open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vladimir II Monomah

**Vladimir II. Monomah** ili **Vladimir I. Vsevolodovič**, krsnoga imena **Vasilj** (1053.-1125.); (ruski: **Владимир Мономах**, ukrajinski: **Володимир Мономах**); je veliki knez Kijeva u razdoblju između 1113. i 1125. godine, sin Vsevoloda Jaroslaviča. 

Ime «Monomah» je dobio od svoje majke, koja je bila kćer bizanstskog cara Konstantina Monomahosa. Ipak, ovu tvrdnju treba uzeti s određenom dozom rezerviranosti s obzirom da pojedini povjesničari niječu tu vezu tvrdeći kako je tek riječ o pretpostavkama sovjetskih povjesničara bez znanstvenih dokaza. Vladimir II. Monomah je za vrijeme očeve vladavine od 1067. upravljao Smolenskom kneževinom, a potom od 1078. do 1094. Černigivskom kneževinom. Ujedno je predvodio 13 uspješnih vojnih bitki u ime svoga oca, često sudjelujući u diplomatskim pregovorima. Godine 1094. je postao knez Perejaslava, a nakon toga polako se približava kijevskom tronu i 1113. postaje veliki knez Kijeva. 

Vladimir je bio jedan od najkvalitetnijh i vrlo učinkovitih državnika na prostorima srednjovjekovne Kijevske Rusi i ponovno je u nezahvalnim odnosima započeo stvaranje centralizirane države sa središtem u Kijevu. Pokušao je objediniti posvađane kneževe u borbi protiv nomadskog naroda Kumana. Godine 1097. u starom ukrajinskom gradiću Ljubeč održan je državnički skup kneževa kojim se između kneževa nastojalo stvoriti primirje i suglasnost u zajedničkoj borbi protiv svih vanjskih neprijatelja. Pod Vladimirovim utjecajem, slični manji skupovi su održani 1100. i 1103. u Vitičivu i Dolobsku. Za njegove vladavine pokrenuto je nekoliko zakonskih i ekonomskih reformi te je zaslužan za nekoliko staroruskih književnih djela koje su se uspjele očuvati do danas.

Vladimir II. Monomah je oženio Gitu, kćer engleskog kralja Harolda II. te je iza sebe ostavio Kijevsku, Smolensku i Suzdaljsku dinastiju Rurika. Vladimir predstavlja posljednjeg kijevskog kneza koji je vladao u posve objedinjenoj Kijevskoj Rusi. Pokopan je 1125. u Sabornoj crkvi Svete Sofije u Kijevu.

## Literatura
* Shliakov, N.; O Pouchenii Vladimira Monomakha (Saint Petersburg, 1900.)
* Ivakin, I.; Kniaz Vladimir Monomakh i ego Pouchenie, part 1 (Moscow, 1901.)
* Orlov, A.; Vladimir Monomakh (Moscow–Leningrad, 1946.; repr, The Hague–Paris, 1969.)

## Vanjske veze

* Volodymyr Monomakh (Volodymyr I Vsevolodovych), b 1053, d 19 May 1125 in Kyiv. (eng.)
* Grand Prince Vladimir Monomakh's Instruction to His Children (eng.) 
* Князь Владимир Мономах (rus.)
Car Shirakawa

bio je 72. po redu car Japana, prema tradicionalnom popisu, koji je vladao od 1073. do 1087.

Prije dolaska na prijestolje lično ime (*[[imina]]*) mu je bilo Sadahito*-shinnō* (貞仁親王). Rodio se kao najstariji sin cara Go-Sanjōa. Historijski izvori navode da je u djetinjstvu imao "hladne" odnose sa ocem, ali da je svejedno nakon očevog dolaska na prijestolje 1068. proglašen "carskim princom", a potom 1069. i krunskim princom.

Na prijestolje je došao poslije očeve abdikacije 18. januara 1073. Četiri godine kasnije je dao sagraditi budistički manastir Hosshō-ji. Pred kraj vladavine je bio teško pogođen smrću jednom od supruga, kao i polubrata koga je namjeravao proglasiti svojim nasljednikom. Umjesto toga je krunskim princom postao njegov sin Taruhito, koji je 3. januara 1087. preuzeo prijestolje kao car Horikawa.

Iako se Shirakawa formalno povukao sa prijestolja, i postao prva ličnost sa titulom *[[daijo tenno]]* (umirovljeni car), nastavio je posredno upravljati državom iz svoje seoske rezidencije/hrama. Taj model će kasnije u historiji Japana postati poznat kao manastirska vladavina. Godine 1096. je nakon smrti kćeri postao budistički redovnik, ali je i dalje nastavio upravljati državom.

Na tom mjestu je nadživio sina Horikawu, a potom doživio kako njegov unuk car Toba abdicira u korist svog sina (i Shirikawinog praunuka) Sutokua. Umro je nakon gotovo 41 godinu manastirske vladavine.

## Izvori

## Literatura
* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). ''Gukanshō: The Future and the Past.'' Berkeley: University of California Press. ; OCLC 251325323
* Kitagawa, Hiroshi and Burce T. Tsuchida, ed. (1975). The Tale of the Heike. Tokyo: University of Tokyo Press.  OCLC 164803926
* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). ''The Imperial House of Japan.'' Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* Titsingh, Isaac. (1834). *[[Nihon Odai Ichiran]]*; ou, ''Annales des empereurs du Japon.'' Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). ''Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns.'' New York: Columbia University Press. ; OCLC 59145842
Byōdō-in

:*Za repliku hrama na Havajima v. [[Byodo-In Temple]].*

 je budistički hram u gradu Uji u japanskoj prefekturi Kyoto. Njime zajednički upravljaju sekte Jōdo-shū (Čista zemlja) i Tendai-shū.

Originalno je 998. nastao kao ruralna rezidencija dvorskog ministra po imenu Minamoto no Shigenobu, a potom ju je naslijedio i moćni državnik Fujiwara no Michinaga. Godine 1052. ju je Fujiwara no Yorimichi pretvorio u budistički hram. Sljedeće godine je sagrađena znamenita Dvorana feniksa, u kojoj je nalazi Amida Buda, koju je izradio Jocho.

Smatra se jednim od najvećih i najpoznatijih budističkih hramova u Japanu.

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica
Jōchō

**Jōchō** (定朝; ? -1057), također poznat kao **Jōchō Busshi**, bio je japanski vajar iz Heianskog perioda. Poznat je po tome što je popularizirao tehniku *[[yosegi]]* kojom se jedna statua izrađuje od više komada drva, te je time stvorio novi kanon budističkih kipova, koji će se održati sljedećih 150 godina .

## Izvori


## Literatura

* Mason, Penelope (2005). *History of Japanese Art*. 2nd ed, rev. by Dinwiddie, Donald. Upper Saddle River, New Jersey: Pearson Education Inc.
* Noma, Seiroku (2003). *The Arts of Japan: Ancient and Medieval*. Kodansha International.
* Paine, Robert Treat, and Soper, Alexander (1981). *The Art and Architecture of Japan*. 3rd ed. Penguin Books Ltd.
* Shively, Donald H., and McCullough, William H. (1999). *The Cambridge History of Japan*, Vol. 2: Heian Japan. Cambridge University Press.
Timiskaming (jezero)

**Timiskaming** (francuski: *Lac Témiscamingue*) je veliko jezero na granici kanadskih provincija Quebec i Ontario.

## Hidrografija
Jezero Timiskaming dugo je 108 km, a široko od nekoliko stotina metara do 8 km, površine 304 km², podjeljeno između Quebeca i Ontaria. 

Njegov fizički lik dobro je sažet u jegovom imenu, koje na jeziku indijanaca Algonquin znači **Mjesto duboke vode** jer je prosječna dubina jezera 122 m, osim kod muljevitih pličina u sjeveroistočnom kutu, koje znaju i presušiti za velikih suša. 

Duž istočnih i jugoistočnih obala jezera, nižu se strme litice, koje su dio Planina Laurentian, one su sve do kraja 19. vijeka bile pod gustom borovom šumom. I duž obala na jugozapadnoj strani jezera prevladava ista topografija, ali je bitno različita sjeverno od rijeke Montreal, gdje je jezero šire, tu strma brda ustupaju mjesta blagim padinama. 

Geološki Jezero Timiskaming je ostatak glacijalnog jezera Barlow, koje je na tom mjestu bilo prije 1000 godina. 

Prije dolaska evropskih doseljenika, na sjeveroistočnim obalama jezera živjeli su indijanci Algonquin, na južnim oblama Ojibwe a duž sjeverozapadnih obala Kri. Od 1670. pa do početka 19. vijeka jezero Timiskaming bilo je mjesto intezivne trgovine krznima.

## Povezano
* Ottawa

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Lake Timiskaming''
Slavko Pavešić

**Slavko Pavešić** (Konjic na Neretvi, 9. jun 1912. – Beograd, 9. decembar 1975) književni historičar i kritičar, filolog i lingvist, leksikograf, prevodilac.

## Život i delo
Osnovnu školu i gimnaziju polazio u Sarajevu, maturirao 1932. Diplomirao 1936. u Zagrebu. Zbog komunističkih ideja rad u državnim školama bio mu je onemogućen, te je do Drugog svetskog rata radio u privatnim školama u Zagrebu. Od 1940. radi na državnim školama u Benkovcu, Slunju i Bjelovaru. Od februara 1944. pripada Narodnooslobodilačkoj vojsci. Po završetku rata, neko vreme radi na raznim državnim poslovima, na kraju u Savetu za nauku i kulturu pri Vladi FNRJ, odakle 26. novembra 1950. prelazi u Jugoslavensku akademiju. Onde je napredovao do zvanja znanstvenog savjetnika.

Počeo je najpre kao književni povesničar i kritičar, komparatist. Od Vlade Čehoslovačke primio je 1936. nagradu za knjigu »Česi i ilirizam«.
Rad mu se potom usmerava na dijalektologiju, savremeni jezik i njegovu historiju. O savremenom jeziku i jeziku uopšte govorio je na raznim tribinama, u Zagrebačkom lingvističkom krugu, Radio Zagrebu i drugde.

Bio je jedan od sastavljača prvog zajedničkog srpskohrvatskog pravopisa iz 1960. godine, koji su redigirali Mihailo Stevanović i Ljudevit Jonke. Sudelovao je 1954. u Anketi Matice srpske o savremenom jeziku Srba i Hrvata, za čim je došao Novosadski književni dogovor. Sarađivao je na izradi »Rečnika srpskohrvatskoga književnog jezika« dveju Matica i bio njegov suredaktor.

Najviše je doprineo kao organizator naučnog rada u Jugoslavenskoj akademiji, u čijem Institutu za jezik od 1950. priprema uslove za dovršetak golemoga »Rječnika hrvatskoga ili srpskoga jezika«. Rječnik je uređivao od 1967. do 1975., preuzeo ga je na 79. svesku i dovršio, obavivši petinu ukupnog posla na njegovom uređivanju (18 svezaka ukupno).

Umro je u Beogradu na proslavi 150. godišnjice rođenja Đura Daničića, osnivača Rječnika koji je dovršio Pavešić.

## Radovi
* *Terminologija veterinarske i humanomedicinske parasitologije*, s I. Babićem, Zagreb 1960.
* *Jezik Sjepana Matijevića: prilog poznavanju jezika bosanskih pisaca 17. stoljeća*, Zagreb 1968.
* *Rad na proučavanju čakavskog govora u Brinju i okolici*, s B. Finkom, Zagreb 1968.
;Prevodi
* Xavier de Maistre, *Put po mojoj sobi*, Zagreb 1952.
Libanonski cedar

***Cedrus libani***, **libanonski cedar** vrsta je cedra autohtona u planinama mediteranske regije. Postoje dva zasebna tipa koja se smatraju različitim podvrstama ili varijetetima. **Libanonski cedar** ili **cedar Libanona** (*Cedrus libani* subsp. *libani* ili var. *libani*) raste u Libanonu, Palestini, Izraelu, sjeverozapadnom Jordanu, zapadnoj Siriji i na jugu centralne Turske, dok **turski cedar** ili **tauruski cedar** (*Cedrus libani* subsp. *stenocoma* ili var. *stenocoma*) raste u jugozapadnoj Turskoj.
Kinabalu

**Planina Kinabalu** (malajski: *Gunung Kinabalu*, ݢونوڠ کينبالو) istaknuta je planina u Jugoistočnoj Aziji. Nalazi se u Nacionalnom parku Kinabalu (*Taman Negara Kinabalu*) u državi Sabah (Malezija), na sjeveru otoka Bornea.

U 1997., satelitskom tehnologijom precizno je izmjeren vrh planine (*Low's peak*) na visini od 4.095 metara iznad razine mora, što je za nekih 6 metara manje nego što se mislilo prije. Planina je jedna od najviših u jugoistočnoj Aziji izuzev Himalaju i otok Nove Gvineje.

Sama planina i njezin okoliš sadrže golem broj različitog bilja, te je jedna od svjetski važnih bioloških lokacija. Glavni vrh planine (Low's peak) prilično je dostupan i osoba u dobroj kondiciji može se relativno lako popeti na nj. bez posebne planinarske opreme.

Nacionalni park Kinabalu je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2000. godine zbog "izvanrednih jedinstvenih odlika i kao jedno od najvažnijih bioloških lokaliteta na svijetu s više od 4.500 vrsta živih bića".

## [[Bioraznolikost]]

Kinabalu planina svjetski je poznata po golemoj botaničkoj i biološkoj raznovrsnosti, te visokoj razini endema (neke vrste biljaka koje su nađene na Kinabalu planini ne postoje nigdje drugdje u svijetu). Nedavna istraživanja pokazuju da na planini postoji čak nevjerojatnih 5.000 do 6.000 vrsta biljaka (isključujući mahovine ali uključujući paprati), što je više nego cijela Europa i Sjeverna Amerika (isključivši tropska područja u Meksiku) zajedno. Zbog toga je Kinabalu jedno od najvažnijih svjetskih bioloških nalazišta.

Nevjerojatna bioraznolikost biljnog svijeta na otoku rezultat je nekoliko jedinstvenih faktora:

* Planina se nalazi na najbogatijoj biljnoj lokaciji u Maleziji (što obuhvaća Malajski poluotok, indonezijski otok Sumatru, i tropske šume Bornea.)
* Činjenica da se planina prostire kroz više klimatskih područja, blizu morske klime i sve do ledenih vrhova.
* Povoljno i raznovrsno tlo te bogate i česte padaline te klimatska nestabilnost izazvana periodom glacijala.

Takva raznolikost najveća je u nižim regijama prema podnožju planine. Većine endemskih vrsta na planini nalaze se u šumama planine, pogotovo na tlu s manje fosfata i obogaćenom željezom i drugim metalima (koji su za neke druge biljne vrste otrovni što je i razlog zašto ove endemske vrste ne žive nigdje drugdje).

Postoji oko 326 vrsta ptica u Parku Kinabalu te oko 100 vrsta sisavaca, uključujući jednog od četiri velika majmuna orangutana (iako su opažanja neujednačena; kreću se od 25 do 120 jedinki).

## Izvori
Malajski jezik

**Malajski jezik** (ISO 639-3: msa) je makrojezik i glavni jezik malajske grane austronezijske jezične porodice. Kao prometni jezik indijskih, kineskih i europskih trgovaca (a u prošlosti i jezik islamske ekspanzije), on se govori po čitavoj Indoneziji i na malajskom poluotoku sve do južnog Tajlanda. On tvori podlogu standardnog malajskog jezika Malezije (nazivanu malezijskom jezikom), a i službenog jezika Indonezije (nazivanu indonezijskim jezikom). U toku svoga širenja primio je mnoge elemente iz sanskrta, tamilskog, arapskog, kineskog, portugalskog, nizozemskog.

Govorni malajski jezik znatno se razlikuje od pisanog (time što upotrebljava korijene riječi umjesto izvedenica, što izostavlja vezne čestice itd.) Ovaj se jezik dijeli na više dijalekata: riuski, južnosumatrijski, molučki, džakartski... 

Pod utjecajem Engleza i Nizozemaca uvedena je latinica.

## Individualni jezici
* Bacanese malajski [btj]
* Bangka [mfb]
* Banjar [bjn]
* Berau malajski [bve]
* Brunei [kxd]
* Bukit malajski [bvu]
* Centralnomalajski [pse]
* Cocos Islands malajski [coa]
* Col [liw]
* Duano [dup]
* Haji [hji]
* Indonezijski [ind]
* Jakun [jak]
* Jambi Malajski [jax]
* Kaur [vkk]
* Kedah Malajski [meo]
* Kerinci [kvr]
* Kota Bangun Kutai malajski [mqg]
* Kubu [kvb]
* Loncong [lce]
* Lubu [lcf]
* *Malajski (individualni) [mly] (povučen 2008-02-18)*
* malajski (individual language) [zlm]
* Manado malajski [xmm]
* Minangkabau [min]
* Musi [mui]
* Negeri sembilan malajski [zmi]
* Sjevernomolučki malajski [max]
* Orang Kanaq [orn]
* Orang Seletar [ors]
* Pattani malajski [mfa]
* Pekal [pel]
* Sabahanski malajski [msi]
* Standardni malajski [zsm]
* Temuan [tmw]
* Tenggarong kutai malajski [vkt]
* Urak Lawoi' [urk]

## Vanjske veze

* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
* Ethnologue (16th)
George Town, Penang

**George Town** (malajski: *Tanjung*, što znači "rt"; kineski: 乔治市, *Qiáozhì Shì*) je glavni grad malejške države Penang. Nalazi se na sjeveroistočnom kutu otoka Penang. Po broju stanovnika je drugo metropolitsko područje u Maleziji, odmah poslije Kuala Lumpura.

Stari grad George Towna je, zajedno sa starim gradom Melaka, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2008. godine kao "povijesni gradovi malajskog prolaza koji su 500 godina bili mjestom kulturne razmjene zapada i istoka; o čemu svjedoči njihova materijalna i nematerijalna multikulturna baština". 

## Historija

Nakon što je zauzeo otok Penang od malezijskog sultanata Kedah britanski kapetan Istočnoindijske kompanije, Francis Light, je 1786. godine osnovao George Town izgradnjom utvrde Cornwallis. Ime mu je dao po britanskom kralju Đuri III. (George III.). Do 1804. godine ispod utvrde je niknuo grad s oko 12.000 stanovnika.

Za razliku od Portugalaca i Nizozemaca, Britanci su vršili politiku slobodne trgovine i ljudi iz svih krajeva svijeta su bili ohrabreni da se nasele u novi grad, ali i za proizvodnju i izvoz žitarica. Uprava otoka je bila u nadležnosti istočnoindijske tvrtke Bengalu, a 1826. godine je postao dio saveza gradova tjesnaca, zajedno sa Singapurom i Melakom.

Razvoj grada kroz stoljeća temelji se na spajanju različitih etničkih i kulturnih tradicija, uključujući malajske, europske, muslimanske, indijske i kineske utjecaje. To je rezultiralo ljudskom i kulturnom tapiserijom koja se odražava u bogatoj nematerijalnoj baštini jezika, vjerskih običaja, gastronomije, ceremonijama i festivalima.

## Znamenitosti

Kroz povijest, malejski tjesnac je bio važnim pomorskim prolazom za trgovce koji su ostvarili značajne kontakte Istoka i Zapada. Tu su nastala snažna kraljevstva i gradovi koji su bili magneti imigracije i jakih utjecaja iz okolice, ali i daljine, što je dovelo do multikulturalnog identiteta George Towna.

file:Fort Cornwallis Eck.JPG|*Fort Cornwallis*
file:Khoo Kongsi Penang Dec 2006 027.jpg|Budistički hram Khoo Kongsi Penang
file:Jewish Cemetery Penang Dec 2006 001.jpg|Židovsko groblje
file:Hainan Tempel1.JPG|hram Heinan
file:Cheong Fatt Tze Mansion Penang Dec 2006 001.jpg|Kuća Cheong Fatt Tze 
file:Cathay Hotel Penang 01.jpg|Hotel Cathay
file:Kong Hock Keong Penang Dec 2006 001.jpg|Hram Kong Hock Keong Penan
file:Kapitan Keling Mosque Penang Dec 2006 001.jpg|Džamija Kapitan Keling 
Datoteka:Mahamariamman Temple, Penang.jpg|Hram Mahamariamman


## Gradovi prijatelji
George Town je zbratimljen sa slijedećim gradovima:

*  Adelaide, Australija
*  Kanagawa, Japan 
*  Medan, Indonezija 
*  Xiamen, Kina

## Povezano
Drugi znameniti kolonijalni gradovi:
* Angra do Heroísmo (Azori)
* San Cristóbal de La Laguna (Kanari)
* St. George (Bermudi)
* Vigan (Filipini)

## Izvori

## Vanjske veze

* Fotografije George Towna  na Patrimoniummundi.com 
* Trails of Georgetown
Božji cedrovi

**Božji cedrovi** (arapski: أرز الربّ, *Horš Arz el-Rab*‎) u Libanonu su posljednja šuma cedrova koji su nekada prekrivali cijelu planinu Libanon. Oni su poznati kao jedan od najboljih građevinskih materijala drevnog svijeta. Danas se sastoji od 375 stabala od kojih su neka starija od 3000 godina. Zbog toga je, zajedno s obližnjom svetom Dolinom Kadiša, upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1998. godine.

## Historija
Libanonski cedar (*Cedrus libani*) se u antičkim izvorima navodi kao najstarije drvo na svijetu. Ovi cedrovi su služili kao cijenjen materijal za gradnju još Asircima, Babiloncima, Perzijancima, ali i Feničanima koji su ga izvozili u Stari Egipat. Salomon je njime izgradio prvi hram u Jeruzalemu, a Osmansko carstvo ga je koristilo za pragove svojih željezničkih pruga.

Kako je nekad šuma ovog drveća prekrivala cijelu planinu Libanon, nije ni čudo da je njegovo stablo postalo simbolom države (Zastava Libanona). Kako je u 19. stoljeću uznapredovalo krčenje šuma u Libanonu, cedrovi su opstali samo u zabačenim planinskim krajevima poput strmih litica planine Makmel gdje se nalaze i Božji cedrovi, iznad doline Kadiša na visini preko 2000 m. Četiri, od ukupno 375 stabala, ima visinu veću od 35 i promjer stabla od 12 do 14 metara.

Njihova zaštita je otpočela 1876. godine kada je britanska kraljica Viktorija dala da se izgradi visoki kameni zid oko područja od 102 hektara kako bi se cedrovi zaštitili od koza. Nakon što je šuma očišćena od stelje i "oboljelog" drveća 1985. godine je "Društvo prijatelja cedrova" otpočelo je program ponovnog pošumljavanja koje će biti vidljivo tek nakon nekog vremena, zbog sporog rasta cedrova. Danas je moguće posjetiti ovu šumu samo uz organizirani obilazak sa službenim vodičem.


Datoteka:Forest of The cedars of God.jpg|Božji cedrovi zimi
Datoteka:Libanonzeder.jpg|*Cedrus libani*
Datoteka:Cedars12(js).jpg|Jedno tisućljetno stablo
Datoteka:Cedars19(js).jpg|Neobične antropomorfne izrasline
Datoteka:Cedars21(js).jpg|Neobične antropomorfne izrasline


## Izvori

## Vanjske veze

* Website sa opisom šume
Kanadske provincije i teritorije

**Kanadske provincije i teritorije** (engleski: *Provinces and territories of Canada*, francuski: *Provinces et territoires du Canada*) su administrativno političke jedinice prve razine **[[Kanada|Kanade]]**.

Deset kanadskih provincija su; Alberta, Britanska Kolumbija, Manitoba, Novi Brunswick, Newfoundland i Labrador, Nova Škotska, Ontario, Otok Princa Edwarda, Québec i Saskatchewan, dok su teritoriji; Nunavut i Yukon i Sjeverozapadni teritoriji.
## Karakteristike
Glavna razlika između kanadskih provincija i teritorija je u tom što provincije svoje ovlasti, nadležnosti i autoritet crpu iz Ustavnog zakona -1867 (Constitution Act, 1867), dok teritoriji svoje nadležnosti i ovlasti dobijaju posredno preko federalne vlade. Po suvremenoj kanadskoj ustavnoj teoriji, provincije se smatraju ko - suverenima federacije, jer svaka provincija ima svog *krunskog vladara* (predstavnika britanske krune) kojeg reprezentira *[[poručnik]] - [[guverner]]*, dok teritorije nisu suverene, već su samo dijelovi federacije, koju reprezentatira vladin komesar.

## Historija
Ontario, Québec, Novi Brunswick i Nova Škotska bile su prvih 4 orginalnih provincija koje su se 1. jula 1867. udružile u Dominion Kanada, koji je od tad postajao sve samostalniji od svoje kolonijalne metropole Velike Britanije.
Istina već prije tog su Ontario i Québec bili ujedinjeni u tadašnju britansku koloniju Provincija Kanada.
Tokom sljedećih šest godina, Manitoba, Britanska Kolumbija i Otok Princa Edwarda postale su provincije i pridružile su se Dominionu Kanada.
Saskatchewan je dobio dovoljan broj stanovnika pa je 1905. proglašen provincijom i primljen u federaciju.

Kao posljednji 1949. primljen je dotadašnji britanski *Dominion Newfoundland*. On je ustavnim amandmanom od 6. decembra 2001., promijenio ime u Newfoundland i Labrador.
## Provincije



## Teritorije




## Reference

## Vanjske veze

* ''Provinces and Territories'' na portalu Government of Canada
Champlain (jezero)

**Jezero Champlain** (francuski: *Lac Champlain*) je veliko jezero na granici Kanade i Sjedinjenih Američkih Država. točnije između kanadske provincije Quebec i američkih država New York i Vermont 
## Geografija
*Jezero Champlain* dugo je 172 km, široko do 23 km, površine 1 127 km².
 
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Lake Champlain'' na portalu Encyclopædia Britannica
Ljudmila Gurčenko

**Ljudmila Markovna Gurčenko** (ruski: Людмила Марковна Гурченко, ukrajinski: Людмила Марківна Гурченко) bila je sovjetska i ruska pozorišna, bioskopska glumica, estradna pevačica i režiserka.

Od 1983. bila je narodna umetnica Sovjetskog Saveza dobitnica Državne nagrade braće Vasiljev Ruske SSSR za 1976. i Državne nagrade Ruske Federacije 1994.

## Biografija
### Rani život
Ljudmila Markovna Gurčenko rođena je 12. novembra 1935. godine u ukrajinskom gradu Harkovu kao ćerka Marka Gavriloviča Gurčenko (ruski: Marko Gavrilovič Gurčenko) (1898-1973) i Jelene Aleksandrovne Simonovič-Gurčenko (ruski: Elenы Aleksandrovnы Simonovoй-Gurčenko) (1917-1999). Prema umetnicinim rečima, majka joj je imala poreklo u ruskom plemstvu, a otac radničke farmerske porodice. Od rođenja do početka drugog svetskog rata, Gurčenko je sa roditeljima živela u jednoj sobi u pordumskom stanu u rodnom Harkovu.

Pre početka rata ljudmilini su roditelji radili u Harkovskoj filharmoniji. Nakon toga joj je otac nastavio raditi u rudniku gde je zaradio invaliditet. Otac joj je inače bio profesionalni muzičak koji je svirao harmoniku i pjevao na fastivalima gdje mu je majka pomagala. Unatoč invaliditetu i zreloj dobi, otac joj je otišao u rat.

Nakon oslobođenja Harkova 23. avgusta 1943. godine, Ljudmila je 1. septembra pošla u Šestu školu (današnju gradsku gimnaziju), koja se nalazila u dvorištu kuće u kojoj je tada živela. 1944. upisala je Muzičku školu Betoven u Harkovu.

1953. po završetku desetljetke, otputovala je u Moskvu i upisala je Gerasimov sveruski državni institut za kinematografiju na kojem je diplomirala 1958. godine.

## Reference
Dalekoistočna Republika

**Dalekoistočna Republika** (poznata i pod imenom **Republika Čita**) bila je sovjetska republika na ruskom Dalekom istoku, koja je postojala od aprila 1920. do novembra 1922. godine. *[[De fakto]]* je bila satelitska država Ruske SFSR.

## Istorijat
Dalekoistočnu Republiku su formirali lokalni boljševici nakon završetka glavnine velikih operacija u Ruskom građanskom ratu. Njihov cilj je bio da nakon povlačenja japanskih okupacionih snaga iz rejona Vladivostoka popune nastalu političku prazninu i dokrajče ostatke Kolčakove Bele armije.

Sedište vlade nalazilo se u gradu Čiti. Sama republika formirana je dva meseca nakon Kolčakove pogibije. Vladimir Lenjin je nastojao da komunisti tamo još ne dođu na vlast zato da daleko snažniji Japanci i Amerikanci ne bi njihov dolazak protumačili kao provokaciju i pokrenuli novu ofanzivu.

Članovi vlade Dalekoistočne Republike uglavnom su bili umereni socijalisti, a novu vladu je priznalo samo nekoliko većih gradova unutar države. Ostatak teritorije bio je pod kontrolom lokalnih komandanata, koji nisu priznavali ničiji autoritet.

Dana 11. novembra 1920. godine, u Vladivostoku je bila formirana privremena ustavotvorna skupština. Dana 27. aprila 1921, usvojen je novi ustav koji je po sadržaju podsećao na Ustav SAD-a.

Maja 1921. godine, ostaci Bele armije izvršili su državni udar uz pomoć japanske vojske, ali nova vlada nije naišla na širu podršku. Odlaskom japanske vojske iz Priamurske regije u leto 1922. godine, ovu Republiku su napustili i pripadnici i simpatizeri Bele armije. Dana 25. oktobra 1922, Crvena armija je ušla u Vladivostok, čime je građanski rat bio zvanično završen, a 15. novembra, Dalekoistočna Republika je integrisana u sastav Sovjetske Rusije.

## Reference
Kilbeggan

**Kilbeggan** () je gradić u irskoj grofoviji Westmeath. Nastao je od samostana podignutog u 6. vijeku, a poznat je kao mjesto na kome je prvi put u historiji Evrope zabilježen tornado. Godine 1539. je samostan ukinut i predan porodici Lambert koja je organizirala tržnicu oko koje se kasnije razvio grad. U njemu se nalazi Kilbegganska destilerija koja služi kao turistička atrakacija, a u blizini je hipodrom na kome se održavaju konjske utrke.

## Galerija


Image:Mercy_Convent.JPG|Mercy Convent
Image:Kilbeggan_Canal.JPG|Canal basin
Image:Newtownlow.JPG|Crkva u Newtownlowu



## Povezano

## Izvori

## Vanjske veze
* Midlands Gateway Airport Speculation
* Locke's Distillery Museum
* Kilbeggan Races
Hermann od Reichenaua

**Hermann od Reichenaua** (; 18. jul 1013 &ndash; 24. septembar 1054), također poznat i kao **Hermannus Contractus**, **Hermannus Augiensis** ili **Hermann Hromi** bio je njemački srednjovjekovni učenjak, kompozitor, muzički teoretičar, matematičar i astronom. Najpoznatiji je kao autor marijanske crkvene himne Alma Redemptoris Mater. Rimokatolička crkva ga je službeno proglasila blaženikom godine 1863.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* Catholic Encyclopedia
* Hermannus Contractus  German language site with a collection of original texts
* Catholic Forum 
* musicologie.org Hermannus Contractus et la théorie de la musique. Sources, éditions, bibliographie, commentaires
Ly Thanh Tong

**Lý Thánh Tông**  (; rođen kao **Lý Nhật Tôn** , ; 1023–1072) je bio treći car Vijetnama iz dinastije Ly, koji je vladao od 1054. do smrti. Poput svog oca Lý Thái Tônga se smatra jednim od najboljih vladara vijetnamske historije.

Rodio se kao sin Lý Thái Tônga i njegove supruge Mi Thai. Za krunskog princa je proglašen 1028. po očevom dolasku na carsko prijestolje. Vijetnamski historijski izvori ga opisuju kao izuzetno nadareno dijete te navode da je u djetinjstvu izveden iz carske palače kako bi živio među običnim narodom i tako lakše shvatio njegove probleme. Već sa 15 godina je komandirao vojskom koja je ugušila ustanak u provinciji Lai Chau, a sa 17 godina je služio kao regent dok mu je otac ratovao. 

Oca je naslijedio 1054. godine. Odmah je ime države promijenio u Đại Việt ("Veliki Vijet"). Tokom vladavine se istakao dobročinstvom prema siromašnim podanicima, uključujući čak i zatvorenike. Prakticirao je budizam, ali je podizao i hramove Konfuciju. Godine 1060. je na sjevernim granicama porazio vojsku kineske dinastije Song, a 1069. zarobio Rudravarmana III, vladara južne države Champa, koga je pustio u zamjenu za prepuštanje tri granične oblasti.

Bio je oženjen za Y Lan, koja je rodila njegovog sina i nasljednika Ly Nhan Tonga.

## Literatura
* Đại Việt sử kí toàn thư.
* Các triều đại Việt Nam. (Dynasties of Vietnam)
Bitka kod Mortemera

**Bitka kod Mortemera** se odigrala u Normandiji u februaru 1054. između vojske normandijskih baruna i feudalaca u službi mladog vojvode Guillamea (Vilim Osvajač) na jednoj, te francuske kraljevske vojske pod komandom princa Eudesa, brata kralja Henrija I, na drugoj strani. Ona je predstavljala kulminaciju dvogodišnjeg sukoba između Guillamea sa susjednim feudalcima koji su nastojali iskoristiti unutrašnju nestabilnost Normandijskog Vojvodstva izazvanu sporovima Guillaumea sa svojim barunima i članovima vlastite porodice. Vojsci feudalaca se priključio i francuski kralj Henri, iako je u ranijim sukobima podržavao Guillaumea. Saveznici su u Normandiju prodrli u dvije velike grupe; jednu je vodio sam Henri, a drugu njegov brat. Potonja se, prema navodima kroničara, previše raštrkala i rasula zbog neometane pljačke, a što je iskoristila jedna manja grupa normanskih vitezova na čelu sa Gautierom Giffardom i Robertom d'Euom. Oni su iznenada napali i razbili Eudesovu vojsku. Pri tome je zarobljen grof Guy od Ponthieua. Kada je Henri, koji se bio spremao za obračun sa Guillaumeovom glavninom vojske, čuo za bratov poraz, odustao je od daljeg pohoda. Guillaume je to iskoristio kako bi pacificirao sve dotada pobunjene normanske barune; zarobljeni Guy od Ponthieua je pušten nakon što se Guillaumeu zakleo na vjernost.

## Literatura
* William the Conqueror by David C Douglas, publ 1964 Berkeley Press (Pg 67-69).
* Gesta Guillelmi Ducis Normannorum et Regis Anglorum by William of Poitiers - ed by R Foreville - 1952.
*
SN 1054

**SN 1054** je supernova koja je prvi put opažena kao nova "zvijezda" na nebu 4. jula 1054. godine, a po čemu je dobila ime, i koja je trajala dvije godine. Događaj se prvi put spominje u kineskim i japanskim dokumentima, kao i jednom dokumentu iz arapskog svijeta. Dok postoje hipoteze da su SN 1054 promatrali i američki Indijanci i Evropljani, o tome ne postoje čvrsti dokazi.

Ostaci SN 1054, koji se sastoje od krhotina stvorenih prilikom eksplozije su poznati kao Rak maglina. Smješteni su na nebu kraj zvijezde Zeta Tauri (ζ Tauri). Dio ostataka eksplozije je stvorio pulsar, poznat kao Rakov pulsar (ili PSR B0531+21). Nebula i puslar predstavljaju najproučavanije astronomske objekte izvan Solarnog sistema. Predstavlja jednu od rijetkih galaktičkih supernova za koje je precizno utvrđen datum eksplozije. Dva objekta su najsjajnija u svojim kategorijama. Zbog toga, kao i uloge koju je imala u kasnijem razvoju nauke, SN 1054 je najpoznatija supernova u historiji astronomije.

Rakova maglina se zbog svog sjaja može lako opaziti od amaterskih astronoma, te su je rano katalogizirali profesionalni astronomi, davno prije nego što je njena prava priroda bila poznata. Kada je francuski astronom Charles Messier promatrao nebo čekajući povratak Halleyeve komete 1758. godine, zamijenio ju je za kometu, ne znajući za njeno postojanje. Zbog toga je, kako bi izbjegao slične pogreške u budućnosti, stvorio katalog ne-kometskih magličastih objekata poznat kao Messierov katalog. Maglina je katalogizirana kao prvi Messierov objekt ili M1.

## Izvori
Dunsinane Hill

:*"Dunsinane" se preusmjerava ovdje. Za istoimenu kazališnu predstavu v. [[Dunsinane (drama)]].*

**Dunsinane Hill** () he brdo kraj sela Collace u škotskoj grofoviji Perthshire. Najpoznatije je kao lokacija bitke koju spominje Shakespeare u svojoj znamenitoj tragediji *[[Macbeth]]*. Na njemu su arheolozi pronašli ostatke dvije drevne utvrde, te se vjeruje kako bi Shakespearovi navodi mogli biti točni, odnosno da je upravo na tom brdu godine 1054. škotski princ Malcolm Canmore porazio kralja Macbetha.

## Literatura
* 

## Vanjske veze
*
Siward od Northumbrije

**Siward** ili **Sigurd** (staroengleski: *Sigeweard*) bio je važni earl (feudalni velmoža) u Engleskoj sredinom 11. vijeka. U tadašnjim historijskim izvorima se za njega koristi staronordijski nadimak *Digri* i latinski prijevod *Grossus* ("Gordi"). Vjeruje se kako je Siward bio skandinavskog porijekla, vjerojatno rodbinski povezan sa Earlom Ulfom, te postao važan regionalni velikaš za vrijeme vladavine dansko-engleskog kralja Knuta (1016&ndash;1035). Vjeruje se kako je došao iz Skandinavije te postepeno postao gospodar najvećeg dijela sjeverne Engleske. Najkasnije od 1033. Siward je kontrolirao južnu Northumbriju (današnji Yorkshire) i vladao u Knutovo ime.

Svoj je položaj ojačao oženivši se za Ælfflæd, kćer Ealdreda, earla od Bamburgha. Nakon što je 1041. likvidirao Ealdredovog nasljednika Eadulfa stekao je kontrolu nad cijelom Northumbrijom. Svoju je vlast dodatno proširio pod Knutovim nasljednicima - kraljevima Hartkanutom i Edwardom - pružajući im vojnu pomoć i služeći kao savjetnik. Vjeruje se kako je 1050-ih stekao vlast nad pokrajinama Northampton i Huntingdon, a postoje indicije da se northumbrijska vlast proširila na Cumberland. Početkom 1050-ih se earl Siward okrenuo na sjever, protiv škotskog vladara Mac Bethad mac Findlaícha ("Macbeth"). Iako je u tom pohodu poginuo Siwardov sin Osbjorn, Siward je uspio poraziti Mac Bethada u bitci 1054. Ti su događaji više od pola milenijuma kasnije ovjekovečeni kao dio zapleta znamenite Shakespearove tragedije *[[Macbeth]]*. Siward je umro godine 1055. ostavivši sina Waltheofa, koji će kasnije također postati gospodar Northumbrije. Crkva St Olaf's u Yorku i obližnje brdo Heslington Hill se danas tradicionalno povezuju sa Siwardom.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 	
* 
* 
* 
* 	
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Benjamin Netanjahu

**Benjamin Netanyahu** (hebr. בִּנְיָמִין נְתַנְיָהוּ), (Tel Aviv, 21. listopada 1949.), je izraelski političar desničarske Likud stranke. Bio je predsjednik vlade Izraela od 1996. do 1999. i sadašnji od 31. ožujka 2009.

Benjamin Netanyahu bio je vođa Likuda između 1993. i 1999. Bio je ministar ekonomije od 2002. do 2005. s izuzetkom kratkog perioda 2003. Kada je njegov nasljednik na mjestu predsjednika stranke, Ariel Sharon napustio Likud 2005., Netanyahu ponovno postaje predsjednik stranke.

Na parlamentarnim izborima održanim u veljači 2009., Likud ne uspijeva postati najveća izraelska stranka. Dobivaju manje glasova od Kadime, no dolazi do stvaranja koalicije desnog bloka, koja bira Netanyahua za vođu. Desni blok je imao većinu u Knessetu i 31. ožujka, Netanyahu ponovno postaje predsjednik vlade u jednoj širokoj koaliciji u koju je čak ulazila i radnička stranka Izraela. 2012., dok je bio premijer Izraela, izbio je sukob u Gazi.

Netanyahuov stariji brat , Yonatan Netanyahu, poginuo je tijekom Operacije Yonatan. Mlađi brat, Iddo Netanyahu, je radiolog i pisac.

## Vanjske veze

* Životopis; Ured premijera 
* Službena Knesset stranica
* Službeni YouTube kanal izraelskog premijera
* Benjamin Netanyahu - Profil na izraelskom leksikonu (Ynetnews)
Mihailo Kerularije

**Mihailo I Kerularije** (cca. 1000–1059), također poznat i kao **Mihailo Keroularios** ili **patrijarh Mihailo I**, bio je vaseljenski patrijarh Carigrada od 1043. do 1059. Najpoznatiji je po tome što je za njegovog stolovanja 1054. izbila Velika šizma nakon koje se dotada formalno jedinstvena Crkva trajno podijelila na katolike i pravoslavce.

## Reference

## Literatura
* Migne's ''Patrologia Latina'', Vol. 143 (cxliii), Leo IX Epistolae Et Decreta .pdf - 1.9 Mb. See Col. 744B-769D (pgs. 76-89) for Leo IX's letter.
* Mansi's, ''Sacrorum Conciliorum Nova Amplissima Collectio*, [http://www.documentacatholicaomnia.eu/04z/z_1692-1769__Mansi_JD__Sacrorum_Conciliorum_Nova_Amplissima_Collectio_Vol_019__LT.pdf.html Vol. 19] (xix) .pdf - 66 Mb. See Col. 635-656.
* Michael Psellus, *Fourteen Byzantine Rulers* (*The Chronographia*), E.R.A. Sewter, *trans''. New York: Penguin, 1966.
* Skylitzes, John (John Wortley, trans. and J-C. Cheynet, notes). Cambridge: University Press, 2010.
1055.

__NOTOC__
Godina **1055.** (**[[rimske brojke|MLV]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru.

## Događaji
* 11. 1. &ndash; Teodora postaje carica Bizantskog Carstva, jedina koja je neposredno vladala sa titulom.
* 13. 4. &ndash; Viktor II nasljeđuje Lava IX kao 153. papa.
* Kralj Ferdinand I od Kastilje započinje pohod protiv al-Andalusa te zauzima Seiu od kršćanskih saveznika muslimanskih taifa. Nastojeći konsolidirati južnu granicu svojih posjeda, u opustošeni grad Zamora doseljava dio svojih kantabrijskih (*montañeses*) podanika.
* U kineskoj provinciji Hebei dovršena izgradnja Liaodi pagode, koja se 84 m visine predstavlja najvišu pagodu sagrađenu u kineskoj historiji.
* Mađarski kralj András (Andrija) I na sjevernoj obali Balatonskog jezera donosi povelju o osnivanju opatije Tihany; to je najstariji sačuvani zapis na mađarskom jeziku.
* Almoravidi zauzimaju Aoudaghost (u današnjoj Mauritaniji).
* 24. 10. &ndash; Ralph Plahi je poražen u sukobu sa Velšanima.
* 18. 12. &ndash; Turci Seldžuci zauzimaju Bagdad pri čemu je zarobljen bujidski emir Al-Malik al-Rahim.

## Rođenja

## Smrti
* 11. 1. &ndash; Konstantin IX Monomah, car Istočnog Rimskog Carstva
* 26. 5. &ndash; Markgrof Adalbert od Austrije
* Princeza Goda od Engleske

## Reference
Adalbert od Austrije

**Adalbert Pobjednički** (; cca. 985 - 26. maj 1055) bio je markgrof Austrije od 1018. do smrti.

Bio je sin markgrofa Leopolda Uzvišenog i Richardis od Sualfeldgaua. Markgrofovijom (markom) je upravljao iz Melka u današnjoj Donjoj Austriji. Kao vjerni vazal njemačkog kralja i cara Heinricha III se borio protiv Čeha i Mađara. U tome je imao velikog uspjeha, te je granice svoje markgrofovije uspio proširiti sve do Morave i Lajte. 

Bio je oženjen za Glismod od Zapadne Saksonije i Frozzu Orseolo (kasnije preimenovanu u Adelheid), sestru mađarskog kralja Petra Urseola. 

## Izvori
Tihany

**Tihany** je naselje na jugozapadu Mađarske od 1,369 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Veszprém.

## Geografija

Tihany leži na sjevernoj obali Jezera Balaton, na najvećem istoimenom poluotoku tog jezera, udaljen desetak km južno od Veszpréma.

Poluotok je geološki vrlo interesantan i neobičan, zbog davno ugasle vulkanske aktivnosti - ima dva manja jezera *Belsõ-tó* i  *Külsõ-tó* koja imaju višu razinu vode, od Jezera Balaton u kom leže.

Pored toga po poluotoku ima i puno termalnih izvora i gejzira, od kojih je najpoznatiji - Aranyház (Zlatna kuća).

## Historija

Za rimskih vremena na poluotoku se nalazila njihova utvrda.
 
Selo Tihany izraslo je u srednjem vijeku, nakon što je kralj Andrija I upravo tu 1055. podigao kraljevsku grobnicu i izradio benediktinsku opatiju.

Tokom  16 -  17. vijeka, u vrijeme osmanske invazije samostan je pretvoren u utvrdu, koju su Osmanlije razorile. Opatija je ponovno podignuta u 18. vijeku, i odtad je simbol poluotoka.

Danas je Tihany poznat kao mjesto s najvećim BDP-om u Mađarskoj, zbog izuzetno visokih cijena nekretnina i brzo rastućeg turizma.

## Pobratimski gradovi

* , Deidesheim
* , Bad Klosterlausnitz
* , Saint-Florent-le-Vieil
* , Odorheiu Secuiesc

## Galerija slika

datoteka:Tihanycivertanlegi1.jpg|Opatija Tihany
datoteka:Tihanycivertanlegi2.jpg|Mjesto i jezero
datoteka:Sajkodi strand - 2014.07.24 (5).JPG|Plaža Sajkodi
datoteka:Egykori bencés apátság kolostora (10484. számú műemlék) 6.jpg|Opatija Tihany


## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Tihanya''
Humbert od Silva Candide

**Humbert od Moyenmoutiera, [[Benediktinski red|O.S.B.]]**, (), **Humbert od Silva Candide** () ili, jednostavno **Kardinal Humbert** (; 1000 ili 1015 – 5. maj 1061) bio je francuski benediktinski opat i katolički kardinal, najpoznatiji po anatemi koju je 1054. bacio na carigradskog patrijarha Mihaila Kerularija i tako započeo veliki raskol između katolika i pravoslavaca. 

Ime je dobio po samostanu Moyenmoutier u francuskoj oblasti Lorraine, gdje se obrazovao i na kraju postao opat. Godine 1049. je samostan posjetio papa Lav IX te bio duboko impresioniran Humbertom. Pozvao ga je u Rim te 1050. imenovao nadbiskupom Sicilije. Tamošnji Normani, međutim, to nisu prihvatili i fizički su spriječili Humberta da preuzme nadbiskupiju. Lav ga je umjesto toga imenovao kardinalom Silva Candide, jedne od rimskih prigradskih biskupija. Na tom je mjestu služio kao papin sekretar.

Godine 1053. je Lava pratio na putu u Apuliju. Tada je zaprimio pismo od ohridskog arhiepiskopa Lava I u kome se žestoko kritizirao latinski obred i drugi običaji zapadne Crkve. Papa mu je naložio da napiše odgovor i ode u Carigrad kako bi spor riješio u pregovorima sa Mihailom Kerularijem.

U Carigradu je njegovo izaslanstvo ljubazno primio car Konstantin IX Monomah, ali ne i patrijarh Mihailo. 16. jula 1054. je zato Humbert u ime pape (ne znajući da je Lav IX u međuvremenu umro) za vrijeme liturgije u Aja Sofiji objavio službeni ukaz o anatemi. Isti je dan Mihailo donio anatemu protiv Humberta, a što je označilo konačni prekid zajedništva između rimske i carigradske Crkve.

Humbert se iz Carigrada vratio u Rim gdje ga je papa Stjepan IX imenovao glavnim bibliotekarom rimske Kurije. Na tom je mjestu napisao tekst *Libri tres adversus Simoniacos* (Tri knjige protiv simonista) u kome se, kao sljedbenik crkvene reforme, obračunava sa tada raširenom praksom simonije. Umro je u Rimu 1061. te je sahranjen u Lateranskoj bazilici.

## Izvori

## Literatura
* Norwich, John Julius (1967). *The Normans in the South 1016&ndash;1130*. London: Longman.
* Hüls, Rudolf. *Kardinäle, Klerus und Kirchen Roms: 1049&ndash;1130*. Tübingen: 1977. See pp.&nbsp;133&ndash;34.
Traper

**Traper** (engleski: *Trapper*, od riječi **trap** = zamka) je historijski izraz za lovca na divlje životinje po Sjevernoj Americi.

Izraz je bio popularan u 19. vijeku kad je eksport dabrovih krzna iz Amerike u Evropu bio na vrhuncu.

## Historija
Kako je vatreno oružje bilo prilično neprecizno i komplicirano za upotrebu (nakon svakog hitca trebalo je nanovo puniti oružje barutom i sačmom) prvi evropski kolonisti u 16. i 17. vijeku radije su postavljali zamke nego se koristili puškama.

Lov osobito na krznaše, dugo vremena bio je ekonomski najisplativija djelatnost po Sjevernoj Americi, pa su se i najmoćnije kompanije 18. i 19. vijeka i bavile trgovinom krznima.

Britanci su sa svojom kompanijom Hudson Bay osnovanom još 1670. dugo držali monopol u trgovini krznima, tek početkom 19. vijeka pojavile su se američke kompanije kao American Fur Company (1808.-1842.) i Rocky Mountain Fur Company (1822. - 1834.) koje su mogle konkurirati Britancima.

Kako se granica divljine i netaknute prirode zvana **[[Divlji Zapad]]** pomicala prema zapadu i sjeveru, tako su se i traperi selili prema tim krajevima. Krajem 19. vijeka lov na krznaše preselio se na Aljasku i sjevernu Kanadu pa je tamo i Kompanija Hudson Bay osnovala svoju trgovačku stanicu 1847.

Traperi i graničari poput Davy Crocketta, John Coltera, Jim Bridgera i Buffalo Billa postali su mitologizirani američki heroji, popularni širom svijeta. Tako da je i njihova odjeća naročito hlače - traperice postala modni hit 1960-ih

### Traperi danas
Još i danas ima oko 200 000 trapera po Kanadi i Aljasci koji se kao nekad, bave lovom na krznaše.

## Povezano
* Divlji Zapad

## Izvori

## Vanjske veze
* ''O traperima'' na portalu Alaska Trappers Association 
* ''O traperima'' na portalu Vermont Trappers Association
Balaton (jezero)

**Blatno jezero** (često pisano i kao **Balaton**; mađarski: *Balaton*, latinski: *Lacus Pelso*, njemački: *Plattensee*, slovački: *Blatenské jazero*) je najveće jezero u središnjoj Europi, a nalazi se u Mađarskoj. Rijeka Zala je najveća rijeka koja se ulijeva u jezero, a kanalizirana rijeka Sió je jedina rijeka koja se izlijeva iz jezera.

Sa površinom od 592 km², dužinom od 77 km i širinom od 4 do 14 kilometara, jezero se nalazi na 104 metara nadmorske visine, sa najvećom dubinom od 12,2 m (prosječna dubina je 3,2 m).

## Ime
* opisni prijevod  bi dao značenje *Blatno jezero*, što daje prilog tezi da ime potječe od slavenske riječi „blato”.
* za vrijeme starorimske države jezero se zvalo „Plitko jezero” (lat. *Lacus Pelso*), dok su Nijemci koristili naziv (njem. *Plattensee*), koje ima isto značenje kao i na latinskom jeziku.

## Klima

Blatno jezero, s povećanim atmosferskim padalinama, utječe na klimu okolice; ima više oblačnih dana, manju varijaciju temperature nego ostatak Mađarske. Tokom zime površina jezera je obično zamrznuta.

Turizam je vrlo razvijen, s najvećom posjećenošću od lipnja do rujna, kad je prosječna temperatura vode 25°C. Za vrijeme jačih zima organizira se ribolov na ledu i tako produžava turistička sezona.

## Gradovi i sela

### Sjeverna obala

Od istoka prema zapadu:

Balatonfőkajár - Balatonakarattya - Balatonkenese - Balatonfűzfő - Balatonalmádi - Alsóörs - Paloznak - Csopak - Arács - Balatonfüred - Tihany - Aszófő - Örvényes - Balatonudvari - Fövenyes - Balatonakali - Zánka - Balatonszepezd - Szepezdfürdő - Révfülöp - Pálköve - Ábrahámhegy - Balatonrendes - Badacsonytomaj - Badacsony - Badacsonytördemic - Szigliget - Balatonederics - Balatongyörök - Vonyarcvashegy - Gyenesdiás - Keszthely

### Južna obala

Od istoka prema zapadu:

Balatonakarattya - Balatonaliga - Balatonvilágos - Sóstó - Szabadifürdo - Siófok - Széplak - Zamárdi - Szántód - Balatonföldvár - Balatonszárszó - Balatonszemes - Balatonlelle - Balatonboglár - Fonyód - Bélatelep - Balatonfenyves - Balatonmáriafürdő - Balatonkeresztúr - Balatonberény - Fenékpuszta

## Zanimljivosti

* Bitka pod imenom Balatonska ofenziva (njem. *Operation Frühlingserwachen*) se odigrala tijekom Drugog svjetskog rata. Bitka je bila kontraofenziva njemačke 6. SS tenkovske divizije protiv nadolazeće Crvene armije. Odigrala se između 6. ožujka i 16. ožujka 1945. godine, a rezultirala je pobjedom Crvene armije.
* Nekoliko Iljušina je nađeno i izvučeno iz jezera, što je ostatak sovjetske okupacije Mađarske.

## Literatura
* Pongrác Galsai: *Der Balaton. Landschaft und Geschichte*, Corvina Verlag, Budapest, 1978, 
* László Trunko: *Sammlung geologischer Führer Band.91*, 2000, 
* Anasztázia Koncz: *Balaton: Bildband*, Corvina Verlag, Budapest, 1986, 
* Francé, R.: Balaton-Ausschuß der Ungarischen Geographischen Gesellschaft: *Resultate der wissenschaftlichen Erforschung des Balatonsees*, Wien, Commissionsverlag

## Vanjske veze

* Službena stranica 
* Turističke informacije
* Vodič kroz Balaton 
* Turističke informacije sa slikama - OHB
* Galerija slika 
* Balaton - Svjetska baza podataka
Dvostruki predudar

**Dvostruki predudar** (, ) je muzički ukras, koji se sastoji od dve note koje prethode glavnoj noti. Piše se sitnijim notama, najčešće sa dva rebra, koje oduzimaju od vrednosti glavne note.

## Izvori

## Povezano

* Ukrasi u muzici
* Dugi predudar
* Kratki predudar
* Višestruki predudar
* Grupeto
* Praltriler
* Mordent
* Triler (muzika)
Ralph Plahi

**Ralph Plahi** (; ? - 1057), također poznat i kao **Ralph od Mantesa** bio je engleski plemić i velikodostojnik, koji je kao earl od Hereforda vladao od 1051. do 1055. ili 1057. Rodio se u Francuskoj kao sin vexinskog grofa Dreuxa (Drogo) i princeze Gode, kćeri engleskog kralja Ethelreda II Nespremnog i Emme od Normandije. Kada se njegov ujak i budući kralj Edward Ispovjednik vratio 1041. u Englesku, pratio ga je Ralph. Prvi put se kao earl spominje u nekoliko povelja 1050. Godine 1051. je sa vojskom i flotom pokušao spriječiti povratak prognanog earla Godwina iz izgnanstva u Englesku, ali bez uspjeha. Nakon što je 1052. umro Godwinov sin Sweyn dobio je njegovo mjesto earla Hereforda.

Godine 1055. se Aelfgar, earl Istočne Anglije, pobunio protiv kralja i sklopio savez sa velškim vladarom Gruffydd ap Llywelynom. Ralph im se suprotstavio u bitci 24. oktobra 1055. Tada je njegova vojska razbijena, a kroničari tvrde da je bijeg započeo upravo Ralph sa svojim vitezovima, zbog čega je i dobio nadimak "Plahi". Umro je dvije godine kasnije. Historičari se spore oko toga je li zbog poraza izgubio mjesto earla ili je na njemu ostao do smrti.

Njegov sin Harold je bio ostavljen na brigu kraljice Edith od Wessexa, a nakon normanskog osvajanja je dobio dio očevih zemalja. Njegovi potomci čine porodicu Sudeley koja živi u selu Toddington u grofoviji Gloucestershire.

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
*