika Toma Riddlea, saznao Harry Potter. Dippet je prestao biti ravnatelj 1955. Ne zna se je li živ ili mrtav. Dippet je tada postao jedan od portreta ravnatelja i mogao razgovarati s ostalim ravnateljima i trenutačnim ravnateljem. Naslijedio ga je Albus Dumbledore, učitelj Preobrazbe.

U knjizi Harry Potter i Princ miješane krvi saznajemo da je Tom Riddle konkurirao za mjesto predavača Obrane od mračnih sila, odmah nakon završenog školovanja. U to je vrijeme Armando Dippet još uvijek bio ravnatelj i on ga je odbio uz objašnjenje da je još premlad za taj posao i da bi se trebao javiti za nekoliko godina, a na tu je njegovu odluku veliki utjecaj imao Albus Dumbledore.

## Vanjske veze
* Armando Dippet na vanjskoj Harry Potter Wiki
CEFTA

**CEFTA** (eng: **''C**entral **E**uropean **F**ree **T**rade **A**ssociation'') je ekonomska organizacija. 

Ugovor o osnivanju CEFTA-e potpisan je 21. decembra 1992. u Krakovu, Poljska. Po tada zamišljenom zapadnoevropskom dogovoru ovaj savez tada postaje ulaznica za Evropsku Uniju to jest države koje žele postati članovi te organizacije prvo moraju određeno vreme provesti u CEFTA-i

Na vrhuncu CEFTA je obuhvaćala prostor od Baltičkog mora do Jadranskog i Crnog mora, te je imala tržište od približno 90 miliona ljudi. 

Nakon cjelodnevnih konsultacija, u Bruxellesu je 10. oktobra 2006. osam od deset zemalja sudionica pregovora je parafiralo Ugovor o izmjeni i dopuni pristupanja CEFTA-i. Potpisivanje ugovora bilo je najavljeno za 19. decembar 2006. u Bukureštu. Albanija, Bugarska, Crna Gora, Hrvatska, Makedonija, Moldavija, Rumunija i UNMIK isred Kosova su parafirale ugovor. Srbija i Bosna i Hercegovina su tada odbile parafiranje jer su tražile povoljnije uslove, BiH je htjela bolje uslove, po pitanju nekoliko poljoprivrednih proizvoda, nego što ih ima u dvostranim ugovorima sa Hrvatskom i Srbijom. Srbija je tražila povoljnije uvjete za svoju duhansku industriju, nego što ih ima u dvostranim ugovorima sa ostalim državama članicama. Nakon dodatnih razgovora i usaglašavanja stavova sporazum je potpisalo svih deset zemalja sudionica pregovora i to 19. decembra 2006., kako je i predviđeno.

## Članice

## Poveznice
* Mercosur
Slobodan Praljak

**Slobodan Praljak** (Čapljina, 2. siječnja 1945. – Den Haag, 29. studenoga 2017.) bio je hrvatski vojni komandant koji je kao general Hrvatske vojske (HV) služio u Ratu u Hrvatskoj, a potom kao general Hrvatskog vijeća obrane (HVO) u Bošnjačko-hrvatskom sukobu. Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) osudio ga je 29. svibnja 2013. na 20 godina zatvora zbog kršenja zakona i običaja ratovanja, zločina protiv čovječnosti te kršenja Ženevskih konvencija tokom Bošnjačko-hrvatskog sukoba.

Slobodan Praljak diplomirao je elektrotehniku na Sveučilištu u Zagrebu. Nakon diplomiranja radio je u kazalištu i na televiziji te predavao filozofiju i sociologiju u Zagrebu. Godine 1989. snimio je igrani film *[[Povratak Katarine Kožul]]*. Postao je član novostvorene Hrvatske demokratske stranke (HDS).

Nakon izbijanja Rata u Hrvatskoj 1991. pridružio se HV kao dobrovoljac i formirao jedinicu s kojom je zauzeo položaje u Sunji. Iako nije imao formalno vojno obrazovanje, s njom je branio taj položaj od snaga Jugoslavenske narodne armije i Republike Srpske Krajine. Nakon Sarajevskog primirja stekao je čin general-bojnika i preuzeo niz dužnosti u Ministarstvu obrane, uključujući i mjesto jednog od 14 članova Vijeća nacionalne obrane. Dana 13. svibnja 1993. imenovan je za predstavnika Ministarstva obrane Republike Hrvatske u Hrvatskoj zajednici Herceg-Bosni i HVO-u, a poslije je postao zapovjednik snaga HVO.

## Optužnica
Zajedno s hrvatskim časnicima Valentinom Čorićem, Jadrankom Prlićem, Milivojom Petkovićom, Brunom Stojićem i Bersilavom Pusićom tužilaštvo MKSJ-a je podiglo optužnicu protiv Slobodana Praljka zbog ratnih zločina. Optužnica ih tereti za agresiju RH na BiH i za Bošnjačko-hrvatski sukob, a posebna važnost Praljka za optužnicu je njegov visok položaj u Hrvatskoj vojsci i njegov službeni položaj vojnog predstavnika Hrvatske u Herceg-Bosni.

29. svibnja 2013., je nepravomoćno osuđen na 20 godina zatvora zbog ratnih zločina i zločina protiv čovječnosti. 29. studenog 2017. je nakon izricanja njegove drugostupanjske presude popio otrov uz riječi: "Sudci, Slobodan Praljak nije ratni zločinac. S prijezirom odbacujem vasu presudu!" te ubrzo nakon toga umro. Njegovo samoubojstvo je bilo treće u povijesti Haškog suda (nakon Slavka Dokmanovića i Milana Babića), ali jedino počinjeno za vrijeme samog postupka. S obzirom da su izricanje presude pratile televizijske kamere u direktnom prijenosu, Praljkov čin su imali prilike vidjeti gledatelji širom svijeta. Praljak je zbog toga u dijelu hrvatske javnosti, prije svega desno i nacionalistički orijentiranoj, stekao status heroja i mučenika.

## Knjige

Slobodan Praljak je napisao 18 knjiga koji se bave ratom u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini, ali sva njegova djela ove tematike su od strane ministarstva kulture 2008. godine proglašena djelima bez znanstvene vrijednosti i da uopće nisu knjige, nego brošure pa stoga nisu oslobođene plaćanja poreza na šund kao i ostale knjige.

## Vanjske veze
* Službeni website
* 
* Second Amended Indictment - Herzeg-Bosnia case
* Profil at filmski-programi.hr 
* 
* Praljak u borbi s kozmičkom pravdom
* Sažetak presude MKSJ
* Podaci o predmetu MKSJ
Konstituanta

**Ustavotvorna skupština**, **ustavotvorna konvencija** ili **konstituanta** je naziv za skupštinu, odnosno odgovarajuće predstavničko tijelo ili organ koji je sazvan ili sastavljen isključivo u svrhu donošenja ustava neke države. Takvo se tijelo osniva radi toga što se ustav smatra temeljnim pravnim dokumentom neke države čije značenje nadilazi sve druge zakone, te se njegovo stvaranje ne može povjeriti redovnim zakonodavnim organima. U većini slučajeva, konstituante se sazivaju iz praktičnih razloga, odnosno u slučajevima kada je država tek osnovana, stekla nezavisnost ili prošla kroz revoluciju ili slične burne društvene promjene. Takve konstituante se obično biraju i postavljaju na kraći rok, te se raspuštaju nedugo nakon donošenja ustava kako bi omogućile da se izaberu ili postave novi organi vlasti po njegovim odredbama.

Najpoznatije konstituante u historiji:
* Filadelfijska konvencija 1787. godine na kojoj su delegati tadašnjih američkih država donijeli danas važeći Ustav SAD;
* Nacionalna ustavotvorna skupština koja je djelovala u Francuskoj od jula 1789. do 30. septembra 1791. za vrijeme Revolucije;
* Weimarska nacionalna skupština (1919 - 1920) koja je donijela Weimarski ustav u Njemačkoj;
* Konstituanta Kraljevine SHS (1920 - 1921), koja je donijela Vidovdanski ustav
Vortigern

**Vortigern** (; ; ; ), također navođen kao **Vortiger** i **Vortigen**, je bio gospodar rata u Britaniji 5. vijeka, odnosno vladar tadašnjih Brita. Historičari ga smatraju stvarnom ličnošću, iako je većina navoda o njemu vezana uz legende. Prema njima je upravo on pozvao saksonske najamnike da mu pomognu u borbi protiv Pikta i Škota koji su napadali područja južno od Hadrijanovog zida, te im kao nagradu dao zemlju u današnjoj engleskoj grofoviji Kent. Međutim, saksonski najamnici su se protiv njega pobunili i proširili svoju vlast na današnji Sussex i Essex. Zbog svega toga je Vortigern stekao lošu reputaciju u engleskoj historijskoj tradiciji, kao i arturijanskoj fikciji, koja ga drži krivcem zbog toga što je Britanija pala pod vlast stranih osvajača.

Vortigern se pojavljuje kao lik u mini-seriji *[[Merlin (mini-serija)|Merlin]]* iz 1998. gdje ga je tumačio Rutger Hauer; također se pojavljuje u filmu The Last Legion iz 2007. gdje ga je tumačio Harry Van Gorkum.

## Vanjske veze
* Vortigern Studies website
* [Vortigern on National Library of Wales ''[Dictionary of Welsh Biography]'']
Nikola Mandić

**Nikola Mandić** (Travnik, 20.1. 1869 – Zagreb, 7.6. 1945), je bio dugovječni hrvatski političar i potom od 1943. godine drugi i poslednji premijer NDH.

## Biografija
Gimnaziju završio u Sarajevu. Doktorirao pravo u Beču 1894. Radi kao sudbeni pristav, a zatim kao odvjetnik u Sarajevu. Godine 1907. suutemenitelj i predsjednik političke stranke Hrvatska narodna zajednica u BiH nakon čega je bio izabran u Bosansko-hercegovački zemaljski sabor 1910. godine da bi ubrzo potom postao njegov predsjednik.

Nakon nastanka Jugoslavije u Bosni i Hercegovini popularni Mandić je bio na izborima izabran 1920. godine za narodnog zastupnika u Konstituanti to jest ustavotvornoj skupštini koja donosi prvi ustav kraljevine SHS na listi koalicije Hrvatske pučke stranke kojoj je on pripadao i Bunjevačko-Šokačke stranke. Na sledećim izborima 1923. godine HPS neće dobiti niti jedan mandat, a 1929 ona spada u veći broj stranaka koje kralj Aleksandar ukida nakon proglašavanja diktature.

U prve dvije godine postojanja NDH nije se politički angažirao. Onda ga je 2.9. 1943. Ante Pavelić imenovao za predsjednika vlade. Na tom položaju ostaje do kraja rata u čijim poslednjim mesecima sudjeluje u okupljanju katoličke biskupske konferencije kako bi se osudili partizani. U maju 1945. u Austriji ga sa grupom drugih visokih dužnosnika NDH zarobljavaju Britanci. Tražili su politički azil, ali su ipak izručeni vlastima Jugoslavije koja je ovog visokog ustaškog dužnosnika osudila na smrtnu kaznu koja je izvršena 7.6. 1945.

## Povezano
* Vlada Nezavisne Države Hrvatske
Staroengleski jezik

**Staroengleski jezik** (stengl. *Ænglisc sprǣc*; ISO 639-3: ang), ili **anglosaksonski jezik**, povijesni je indoeuropski jezik koji se između 450-1100 nakon Krista govorio na području današnje Velike Britanije.

Imao je nekoliko dijalekata: zapadnosaksonski, južni staroengleski, northumbrijski, kentski, angliski, mercijanski.

Mercijanski dijalekt predak je suvremenog engleskog jezika.

## Reference

## Vanjske veze

* Old English/Modern English Translator
* The Electronic Introduction to Old English 
* Learn Old English with Leofwin
* Old English (Anglo-Saxon) alphabet
* Bosworth and Toller, ''An Anglo-Saxon dictionary''
* Downloadable Bosworth and Toller, ''An Anglo-Saxon dictionary Application''
* ''Old English Made Easy''
* Old English - Modern English dictionary
* Old English Glossary 
* Shakespeare's English vs Old English 
* Downloadable Old English keyboard for Windows and Mac 
* Another downloadable keyboard for Windows computers
* Guide to using Old English computer characters  (Unicode, HTML entities, etc.)
* The Germanic Lexicon Project
* An overview of the grammar of Old English
* The Lord's Prayer in Old English from the 11th century
Hengist i Horsa

**Hengist** (ili **Hengest**) i **Horsa** (ili **Hors**) su ličnosti iz anglosaksonske mitologije, odnosno dva germanska brata koji su po predaji sredinom 5. vijeka doveli Angle, Saksonce i Jute na obale Britanije, a Hengist kasnije osnovao prvo anglosaksonsko kraljevstvo poznato kao Kraljevina Kent. Prema predaji ih je u Britaniju pozvao tadašnji kralj Vortigern da bi mu kao najamnici pomogli u borbi protiv Pikta i Škota koji su napadali područja južno od Hadrijanovog zida. Međutim, oni su se protiv njega pobunili i osvojili teritorije na kojima su naselili svoje sunarodnjake i tako stvorili države koje će biti jezgra buduće Engleske.

Hengist i Horsa se prvi put spominju u knjizi Bede Uvaženog u 8. vijeku, te većina historičara smatra da je riječ o mitološkim ličnostima, iako je J. R. R. Tolkien bio uvjeren kako je riječ o osobama koje su stvarno postojale.

## Vanjske veze
Sabori u Toledu

**Sabori u Toledu** su bili crkveni sinodi održani u hispanijskom, odnosno španskom gradu Toledo od 5. do 7. vijeka. Održano ih je oko tridesetak - od 400. do 702. - a mnogi od njih su imali važnu ulogu u historiji kršćanstva i Iberijskog poluotoka. Mnogi od zaključaka tih sabora su postali dio zbirke Decretum Gratiani koja je postala jednim od važnih izvora kanonskog prava.

## Reference
* Thompson, E. A. *The Goths in Spain*. Clarendon Press: Oxford, 1969.
Ortodoksija

**Ortodoksija** (, od riječi *orthos* "ispravan" i *doxa* "mišljenje"), odnosno **pravovjerje**, je izraz kojim se označava prihvaćanje nekog nauka koji se smatra jedino ispravnim.

Izraz se tradicionalno koristio u historiji hrišćanstva kako bi se označio zvanični, odnosno pravovjerni ili "ortodoksni" stav Crkve nasuprot njima suprotstavljenim "heterodoksnim", odnosno jeretičkim i "šizmatičkim" crkvama i pravcima. Izraz ortodoksija se na crkvenoslavenskom prevodi kao *Правосла́виѥ*, a od čega potiče izraz pravoslavlje kojim se opisuje nauk crkava koje, za razliku od Rimokatoličke crkve priznaju samo odluke prvih sedam vaseljenskih sabora. To je, između ostalog, jedan od razloga zašto "ortodoksija" i "pravoslavlje" predstavljaju sinonime u nekim jezicima.

Izraz ortodoksija se kasnije počeo koristiti i van religije, odnosno za označavanje pojedinih filozofskih, političkih i naučnih doktrina, najčešće u pežorativnom smislu kako bi se opisao njihov dogmatski karakter.

## Historija

Hrišćanska ortodoksija (pravoslavlje) je definisana od strane sabora i biskupa (a pod velikim uticajem vladajućeg cara), koji je razvijao povezanost hrišćanske vere, grčke filozofije i rimskih zakona. Vera se izražavala jezikom filozofije, a njene odrednice usvajala je carska vlada i proglašavala ih obavezujućim za sve. Veliki broj hrišćana odbacio je razna „poboljšanja“, ali veroispovest koju su iznedrili pomenuti sabori naširoko je prihvaćena.

Na saboru u Nikeji blizu Konstantinopolja (325. godine), zaključeno je da je, u večnosti, Hrist Sin božiji, „od istog tela“ sa Bogom Ocem, a ne samo deo njegove tvorevine, tj. sveta koji je stvorio. Ovu tvrdnju odbacila je opozicija hrišćana koji su nazvani arijanci, a kada su „varvarski“ narodi osvojili veliki deo drevnog Rimskog carstva, oni su godinama hrišćanstvo prihvatali samo u njegovom arijanskom obliku. Sabor u Konstantinopolju (381.) definisao je doktrinu „Svetog trojstva“: iako je „jedinstven“, Bog je zapravo „trojstvo“: Otac, Sin i Duh sveti. Sabor u Efesu (431.) odlučuje da, budući da je Hrist „jedna osoba“, njegova majka Marija treba da bude poštovana kao Mati božija, dok je Halkedonski sabor (449.) ustvrdio da je Hrist, pošto je postao čovek u svojoj „inkarnaciji“ zapravo imao dve „prirode“, ljudsku i božansku, koje su postojale jedna pored druge.

Ove su odluke, međutim, mnogi odbacili. Posle 431. godine, nestorijanci (koji su verovali da su božanska i ljudska priroda razdvojene u Hristu) beže u Persiju, odakle se šire prema Indiji i Kini. Posle 449. godine monofiziti (koji su verovali da su u Hristu božanska i ljudska priroda istovetne), formiraju važne crkve u Egiptu, Etiopiji, Siriji i Jermeniji. No, pravoslavna crkva nije uzdrmana odbijanjima i 681. godine Sabor donosi odluku da ovaploćeni Hrist ima i dve volje, kao što ima dve prirode.

## Veze
* Ortodoksni judaizam
* Dobromisleći
* Jeres

## Izvori
448.

__NOTOC__
Godina **448.** (**[[rimske brojke|CDXLVIII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Pretekstata i Zenona** (ili, rjeđe, **godina 1201. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 448. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Istočnorimski car Teodozije II sklapa mirovni sporazum sa hunskim kraljem Atilom. Prilikom pregovora je na Atilin dvor poslan diplomat Prisk čiji će zapisi predstavljati jedno od rijetkih autentičnih svjedočanstva o životu pod hunskom vlašću 
* U Konstantinopolu je arhimandrit Eutih na crkvenom saboru optužen za herezu.


## Rođenja
* Sveti Kirijak od Atine

## Smrti
* German od Auxerrea, kršćanski biskup

## Reference
Kirijak Anahoret

**Sveti Kirijak Anahoret**, također poznat i kao **Kirijak Pustinjak** (Korint, 9. januar 449 – 557), bio je kršćanski anahoret. Kao mladić je 466. došao u Palestinu kako bi se posvetio pustinjačkom životu, primajući savjete Jevtimija Velikog. Godine 486. je napustio Jevtimijev manastir i otišao u Betlehem zbog sukoba sa drugim monasima, sljedbenicima Origena. Tamo je konačno zaređen za svećenika. Od 530. je uglavnom živio u hermitažima, povremeno isjeljujući ljude. Pravoslavna crkva ga slavi kao sveca,a njegov dan je 12.10.

## Vanjske veze
* Mission site on him
449.

__NOTOC__
Godina **449.** (**[[rimske brojke|CDXLIX]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Astirija i Romana** (ili, rjeđe, **godina 1202. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 449. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Hrizafije, glavni eunuh na dvoru istočnorimskog cara Teodozija II, nudi mito Edekonu, poglavici Skira i glavnom tjelohranitelju hunskog kralja Atile, kako bi ubio svog gospodara. Nakon što je Edekon o svemu izvijestio Atilu, hunski kralj od Teodozija zahtijeva da mu pošalje Hrizafijevu glavu, ali se na kraju ipak zadovolji tek basnoslovnim dankom. 
* 3.8. - 8.8. &ndash; Održan Drugi efeški sabor pod predsjedanjem Dioskora, patrijarh Aleksandrije, te na kome su, uz prijetnje i nasilje svrgnuti Flavijan, patrijarh Konstantinopola i Domno II, patrijarh Antiohije. Na njihova mjesta su postavljeni Anatolije i Maksim II. 
* oktobar &ndash; Crkveni sinod u Rimu odbija priznati odluke Drugog efeškog sabora.
* Britanski kralj Vortigern sklapa savez sa Hengestom i Horsom, poglavicama Juta, koji nakon toga vode anglosaksonsku invaziju Britanije (tradicionalni datum).


## Rođenja
* Kavad I od Perzije
* Car Qianfei od Liu Songa

## Smrti
* 11.8. &ndash; Flavijan od Konstantinopola
* Hilarije od Arlesa

## Reference
Drugi efeški sabor

**Drugi efeški sabor** je bio crkveni sinod održan godine 449 u gradu Efezu. Sazvao ga je istočnorimski car Teodozije II, nastojeći od njega učiniti ekumenski sabor na kome bi se riješile određene teološke (kristološke) nedoumice, ali i prekinula eskalacija borbe za vlast među suparničkim prvacima crkve na Istoku. Kao povod je poslužila ekskomunikacija konstantinopolskog arhimandrita Eutiha, iza koga je stajao Teodozijev uticajni eunuh Hrizafije, a koja je donešena na sinodu koji je u novembru 448. u Konstantinopolu sazvao arhiepiskop Flavijan. Teodozije je za predsjedatelja sinoda postavio Dioskora, uticajnog patrijarha Aleksandrije. Dioskor i njegove pristaše, uključujući jeruzalemskog arhiepiskopa Juvenala su, prema određenim navodima uz korištenje nasilja i premlaćivanje samog Flavijana, donijeli odluke kojima se Flavijan, antiohijski patrijarh Domno II i cijeli niz drugih episkopa svrgavaju i ekskomuniciraju. Papa Lav I, čiji je predstavnik Hilarije sudjelovao na saboru, odbio je priznati njegove odluke, nazvavši ga *[[Latrocinium|latrocinimumom]]* ili "razbojničkim saborom". Godinu dana kasnije, car Teodozije II je umro i na prijestolje došao prema tada već pokojnom Flavijanu i njegovoj doktrini skloniji Markijan. To je stvorilo priliku da se 451. održi znameniti Halkedonski sabor na kome će sve odluke Drugog efeškog sabora biti poništene, a Dioskor biti svrgnut. To, međutim, nije otklonilo duboku šizmu među istočnim kršćanima; pristaše Dioskora su se izdvojile u crkve koje se danas nazivaju drevnoistočnim i koje Drugi efeški sabor priznaju kao ekumenski sabor, što nije slučaj sa Rimokatoličkom i pravoslavnom crkvom.

## Vanjske veze
* Catholic Encyclopedia, "Robber Council of Ephesus" at New Advent
* Roman Catholic Listings of Ecumenical Councils 
* Robber Synod  in the 1911 Encyclopædia Britannica
Annales Cambriae

**Anali Kambrije**, (), rjeđe **Anali Walesa** je naziv rani srednjovjekovni tekst na latinskom koji predstavlja ljetopis Walesa i susjednih zemalja, odnosno opisuje događaje od 447. do 954. Sačuvali su se u četiri rukopisa i smatraju se glavnim izvorom historije Walesa u ranom srednjem vijeku, iako je njegova pouzdanost u nekim detaljima osporena od strane suvremenih historičara. Pažnju je izazvao i zbog toga što se u njemu spominju izvjesni Medraut i Myrddin, čija su imena kasnije protumačena kao originalni oblici imena Mordred i Merlin, te su Anali Kambrije zbog toga služili kao ključni argument svim zagovornicima teze o kralju Arthuru kao historijskoj, a ne mitskoj ličnosti.

## Vanjske veze
* English translation
Abd

**Abd** () je arapska reč koja znači onaj koji je potpuno pokoran, rob ili sluga.

**Abid** () je lično ime nastalo od korena abd, i znači pokoran, pobožan. Ženski oblik imena je **Abida**.

## Reference
Cetinski sabor

**Cetinski sabor** koji počinje u prosincu 1526. godine poslije poraza vojske ugarskog plemstva u bitci na Mohačkom polju 1526. god. i smrti Ugarsko-Hrvatskog kralja Ludovika II. je sabor na kojemu su se birao novi kralj Hrvatske . Na saboru u Cetinu (u blizini današnjeg Cetingrada) sastalo se hrvatsko plemstvo i 1. siječnja 1527. god. izabralo austrijskog nadvojvodu Ferdinanda Habsburškog za hrvatskog kralja. Povelja, koju su tom prilikom potpisali hrvatski velikaši i predstavnici Ferdinanda Habsburškog (Pavao Oberstain, Nikola Jurišić, Ivan Katzianer i Ivan Pichler) jedan je od najvažnijih dokumenata hrvatske državnosti i pohranjena je u Austrijskom državnom arhivu u Beču. U zamjenu za priznanje nadvojvoda Ferdinand obećao je, da će pomoći Hrvatskoj u obrani pred osmanskim osvajačima i da će poštovati prava, sloboštine, zakone i običaje njeznih stanovnika. Povelju su sa svojim pečatima potvrdili:
* Andrija Tuškanić 
* Ivan Karlović
* Nikola Zrinski, otac Nikole Šubića Zrinskog "Sigetskog"
* Juraj Frankopan
* Vuk Frankopan
* Stjepan Blagajski

Na sredini se nalazi pečat Kraljevine Hrvatske sa 64 crveno-bijela polja.

Dio slavonskog plemstva protivio se izboru nadvojvode Ferdinanda i skupa s Mađarima izabrali su Ivana Zapolju za hrvatskog kralja. Između oba tabora došlo je do sukoba, iz kojeg je poslije Zapoljine smrti 1540. kao pobjednik izašao Ferdinand.

## Vanjske veze
* Povijest Hrvatskog sabora
* Izvori za izbor Ferdinanda Habsburškog za hrvatskog kralja u Cetinu
Kanadski fudbal

**Kanadski fudbal** je kanadski sport. Postoje 2 ekipe od 12 igrača na terenu dimenzija 101 x 59 metara.
Maksim II od Antiohije

**Maksim II od Antiohije** (5. vijek) je bio patrijarh Antiohije od 449. do 455. Bio je svećenik iz Konstantinopola koga je istočnorimski car Teodozije II, na prijedlog aleksandrijskog patrijarha Dioskora, imenovao na mjesto patrijarha, ispražnjeno pošto je na Drugom efeškom saboru osuđen, a potom i svrgnut njegov prethodnik Domno II. Maksima je formalno imenovao Anatolije, novopostavljeni arhiepiskop Konstantinopola. Međutim, netom pošto je imenovan, i koristeći nove političke okolnosti nastale Teodozijevom smrću, Maksim je kontaktirao na saboru osuđenog papu Lava I i priznao njegov autoritet. Kada je u oktobru 451. sazvan Halkedonski sabor, na njemu su opozvane sve odluke Drugog efeškog sabora, ali je Maksim sačuvao svoju patrijaršku stolicu. Međutim, šizma među vjernicima na Istoku je ostala, te je Maksim 455. svrgnut. Što se sa njim kasnije dogodilo, nije poznato.

## Izvori
* *[http://www.ccel.org/w/wace/biodict/htm/TOC.htm A Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D., with an Account of the Principal Sects and Heresies]* by Henry Wace.
Anatolije od Konstantinopola

**Sveti Anatolije** (? - 3. jul 458), poznat i kao **Anatolije od Konstantinopola**, bio je arhiepiskop Carigrada od 449. do 458. poznat kao prvi koji je nosio titulu patrijarha.

Bio je rodom iz ugledne istočnorimske porodice koja je živjela u Aleksandriji. Tamo je postao jedan od učenika patrijarha i znamenitog crkvenog oca Kirila Aleksandrijskog te je kao aleksandrijski đakon sudjelovao na Efeškom saboru 431. na kome je osuđeno nestorijanstvo. Nepune dvije decenije kasnije je Kirilov nasljednik Dioskor na Drugom efeškom saboru 449. orkestrirao svrgavanje svog suparnika, arhiepiskopa Konstantinopola Flavijana. Odlučeno je da na njegovo mjesto dođe Anatolije. Međutim, nedugo potom se Anatolije okrenuo protiv Dioskora koji je na Halkedonskom saboru 451. svrgnut kao monofizitski heretik. 

Anatolijevo stolovanje je ostalo zabilježeno po tome što je 7. februara 457. bio prvi arhiepiskop Konstantinpola, odnosno patrijarh koji je službeno okrunio novog cara Lava I. Anatoliju se također pripisuje uvođenje pjevanja himni u istočnu liturgiju. 

Prema nekim izvorima su ga 458. ubili Dioskorovi pristaše.

## Vanjske veze
* ''St Anatolius, Patriarch of Constantinople'' 
* Catholic Encyclopedia: ''St. Anatolius''
* Christian Classics Ethereal Library: ''Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D., with an Account of the Principal Sects and Heresies''
Car Qianfei od Liu Songa

**Car Qianfei od Liu Songa** ((劉)宋前廢帝) (449–465), osobno ime **Liu Ziye** (劉子業), nadimak **Fashi** (法師), bio je car Kine iz dinastije Liu Song. Prijestolje je 464. naslijedio od svog oca cara Xioawua. Kao adolescent na prijestolju se istakao nevjerojatnom bahatošću, okrutnosti i razvratom, te je tako zabilježeno kako je tukao i ponižavao ministre, ubijao stričeve, održavao incestuozne odnose sa članicama dinastije te tjerao dvorske dame da se gole utkruju po palači. Njegova kratka vladavina je prekinuta nakon što ga je dvorjanin Shou Jizhi (壽寂之) ubio za vrijem ceremonije istjerivanja duha dvorske dame koju je dao pogubiti. 

## Izvori
* *[[Knjiga Songa]]*, vol. 7.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 2.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh1.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 128, 129, 130.
450-e

**450-e** su decenija koja je počela 1. januara 450. i završila 31. decembra 459.

## Događaji i trendovi
* Angli, Saksonci i Juti se naseljavaju na obalama Britanije i stvaraju prve anglosaksonske države. (tradicionalni datum).
* 20.6. 451 - Bitka na Katalaunskim poljima označava posljednji veliki okršaj Starog vijeka u kome Zapadno Rimsko Carstvo i Vizigoti tuku Atiline Hune prilikom njihovog pokušaja osvajanja Galije.
* 8.10. 451 - Halkedonski sabor nakon koga dolazi do velikog raskola među kršćanima Istočnog Rimskog Carstva i stvaranja zasebnih drevnoistočnih crkava.
* 452 - Nakon što su Huni opustošili grad Akvileju, izbjeglice osnivaju grad kasnije poznat kao Venecija.
* 453 - Atilina smrt označava početak raspada Hunskog Carstva.
* 2.6. 455 - Vandali pod Gajzerihom zauzimaju Rim te ga nakon toga tri tjedan podvrgavaju pljački i pustošenju koja je dosegla takve razmjere da će dati podlogu za današnju riječ vandalizam.
* 25.8. 458 - U Indiji napisan kozmološki traktat *[[Lokavibhaga]]* u kome se prvi put u historiji spominje broj nula.

## Reference
Dobromisleći

**Dobromisleći** () je izraz, u pravilu pežorativan, koji se koristi za intelektualce i druge javne ličnosti u suvremenim zapadnim društvima koji prilikom izjašnjavanja o političkim, ekonomskim i drugim društvenim pitanjima nastoje dati stavove koji se u njihovim krugovima ili šire smatraju "ispravnim" i/li popularnim umjesto stavova temeljenih na vlastitom mišljenju, argumentima ili savjesti. Osobe za koje se koristi izraz *dobromisleći* se u ideološkom smislu najčešće smještaju na ljevicu, odnosno njihova ideologija se vezuje uz progresivizam. U svom značenju je sličan izrazu "poštena inteligencija" koji se u doba komunističke Jugoslavije koristio za intelektualce koji nisu dovodili u pitanje tadašnji poredak i vladajuću ideologiju. Često se vezuje uz negativne stereotipove konformizma i političke korektnosti.

## Povezano
* Ortodoksija
* Politička korektnost
* Dobromisao
* Grupno mišljenje

## Literatura
* Georges Bernanos, *La Grande peur des bien-pensants*, Grasset
* Philippe Bernier Arcand, *Faux rebelles: les dérives du "politiquement incorrect",* Montréal, Poètes de brousse, 2022, 148 p.
* Jean-Marc Chardon (dir.), *La Tyrannie des bien-pensants : débat pour en finir*, Economica
* Claude Javeau, *La Bienpensance : Thème et variations, Critique de la raison cosmétique*, Broché
* Robert Ménard, *La Censure des bien-pensants*, Albin Michel
450.

__NOTOC__
Godina **450.** (**[[rimske brojke|CDL]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Valentinijana i Avijena** (ili, rjeđe, **godina 1203. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 450. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* 25.8. &ndash; Markijan okrunjen za istočnorimskog cara.
* Angli, Saksonci i Juti se započinju naseljavati na obalama Britanije i stvaraju prve anglosaksonske države (tradicionalni datum).
* Početak nadogradnje Neonove krstionice u Ravenni (približni datum).


## Rođenja
* Trazamund, kralj Vandala
* Zu Geng, kineski matematičar

## Smrti
* 28.7. &ndash; Teodozije II, istočnorimski car (pad s konja prilikom lova)
* 27.11. &ndash; Galla Placidia
* 2.12. &ndash; Petar Hrizolog, nadbiskup Ravenne
* Cui Hao, kineski političar
* Kalidasa, indijski pisac, tvorac "Šakuntale"
* Sokrat Sholastik, crkveni historičar

## Reference
Neonov baptisterij

**Neonov baptisterij** () je naziv za krstionicu sagrađenu u 5. vijeku u Ravenni koja predstavlja najstariju do danas sačuvanu građevinu u tom gradu. Predstavljala je dio velike bazilike koju je na mjestu nekadašnjih termi započeo graditi ravenski biskup Urso krajem 4. i početkom 5. vijeka, a koja je srušena 1734. godine. Ime je dobila do biskupu Neonu za vrijeme čijeg stolovanja je dovršena U njoj se nalaze brojni vrijedni mozaici, a i svojom osmokutnom strukturom predstavlja jedan od najboljih primjera ranokršćanske arhitekture.

Ponekad ju se naziva Krstionica pravovjernih, kako bi se razlikovala od Arijanske krstionice koju je 50 godina kasnije u Ravenni dao podignuti ostrogotski kralj Teodorik Veliki.

## Vanjske veze

* The Mosaics of the Baptistry of Neon - Mosaic Art Source
* Battistero Neoniano - Sacred Destinations
Angli

**Angli** su bili germanski narod sa severa današnje Nemačke, koji je zajedno sa Sasima, Jitima i Frizima naselio Veliku Britaniju u 5. veku. Od tih germanskih naroda, koji su potisnuli Kelte na ostrvu, nastali su Englezi. Angli su živeli na poluostrvu Angeln, koje se nalazi u nemačkoj provinciji Šlezvig-Holštajn. Naselivši današnju Englesku, formirali su kraljevine Nortambrija, Mersija i Istočna Anglija.

Zajedno sa drugim germanskim naseljenicima su se stopili u Anglosaksonce, a od njih potiče reč Engleska i Englezi.