Lydia Koidula

**Lydia Emilie Florentine Jannsen**, poznatija po pseudonimu **Lydia Koidula** (Vändra, 24. prosinca 1843. – Kronštat, 11. kolovoza 1886.) bila je estonska pjesnikinja i spisateljica koja se danas smatra jednom od najznačajnijih estonskih književnica. Njezin pseudonim na estonskom znači "Lydia od zore", a dao joj ga je slavni pisac Carl Robert Jakobson. Često je nazivana i *Koidulaulik*, odnosno "Pjevačica zore". Ipak, kako književni rad nije smatran prihvatljivom karijerom za uzoritu djevojku u drugoj polovici XIX. vijeka, većina njezinog pjesničkog opusa, kao i njezin rad za novine njezina oca, Johanna Voldemara Jannsena, ostao je anoniman. Ipak, unatoč tome, bila je važna ličnost u estonskim književnim krugovima, utemeljiteljica estonskog teatra i bliska suradnica Carla Roberta Jakobsona i Friedricha Reinholda Kreutzwalda, autora *[[Kalevipoeg]]a*, predvoednika narodnog preporoda u Estoniji.

Djetinjstvo i mladost provela je u Pärnuu, gdje je završila njemačku školu, i Tartuu, gdje je pisala za očeve novine *[[Postimees]]*. Godine 1873. godine udala se za vojnog liječnika Eduarda Michelsona, s kojim će imati troje djece; obitelj se preselila u Kronštat, a putovala je u Breslau, Strasbourg i Beč. Iako je punih 13 govina živjela u Kronštatu, a ljeta je provodila u Estoniji, nikada se nije bila privikla na život izvan domovine.

Njezino najznačajnije pjesničko djelo, *[[Emajõe ööbik]]* (sh. *Slavuj s rijeke Emajõgi*), objavljeno je 1867. godine nakon popuštanja državne cenzure. Njezin opus reflektirao je njemačke utjecaje, s obzirom da je za života imala snažnu povezanost s njemačkim jezikom, ali i nacionalistički romantizam preporoditelja. I dok je njezin suradnik i suvremenik Kreutzwald u svojim djelima nastojao imitirati stare pjesničke forme, Koidula je pisala moderne stihove po uzoru na zapadnoeuropske pjesnike. Tematski je bila iznimno raznovrsna; njezin opus uključuje emotivnu posvetu obiteljskoj mački ("Meie kass" / "Naša mačka"), ljubavnu poeziju ("Head ööd" / "Laku noć"), ali i domoljubne motive ("Mu isamaa nad olid matnud" / "Moja domovino, pokopali su te"). Također ju se smatra utemeljiteljicom estonskog teatra, kroz njezine dramske aktivnosti u sklopu udruge Vanemuine, koju je njezina obitelj osnovala 1865. godine u Tartuu kako bi promicala estonsku kulturu. Koidula je bila prva osoba koja je pisala izvorne drame na estonskom jeziku te prva koja je govorilama o praktikalijama režije i produkcije. Tetar je u to doba bio slabo razvijen u Estoniji, a kada su Finci počeli posati drame na svom jeziku, Koidula je odlučila slijediti trend te je 1870. napisala komediju *[[Saaremaa Onupoeg]]* (sh. *Rođak sa Saareme*), koja je bila adaptacija djela Theodora Körnera. Unatoč svojoj jednostavnosti i rudimentarnosti, komedija je bila izrazito popularna; Koidula je nadalje napisala i režirala komediju *Maret ja Miina* (1870.) te svoje potpuno originalno djelo, *[[Säärane mulk]]*, prvu u cijelosti estonsku dramu. Značajan uzor za njezinu dramaturgiju bio je Gotthold Ephraim Lessing, a iako su joj drame bile primarno didaktičke i stilski nerafinirane, Koidula je stvarala likove i priče s kojima su se Estonci mogli poistovjetiti, zbog čega je i bila toliko popularna.

Pred kraj života je oboljela te je umrla u Kronštatu 1886. godine od posljedica raka dojke. Posljednja pjesma koju je napisala prije smrti bila je "Enne surma — Eestimaale!" (sh. "Prije smrti, u Estoniju!").

## Reference

## Literatura
* Ots.L. The History of Estonian Literature. University of Tartu.
* Olesk.S & Pillak.P . Lydia Koidula .24.12.1843-11-08.1886. Tallinn. Umara Kirjastus, P.14
* Nirk.E. Estonian Literature. Tallinn Perioodika. 1987. pp73–77, 79–81, 366
* Raun.T.U. Estonia and the Estonians. Hoover Institution Press, Stanford. 2001. pp 77–79, 188
* Kruus.O & Puhvel.H. Eesti kirjanike leksikon. Eesti raamat.Tallinn. 2000. pp 210– 211