open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pad aviona Fokker F-10 1931.

**Let TWA 599** je bio redovni let američke putničke zrakoplovne kompanije kojim je 31. marta 1931. godine tromotorni putnički avion Fokker F.10 trebao iz Kansas Cityja u Los Angeles prevesti šest putnika. Sat vremena nakon polijetanja, odnosno tokom prve etape (prilikom koje se radi punjenja gorivom trebao spustiti u Wichiti, avion se srušio. Tom prilikom je poginulo svih šest putnika i dva člana posade. Nesreća je izazvala veliku pažnju i duboku žalost među američkom javnosti, jer se među putnicima nalazio Knute Rockne, popularni trener američkog fudbala, koji je tako postao jedan od prvih celebrityja stradalih u zrakoplovnoj nesreći. Nakon nesreće je sprovedena istraga koja nije uspjela precizno odrediti uzrok, ali je zato utvrdila da se avion srušio zbog toga što se od njega odlomilo krilo; suvremena tumačenja vjeruju da je vlaga izazvala truljenje drva od koga se sastojao avion. Nesreća je potakla uvođenje brojnih inovacija u svrhu poboljšanja sigurnosti zračnog prometa, odnosno postepeno napuštanje korištenja putničkih aviona napravljenih od drva.

## Vanjske veze
* Planecrashinfo.com's information sheet on Flight 599
* Kansas Photo Tour of the accident site, including the Flight 599 Memorial 
* Centennial of Flight information on CAA investigation of Flight 599 
* Reflections from the Dome, a good, illustrated, detailed article about the crash, its circumstances and outcomes, from the British magazine *Aeroplane.*
* Fans, Family Remember the Crash Heard 'Round the World, 2011, 80th anniv. crashsite commemoration story; details on the crash, Rockne, and the crash's impact on America and aviation, with photos. Link to bibliography with detailed quotes, info and linked sources.
Knute Rockne, All American

***Knute Rockne, All American*** ( ) je američki crno-bijeli biografski film snimljen 1940. godine u režiji Lloyda Bacona. Naslovni protagonist, koga tumači Pat O'Brien, je Knute Rockne,  trener američkog fudbala koji je zbog uspješnog vođenja tima Univerziteta Notre Dame 1920-ih postao legenda sporta. Radnja prati njegov život od dolaska u SAD iz Norveške, pa do tragične smrti u zrakoplovnoj nesreći.

Knute Rockne, All American je danas, međutim, najpoznatiji po ulozi koju je tumačio budući predsjednik Ronald Reagan. U filmu on tumači lik Georgea "Gippera" Gippa, igrača i Rockneovog štićenika koji je tragično umro od bolesti, ali čije su riječi na samrti potakle njegov klub na pobjede. Zbog te je uloge i sam Reagan dobio nadimak "Gipper", a izraz "pobijedimo ovaj put za Gippera" postao neslužbeni slogan Republikanske stranke.

## Uloge
* Pat O'Brien ... Knute Rockne
* Gale Page ... Bonnie Skiles Rockne
* Ronald Reagan ... George Gipp
* Donald Crisp ... otac John Callahan
* Albert Bassermann ... otac Julius Nieuwland
* John Litel ... predsjednik odbora
* Henry O'Neill ... ljekar
* Owen Davis, Jr. ... Gus Dorias
* John Qualen ... Lars Knutson Rockne
* Dorothy Tree ... Martha Rockne
* Johnny Sheffield ... Knute (u dobi od 7 godina)
* Howard Jones ... sam sebe
* Glenn "Pop" Warner ... sam sebe
* Alonzo Stagg ... sam sebe
* William "Bill" Spaulding ... sam sebe
* George Reeves ... igrač
* Lucile Fairbanks ... telefonistica (van špice)

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
*
Živela Jugoslavija

"**Živela Jugoslavija**" je jugoslovenska domoljubna pesma prvi put objavljena 1980. godine, a najpoznatija po izvedbi u duetu Miroslava Ilića i Lepe Brene. Pesmu je napisao i komponovao Milutin Popović Zahar.

## Historija
Među istaknutijim izvedbama ove pesme je bila na svečanoj ceremoniji otvorenja XIV. Zimskih olimpijskih igara u Sarajevu, 1984. godine u duetu Miroslava Ilića i Lepe Brene, te na novogodišnjem programu Radiotelevizije Beograd (RTB) 1984/1985. i televizijskoj emisiji *[[Nedjeljno popodne]]* 1988. na kojim je nastupima Lepa Brena u pratnji svite plesača uz uvodne taktove pesme zborila sledeće, nakon čega je usledila pesma:

## Tekst
Tekst pesme u izvedbi Gordane Stojićević i Radiše Markovića iz 1980. godine razlikuje se od kasnije izvedbe Lepe Brene i Miroslava Ilića po drugoj strofi. Izvorna je verzija napisana pre smrti Josipa Broza Tita, dok je druga napisana 1983. godine za Lepu Brenu.

## Izvori
Norrtälje

**Norrtälje** čita se **Nortelje** je lučki grad od 17,275 stanovnika na istoku Švedske, on je i 
administrativni centar istoimene općine od 56,080 stanovnika.

## Geografija
Norrtälje leži u Grofoviji Stockholm, duž obala rijeke Norrtäljeån i zaljeva Norrtäljeviken u Stockholmskom arhipalagu, udaljen oko 68 km sjeveroistočno od Stockholma.
## Historija
Naselje se prvi put spominje 1219. pod imenom **Tälje**, tek kasnije je to promjenjeno u Norrtälje.

Norrtälje je kraljevsku povelju o statusu grada dobio tek - 1622. iako je njegova luka već bila značajna za ribare i izvoz poljoprivrednih proizvoda iz nedaleke doline Mälardalen. 
Iz nje su također polazili brodovi za Finsku. 
Prvo uređeno kupalište izgrađeno je 1844. kod Socitetsparkena, pa se odtad Norrtälje stao razvijati kao ljetovalište. 
Od 1846. proradila je redovna parobrodska linija između Norrtälja i Stockholma, pa je odtad sve više kupača dolazilo u Norrtälje.

Veliki poticaj razvoju luke i grada bio je dolazak željeznice - 1884.

Od kraja 19. vijeka Norrtälje se počeo razvijati i kao industrijski grad, prvi pogon bila je pilana u kom je 
radilo najviše stanovnika, a slijedeći parni mlin otvoren 1898.

Nakon Drugog svjetskog rata od 1950-ih do 1970-ih izgrađeni su veliki silosi u luci, koji su i danas 
karakteristika njegove luke.

Sve do 1976. Norrtälje je bio luka iz koje su plovili željeznički trajekti za Mariehamn i Turku u 
Finskoj.
## Znamenitosti
Najveća znamenitost grada je muzej - Pythagoras industrimuseum, otvoren u staroj tvornici - 
Verkstads AB Pythagoras koja je počela sa radom 1898.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Norrtälje''
Norrtäljeån

**Norrtäljeån** je kratka rijeka u Švedskoj duga svega 1.7 km.

## Geografija
Norrtäljeån izvire iz jezera Lommaren, od tamo teče prema istoku kroz grad Norrtälje do ušća u 
Zaljev Norrtäljeviken.

Sliv rijeke velik je 351.9 km² i proteže se preko pokrajine Uppland.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Åtgärdsområdet Broströmmen, Norrtäljeån och Norrtäljeviken'' na portalu Svealandskusten
Norrtäljeviken

**Norrtäljeviken** je zaljev na istoku Švedske u Baltičkom moru.

## Geografija
Norrtäljeviken je krajnji zaljev Stockholmskog arhipelaga u Upplandu, dubok nekih 20 km.

Na njegovom dnu leži luka Norrtälje.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Åtgärdsområdet Broströmmen, Norrtäljeån och Norrtäljeviken''
Vaxholm

**Vaxholm** (čita se **Vaksholm**) je švedski grad od 4857 stanovnika i administrativni centar istoimene općine od 
10.965 stanovnika.

## Geografija
Vaxholm leži u grofoviji Stockholm, na otoku Vaxön u Stockholmskom arhipalagu, udaljen tridesetak km cestama sjeveroistočno od centra Stockholma, a nekih desetak brodom.

## Historija
Na otoku Vaxön bilo je nekih naselja još od 13. vijeka, sredinom 16. vijeka odlučeno je da se izgradi utvrda Vaxholms na otočiću ispred Vaxöna, sa stalnom posadom, radi kontrole i odbrane Stockholma, što je bio pravi poticaj nastanku grada. Vaxholm je prvu povelju o statusu grada dobio 1647. od kraljice Kristine, iako je ona izgleda bila privremena, jer je gradom zapravo upravljao admiralitet. U svakom slučaju, vlastiti grb dobio je 1690. pa se smatrao gradom.

Tokom 18. vijeka došlo je jake veze između stanovnika Vaxholma i utvrde Vaxholms, njih je oko 1770. bilo oko 800 i ne samo da su stražarili i radili u utvdi, već su bili i peljari do Stockholma. Uostalom, to im je uz ribolov i trgovinu bio je i jedini izvor prihoda.

Vaxholm je građen kao plansko naselje sa ortogonalnom mrežom ulica uz glavnu ulicu Hamngatan, što je dokumentirano još početkom 18. vijeka. Iako su sve kuće bile građene od drva, tek od 1912. postalo je dopušteno graditi kuće iz drugih materijala. Razlog za to bio je vojnički, da se u slučaju invazije brzo uništi, ako bi vojna situacija to zahtijevala. Svoju drugu povelju dobio je 1841. kao 84. grad pete klase, uz privilegiju da ima predstavnika u švedskom parlamentu. Prva redovna parobrodarska veza sa Stockholmom proradila je 1850.

Kad je konačno proširena i dovršena utvrda Vaxholms 1870. broj stanovnika Vaxholma počeo je rasti, a on je postao neformalni centar Stockholmskog arhipalaga. U istom razdoblju u grad su tokom ljeta počeli dolaziti radi kupanja i odmora izletnici iz Stockholma, koji su počeli podizati ljetnikovce i graditi kupališta. Početkom 20. vijeka Vaxholm je imao oko 2000 stanovnika, a prvi most kojim je povezan s kopnom (Pålsundsbron) izgrađen je 1926. (danas ih ima tri).

U samom početku Vaxholm se odnosio samo na otok Vaxön, ali su mu vrlo rano priključeni neki manji otoci i puno veći Tynningö. Nakon velike administrativne reforme Vaxholm je 1974. udružen sa puno većom općinom Österåker na kopnu, a administrativni centar nove općine postao je Åkersberga. Međutim, od samog starta nezadovoljni stanovnici Vaxholma počeli su raditi na tom da se izdvoje, to su konačno uspjeli 1983. kad je Vaxholm postao samostalna općina.

## Etimologija
Etimologija imena grada Vaxholm je nejasna, po jednoj od teorija ime je dobio od sintagme *Vaktsholm* (*vakt* je na švedskom straža odnosno *holm* otočić) jer se misli na otočić ispred grada na kojem su držali stražu, a po drugoj teoriji ime je dobio po svjetioniku (vårdkase) koji se nalazio kod Vaxholma. U svakom slučaju, pouzdano se zna da se sredinom 17. vijeka zvao *Mariestad*, po kraljici Mariji Eleonori od Brandenburga (ženi Gustava Adolfa).

## Znamenitosti
Najveća znamenitost grada je Utvrda Vaxholms.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Vaxholma''
Vaxön

**Vaxön** je neveliki švedski otok, koji leži nedaleko od glavnog grada Stockholma u Stockholmskom arhipalagu.

## Karakteristike
Otok Vaxön ima površinu od 1.64 km², na njemu živi 5000 stanovnika, od njih većina (4857) u gradu Vaxholmu.

## Historija

## Reference

## Vanjske veze

* ''Karta över Vaxön'' na portalu Svenskgeografi
Vaxholms

**Vaxholms** (švedski: *Vaxholms fästning* ili *Vaxholms kastell*) je švedska utvrda u 
Stockholmskom arhipalagu, na otočiću ispred Vaxöna i grada Vaxholma koja je branila pristup brodovima Stockholmu.

## Historija
Historija Vaxholmske utvrde počela je početkom 16. vijeka, kad je tadašnji regent Svante Nilsson Sture izgradio bunker na otočiću ispred Vaxöna. Nakon tog je kralj Gustav I Vasa naredio guverneru Stockholma da bunker zamijeni sa kamenom tvrđavom, a uski tjesnac Oxdjupet obloži stijenama. Radovi na kompletiranju Vaxholmsa odužili su se sve do 1839.

Vaxholms je dokazao svoju svrhu 1612. kad je spriječio dansku mornaricu da napadne Stockholm, a nakon tog i napad Ruske ratne mornarice 1719. godine. Kako se krajem 19. vijeka promjenila strategija ratovanja, zbog novih artiljerijskih oruđa, koja se gotovo poklopila sa kompletiranjem Vaxholmsa, on se pokazao prevaziđenim pa je 1876. Oxdjupet otvoren za plovidbu i izgrađena potpuno nova utvrda Oscar-Fredriksborg. Već na prijelazu vjekova i ona se pokazala prevaziđenom, pa su snage zadužene za obranu arhipalaga pomaknute prema vani, na najudaljenije otoke.

## Muzej
Prvi muzej otvoren je 1947. u nedalekoj utvrdi Oscar-Fredriksborg, a 1964. je premješten u Vaxholmsku tvrđavu.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Muzeja Vaxholms
Švedske općine

**Švedske općine** (švedski: *Sveriges kommuner*) su osnovne administrativne jedinice na koje je Švedska podjeljena.

Prvog januara 2006. bilo ih je ukupno 290, raspoređenih u 20 grofovija, od vrlo malih do jako velikih. Svoj današnji organizacioni oblik dobile su 1991. Zakonom o lokalnoj upravi.

Zakonodavno tijelo švedske općine je skupština (*kommunfullmäktige*), one imaju od 31 do 101 članova (uvijek neparan broj zbog glasanja) izabranih na rok od 4 godine, na općim izborima po proporcionalnom sistemu, na listama političkih partija.

Izvršna vlast općine je u rukama Općinskog izvršnog komiteta (*kommunstyrelse*) na čijem čelu je predsjednik (*kommunstyrelsens ordförande*).

Općine se brinu o javnom zdravstvu, obrazovanju, djeci, komunalnom redu i čistoći, protupožarnoj službi i brojnim drugim stvarima svoje zajednice.

## Historija
Općine su prvi put osnovane 1863. na osnovu tadašnjeg Zakona o lokolnoj upravi, tada ih je bilo oko 2500. U to vrijeme postojala su dva zakona, jedan se odnosio na gradske a drugi na seoske općine. Gradske su se odnosile na tadašnjih 89 gradova (*städer*) koji su kraljevskom poveljom dobile status grada, a seoske su se poklapale sa tadašnjim parohijama.

Prva velika reforma provedena je 1952. tad je broj seoskih općina od 2,281 sveden na 816, broj gradskih kojih je bilo 133 nije se mjenjao.

Nakon tog uslijedila je reforma 1960-ih kad ih se nastojalo grupirati u veće cjeline, pa je njihov broj od tadašnjih 1006 sveden na 848.

Reformom provedenom 1971. njihov broj je sveden na 464, a tri godine kasnije na 278.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Sveriges Kommuner och Landsting''
Vaxholm (općina)

**Općina Vaxholm**  (švedski: *Vaxholms kommun*, čita se **Komuna Vaksholm**) je jedna od švedskih općina od 10.965 stanovnika. Administrativni centar općine je grad Vaxholm, na otoku Vaxön, od 4857 stanovnika.

## Geografija
Općina Vaxholm prostire se u grofoviji Stockholm, u Stockholmskom arhipalagu, na površini od 58.06 km² po otocima i poluotocima u neposrednoj blizini Stockholma.

## Historija

## Znamenitosti
Najveća znamenitost općine je Utvrda Vaxholms.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Vaxholm''
Akademija ispraznih

**Akademija ispraznih**, poznata i kao **Akademija ispraznijeh** ili **Akademija dangubijeh** (od *Academia Otiosorum Eruditorum* ili *Accademia degli Oziosi Eruditi*), bila je akademija utemeljena tokom 1690-ih u Dubrovniku, jedna od prvih institucija takve vrste na hrvatskim prostorima. Jedina je u nizu akademija tog razdoblja koje nose bizarna simbolička imena, po uzoru na one talijanske, a pretpostavlja se da je imenovana prema napuljskoj *Accademia degli Oziosi*. Njeni članovi okupljali su se u ljetnikovcu Sorgo i u perivoju Vicka Petrovića na Pločama, a bavili su se kulturom, historijom i jezikom. U svojim počecima, akademija je Ivanu Aletinu Nataliju, Dživi Sarovu Buniću i Đuri Matijaševiću povjerila izradbu trojezičnoga latinsko-talijansko-slavenskog rječnika i gramatike narodnoga jezika (), ali projekt je ostao nedovršen zbog Matijaševićevog odlaska u Rim. Aletin Natali je 1713. tražio da im uzor bude firentinska *Accademia degli Apatisti*, akademija enciklopedičnog karaktera, a šest godina kasnije nastojao je da budu svojevrsna kolonija rimske *Accademia degli Arcadi*, čemu se suprotstavio Ignjat Đurđević. Akademija ispraznih djelovala je četrdesetak godina i prošla je kroz nekoliko faza, najuspješnijom se pokazala u drugom desetljeću 18. stoljeća, ali je bilo i razdoblja kada je njen rad potpuno zamirao i oživljavali su je samo u povodu neke prigode. Osim talijanske, važan utjecaj na akademijin rad imala je tada pomodarska francuska kultura. Akademija ispraznih za službeni je koristila latinski, talijanski i hrvatski jezik, a dugo su vodili raspravu oko toga koji među njima treba imati prioritet. S obzirom da je među članovima bilo dosta svećenika, godine 1711. prevagnuo je latinski, no već iduće godine primat je preuzeo *[[Južnoslavenski jezici|slovinski]]* s argumentom da se njime govori sve do Moskve.

## Članovi
Poznato je oko 40 članova Akademije ispraznih, među kojima su:
* Ivan Aletin Natali
* Ignjat Đurđević
* Petar Kanavelić
* Đuro Matijašević
* Vice Petrović
* Dživo Sarov Bunić

## Srodne akademije
* Akademija složnih (Dubrovnik)
* *[[Accademia degli Incaloriti]]* (Zadar)
* Akademija slovinska (Split)
* *[[Accademia Illyrica]]* (Split)

## Reference

## Vanjske veze
* Palača Sponza, Državni arhiv u Dubrovniku
* Zdenka Janeković Römer: Otium litterarum, utočište, ishodište, Matica hrvatska
Norrtälje (općina)

**Općina Norrtälje** (švedski: *Norrtälje kommun*) čita se **Komuna Nortelje** je jedna od švedskih općina od 56,080 stanovnika na istoku Švedske.

Administrativni centar općine je grad - Norrtälje od 17,275 stanovnika.

## Geografija
Općina Norrtälje prostire se po Grofoviji Stockholm, oko zaljeva Norrtäljeviken u Stockholmskom arhipalagu, na površini od 58.06 km², udaljena sedamdesetak km sjeveroistočno od Stockholma.
## Historija

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Norrtälje''
Razvijene zemlje

**Razvijene zemlje** općenito je izraz koji se rabi za kategorizaciju tehnički naprednih država koje imaju značajno razvijenu vlastitu industrijsku proizvodnju i gospodarstvo. 

Obično znači visok dohodak po stanovniku i visok ljudski razvojni indeks (HDI). Zemlje sa visokim nacionalnim bruto dohodkom često se uklapaju u naziv razvijene zemlje.

## Današnje razvijene zemlje

Danas se samatra 34 države članica Organizacije za gospodarsku suradnju i razvoj industrijskim zemljama: Australija, Belgija, Čile, Danska, Njemačka, Estonija, Finska, Francuska, Grčka, Irska, Island, Izrael, Italija Japan, Kanada, Luksemburg, Meksiko, Novi Zeland, Nizozemska, Norveška, Austrija, Poljska, Portugal, Švedska, Švicarska, Slovačka, Slovenija, Španjolska, Južna Koreja, Češka Republika, Turska, Mađarska, Sjedinjene Američke Države i Velika Britanija. S  Rusijom su započeli pristupni pregovori.

Također Argentina, Južna Afrika, Hrvatska, Letonija, Litva, Malta, Rusija, Singapur, Republika Kina (Tajvan), Kipar i zemlje proizvođači nafte Katar Bahrein, Kuvajt, Saudijska Arabija i Ujedinjeni Arapski Emirati se pripisuju kategoriji razvijenih zemalja.

Površinski malene europske zemlje Andora, Lihtenštajn, Monako i San Marino imaju posebno važnu ulogu na financijskom sektoru i pripadaju takoder u visoko razvijene zemlje.

## Reference

## Vanjske veze
* IMF (advanced economies)
* The Economist (quality of life survey)
* The World Factbook  (developed countries)
* United Nations Statistics Division
* List of countries, United Nations Statistics Division
* World Bank  (high-income economies)
Tibor Adam

**Tibor Adam** (Subotica, 9. 7. 1923 – Novi Sad, 24. 8. 2010), jugoslavenski novinar.

## Biografija
Tibor Adam je rođen 9. 7. 1923 godine u Subotici u jevrejskoj porodici Mirka i Margite Adam. Osnovnu školu i gimnaziju pohađao je u rodnom gradu. Ubrzo posle nacističke okupacije Kraljevine Mađarske, marta 1944, oteran je na prinudni rad.  Tijekom Drugog svjetskog rata i Holokausta ubijeno je 40 članova njegove porodice, među njima i otac Mirko koji je bio deportovan 1944 u koncentracijski logor Auschwitz. U Suboticu se vratio u martu 1945, kada je stupio u Jugoslovensku armiju. Posle demobilizacije, pohađao je i završio Višu školu društveno-političkih nauka u Novom Sadu. Novinarstvom se bavio od osnivanja Radio Novog Sada, 15. 12. 1949. Do 1954 je radio u Redakciji na srpskohrvatskom jeziku, a potom u Mađarskoj redakciji gde je vodio unutrašnjopolitičku i privrednu rubriku. Bio je v.d. glavnog urednika te redakcije od 1960 do 1963, te pomoćnik
glavnog urednika od 1963 do 1966. Kao slobodni reporter pisao je o aktuelnim društvenim temama SFR Jugoslavije. Godine 1966 pokrenuo je Radio-poštu, popularnu emisiju, koju je vodio i posle penzionisanja 1983 godine, sve do 1990. Godine 1957, sa petomesečnog putovanja teretnim brodom do Kine, slao je reportaže koje su objavljivane na skoro svim vojvođanskim radio-stanicama i u štampanim medijima. Tibor Adam je umro 24. 8. 2010 godine. Bio je oženjen za Olgu Adam.

## Reference

## Literatura
*
Diple

**Diple**, (od grč. *diplóos*: dvostruk) narodno puhačko glazbalo tipa klarineta od drva s dvostrukom sviralom. Svira se (dipli) dvoglasno, rjeđe jednoglasno. Rasprostranjene su na području Hrvatske, Bosne i Hercegovine i Crne Gore, pretežno među Hrvatima.

Susreću se u različitim oblicima: kao jednocjevna svirala (diplice), kao dvocjevne diple i kao diple s mjehom ili mješnice, mišnjice. Kod dvostrukih dipli dvije su cijevi provrtane ili prožežene vrućim željezom u jednom komadu drva. Na svaku je cijev utaknut s gornjega kraja, *glave*, po jedan pisak s elastičnim udarnim jezičcem. Na glavu je katkad nasađena šira ljevkasta bogato izrezbarena cijev, *kutao* koji služi kao spremište za zrak. Broj rupica za prebiranje varira; obično ih ima 6:2, 6:1 ili 6:6. Na starijim tipovima dipli svira se jednoglasno, a na novijima dvoglasno. Svirač *diplar* svira tako da puše u pisak te otvara i zatvara rupice na cijevima. Uz diple se obično ispjevavaju jednostavni kratki stihovi, tj. šaljive rime slično kao i u ojkalici.

## Izvori
Ojkanje

**Ojkanje** (također *vojkanje*, *treskanje*, *zavijanje*, *grohotanje*), poseban način pjevanja slogova *hoj*, *voj*, *oj*, duljim tremoliranjem ili također duljim ili kraćim melismima. Javlja se kao pripjev u desetarčkim i osmeračkim pjesmama, a izvodi se pojedinačno u samačkim i putničkim pjesmama ili češće dvoglasno; dok jedan pjevač drži otegnute tonove iste visine tj. *vojka*, *oči*, drugi *treska*, *potresa*, tj. tremolira. Pjevač koji treska započinje za kvartu ili tercu više od ležećeg tona spuštajući glas i postupno ga smirujući u unisonu s drugim pjevačima. Ojkanje je u raznim oblicima najrasprostranjenije u Lici, Dalmaciji (osobito Dalmatinskoj zagori) i Hercegovini. *Ojkalica* se u Sinju tradicionalno zove *rera*, a u Imotskom i okolici te u zapadnoj Hercegovini *ganga*. Obično se ojkajući ispjevavajući kratki stihovi, najčešće šaljive rime. *Gange* ili *gangalice* su narodne pjesme koje se izvode na način primitivne polifonije, posebno raširene u okolici Imotskog. UNESCO-ov Odbor za nematerijalnu kulturnu baštinu svijeta 16. studenog 2010. uvrstio je glazbeni izričaj ojkanje na listu nematerijalne svjetske baštine.

## Odlike
Za južnu Dalmaciju karakteristično je jednoglasno pjevanje, a česti su kratki vokalni oblici s ojkanjem, osebujnim načinom pjevanja melodijskih ukrasa na slog "oj", uz izrazito potresanje glasom. Najčešće ga izvode dva pjevača (muška ili ženska), a svaka pjesma traje onoliko koliko vodeći pjevač može držati dah. Melodije su uglavnom jednoglasne, a pjesme temama variraju od ljubavnih do aktualno društvenih i političkih tema.

Ojkanje je opstalo zahvaljujući organiziranim skupinama lokalnih narodnih pjevača koji su tradiciju ojkanja prenosili pjevajući na seoskim svečanostima u Hrvatskoj, ali i diljem svijeta. Danas se ojkanje prenosi i naučava oralno u organiziranim folklornim društvima, ali i modernim audio i video medijima. No, vještina tehnika individualnog tresenja glasom i brojnih dvodijelnih oblika ovisi većinom o talentiranim i vještim pjevačima i njihovoj sposobnosti obrazovanja novih generacija.

Nedavni ratni sukobi i neprestana seoba seoskog stanovništva u grad reducirala je broj izvođača ojkanja, čime su se izgubili mnogi arhaični stilovi i žanrovi solo pjevanja. Stoga UNESCO ističe potrebu prijenosa ovog tradicijskog načina pjevanja na mlađe generacije, za što je potrebno istraživanje, dokumentiranje i međunarodna razmjena s državama koje imaju istu i sličnu tradiciju.

## Literatura
* *Opća enciklopedija Jugoslavenskog leksikografskog zavoda*, svezak 6 (Nih-Ras), Zagreb 1980., str. 155

## Reference
Lirica

***Lirica*** – također i *lira*, *lijera*, *lijerica* ili *vijalo* – je tradicijsko gudačko glazbalo podrijetlom iz istočnoga Sredozemlja.

Nekada je bila raširena duž jadranske obale, a do danas se održala u Župi dubrovačkoj i Konavlima te mjestimice na otocima Mljetu i Lastovu. Trupina i vrat, kruškolika oblika, načinjeni su od jednog komada drva (javorovine ili orahovine). Šupljinu trupine pokriva tanka daska, *glasnjača*, a povrh nje su napete tri žice. Preko njih se povlači gudalo. Svirač lirice, *liričar*, drži glazbalo okomito naslonjen na koljeno. Lirica najčešće prati ples, a katkad liričar uz nju i pjeva.

## Opis i povijest
Ovo se trostruno narodno glazbalo potkraj 18. i tijekom 19. stoljeća iz Grčke proširilo Jadranom. Nekada rašireno duž jadranske obale, do danas se u živoj uporabi održalo u Dubrovačkome primorju, Župi dubrovačkoj, Konavlima, poluotoku Pelješcu, otocima Mljetu i Lastovu te hrvatskim krajevima istočne Hercegovine. Trupina i vrat, kruškolika oblika, načinjeni su od jednoga komada javorovine ili orahovine. Šupljinu trupine pokriva tanka daska, glasnjača, a povrh nje su napete tri žice, preko kojih se povlači gudalo (*arket*). Brojeći sviraču slijeva, žice su ove: *kantin* – prva žica na kojoj se prebire, *sekondo* – druga žica najdublje ugodbe i *baš* – treća žica ugođena za cijeli ton dublje od *kantina*. Svirač lirice, *liričar*, drži glazbalo okomito naslonjeno na lijevo koljeno, a svirkom prateći ples, desnom nogom istovremeno udara taktne dobe. Katkada je uz svirku i sam pjevao ili pratio pjevače.

*Lirica* je praoblik moderne violine, od roda instrumenata koji su Nijemci nazivali *Leier*, a Romani *vielle*. *Lirici* srodna glazbala su makedonsko *ćemene*, bugarska *gadulka* i kretska *lira* (*lyra*). Najpoznatiji hrvatski lijeričar, po čijem je nadimku također znana dubrovačka poskočica, bio je Nikola Lale Linđo iz Župe dubrovačke.

## Literatura
#Baines, Anthony: *Lexikon der Musikinstrumente*, Stuttgart: Metzler & Kassel: Bärenreiter, 1996, str. 193. 
#Gojković, Andrijana: *Narodni muzički instrumenti*, Beograd: Vuk Karadžić, 1989, str. 126-127.
#Širola, Božidar: »LIRICA«, u: Kovačević, K. (ur.), *[[Muzička enciklopedija]]*, Zagreb: JLZ, 1974., sv. 2, str. 462-463.

## Izvori

## Vanjske veze
*Proleksis enciklopedija Online: Lirica
*Dubrovački vjesnik / Kultura – Sanja Dražić: »Lijerica širi sreću«
Turku

**Turku** (švedski: *Åbo*) je lučki grad na jugozapadu Finske od 182,072 stanovnika 
(u užem centru kao općina) dok sa okolicom ima 257,158 stanovnika.

## Geografija
Turku leži na ušću rijeka Raisionjoki i Aurajoki u Baltičko more, udaljen 168 km sjeverozapadno od 
Helsinkija.

## Historija
Turku je najstariji finski grad, nastao za srednjeg vijeka kao trgovište, nekoliko kilometara sjeverno od današnjeg centra grada, na koje je preseljen početkom 13. vijeka.

Svoju prvu poznatu povelju o statusu grada dobio je 1525., od 1623. je sjedište apelacionog suda, a od 1640. i univerziteta, koji je 1828. prebačen u Helsinki.

Turku je bio administrativni centar Finske u vrijeme švedske vladavine, a i za vrijeme ruske sve do 1812.

Grad je gotovo u potpunosti uništen u požaru 1827., nakon tog je
obnovljen prema nacrtima arhitekta Carla Ludwiga Engela, ali je opet teško razoren za Drugog svjetskog rata.

I pored toga Turku je ostao važan industrijski i kulturni centar, tako da je i danas peti po veličini finski grad i njena najveća zimska luka.

Turku je poznat po velikoj švedskoj manjini, pa je i dvojezični grad, zbog tog ima univerzitet na švedskom osnovan 1918., koji od 1920. ima i studije na finskom.
 
Pored toga ima i nekoliko specijaliziranih ustanova visokog obrazovanja, brojne umjetničke galerije, biblioteke i muzeje. Turku je i sjedište nadbiskupije Finske luteranske crkve. 
## Znamenitosti
Od historijskih građevina Turku ima katedralu posvećenu 1290. (radikalno restauriranu i dograđenu u 16. vijeku), srednjovjekovni dvorac, danas pretvoren u muzej, Švedski teatar iz 1838 i pravoslavnu crkvu iz 1846.
## Privreda
Turku je snažni industrijski centar, sa velikim brodogradilištem, šećeranom, čeličanom, mlinovima i tvornicama za obradu drva, elektronike, keramike i tekstila.
## Gradovi prijatelji

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice grada''  
* ''Turku'' na portalu Encyclopædia Britannica
Misère au Borinage

***Misère au Borinage*** () je belgijski nijemi dokumentarni film snimljen 1933. godine u režiji Hernija Storcka i Jorisa Ivensa, poznat kao jedno od ranih i najznačajnijih politički angažiranih ostvarenja žanra.

U njemu se prikazuje veliki štrajk rudara i radnika u Borinageu, industrijskoj oblasti Valonije, koji se zbio 1932. godine. Storck i Ivens su njime nastojali ukazati na bijedu radničke klase koje je tada značajno osiromašila Velika depresija, odnosno sa pozicija radikalne ljevice podržati borbu za njihova prava. Film je sniman s izrazitim neprijateljstvom lokalnih vlasti, u okolonostima i tehnikama koje će kasnije biti poznate kao gerilska kinematografija. *Misère au Borinage* se kasnije također nazivao jednom od predvodnika, odnosno preteča kasnijih trendova cinema verite, odnosno uzor za italijanske neorealiste.

## Vanjske veze
* 
*
Indonesia Calling

***Indonesia Calling*** () je australijski kratki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1946. godine u režiji  Jorisa Ivensa. Nastao je po narudžbi australijskog dokerskog sindikata  Waterside Workers' Federation, odnosno u vrijeme indonežanske borbe za nezavisnost neposredno nakon Drugog svjetskog rata. Film, sniman u Sydneyu, prikazuje kako su dokerski radnici odlučili prestati opsluživati nizozemske brodove, s obzirom da se njima prevozilo oružje i oprema kojim je vlada nastojala ugušiti pokret za nezavisnost tadašnje kolonije. Ivens, koji je kao komunist podržao indonežanski pokret za oslobođenje, je zbog toga imao probleme, odnosno nizozemska vlada mu je oduzela pasoš.

## Izvori i literatura

* 
* Hans Schoots, *Living Dangerously: A Biography of Joris Ivens* (Amsterdam: Amsterdam University Press, 2000)
* Doolan, Paul. "Joris Ivens and the Legend of Indonesia Calling." Thinkshop. N.p.. Web. 18 Apr 2014. .

## Vanjske veze
* 
* sensesofcinema.com : *From Colonial Film Commissioner to Political Pariah: Joris Ivens and the Making of Indonesia Calling* by Drew Cottle and Angela Keys
* 'Indonesia Calling: Joris Ivens In Australia', ABC Arts, 3. 12. 2010.
* ''Indonesia Calling'' at National Film and Sound Archive
* Ivens.nl 'Indonesia Calling', ''The Legacy of Joris Ivens'' 
* 'Joris Ivens' historic short film: Indonesia Calling' *[[The Jakarta Post]]*, 16. 8. 2009.
* ''Indonesia Calling''  na Oz Movies
Das Lied der Ströme

***Das Lied der Ströme*** () je istočnonjemački crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1954. godine u režiji grupe sineasta na čelu sa Jorisom Ivensom. U filmu se prikazuje radnički pokret u tadašnjem svijetu kroz prizmu djelatnosti na šest velikih svjetskih rijeka:  Volgi, Mississippiju, Gangesu, Nilu, Amazonu i Yangtze Yangtzeu. Film je napravljen u jeku Hladnog rata, i imao je snažan propagandni naboj, nastojeći publiku uvjeriti kako je položaj radničke klase u socijalističkim državama Istočnog bloka kao što su SSSR i NR Kina bolji nego u kapitalističkim državama Zapadnog bloka. U filmu su sudjelovala neki od najistaknutijih umjetnika i književnika svog vremena - muziku je napisao ruski kompozitor Dmitrij Šoštakovič, stihove za pjesme napisao Bertolt Brecht, a pjevao Ernst Busch, a naraciju je pružio afroamerički pjevač i glumac Paul Robeson.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Sigurnosno-obavještajna agencija

**Sigurnosno-obavještajna agencija** (skraćeno **SOA**) je sigurnosno-obavještajna agencija u koja djeluje u Republici Hrvatskoj. U njenoj je nadležnosti civilno područje sigurnosnog i obavještajnog rada u zemlji i inozemstvu (za razliku od Vojne sigurnosno-obavještajne agencije koje pokriva vojno područje sigurnosno-obavještajnog djelovanja), započela s radom 17. kolovoza 2006. godine, stupanjem na snagu Zakona o sigurnosno-obavještanom sustavu Republike Hrvatske.  Nastala je spajanjem dotadašnjih sigurnosnih službi - Protuobavještajne agencije (POA) i Obavještajne agencije (OA) u jednu.

## Ravnatelji Agencije
# Tomislav Karamarko (13. rujan 2006. — 9. listopad 2008.)
# Josip Buljević (10. listopad 2008. — 10. listopad 2012.)
# Dragan Lozančić (11. listopad 2012. — do danas)

## Povezano
* Sigurnosno-obavještajni sustav u Hrvatskoj
* Vojna sigurnosno-obavještajna agencija

## Izvori

## Vanjske veze
* Službene stranice Sigurnosno-obavještajne agencije
Smerš

**SMERŠ** () je skraćenica za sovjetsku kontraobaveštajnu službu, koja je osnovana 19. aprila 1943. i u prevodu znači **Smrt špijunima**.

Agencija, čiji je službeni naziv bio Glavna uprava za kontraobaveštajnu delatnost, je osnovana za vreme Drugog svetskog rata iz tadašnje NKVD po nalogu Josifa Staljina, njen vođa je bio general Viktor Abakumov. Njen glavni zadatak je bio kontraobaveštajne prirode, odnosno nastojanje da se eliminišu nemački obaveštajci iza sovjetskih linija, odnosno pro-osovinski simpatizeri u redovima Crvene armije, te  "filtirira" stanovništvo u oslobođenim krajevima i među oslobođenim ili repatriranim ratnim zarobljenicima. SMERŠ je koristio široki dijapazon metoda, te se pokazao izuzetno efikasnim u borbi protiv nemačkih obaveštajaca, čije su aktivnosti u poslednjim godinama rata bile značajno otežane. SMERŠ-u se često pripisuje veliki deo zasluga za uspešno prikrivanje priprema za veliku sovjetsku ofanzivu u letu 1944. godine, koja je potpuno iznenadila Nemce i značajno doprinela sovjetskoj pobedi u ratu.

Jedan od značajnih zadataka je bilo hapšenje odnosno pronalazak Adolfa Hitlera. Nakon navodnog pronalaska tijela Hitlera i Eve Braun, te su tajno zakopali u SMERŠovom štabu u Magdeburgu, gde su bila sve do 1970, kada su ostatke kremirali i bacili u reku.

SMERŠ je rasformiran u maju 1946. godine. Njenu su nadležnost razdvojile vojna obaveštajna služba GRU odnosno civilna služba MGB (preteča KGB-a).

## SMERŠ u popularnoj kulturi
SMERŠ je široj javnosti najpoznatiji zahvaljujući britanskom književniku Ijanu Flemingu koji je njene agente koristio kao glavne negativce, odnosno protivnike protagonista u svojim romanima  o Džejms Bondu.

## Reference

## Vanjske veze
* Rastava za 60. godišnjicu Smerša
Tarzan (film, 1999)

***Tarzan*** je američki cjelovečernji animirani film snimljen 1999. godine u režiji Kevina Lime i Chrisa Bucka, odnosno produkciji studija Walt Disney Pictures. Predstavlja adaptaciju romana *[[Tarzan of the Apes]]* Edgara Rice Burroughsa, odnosno jedinu od njih u animiranom obliku. U njoj se prikazuje život Tarzana (čiji glas posuđuje Tony Goldwyn),  dječaka evropskih roditelja koga su u afričkoj džungli odgojile gorile, odnosno njegov susret sa Engleskinjom Jane Porter (čijem liku glas posuđuje Minnie Driver). Sa 130 miliona dolara budžeta, *Tarzan* je u vrijeme produkcije predstavljao najskuplji animirani film u dotadašnjoj historiji filma. Usprkos toga je postigao izuzetan komercijalni uspjeh, te se smatra posljednjim ostvarenjem Disneyeve renesanse. *[[You'll Be in My Heart]]*, pjesma koju u filmu izvodi Phil Collins, je osvojila Oscar za najbolju pjesmu. Godine 2001. je *Tarzan* dobio nastavak u obliku TV-serije *[[The Legend of Tarzan]]*.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
La Seine a rencontré Paris

***La Seine a rencontré Paris*** () je francuski kratki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1957. godine u režiji Jorisa Ivensa. U njemu se iz perspektive riječnog broda prikazuje svakodnevni život u Parizu. Godine 1958. je na Kanskom festivalu osvojio nagradu za najbolji kratki film.

## Literatura
* Marcel Martin, *[[Cinéma (časopis)|Cinéma 58]]*, No. 25, mars 1958, p.&nbsp;51
* *[[La Revue du cinéma (Image et Son)|Image et Son]]*,  No. 113, juin 1958, p.&nbsp;12

## Vanjske veze
*
*Cannes festival entry 
*Unos u Institut Francais
Il leone di Tebe

***Il leone di Tebe***, (; ) je italijansko-francuski pustolovno-historijski (*[[peplum]]*) film snimljen  1964. godine u režiji  Giorgija Ferronija. Radnja se događa nakon Trojanskog rata i prikazuje kako su spartanski kralj Menelaj (koga glumi Alberto Lupo) i kraljica Helana (koju tumači Yvonne Furneaux) prilikom putovanja kući završili u Egiptu) gdje Helena postaje predmetom požude zlog faraona. Protagonist, koga tumači bodibilder Mark Forest, je jedan od Menelajevih vjernih vojnika.

## Uloge
* Mark Forest ... Arion
* Yvonne Furneaux ... Helene
* Massimo Serato ... Tutmes
* Pierre Cressoy ... Ramses
* Alberto Lupo ... Menelao 
* Nerio Bernardi ... Xesostus
* Rosalba Neri ... Nais
* Carlo Tamberlani ... Amenofis
* Nello Pazzafini ... Gaor
* Tullio Altamura ... Elnà 
* Enzo Fiermonte ... Tutmèsov pomoćnik

## Izvori

## Vanjske veze
*
Messierov maraton Višnjan-Tičan

**Messierov maraton Višnjan-Tičan**, natjecanje astronoma amatera koje se od 1995. godine održava kod spomen-doma Rušnjak u središnjoj Istri. Pokrovitelj natjecanja je Zvjezdarnica Višnjan.

Messierov maraton naziv je za cjelonoćno natjecanje u promatračkoj astronomiji u kojem je cilj pronaći i prijaviti sucu što više od 110 objekata iz Messierova kataloga.

Jubilarni, 20. Messierov maraton u Višnjanu održan je bio na brdašcu Tičanu pokraj nove zvjezdarnice.

## Popis pobjednika maratona

# 1995. – Željko Andreić
# 1996. – Valter Martinolić
# 1997. – Zdravko Miočić
# 1998. – Valter Martinolić
# 1999. – Zlatko Ciganj
# 2000. – Vjekoslav Babić
# 2001. – Zlatko Ciganj
# 2002. – Natko Bajić
# 2003. – 
# 2004. – Stipe Vladova
# 2005. – Matea Puljić
# 2006. – Andreja Benčić
# 2007. – Janko Mravik
# 2008. – Uroš Todorović Mikšaj
# 2009. – *nije održano*
# 2010. – *nije održano*
# 2011. – Ogren Variola
# 2012. – Alan Božović
# 2013. – Lovro Pavletić
# 2014. – Stefan Cikota
# 2015. – Marko Himelreich

## Popratni događaji

Osim glavnog događaja, Messierova maratona, službeni dio programa obuhvaća razna predavanja o astronomskim aktualnostima iz Hrvatske i svijeta.

## Povezano

* Messierov maraton
* Messierov katalog
* Zvjezdarnica Višnjan

## Izvori
Parnaíba (rijeka)

**Parnaíba** (portugalski: *Rio Parnaíba*) je rijeka na sjeveroistoku Brazila duga 1400 km.
## Hidrologija
Rijeka izvire na granici saveznih država Maranhão i Piauí, u Masivu Chapada das Mangabeiras, na nadmorskoj visini od oko 800 metara pod imenom *Água Quente*.

Od tamo teče prema sjeveru do ušća u Atlantski ocean, sa velikom deltom kod grada Parnaíba.
Na svom toku formira granicu između država Maranhão i Piauí. U gornjem toku prima najveću pritoku rijeku Balsas dugu 525&nbsp;km, a u srednjem protiče 
pored grada Teresina.

Sliv rijeke ima površinu od 331,441 km², od tog 249.497&nbsp;km² u Piauíu, 65.492&nbsp;km² u Maranhãu, 13.690&nbsp;km² u Ceari i 2.762&nbsp;km²  u spornom teritoriju između Piauíja i Ceare.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Bacias Federais''
Pico da Neblina

**Pico da Neblina** (srpskohrvatski: *Magloviti vrh*) je sa svojih 2944 m najviša planina u Brazilu. Dio je lanaca Serra da Neblina i Serra do Imeri u sklopu Gvajanskog štita, na granici Brazila i Venezuele. Granična ekspedicija iz 1962. godine ustvrdila je kako se vrh planine ipak nalazi u Brazilu, samo 687 m od graničnog vrha Pico 31 de Março. 

Prvi uspješni uspon na planinu izveli su pripadnici brazilske vojske 1965. godine.
Östhammar

**Östhammar** čita se **Esthamar** je lučki grad od 4,534 stanovnika na istoku Švedske, on je i 
administrativni centar istoimene općine od 21,373 stanovnika.

## Geografija
Östhammar leži u Grofoviji Uppsala, na dnu zaljeva Östhammarsfjärden
u regiji Roslagen, udaljen oko 65 km sjeveroistočno od Uppsale.
## Historija
Ni danas se nezna kad je točno Östhammars nastao, ali se zna da je bio trgovište još od srednjeg vijeka. Svoju 
prvi povelju o statusu grada dobio je 1368., a drugu revidiranu - 1491.

U vrijeme kad je dobio svoju prvu povelju, izgrađen je i zamak - Östhammarshus, kojeg su 1434. danske vlasti razorile.
Grad je bio epicentar Engelbrektove bune. 
Krajem 15. vijeka zbog uzdizanja morskog dna, njegova luka je postala nedohvatljiva za veće brodove, pa se sva pomorska aktivnost 
preselila u povezani Öregrund. Uskoro je i status grada preseljen u Öregrund, ali ga je 1539. zatražio nazad i preselio se na bolju 
lokaciju za luku.

Između 17. i 18. vijeka - Osthammar, je postao poznat po željezu odnosno po proizvodima od kovanog 
željeza, po kojima je Švedska postala poznata u svijetu. Znanje kovanja specijalno tvrdih i otpornih predmeta u taj kraj donijeli su Valonci, koji su se naselili u 
Osthammaru  i osnovali svoje manufakture privučeni otkrićem velikih količina željezna ruda u 
nedalekom Bergslagenu.

Östhammar je 1651. izgradio gradsku vijećnicu, ali je 1795. teško stradao u požaru. Kad je zamrla potražnja za željeznom robom, stanovnici su se vratili ribarstvu i pomorstvu.
## Znamenitosti
U nedalekom selu Alunda nalazi se preko 5000 arheoloških nalazišta. Većina nalaza leži u 140 nekropola iz 
željeznog doba i datiraju iz vremena oko 500. pne.. Ima i novijih nalaza iz vikinških vremena od 700 do 1100, ali i starijih nalaza iz brončanog doba iz perioda 1800. - 500. pne.
## Pobratimski gradovi
* , Valka
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Östhammar''
Östhammar (općina)

**Općina Östhammar** (švedski: *Östhammars kommun*) čita se **Komuna Esthamar** je jedna od 
švedskih općina od 21,373 stanovnika na istoku Švedske.

Administrativni centar općine je grad - Östhammar od 4,534 stanovnika.

## Geografija
Općina Östhammar prostire se po Grofoviji Stockholm, u regiji Roslagen, duž obale Baltičkog mora, na površini od 1,471.61 km², udaljena sedamdesetak 
km sjeveroistočno od Uppsale.
## Historija
Općina Östhammar formirana je 1974., od dva historijska grada - Öregrunda i Östhammara, i dvanaest seoskih parohija. To je primorski kraj čiji su se stanovnici od davnine bavili ribarstvom i pomorstvom, a gradovi Öregrund i Östhammar razvili se kao trgovišta, na sličnim osnovama, pa su ih zvali gradovi blizanci. 
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Östhammar''
Öregrund

**Öregrund** čita se **Eregrund** je gradić od 1,555 stanovnika, na istoku Švedske, u sastavu Općine Östhammar.

## Geografija
Öregrund leži u Grofoviji Uppsala, u zaljevu Öregrundsgrepen, dijelu Baltičkog mora, udaljen oko 20 km od administrativnog centra općine Östhammara.

## Historija
Grad su osnovali stanovnici nedalekog Östhammara - 1491. zato jer je tad njihova luka postala neupotrebljiva zbog uzdizanja morskog dna.

Prije tog zatražili su kralja za dopušenje, da izgrade svoje naselje na mjestu gdje završava Stockholmski arhipelag.

Kad se Christian II uspeo na dansko - švedski tron, on je za Božić 1520. zatražio da se stanovnici Öregrunda presele u Stockholm, jer su mu konkurencija ili će ga sravniti sa zemljom.

Dao im je rok do proljeća, ali tad je Öregrund spasila pobuna Gustava I Vase pa je njegova luka postala punkt preko kojeg je njemu dolazila pomoć i logistika.

U kasnu jesen te iste godine danski admiral Soren Norby je u znak odmazde spalio grad.

Nakon tog su se stanovnici Öregrunda preselili natrag u Östhammar čekajući mirnija vremena, a to se oduljilo sve do 1555. kad su dobili dozvolu od Gustava I Vase, nakon što je pobjedio Dance.

Kad su se vratili pokrenuli su novu pomorsku renesansu svog grada, njihovi brodovi plovili su po svim baltičkim lukama,  sve do Amsterdama, Bruggesa i Engleske.

Öregrund je pogodila nova nesreća 1636. ona je došla kao zabrana svim stranim brodarima da koriste njegovu luku, ta zabrana primjenjivala se do 1800.

Za sreću u to vrijeme razvila se manufakturna proizvodnja predmeta od kovanog željeza po Upplandu, a oregrundski brodari dobili su ekskluzivno pravo da to prevezu do Stockholma, pa je ono u Engleskoj bilo prozvano - 
**Oregrundsko željezo** (Oregrounds iron) i postalo pojam kvalitete.

Öregrund je 1710. je pogodila  epidemija kuge, a 1719. ruska invazija, nakon koje je završio u ruševinama i pepelu.

Zbog svega toga je početkom 19. vijeka radikalno pao kako brojem stanovnika tako i brodovima, -  1829. grad je doživio novi požar koji je uništio cijeli centar grada.

Od 1870. Öregrund se stao pretvarati u ladanjsko - kupališni grad i popularno ljetovalište. To je dovelo do potpunog preokreta života grada, tako je danas zimi gotovo pust, jer ga ljetni vikendaši napuste, a stalnih stanovnika ima sve manje.

Kako je imao sve manje poreznih prihoda, Öregrund se 1968. spojio sa Östhammarom, nakon administrativne 
reforme 1971. postao je dio Općine Östhammar.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Välkommen till Öregrund, staden vid havet!''
Roslagen

**Roslagen** je ime za kraj na istoku Švedske uz Baltičko more u Upplandu.

## Geografija
Roslagen je sjeverni dio Stockholmskog arhipelaga u kom su najveći gradovi Norrtälje, Vaxholm i Öregrund.

U pisanim izvorima Roslagen se prvi put spominje 1493. i to kao *Rodzlagen* prije toga bio je znan kao *Roden* (od 1296.)
## Izvori

## Vanjske veze
*''Välkommen till Roslagen!''
Bistrica (bivše naselje)

**Bistrica** je bivše naselje iz 16. i 17. veka, koje je postojalo na području današnjeg Novog Sada.

## Historija
Ovo naselje se pod imenom -{Bistritz}- javlja na više geografskih karata iz 16. i 17. veka. Prvi put je ucrtano na Lazarusovoj karti Ugarske iz 1528. Potom se javlja na karti flamanskog kartografa Merkatora (1512-1594), kao i na mapi P. Koronelija iz 1688. godine. Naselje se ukupno nalazi na 7 starih karata.

U vreme prvog pomena Bistrice 1528. godine, područje na kome se ona nalazila bilo je pod ugarskom, a kasnije (16-17. vek) pod osmanskom upravom.

## Lokacija
Postojanje naselja Bistrica nije arheološki potvrđeno, niti je utvrđena njegova tačna lokacija. Naselje se okvirno nalazilo na levoj obali Dunava, preko puta Petrovaradinske tvrđave, na području današnjeg Novog Sada. Na starim mapama se ovo naselje negde nalazi uz sam Dunav, dok je negde lokacija naselja pomerena na sever u odnosu na tvrđavu, a negde više ka ušću Tise.


Datoteka:Novi sad stara naselja02.png|Rekonstrukcija moguće lokacije naselja Bistrica u ranom 16. veku na osnovu Lazarusove i Merkatorove karte
Datoteka:Novi sad stara naselja03.png|Rekonstrukcija moguće lokacije naselja Bistrica u 16-17. veku na osnovu Lazarusove i Merkatorove karte


## Poreklo naziva
Toponimi Bistrica i Bistra su česti kod Slovena, a na prostorima na kojima su živeli Srbi se češće javljaju kao hidronimi. Naziv Bistrica označava vodu koja teče brzo i koja je bistra. Pretpostavlja se da su ime ovom naselju dali Srbi koji su tu živeli.

## Nasleđe
Krajem 20. veka je, prema nazivu ovog naselja, jednom delu Novog Sada, do tada poznatom kao Novo Naselje, dato ime Bistrica. Međutim, ne postoje dokazi da se bivše naselje Bistrica nalazilo baš na području današnjeg Novog Naselja - Bistrice.

## Literatura
*Pavle Stanojević, Pre Novog Sada srpska Bistrica, Sveske za istoriju Novog Sada - 2, Avgust 1992.
*Đorđe Randelj, Novi Sad - slobodan grad, Novi Sad, 1997.
*Đorđe M. Srbulović, Kratka istorija Novog Sada, Novi Sad, 2011.