open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Al-Malik al-Rahim

**Al-Malik al-Rahim** **Abu Nasr Husrau Firuz** (? - 1058/1059) bio je bujidski emir Iraka koji je vladao od oktobra 1048. do 1055. godine.

Rodio se kao sin Abu Kalidžara. Nakon očeve smrti je preuzeo vlast u Bagdadu i pokušao uspostaviti vlast nad svim nekadašnjim bujidskim teritorijama. U tome ga je spriječio brat Abu Mansur Fulad Sutun koji je zauzeo Fars. Abu Nasr je potom zaratio protiv brata i zauzeo Širaz, ali se morao vratiti u Bagdad zbog sukoba između turkijskih i dejlamitskih kontingenata u svojoj vojsci. U međuvremenu je okončana bujidska vlast nad današnjim Omanom. Godine 1051/1052. je ipak uspio osvojiti Širaz, poraziti Abu Mansura i kao guvernera postaviti svog brata Abu-Sada Husrau-šaha.

Međutim, godine 1053/1054. je izgubio Širaz, koga je Abu Mansur ovaj put zauzeo kao vazal seldžučkog vladara Togrula. Seldžučki vođa je ubrzo nakon toga odlučio okončati bujidsku vlast nad Irakom. Godine 1055. je otišao na hadž u Meku, a pri povratku došao u Bagdad i obećao da će voditi rat protiv fatimidskih ismailitskih kalifa. Abasidski kalif je nakon toga propisao da se Togrulovo ime počne govoriti u molitvama. To je Abu Nasr shvatio kao signal da Togrula mora prihvatiti kao svog sizerena.

Međutim, samo nakon nekoliko dana su se bagdadski građani zbog pljačke okrenuli protiv Togrula i Seldžuka. Togrul je Abu Nasra pozvao u svoj šator da pregovaraju o tome. Tamo je na prevaru zarobljen. Umro je u iranskom gradu Raju.

## Literatura
*  
*  R. N. Frye (1975). *[[Cambridge History of Iran]], Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs*.
Kantabrija

**Kantabrija** (šp. *Cantabria*) je španjolska autonomna zajednica, koja obuhvaća područje istoimene provincije (tzv. jednoprovincijalna autonomna zajednica). Smještena je na krajnjem sjeveru Španjolska, graniči nas istoku s Baskijom (provincija Biskaja), na jugu s Kastiljom i Leónom (provincije León, Palencia i Burgos), na zapadu s Asturijom, dok je na sjeveru oplakuje Atlantski ocean (leži na obali Biskajskog zaljeva). Grad Santander je glavni grad ove autonomne zajednice.

## Geografija
Kantabrija je regija koju obilježava planinski reljef te blizina mora. Rijeke su kratke i brze zahvaljujući planinskom reljefu. Površina ove regije iznos 5.321 km².

## Stanovništvo
Slijedom popisa iz 2003. godine Kantbrija ima 549.690 stanovnika, što ukupno predstavlja 1,29% cijelokupnog stanovništa Španjolske. Gustoća naseljenosti iznosi 103,31 stan./km². Očekivana životna dob je 75 godina za muškarce i 83 godine života za žene.

Glavnina stanovništva naseljena je u priobalnoj zoni, posebno u glavnom gradu Santanderu, koji broji 183.955 stanovnika (2005).

## Uprava

Statut autonomije Kantabrije usvojen je 11. siječnja 1982.

Parlament Kantabrije je predstavničko i najviše tijelo autonomije i stanovnika Kantabrije. Trenutno se sastoji od 39 zastupnika izabranih na temelju općeg i jednakog prava glasa na slobodnim izborima tajnim glasovanjem. Glavne funkcije Parlamenta su: vršenje zakonodavne vlasti, donošenje prorčuna, nadzirati Vladu te druge funkcije koje mu dodjeljuje španjolski Ustav, Statut, zakoni i drugi propisi.

Predsjednik autonomne zajednice predstavlja autonomnu zajednicu, brine se za normano funkcioniranje vlast u zajednici, te usmjerava i koordinira rad tijela zajednice. Predsjednika bira Parlament iz redova svojih članova, na temelju prethodnog dogovora političkih stranaka zastupljenih u njemu, a formalno ga imenuje španjolski kralj.

Vlada Kantabrije vrši izvršnu vlast u Kantabriji. Vladu čine predsjednike autonomije, potpredsjednik i vijećnici koje imenuje predsjednik.

Trenutno dužnost predsjednika autonomije vrši Miguel Ángel Revilla.

Službeni jezik autonomnoj zajednici je španjolski jezik. Zajednica ima svoju zastavu, grb i himnu.

Kantabrija se dijeli na 102 općine te u novije vrijeme i na okruge.

## Kultura i obrazovanje
Od prirodnih spomenika valja spomenuti spilje Altamira, El Soplao, Valle, Pendo, Pasiega, las Monedas, park prirode Cabárceno, ekopark Trasmiera.

Kantabrija je bogata i arhitektonskim spomenicima. Neki od poznatijih muzeja su: Kantabrijski Pomorski Muzej, Etnografski muzej Kantabrije, Muzej umjetnosti, Prapovijesni muzej, Muzej prirode u Carrejou, i drugi.

U Kantabriji postoje tri sveučilišta: Sveučilište Kantabrije, Međunarodno sveučilište Menéndez Pelayo i Nacionalno sveučlište za učenje na daljinu.
Seia

**Seia** () je grad i istoimena općina smješten u portugalskom distriktu Guarda. Površina mu je 435,7&nbsp;km² a ima ukupno 27.574 stanovnika, a u samom gradu 7.000. 

Smješten je na sjeverozapadnom obronku Serra da Estrela, najvišem planinskom vrhu Portugala, sa nadmorskom visinom od 1993 m.

## Stanovništvo

## Župe
* Alvoco da Serra
* Cabeça
* Carragozela
* Folhadosa
* Girabolhos
* Lajes
* Lapa dos Dinheiros
* Loriga (Town)
* Paranhos da Beira (Town)
* Pinhanços
* Sabugueiro
* Sameice
* Sandomil
* Santa Comba
* Santa Eulália
* Santa Marinha (grad)
* Santiago (dio grada Seia)
* São Martinho
* São Romão
* Sazes da Beira
* Seia (grad; sjedište općine)
* Teixeira
* Torrozelo
* Tourais
* Travancinha
* Valezim
* Várzea de Meruge
* Vide
* Vila Cova à Coelheira

## Vanjske veze
* Municipality official website
Grupeto

**Grupeto** (, što znači grupica) je ukras obično od **četiri** note: naizmenično sa početnim glavnim tonom se dodiruju **susedni viši i niži ton**:

: 

: 

: 

Ako je bilo koji od susednih tonova povišen ili snižen, to se beleži povisilicom, odnosno snizilicom, iznad, odnosno ispod znaka za *grupeto*:

: 

Ponekad se znak za grupeto nalazi iznad same glavne note. Tada se izvodi kao višestruki (naglašeni) predudar:

:  ili  

## Izvori

## Povezano
* Ukrasi u muzici
* Dugi predudar
* Kratki predudar
* Dvostruki predudar
* Višestruki predudar
* Praltriler
* Mordent
* Triler (muzika)
Triler (muzika)

**Triler** (, ) je brzo smenjivanje glavnog (notiranog) tona i njegovog gornjeg susednog tona. Obično se završava *nahšlagom*, koji dodiruje i donji susedni ton i koji se piše sitnijim notama.
Beleži se znakom  iznad note (početna slova reči ***triler***), a ako je na dužoj noti, može se iza njega staviti valovita crta, kao npr.:

: 

Prilikom izvođenja trilera treba voditi računa da smena tonova bude ritmički ujednačena.Triler na kratkoj noti može se izvesti kao praltriler:

: 

## Izvori

## Povezano
* Ukrasi u muzici
* Dugi predudar
* Kratki predudar
* Dvostruki predudar
* Višestruki predudar
* Grupeto
* Praltriler
* Mordent

## Vanjske veze
Jorge Rafael Videla

**Jorge Rafael Videla Redondo** (Mercedes, Buenos Aires, 21. kolovoza 1925 - 17. svibnja 2013.), vojni diktator u Argentini od 29. ožujka 1976. do 29. ožujka 1981. godine. Vođa deveteročlane vojne hunte koja je svrgnula Isabel, udovicu Juana Perona. Iz vojske je otpušten 1985. Iako je nosio titulu predsjednika Argentine, ne smatra ga se zakonitim zbog načina dolaska na vlast. Dana 5. srpnja 2012. osuđen je na 50 godina zatvora zbog otmice djece političkim protivnicima i drugim protivnicima režima. Razdoblje njegove vladavine su obilježila mnogobrojni zločin: otmica djece,progoni politički protivnika,i mnogi drugi zločin. Ovo razdoblje argentinske povijesti se naziva *[[prljavi rat]]* u kojem je život izgubilo oko 10.000 - 30.000 ljudi. Po činu je general pukovnik.

2012., argentinski sud osudio ga je na 50 godina zatvora zbog naredbe o otimanju i odvajanju 500 beba od obitelji ljevičarskih političkih disidenata koji su bili nezakonito uhićeni i zatvarani tijekom njegove vladavine u *Prljavom ratu*.

## Vanjske veze
* Jorge Rafael Videla osuđen na 50 godina zatvora Guardian
* Bivši diktator osuđen na ''de facto'' doživotni zatvor Telegraph
* Članak na BBC-u
Zanzibarska revolucija

**Zanzibarska revolucija** označava svrgavanje sultana Zanzibara i njegove arapske vlade od strane afričkih pobunjenika 1964.

Od 1890., otok Zanzibar je postao britanski protektorat, što je dovelo do sporadičnih ustanka 1891.-1893. te 1905.-1906. Nakon Prvog svjetskog rata Zanzibar je stekao autonomiju a 1963. i nezavisnost.

Napetost između većinskog stanovništva, bantuskih crnaca okupljenih u Afroširaskoj stranci (ASP), i vladajućih arapskih feudalaca, rezultirala je pred prvim parlamentarnim izborima 1961. teškim incidentima i sukobima. Gotovo jednak broj glasova dobile su proarapske stranke (46 %) i ASP (54 %), koja je predstavljala crnačku većinu. Arapska manjina tako je zadržala moć koju je nasljedila od Zanzibarskog prethodnog stanja kao prekomorski teritorij Omana.

Novim Ustavom, Zanzibar je 1963. dobio potpunu unutrašnju autonomiju, a 10. prosinca iste godine sultan Sayid Jamshid ibn Abdullah proglasio je neovisnost otoka u okviru Commonwealtha. 12. siječnja 1964. ASP i ljevičarske stranke UMMA, predvođeni zapovjednikom Johnom Okellom, izveli su državni udar revolucijom u kojoj je svrgnuta arapska dinastija dok su domorci došli na vlast.

Zanzibar je tada brojao oko 230.000 Afrikanaca, 50.000 Arapa i 20.000 osoba južne Azije koji su radili u trgovinskoj industriji. Osvetnički pohodi protiv Arapa i civila južne Azije koji su se zatekli na tom otoku, rezultiralo je pokoljem tisuća ljudi. Arapi su premlaćivani, ubijani a njihova je imovina napadnuta, tako da su mnogi pobjegli u Oman. Europljanima, po naredbi Okella, nije nauđeno. Točan broj poginulih je upitan, no procjene sežu od 8.000 do 17.000. Neki te masakre smatraju jednim od najsmrtonosnijih genocida u modernoj ljudskoj povijesti. Ubijanje arapskih zatvorenika i njihov pokop u masovnoj grobnici je snimila talijanska filmska ekipa iz helikoptera za "Africa Addio" - ta sekvenca u filmu predstavlja jedini poznati vizulani dokument ubijanja.

Nakon nemilih događaja, situacija se na otoku smirila. Kasnije su se Zanzibar i Tanganjika ujedinili u jednu državu, Tanzaniju.

## Izvori

### Reference

### Literatura
* 
* 

## Vanjske veze
* Zanzibarska revolucija
* Sažetak revolucije
Patroklo

Prema grčkoj mitologiji, **Patroklo** (grč. Πατροκλῆς, lat. *Patroclus*) je bio Menetijev sin i Aktorov unuk. Postoje različita verovanja o Patroklovom odnosu prema Ahilu. Zenon iz Eleje njihovu vezu prikazuje kao prijateljsku, dok u Platonovom Simpozijumu i većini grčkih zapisa stoji da su bili ljubavnici. Postoji više verzija o tome tko bi mogla biti Patroklova majka.

Nema puno priča o njemu. Najdetaljnije je opisan u Homerovom delu Ilijada.

Bio je mlad kada je počeo Trojanski rat, te ga je Odisej (kralj Itake) pozvao da se bori u ratu. Dok se Trojanski rat polako zahuktavao, Ahil nije dozvoljavao Patroklu da učestvuje u borbi, jer se plašio za njegov život. Kada je svađa između Ahila i Agamemnona (kralja Mikene) postala žestoka, Ahil je odlučio da sledeće jutro krenu nazad u Grčku. Patroklo je bio besan zbog toga što nije dobio šansu da se bori, te je odlučio da ujutru obuče Ahilov oklop, da uzme njegovo oružje i da krene sa Mirmidoncima (Ahilovom malom vojskom od 50 ljudi) u borbu. U borbi niko nije znao da je Ahil u stvari Patroklo. Susrevši se sa Hektorom, otpočeo je dvoboj. Malo kasnije mu je Hektor prerezao grkljan i ubio ga.

## Vanjske veze
Laurentijske planine

**Laurentijske planine** (, ) su planinski masiv u južnom Quebecu, geološki dio Kanadskog štita.

## Geografija i geologija
Laurentijske planine prostiru se sjeverno od rijeka Saint Lawrence i Ottawe, u dužini od oko 2000 km. Jedan je od najstarijih planinskih masiva na svijetu, sa stijenama iz prekambrija, starima 540 miliona godina. Oblikovan za posljednjeg ledenog doba kad su mu glečeri erozijom smanjili visinu, tako da njegove planine danas imaju visinu od 900 do 1190 m. Laurentijski masiv je gusto obrastao šumom, ima brojna jezera i izvor je brojnih rijeka.

## Ekonomija
Ekonomija na masivu sastoji se od ekspoatacije šuma (drvna građa, celuloza i papir), rudarstva i iskorištavanja hidro potencijala njegovih rijeka. Planine su i veliki turistički resort zbog blizine velikih gradova Montreala i Quebeca, tako da imaju dva parka prirode, Laurentides i Mont Tremblant, koji je i popularno skijalište u Kanadi.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Laurentian Mountains'' na portalu Encyclopædia Britannica
Hren

**Hren** ili **ren** (*Armoracia rusticana*, sin. *Cochlearia armoracia*), višegodišnja biljka iz porodice krstašica (Brassicaceae).

## Karakteristike

Hren je grmasta biljka do 1,2 m visoka. Stabljika je 30 do 40 cm duga i do 6 cm široka. Cvjetne latice hrena su križno raspoređene. Korijen stabljike je bijele boje i koristi se kao povrće ili začin. Rezan ili riban, zbog enzima koje sadrži, širi jak miris, koji izaziva suze. Upotrebljava se samo svjež korijen, no jestivo je i mlado lišće. Može se dugo sačuvati u podrumu zakopan u vlažan pijesak. Hren samonikao raste uz rijeke i jezera, te na vlažnim livadama i zapuštenim površinama.

## Rasprostranjenost
Prapostojbina hrena je istočna i južna Evropa (ime je slavenskog porijekla), gdje se danas može naći u divljoj formi. Odatle se raširio po Evropi. 
Japanski hren, vasabi, je po aromi sličan evropskom, ali se zelenom bojom razlikuje od njega.

## Upotreba
Prvobitno je hren služio kao ljekovita biljka. U srednjem vijeku koristili su ga protiv trovanja, bolova u uhu, groznice itd. Danas se koristi da bi se poboljšala otpornost organizma i u zaštiti od prehlade. Pospješuje isto tako krvotok, olakšava iskašljavanje, liječi od gripe i infekcije mokraćovoda. Kod vanjske upotrebe primjenjuje se kao oblog kod reume, zglobobolje, uboda insekata, išijasa i bolova nerava. Kod glavobolje treba udisati miris naribanog hrena. Pomaže kod teškoća probave. Sadrži antibakterijske i antikarcinogene tvari, kojih ima i bijeli luk (allicin, sinigrin). Hren nije podoban za osobe sa bubrežnim, želučanim i teškoćama štitnjače.
Kao začin služi se najčešće nariban, kao dodatak kuhanom mesu ili kao dodatak umacima. Kao lek se može koristiti u vidu sirupa, kuvan u vodi ili belom vinu, kao čaj.

## Hemijski sastav
Zbog svoje ljekovitosti bio je poznat još u antičko doba. Sadrži vitamine C, B1, B2 i B6, kalijum, kalcijum, magnezijum, željezo i fosfor. Djeluje antibakterijski.

U hemijskom sastavu ima sinigrin, koji se raspada na alil-izo-sulfocijanid, glikozu i kalijum-hidrogensulfat. Sadrži i šećer, asparagin, glutamin i dr. Hren je omiljen narodni lijek i zdrav začin. Djelovanje mu je slično gorušici, koja se koristi za izradu senfa.

## Narodno vjerovanje
Hrenu se oduvijek pripisivala ljekovita moć, pa su ga zbog toga narezanog na kolutove i nanizanog na konac stavljali djeci oko vrata, kao amajliju. Kriška hrena u novčaniku, po vjerovanju, čini da on nikada nije prazan.

## Galerija

Datoteka:Armoracia rusticana.jpg|Lišće i cvjetovi hrena. 
Datoteka:Kren Verkauf.jpg|Korijeni hrena.
Datoteka:Armoracia rusticana ies.jpg|Presjek stabljike hrena.


## Референце
Spomenik ustanku naroda Banije i Korduna

**Spomenik ustanku naroda Banije i Korduna** je monumentalni spomenik podignut na Petrovcu, najvišem vrhu Petrove gore. To je bilo poprište jedne od očajnih epizoda Drugog svjetskog rata, kada je oko 300 srpskih seljaka, naoružanih samo roguljama, izginulo napadajući ustaše utvrđene na vrhu, za vrijeme proboja obruča na Petrovoj gori 1942. godine. 

Autor spomenika je vajar Vojin Bakić. Izgradnja spomenika završena je 1982. godine.

## Rad na spomeniku
Vojin Bakić je nakon spomenika kod Kamenske još jednom, 1970. godine, osvojio konkurs za veliki projekat. Radilo se o podizanju spomenika narodu Banije i Korduna, koji su bili jedno od većih ustaničkih antifašističkih žarišta u Hrvatskoj, te u spomen velikim stradanjima tamošnjeg srpskog stanovništva. Bakić je ovaj spomenik podizao cijelu deceniju, sve dok konačno nije bio završen 1982. godine.

## Opis spomenika
Spomenik je arhitektonsko-plastičko delo, izrađeno od armiranog betona i obloženo pločama od nerđajućeg čelika, a podignut je na Petrovcu, najvišem vrhu Petrove gore. Osim što vrši funkciju reprezentativnog djela, u unutrašnjosti spomenika bio je uređen muzej u kojem se nalazila stalna postava vezana uz Narodnooslobodilačku borbu ovog kraja, dok je oko spomenika bio uređen kompleks za rekreaciju. Smještanjem muzeja, spomenik je zapravo dobio edukativno-izložbenu funkciju. Na vrhu spomenika nalazi se vidikovac s kojeg puca pogled prema Sloveniji, Bosni i Zagrebu.

Akademik Tonko Maroević napominje da je Bakiću za inspiraciju poslužila skulptura Razrezane površine, čime zapravo hoće da kaže da je to bio Bakićev svojevrstan „korak unatrag”, pošto je uzor za dizajn spomenika vidio u svom djelu iz sredine 1970-ih. Već je početkom 1980-ih Bakić osjetio zamor u svome stvaralaštvu, tako da je i to jedan od razloga viđenja uzora u starijoj skulpturi.

## Devastacija nakon 1991.
Nakon 1991. godine, spomenik i spomen-kompleks su zapušteni, muzej je nakon 1995. devastiran, a i do dan danas traje oštećivanje spomenika. Ljudi skidaju i odnose skupocjenu oplatu od nerđajućeg čelika, dok lokalna i državna vlast ne provodi nikakve sankcije protiv počinitelja uprkos protestima antifašističkih udruga. Sem toga, na vrhu spomenika neplanski je postavljen odašiljač preduzeća „Odašiljači i veze d.o.o.“, što dodatno narušava njegov izgled.

Avgusta 2011. godine, u Hrvatskoj je pokrenut „Apel za obnovu sedam kapitalnih spomenika NOB-u“, lista na kojoj se našao i Spomenik narodu Banije i Korduna.

## Povezano
* Memorijalni park Petrova Gora
* Petrova gora u Narodnooslobodilačkoj borbi

## Izvori
Kanadski štit

**Kanadski štit** (, ; zvan i **Laurentijska visoravan**, , ) je velika geološka subregija potkovičastog oblika koja se koncentrično širi od Hudsonovog zaljeva preko istočne i centralne Kanade i krajnjeg sjeveroistoka Sjedinjenih Američkih Država.

## Geografija i geologija
Kanadski štit ima površinu od oko 8 milijuna km², a to je približno polovica kanadskog teritorija. Prostire se od Velikih jezera do Arktičkog oceana i Grenlanda, preko šest kanadskih provincija: Newfoundland i Labrador, Québec, Ontario, Manitoba, Saskatchewan i Alberta, i dvije teritorije (Sjeverozapadni teritoriji i Nunavut), pa sve do sjevernih dijelova američkih saveznih država Minnesote, Wisconsina, Michigana i New Yorka.

Kanadski štit je formiran je u predkambriju prije 3 milijarde godina i dio je sjevernoameričkog kontinentalnog kratona. Sastoji se od tvrdog gnajsa i granita koji leže ispod njegove površine i spadaju među najstarije stijene na Zemlji. To je kraj koji karakteriziraju brdašca sa prosječnom nadmorskom visinom od 100 do 500 metara, sa brojnim močvarama i jezerima između njih. Planine se nalaze na krajnjem sjeveroistoku Labradora i na otoku Baffin i uzdižu se do 1500 metara.

Za vrijeme pliocena (prije 2,6 miliona do 11.700 godina), ogromni glečeri koji su tad pokrivali su Sjevernu Ameriku imali su središte upravo u toj regiji. Kad je nastupilo zatopljenje, krenuli su prema jugu i skinuli površinski sloj zemlje i trošne stijene. Nešto od tog materijala je ipak ostalo kad se led otopio, ali je većina prenešena prema jugu i jugozapadu i tamo pohranjena.

## Klima i vegetacija
Na ovom velikom prostranstvu, obzirom na njegov geografski položaj, prevladava polarna i subarktička klima. Na krajnjem sjeveru je to polarna klima sa konstantno niskim temperaturama koja ne omogućuje rast drveća tako da tu uglavnom prevladava tundra sa niskim travama i mahovinom. Po južnijem pojasu u kom je toplije rastu ogromne četinarske šume u kojima prevladavaju crna i bijela omorika, uz nešto breza i jasika.

## Privreda
Kanadski štit ima tri velika prirodna resursa; šume, rude i vodu. Šume se kao ekonomsko bogatstvo najviše eksploatiraju u četiri kanadske provincije, Québecu, Ontariju, Manitobi i Saskatchewanu. Od ruda se najviše kopa; bakar, željezo, olovo, nikal, zlato, srebro, uran i cink. Krajem 19. vijeka u Sjeverozapadnim teritorijama su otkrivene značajne količine dijamanata. Veliki hidro potencijal rijeka koristi se za pogon brojnih hidroelektrana. Poljoprivreda gotovo da i ne postoji jer Kanadski štit ima vrlo malo obradivog zemljišta.

## Stanovništvo
Kanadski štit je vrlo rijetko naseljen. Stanovništvo živi uglavnom po rudarskim naseljima i manjim industrijskim centrima.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Canadian Shield'' na portalu Encyclopædia Britannica
Baffinov otok

**Baffinov otok** ili **Baffinova Zemlja** (inuktitut **ᕿᑭᖅᑖᓗᒃ**, **Qikiqtaaluk** [qikiqtaːluk], engleski **Baffin Island**, francuski **île de Baffin**, **Terre de Baffin**), najveći kanadski otok, koji leži na sjeveru Atlanskog oceana, gotovo sav unutar sjeverne obratnice.

## Geografija
*Baffinov otok* leži između Grenlanda i Labradora, i svojom dužinom od 1 500 km zatvara Hudsonov zaljev. Administrativno pripada kanadskom teritoriju - Nunavut. To je dobro razvedeni otok sa brojnim fjordovima, i planinama po kojima klize veliki glečeri. geološki pripada subregiji Kanadski štit koja upravo po *Baffinovom otoku* ima svoj najviši dio, pa najviša planina ima 2 147 m.
*Baffinov otok* sa svojom površinom od 507 451 km²  je najveći kanadski otok, i 5 na svijetu, ali je zbog polarne klime gotovo nenaseljen. Nešto malo njegovih stanovnika, od kojih su većina Inuiti, živi po obalnim naseljima. Najveći i glavni grad je Iqaluit u kom živi 6 699 stanovnika, a to je preko polovice stanovništva otoka.

Na istočnom dijelu otoka, točnije na poluotoku Cumberland je 1972. osnovan Nacionalni park Auyuittuq na površini od 21 471 km² sa ciljem da se sačuva arktički biljni i životinjski svijet.

## Privreda
Na krajnjem sjeveru otoka, kod rijeke Mary, pronađene su 1962. velike količine željeza koje se još uvijek ne eksploatiraju (iako ima planova i investitora), a kod mjesta Nanisivik se između 1976. i 2002. kopalo srebro, olovo i cink, pa je on tad bio najsjeverniji rudnik na svijetu.

## Historija
Pretostavlja se da su do *Baffinov otok* prvi doplovili Vikinzi još u 11. vijeku, ali je prvi Evropljanin za kog se pouzdano zna do njega doplovio engleski pomorac Martin Frobisher za svojih pokušaja između 1576. - 1578., da pronađe Sjeverozapadni prolaz prema Pacifiku.

Otok je dobio ime po Williamu Baffinu, engleskom moreplovcu iz 17. vijeka.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Baffin Island'' na portalu Encyclopædia Britannica
Martin Frobisher

**Martin Frobisher** (Yorkshire oko 1535. - Plymouth, 22. novembar 1594.), bio je istraživač, gusar i pomorac, prvi veliki engleski moreplovac 16. vijeka, koji je nakon Johna Cabota (Giovanni Caboto), tri puta otplovio do Sjeverene Amerike traživši Sjeverozapadni prolaz prema Indiji što je tad bila glavna Engleska preokupacija. 
## Biografija
*Martin Frobisher* je rano ostao bez oca, pa ga je majka dala bratu da ga odgoji i odhrani, pa je vrlo rano napustio školovanje i otisnuo se na more, u potrazi za bogatskom i uspjehom. Već se 1553. i 1554. otisnuo u plovidbu do obala Gvineje u Africi, a od 1560. se bavio gusarenjem po kanalu La Manche robivši francuske brodove (uz privolu i dozvolu engleskog dvora) zbog tog je nekoliko puta hapšen pod optužbama za piratsvo, ali nikad nije osuđen.
### Istraživanja Amerike i Sjeverozapadnog prolaza
Tad se zainteresirao za mogućnost pronalaženja Sjeverozapadnog prolaza do Tihog oceana, pa se 1576. uputio kao komandant flote od tri mala broda, na plovidbu preko Atlantika, sa jednim od njih uspio je doploviti iste te godine do Labradora i Baffinovog otoka i otkriti zaljev koji danas nosi njegovo ime - *Frobisher Bay*. Po povratku u Englesku, izvjestio je svoje investitore o mogućim rudnicima zlata, pa je na osnovu tog dobio podršku dvora za još dvije ekspedicije u isto područje, koje je poduzeo 1577. i 1578. Na posljednjoj ekspediciji, doplovio je do Hudsonovog kanala, ali se onda okrenuo i usidrio na poznato mjesto u Zaljev Frobisher na Baffinovu otoku, gdje je neuspješno pokušao uspostaviti koloniju. Vratio se u Englesku financijski slomljen i iscrpljen, a kako nije pronašao ni srebro ni zlato, njegovi investitori su mu okrenuli leđa, pa je morao potražiti drugi posao.
### Posljednje plovidbe i pogibija
Na more se vratio 1585. kad mu je Francis Drake dodjelio položaj viceadmirala u svojoj floti koja je krenula na u gusarenje po Karibima. Tri godine kasnije proslavio se u borbama protiv španjolske Armade, za što je dobio titulu viteza 1588. Tokom idućih šest godina Frobisher je bio komandant nekoliko engleskih pomorskih eskadrila upućenih u gusarenje, uključujući i jednu upućenu na Azore - 1591), koja je neuspješno nastojala robiti španjolske brodove. U svom posljednjem gusarskom podhvatu 1594 na španjolski brod koji je plovio uz zapadnu obalu Francuske - smrtno je ranjen - 1594.

Frobisher je nesumnjivo bio jedan od najsposobnijih pomoraca svog vremena, ali mu je kao istraživaču nedostajalo strpljenja i upornosti za otkrivanje svih činjenica novootkrivenih krajeva.
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Martin Frobisher'' na portalu Dictionary of Canadian Biography Online 
* ''Martin Frobisher'' na portalu Encyclopædia Britannica
Uvs-Nuur

**Uvs Nuur** (mongolski jezik: Увс нуур, ruski: Убсу-Нур ili Убса) je visoko slano jezero koje se nalazi u pograničnom području između Mongolije i Rusije (manji dio). Sjeveroistočni dio jezera nalazi se u ruskoj republici Tuva, a najveće naselje je u mongolskom dijelu, Ulaagom. Ovo veoma slano i plitko jezero je ostatak velikog slanog mora koje je prije nekoliko tisuća godina pokrivalo mnogo veće područje. Uvs Nuur, površine 3350&nbsp;km², je najveće jezero u Mongoliji i smješteno je 759 metara ispod razine more, u depresiji Ubsunurske kotline (Bazen Uvs Nuura, poznat i kao Bazen Ubsa-Nur, mongolski: Бассейн Убсу-Нур, ruski: Убсунурская котловина), krhkom bazenu zatvorenog sliva (endorheični bazen).

U Ubsunurskoj kotlini najsjevernija svjetska pustinja se susreće s najjužnijom zonom tundre na sjevernoj polutki. Kotlina ima površinu od oko 70.000&nbsp;km² i većinom se sastoji od ledenjaka, alpske tundre, pod-alpskih pašnjaka, planinskih tajga, ali i pošumljene i gole stepe s ponekim područjima polupustinja, pa čak i pješčanih pustinja s dinama. Kako se kotlina nalazi na granici klimatskih područja Sibira i Središnje Azije, tenperature znaju varirati od -58&nbsp;°C zimi do 47&nbsp;°C ljeti. Usprkos ovako ekstremnoj klimi, ovaj raznolik krajolik ima i veliku bioraznolikost, te je dom za više od 173 vrste ptica i 41 sisavca, uključujući ugrožene vrste kao što su sniježni leopard (*Panthera uncia*), argali ovca (*Ovis ammon*) i sibirska divlja koza (*Capra sibirica*). Izostanak industrije i oslanjanje stanovništva na tradicionalno nomadsko pastirstvo su minimalno utjecali na krajolik čime je on gotovo ostao nedirnut. Zbog toga je od 2003. godine, rezervat biosfere Ubsunurske kotlovine (njenih 1069 ha) upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji.

## Reference

## Vanjske veze
* Ubsunurska kotlovina  na stranicama Fundacije za zaštitu prirodne baštine 
* Zaštićeno područje Bazena Uvs Nuura, Tuva & Mongolija  
;Ostali projekti
Spomenik ustanku naroda Hrvatske

**Spomenik ustanku naroda Hrvatske** (u Hrvatskoj danas poznat i pod imenom **Spomenik ustanku naroda Like**) je spomenik koji se nalazi iznad mjesta Srb u Lici, rad vajara Vanje Radauša. Svečano je otvoren 1951. godine. Bio je uništen 1995, a obnovljen 2011. godine. Visok je 15.5 metara.

## Historija
Nakon proglašenja Nezavisne Države Hrvatske 1941. godine, ustaše su započele teror i progone srpskog stanovništva. Sve učestaliji ustaški maskari po Lici uzrokovali su, 27. jula, početak masovnog oružanog ustanka stanovništva Like i Bosanske krajine pod vođstvom Komunističke partije Jugoslavije. Ustanak je započeo napadom na oružničku stanicu ustaša u Srbu i presjecanjem komunikacija.

Poslije rata, na konkursu za izgradnju spomenika pobijedio je vajar Vanja Radauš. Spomenik je sagrađen 1950, a svečano otvoren 27. jula 1951. godine, na desetu godišnjicu ustanka u Srbu. Spomenik je zbog uticaja ličke klime bio obnovljen 1960-ih godina. Bijeli brački kamen istrošile su žestoke zime i vjetrovi, pa je on zamjenjen svijetlosivim granitom sa Pohorja.

Tokom operacije „Oluja“ 1995. godine, prema svjedočenjima Srbljana, dva su tenka, koji su ostali poslije operacije, stala podno spomenika i ponavljanim ispaljivanjem topovske tanadi srušila kameni stub i skulpture. Skulpture su s vremenom pokradene i preprodane.

Samostalna demokratska srpska stranka je kao deo koalicionog sporazuma 2007. godine uvrstila spomenik u Srbu na listu pet velikih spomeničkih ostvarenja za koja je tražila obnovu. Godine 2008, Hrvatski restauratorski zavod preuzeo je obnovu spomenika. Arhitektonski projekat rekonstrukcije napravio je arhitekta Zvonimir Krznarić, a restaurisanje skulptura obavio je akademski vajar Alan Vlahov.

Vlada Republike Hrvatske ukupno je izdvojila 3 miliona kuna za obnovu, dok je Srpsko narodno vijeće osiguralo donaciju granita iz Srbije. Spomenik je obnovljen 2010, a svečano otvoren 27. jula 2011. godine.

## Opis spomenika
Temeljni deo spomenika je kameni stub na kojem se nalazi više bronzanih skulptura. Na vrhu se nalazi skulptura borca koji u snažnom raskoraku drži vijoreću zastavu. Ispod njega se na izbočinama nalaze dva borca. Na jednoj strani nalazi se vojnik u jurišu sa puškom u levoj ruci, a suprotno seljak sa vilama u rukama. U podnožju spomenika nalazi se skulptura majke zaštitnice. Cijelu bazu spomenika oblaže bronzani reljef sa prizorima iz Narodnooslobodilačke borbe.

Neki motivi nisu prisutni na obnovljenom, a postojali su na originalnom spomeniku. S istočne strane spomenika bio je uklesan tekst: „Pod rukovodstvom KPJ u ovom je mjestu 27. VII 1941. pukla prva ustanička puška u Hrvatskoj“,a sa zapadne: „Borcima i žrtvama fašizma palim u NOR-u podižu ratni drugovi i narod Like“.

## Povezano
* Dan ustanka naroda Hrvatske

## Izvori

## Literatura
* *Revolucionarno kiparstvo*. „Spektar“, Zagreb 1977. godina.

## Vanjske veze
* Snv.hr – Otkriven spomenik ustanka u Srbu 
* Snv.hr – otkrivanje spomenika ustanka naroda Hrvatske u Srbu (galerija)
Spomenik revolucije naroda Moslavine

**Spomenik revolucije naroda Moslavine** je monumentalan spomenik kod mjesta Podgarić u Moslavini, rad vajara Dušana Džamonje. Visok je 10, a širok 20 metara.

## Istorijska pozadina
Moslavačka gora je tokom Narodnooslobodilačkog rata bila ustanička i partizanska baza Moslavine i šireg područja sve do Zagreba. U blizini sela Podgarić je 1942. godine bila osnovana partizanska bolnica „Stara konspiracija”. S vremenom je Podgarić postao centar ustanka, te je u njemu boravilo Povjerenstvo Centralnog komiteta Komunističke partije Hrvatske za sjevernu Hrvatsku. Uz selo su bile podignute bolnice i radionice, a u samom mjestu organizovani su razni kursevi i održavale se pozorišne predstave.

## Rad na spomeniku
Dušan Džamonja dobio je 1965. godine narudžbu za dizajniranje spomenika revolucije kod malog mjesta Podgarić. To je za njega bila nova tema, jer se do tada uglavnom bavio spomenicima posvećenim žrtvama fašizma. Džamonja je napravio gomilu skica za ovaj spomenik, od kojih su mu neke poslužile za kasnija spomenička ostvarenja. Džamonja je zamislio spomenik kao arhitektonski projekat skulpture čiji su volumeni od betona stavljeni u takav odnos kako bi do izražaja došla dinamika kretanja masa. Spomenik je završen 1967. godine, a svečano ga je otvorio predsjednik SFRJ, Josip Broz Tito, 7. septembra. 

Na prilazu do spomenika nalazi se spomen-kosturnica u kojoj su sahranjeni posmrtni ostaci oko 1000 poginulih i umrlih boraca u partizanskim bolnicama s tog područja.

## Dizajn spomenika
Ovaj spomenik je jedan od primjera apstraktne plastike, koja predstavlja stilizovana krila slobode i pobede. Krila na spomeniku su horizontalno položeni rebrasti krakovi, od kojih su dva na jednom, a tri na drugom krilu. Tijelo spomenika spojeno je sa tlom preko kvadratne baze, što simbolizuje penetraciju u prostor, odnosno crpljenje energije iz same Zemlje. Sačasti amblem, sastavljen od uglatih komada svijetlog aluminijuma simbolizuje život, što u konačnici objedinjuje spomenik u simbol pobjede života nad smrću i porazom.

## Galerija

Polaganje venca na kosturnicu u Podgariću.jpg|Polaganje venaca 1967.
Datoteka:Spomenik Podgaric03.jpg|Pogled na spomenik
Datoteka:Spomenik Podgaric01.jpg|Detalj sa stražnje strane
Datoteka:Spomenik Podgaric02.jpg|Spomen-ploča na kosturnici


## Izvori
Petroglifi mongolskog Altaja

**Petroglifi mongolskog Altaja** je prapovijesni arheološki lokalitet u mongolskom dijelu gorja Altaj koje je najpoznatije po petroglifima i nadgrobnim spomenicima (kurgani, humci, menhiri, kromlesi, oltari) koji svjedoče o razvoju kulture u Mongoliji u razdoblju od 12,000 godina. Zbog toga su kompleksi petroglifa mongolskog Altaja upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2011. godine.

Najstariji petroglifi potječu iz neolita (11,000.-6,000. pr. Kr.) kada je ovo područje bilo pod gustom šumom i dom za tisuće lovaca na veliku divljač. Kasniji petroglifi prikazuju prijelaz na stočarstvo kao dominantni način života, a najkasniji, u 1. tisućljeću pr. Kr., prijelaz na konjanički način života, razdoblje Skitske kulture, i kasnije razdoblje Turkijskih naroda (7. i 8. st.). Iz posljednjeg razdoblja sačuvani su i neki klanski simboli (*tamga*) i natpisi u mongolskom pismu.

Ove rezbarije pridonose značajno razumijevanju prapovijesnih zajednica sjeverne Azije.

## Izvori

## Vanjske veze

* Arheologija i krajolik mongolskog Altaja   Preuzeto 2. kolovoza 2011.
Dolina Katmandu

**Dolina Katmandu** (nevari jezik: नेपाः स्वनिगः* Nepāḥ Svanigaḥ*; nepalski jezik: काठमाडौँ उपत्यका) se nalazi u središnjem Nepalu, na raskrižju drevnih civilizacija Azije, i sadrži najmanje 130 važnih spomenika, uključujući i nekoliko hodočasničkih mjesta za hinduiste i budiste. Sedam skupina ovih spomenika je upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji. Njih čine spomenici i građevine koje prikazuju cijeli niz povijesnih i umjetničkih dostignuća po kojima je Dolina Katmandu poznata: Durbar trgovi u Katmandu (*Hanuman Dhoka*), Patanu i Bhaktapuru; dvije budističke stupe u Katmanduu: Swayambhu i Bauddhanathu; i hinduistički hramovi u Katmanduu: Pashupati (slika desno) i Changu Narayan.

## Historija

Dolina Katmandu je politički i kulturno dominirala ovim dijelom Nepala. Njena mitološka i dokumentirana povijest su toliko povezani da ih je teško razdvojiti. Od početka novog vijeka Katmanduom upravljaju Kirati vladari, nakon čega je uslijedila Kichchhavi dinastija, od 3. do 9. stoljeća. Patan je osnovan i proširen u glavni grad do kraja 7. stoljeća, a grad Katmandu je osnovan kasnije, za vrijeme kralja Lichchhavija. Nakon 9. stoljeća, nastalo je mračno razdoblje, sve do 14. stoljeća i dolaska dinastije Mallas, čije je razdoblje važno za procvat nepalske umjetnosti i arhitekture. Oni su se razvili u duhu duhovne usmjerenost prema tantrizmu, čineći ga važnim dijelom ne samo budizma, nego i čiste hindu umjetnosti. Od sredine 13. stoljeća, grad Bhadgaon (Bhaktapur) je napredovao i postao jedan od glavnih trgovačkih centara. Dolina je podijeljena u tri kraljevstva koja su se natjecala između sebe, što je dovelo do usavršavanja umjetničkih izraza sredinom 18. stoljeća. God. 1769. ujedinjenje doline dolazi izvana kada ju je cijelu osvojio prithvi Narayan Shah. On je napravio svoj kraljevski grad Kathmandu i svoju rezidenciju, palaču Hanuman Dhoka. God. 1833. i 1934., dva katastrofalna potresa su razorili dolinu, a neke od spomenika se moralo obnoviti pri čemu se mnogo izvornih elemenata i ukrasa.


file:Durbar Square 2010.jpg|Trg Durbar u Katmanduu
file:Nepal Patan Mangal.jpg|Trg Durbar u Patanu
file:Durbar Square Bhaktapur.jpg|Trg Durbar u Bhaktapuru
file:Swayambhunath 1.JPG|Swayambhunath
file:Boudhanath Stupa 2.JPG|Boudhanath


## Vanjske veze
* Virtualni obilazak Doline Katmandu, 360 X 180 stupnjeva
* Fotografije Doline Katmandu
* 360° panoramske fotografije 
;Ostali projekti
Gavijal

**Gavijal** (lat. *Gavialis gangeticus*), poznat i pod imenom **indijski gavijal** je jedina danas živuća vrsta porodice **[[Gavialidae]]**, grupe gmazova nalik krokodilima s dugim, suženom čeljusti. Vrsta poznata pod imenom sundski gavijal nije član ove, nego porodice pravih krokodila. 

nije

## Razmnožavanje
U vrijeme parenja mužjaci postaju izrazito teritorijalni i okupljaju čitav harem ženki. Mužjaci imaju kvržicu na kraju nosa koja im služi prilikom oglašavanja u vrijeme udvaranja. Ženke prave gnijezda na obali daleko od dosega plime, u koja polažu do 50 neobično teških jaja (svako jaje teži oko 150 grama). Ženka čuva mlade, ali ih ne prenosi u ustima u vodu - vjerojatno zbog neprikladnog oblika čeljusti. Gavijal je 70-ih godina 20. stoljeća, zbog gubitka staništa, lova i ribolova, gotovo izumro, ali zahvaljujući programu zaštite po kojem se razmnožavaju u zatočeništvu, stanje se polako popravlja.

## Rasprostranjenost
Gavijal živi danas isključivo u rijekama na sjevernom dijelu Indijskog potkontinenta, u sjevernoj Indiji, Pakistanu, Nepalu, Bangladešu, Butanu i Mijanmaru . No, fosili ovog i drugih rodova nađeni su od miocena i u Sjevernoj i Južnoj Americi, Africi i drugim dijelovima Azije. 

## Drugi projekti
Desnica (razvrstavanje)

**Desnica** je izraz koji označava desnu ruku ili šaku kod čovjeka. Također se može odnositi na:

* politička desnica
* Vladan Desnica, hrvatski književnik
Bengalski tigar

**Bengalski tigar** (*Panthera tigris tigris*) je najbrojnija podvrsta tigra, i druga po veličini poslije sibirskog. Pripada carstvu životinja, razredu sisavaca i skupini mačaka, točnije velikih mačaka. Bijeli tigrovi su obojene varijante bengalskog tigra.

## Osobine
Mužjak bengalskog tigra dosiže dužinu od 275 do 295 cm, ali ima i primjeraka koji su duži i od 305 cm. Ženke su manje i duge su između 240 i 265 cm. Težina im se kreće od 130 pa do 265 kg, može biti viših jedinki. U ramenima im je visina od 90 cm pa do 1 m. 

Osnovna boja im je crveno zlatna. Donji dio tijela im je bijel. Relativno široke crne poprečne pruge se protežu od glave pa sve do vrha repa, a i noge su im jednako tako prugaste. Zanimljivo je da su Bengalski tigrovi najbrža podvrsta tigrova koja može doseći brzinu od 90km/h.

## Rasprostranjenost

Bengalski tigar živi u Indiji i na obližnjim otocima, te u Bangladešu, Butanu, Mianmaru i Nepalu, pa čak i u Kini. U Indiji najveća populacija bengalskih tigrova živi u Sundarbanu, najvećoj šumi mangrova na svijetu, ali nastanjuje i sjevernu i središnju Indiju. 

Veličina populacije od oko 2.500 jedinki pokazuje da je bengalski tigar prilično ugrožen, no ipak nije ni blizu tako ugrožen kao druge podvrste tigrova. Iako postoji međunarodna zabrana, trgovinu tigrovim krznom vode kriminalne organizacije i vrsta je sve bliže istijebljenju.

## Lov i prehrana
Potrebno mu je oko 9 kilograma mesa dnevno. On je prašumska životinja, lovi tako da se skrije iza grmlja i gustog lišća, te kad lovina prođe kraj njega, skoči na nju i ugrizom u grlo ili šiju slama joj vrat. Bengalski se tigrovi hrane najčešće bivolima i jelenima, zna pojesti zmije, žabe, miševe, dikobraze, ribe a poneki i ljude.

U normalnim uvjetima, tigrovi ne napadaju ljude, no povremeno se to ipak događa. Poznati su i slučajevi, da neki tigrovi iz nepoznatih razloga postanu gotovo isključivo ljudožderi. Jedna od još nepotvrđenih teorija je, da je u takvim slučajevima riječ o vrlo starim životinjama koje više ne mogu uloviti svoju uobičajenu lovinu. Kako je za njega čovjek laka lovina, nakon prvog uspješnog ulova čovjeka, on ga odabire za svoj stalni izvor hrane.

## Razmnožavanje
Nakon skotnosti od 95 do 112 dana, tigrica koti dva do četiri mladunca. Doji ih oko 6 mjeseci, a nakon toga kreću s majkom prvi put u lov. Mladunci ostaju uz majku najčešće dvije do tri godine, iako s 11 mjeseci imaju dovoljno snage i iskustva za samostalan lov.

Od trenutka koćenja, majka postaje krajnje razdražljiva i ne dozvoljava približavanje drugim pripadnicima svoje vrste, čak niti ocu, jer postoji mogućnost da ih pojedu. (Ovo uvriježeno stanovište se u zadnje vrijeme preispituje, jer su primijećeni i slučajevi da otac mladunaca ponekad sudjeluje u njihovom podizanju. Za sad, to je još uvijek u statusu dokazivanja.)
Mramorna mačka

**Mramorna mačka** (lat. *Pardofelis marmorata*) je mala mačka o kojoj se relativno malo zna. Živi u tropskim kišnim šumama jugoistočne Azije, na Borneu i Sumatri, a ponekad se može naći čak i u planinama Nepala. Može se naći na nadmorskoj visini do 3000 metara. Zbog teškog pristupa njenom životnom području ne zna se koliko ima primjeraka i koliko je ugrožena kao vrsta.

## Opis

Po veličini ova mačka je velika kao i domaća mačka, a po pojavi je vrlo slična oblačastom leopardu, što znači da po cijelom tijelu ima tamne točke. Krzno je po izgledu slično mramoru, po čemu je mačka i dobila ime, a često se uspoređuje s onim oblačastog leoparda. Ima zaobljene uši.

Stražnje noge su vrlo duge i mršave, a leđa malo zaobljena. Rep ove mačke je jako dug i čupav, dug je 35-55 centimetara. Veličina mramorne mačke je od 45 do 62 centimetra, a težina od 4 do 7 kilograma. Ima dosta velika stopala. Također ima i izrazito velike očnjake, nalik onima velikih mačaka, iako se čini da je to rezultat paralelne evolucije.

## Način života
Malo je poznato o životnim navikama mramorne mačke. Prilagođena je drvnom načinu života, gdje joj rep služi kao protuteža. Samotna je noćna životinja, lovi većinom u drvećima, pa najčešći plijen mramorne mačke su mali glodavci i ptice, a zanimljivo je i što postoje svjedočanstva da lovi plijen veći od sebe. 

Nekoliko mramornih mačaka parilo se u zatočeništvu i gestacija je trajala 66-82 dana. Prosječno svaka mačka okoti 1-4 mačića. Mačići su teški 61-85 grama. Otvaraju oči nakon dvanaest do šesnaest dana. Krutu hranu počinju jesti s dva mjeseca starosti, u vrijeme kada se počinju aktivno penjati. Spolnu zrelost mačići dosežu stari 21 ili 22 mjeseca. Životni vijek mramorne mačke u prirodi je 8-12 godina, a u zatočeništvu je oko 12 godina. 

## Izvori
* www.znanje.org
* Sunquist, Mel; Sunquist, Fiona (2002). Wild cats of the World. Chicago: University of Chicago Press. pp. 373–376. 
* Don E. Wilson , Russell A. Mittermeier (Hrsg.): Handbook of the Mammals of the World. Volume 1: Carnivores. Lynx Edicions, 2009
* dialspace.dial.pipex.com
* www.animalinfo.org

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Varani

**Varani** () su porodica iz razreda gmazova, red ljuskaša i podreda guštera. Porodica ima 53 vrste koje žive u Africi, Aziji i Australiji.

Varani se od svih drugih guštera razlikuju potpuno okoštalom lubanjom. Jezik im je rascijepljen kao kod zmija. Oči su im smještene postrance na lubanji, a iza njih su im bubnjići.

Upadljivo izdužena lubanja prelazi neobično dugim vratom u zdepasto tijelo. Rep im je snažan i prilično dugačak i mnoge vrste ga koriste za plivanje. Snažne noge završavaju s pet prstiju i vrlo zaobljenim kandžama.

Više vrsta dosežu dužinu veću od 2 metra. Najmanja je vrsta *Varanus brevicauda* s 28&nbsp;cm, a najveća komodski varan (*Varanus komodoensis*).

## Interva sistematika
Ovdje prikazana sistematika slijedi Ziegler i Böhmeovu sistematiku iz 1997. i Böhmovu iz 2003. Ona rod *Varanus* dijeli u devet podrodova mi 53 vrste:

* Rod *[[Varanus]]*
** podrod *Empagusia*
*** Bengalski varan (*Varanus bengalensis*)
*** Dumerilov varan (*Varanus dumerilii*)
*** Žuti varan (*Varanu flavescens*)
*** *[[Varanus rudicollis]]*
** podrod *Euprepriosaurus*
*** *[[Varanus caerulivensis]]*
*** *[[Varanus cerambonensis]]*
*** Plavorepi varan (*Varanus doreanus*)
*** *[[Varanus finschi]]*
*** Pazifički varan (*Varanus indicus*)
*** *[[Varanus jobiensis]]*
*** *[[Varanus juxtindicus]]*
*** *[[Varanus keithorni]]*
*** *[[Varanus kordensis]]*
*** *[[Varanus macraei]]*
*** *[[Varanus melinus]]*
*** Smaragdni varan (*Varanus prasinus*)
*** *[[Varanus spinulosus]]*
*** *Varanus yuwonoi*
** podrod *Odatria*
*** Bodljorepi varan (*Varanus acanthurus*)
*** *[[Varanus baritji]]*
*** Kratkorepi varan (*Varanus brevicauda*)
*** *[[Varanus caudolineatus]]*
*** *[[Varanus eremeius]]*
*** *[[Varanus gilleni]]*
*** *[[Varanus glauerti]]*
*** *[[Varanus glebopalma]]*
*** *[[Varanus kingorum]]*
*** *[[Varanus mitchelli]]*
*** *[[Varanus pilbarensis]]*
*** Patuljasti varan (*Varanus primordius*)
*** *[[Varanus scalaris]]*
*** *[[Varanus semiremex]]*
*** *[[Varanus storri]]*
*** Timorski varan (*Varanus timorensis*)
*** Žalosni varan (*Varanus tristis*)
** podrod *Papusaurus*
*** Papuanski varan (*Varanus salvadorii*)
** podrod *Philippinosaurus*
*** *[[Varanus mabitang]]*
*** *[[Varanus olivaceus]]*
** podrod *Polydaedalus*
*** Nilski varan (*Varanus niloticus*)
*** *[[Varanus ornatus]]*
*** Bjelogrli varan (*Varanus albigularis*)
*** Stepski varan (*Varanus exanthematicus*)
*** Jemenski varan (*Varanus yemensis*)
** podrod *Psammosaurus*
*** Pustinjski varan (*Varanus griseus*)
** podrod *Soterosaurus*
*** *[[Varanus salvator]]*
** podrod *Varanus*
*** Divovski varan (*Varanus giganteus*)
*** *[[Varanus gouldii]]*
*** Komodski varan (*Varanus komodoensis*)
*** Mertensov vodeni varan (*Varanus mertensi*)
*** *[[Varanus panoptes]]*
*** Rosenbergov varan (*Varanus rosenbergi*)
*** Spencerov varan (*Varanus spenceri*)
*** Šareni varan (*Varanus varius*)

## Vanjske veze

* Fotografije australskog muzeja
* Znanstveni članak
21. stoljeće (novine)

***21. stoljeće*** bile su hrvatske dnevne novine u Zagrebu koje su se izlazile od 22. studenog 2012. do veljače 2013. 

## Vanjske veze
* Službena stranica
Nacionalni park Chitwan

**Nacionalni park Chitwan** (nepalski: चितवन उपत्यका) je najstariji nacionalni parku Nepalu. Smješten je u suptropskoj Terai nizini južnog dijela središnjeg Nepala, u distriktu Chitwan.

Nacionalni park Chitwan ima površinu od od 932 km² i osnovan je 1973. godine kao Kraljevski nacionalni park. Njegova nadmorska visina varira od 100 metara u dolini rijeke, do 815 metara na planinama Churia. Na sjeveru parka zaštićeni riječni sistem rijeka Narayani-Rapti čini prirodnu granicu prema ljudskim naseljima, a na jugu se nastavlja na nacionalni park Valmiki. Zajedno s ovim zaštićenim područjima, Chitwan čini koherentnu cjelinu od 2,075&nbsp;km² koja je prepoznata kao "Područje za zaštitu tigrova (*Tiger Conservation Unit* ili TCU) Chitwan-Parsa-Valmiki". Prekrivaju ga većinom pašnjaci na aluvijalnim nanosima i gusta suptropska i tropska kišna šuma.

U njemu se nalazi više od 700 vrsta životinje, kao što su: močvarni krokodil i poneki primjerak gavijala, kraljevska kobra (*Ophiophagus hannah*), indijski piton (*Python molurus*), i još 17 vrsta zmija, te varani i 113 vrsta riba. Od 43 vrste sisavaca, u parku se mogu naći: bengalski tigar, ugroženi indijski nosorog, divlji slon, oblačasti leopard, mramorna mačka, glatka indijska vidra, te nekoliko vrsta mungosa, medojednih jazavaca i žutogrlih kuna; ali i veliki broj ptica zbog čega je prepoznat kao važan rezervat ptica.

Upisan je 1984. godine na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao jedno velikih utočišta divljih životinja.


Datoteka:Chitwan.jpg|Močvarni krajolik Chitwana
Datoteka:Elephantback leofleck.jpg|Safari na leđima slonova
Datoteka:Chitwan National Park (2010)-70.jpg|Majka i mladunče indijskog nosoroga
Datoteka:Sauraha-066.JPG|Jedna od stražarnica u parku
Datoteka:Sal forest leofleck.jpg|Šuma u parku


## Izvori

## Vanjske veze

* Chitwan na stranicama ''Odsjeka za nacionalne parkove i zaštitu divljine Nepala''  Posjećeno 25. lipnja 2011.
* Zaštita tigrova u Chitwanu  Posjećeno 25. lipnja 2011.