open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
NCIS (sezona 11)

Jedanaesta sezona američke policijsko-proceduralne drame NCIS je emitovana od 23. septembra 2013. do 13. maja 2014. godine na kanalu CBS.Iz epizoda "Grad polumeseca (1. deo)" i "Grad polumeseca (2. deo)" nastala je serije "".

## Opis
Cote de Pablo je napustila glavnu postavu nakon epizode "Prošlost, sadašnjost, budućnost". Emili Wickersham, koja se epizodno pojavljivala od epizode "Provera hrabrosti" do epizode "Nostalgija", ju je zamenila u epizodi "Lančana reakcija".

## Uloge
### Glavne
*Mark Harmon kao Leroj Džetro Gibs
*Michael Weatherly kao Entoni DiNozo ml.
*Cote de Pablo kao Ziva David (Epizode 1-2)
*Pauley Perrette kao Ebigejl Šuto
*Sean Murray kao Timoti MekGi
*Brian Dietzen kao Džejms Palmer 
*Emily Wickersham kao Elenor Bišop (Epizode 12-24)
*Rocky Carol kao Leon Vens 
*David McCallum kao dr. Donald Malard

### Epizodne
*Emily Wickersham kao Elenor Bišop (Epizode 9-11)

## Epizode





## Vanjske veze
Lebel modèle 1886

***Puška Model 1886 ili Lebelova puška*** () je brzometna puška koja je služila kao standardna puška francuske vojske od 1887. do kraja 1940-ih. Kao standardno oružje je zamijenila dotadašnju sporometnu Grasovu pušku. Francuske vlasti su odluke o uvođenju brzometki kao standardnog oružja donijele 1883. godine, ali je na dizajn puške ključni uticaj imao pronalazak bezdimnog baruta (*[[Poudre B]]*) od strane Paula Vieillea 1884. godine, a kome je potpukovnik Nicolas Lebel prilagodio novi metalni metak koji je, slično kao i puška, dobio ime 8mm Lebel. Lebelova puška je zahvaljujući tim inovacijama u trenutku uvođenja predstavljala najsuvremeniju pušku u svijetu, ali također potakla intenzivnu utrku u naoružanju natjeravši gotovo sve druge evropske i svjetske velesile da samo za nekoliko godina kasnije uvedu vlastite ekvivalente, uključujući carsku Njemačku koja je dvije godine kasnije uvela Gewehr 88.

Lebelova puška je imala 10 metaka koji su se punili kroz cijevni magazin te se, iako je pružala dobar domet i brzinu paljbe, zbog nešto sporijeg punjenja smatrala nešto inferiornijom prema puškama drugih država. Sa druge strane se pokazala kao izuzetno pouzdano oružje, pogotovo u uvjetima rovovskog ratovanja u Prvog svjetskog rata. Godine 1907. je, kao privremena zamjena/alternativa uvedena Berthierova puška sa brže punećim magazinom od tri metka, ali je ljudstvo preferiralo Lebelovu pušku. Iako je 1936. kao standardno oružje uvedena nešto modernija brzometka MAS-36, Lebelova i Berthierova puška su se koristili sve dok 1949. nije uvedena poluautomatska puška MAS-49.

## Korisnici

*
*
*
* Francuska
*
*: *[[Compagnie des Carabiniers du Prince]]*
* : izdana jedinicama Volkssturma na kraju Drugog svjetskog rata.
* Druga poljska republika
* Kraljevina Rumunjska
*
* Druga španska republika
* : izdana Domobranskim (Home Guard) jedinicama nakon evakuacije iz Dunkerquea 1940.
* : korištena od strane Viet Minha 1945-1949.

## Reference

## Vanjske veze
Murata (puška)

je bila standardna puška japanske japanske carske vojske od 1880. do 1905. godine, odnosno prva standardna puška u historiji Japana.

Originalno je nastala kao sporometna puška ostraguša pod službenim nazivom *Muratina puška Tip 13* (pri čemu se broj "13" odnosio na 13. godinu vladavine cara Meijia), a dizajnirao ju je major Murata Tsuneyoshi po kome je dobila ime. Prije Muratine puške, japanske carske snage su se koristile puškama uvezenim uz zapadnih država kao što su francuska Chassepot, britanska Snider-Enfield i američka Spencerova repetirka. Iskustva iz Bošinskog rata, odnosno logistički problemi vezani uz različitu municiju i dijelove, su japanske vlasti potakle da standardiziraju naoružanje, odnosno stvore vlastitu pušku koja bi se mogla proizvoditi u samom Japanu. Kao uzor je, pak, poslužila francuska Grasova puška uvedena 1874. godine. Prvotna verzija je koristila municiju kalibra 11&nbsp;mm sa crnim barutom.

Kao i mnoge druge tadašnje države, i Japan se 1880-ih odlučio sa sporometnih prijeći na brzometne puške. U tu je svrhu poslužila upravo Muratina puška, koja je 1889. godine dobila novu verziju pod imenom "Tip 22". Ona ne samo što je dobila cijevni magazin sa 8 metaka (5 u karabinskoj verziji), nego i novi metak kalibra 8x53 mm sa bezdimnim barutom.

Tip 22 su japanske snage sa uspjehom koristile u Prvom japansko-kineskom ratu te gušenju Bokserskog ustanka. Krajem 1890-ih je, pak, bilo odlučeno da se stvori nova, suvremenija puška koja će postati poznati pod imenom Arisaka i služiti kao standardno oružje japanskih snaga sve do kraja Drugog svjetskog rata. Usprkos toga, u Rusko-japanskom ratu su, uslijed nedovoljne proizvodnje, rezervne i pozadinske japanske jedinice još uvijek koristile Muratinu pušku umjesto Arisake.

## Literatura

* Honeycutt Jr., Fred L. and Anthony, Patt F. *Military Rifles of Japan*. Fifth Edition, 2006. Julin Books, U.S.A. .

## Vanjske veze

* Murata Type 13 rifle
* Murata Type 18 rifle
* Murata Type 22 rifle
Tát

**Tát** (njemački: *Taath*) je grad na sjeveru Mađarske od 5,280 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Tát leži na dunavskom rukavcu, pored slovačke granice, udaljen svega 8 km jugozapadno od Esztergoma.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1181. pod imenom *Taath*.

Kod Táta se 1685. odigrala jedna od većih bitaka Velikog turskog rata u kojoj su snage Svete lige 
pobjedile osmansku vojsku.
Između 1710. - 1740. stanovništvo Táta je obnovljeno njemačkim kolonistima.

Tát je 2013. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Buseck
* , Molln
* , Obid
* , Căpleni

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Táta''
Nyergesújfalu

**Nyergesújfalu** čita se *Njergešijfalu* (njemački: *Neudorf*) je grad na sjeveru Mađarske 
od 7,402 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Nyergesújfalu leži na desnoj obali Dunava, koji na tom dijelu formira granicu sa Slovačkom, udaljen oko 37&nbsp;km 
sjeverno od županijskog centra Tatabánye.

## Historija

Na mjestu današnjeg grada je za rimskih vremena ležao kastrum *Crumerum* .
srednjovjekovno naselje zvano *Újfalu*, koje je za Austrijsko-turskih ratova bilo fortifikacija, 
razoreno je za Rakošijeve bune.

Današnji Nyergesújfalu je barokno naselje, nastalo u 18. vijeku, nakon što je carica Marija Terezija, poklonila osnivačima velike 
količine zemlje.

Nyergesújfalu je 1989. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Neu Wulmstorf
* , Karlsdorf-Neuthard

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Nyergesújfalua''
Rakošijeva buna

**Rakošijeva buna**  (mađarski: *Rákóczi-szabadságharc*) vođena između 1703. - 1711. bio je prvi značajniji pokušaj da se ograniči moć Habsburgovaca u Ugarskoj.

## Historija

Bunu je poveo Ferenc Rákóczi koji se 1694. vratio u Ugarsku i okupio brojne pristaše među ugarskim plemstvom - za ideju samostalnosti, za koju su mislili da je došao pravi trenutak ohrabreni skorim izbijanjem
Rata za španjolsko nasljeđe, pa su on i njegovi kolege zatražili pomoć od francuskog kralja Louisa XIV. Ali ih je posrednik izdao, pa je Rákóczi uhapšen i bačen u tamnicu, od smrti ga je spasila žena koja mu je pomogla da pobjegne iz tamnice.

Nakon dvije godine provedene u egzilu u Poljskoj, vratio se 1703. da se stavi na čelo seljačke bune poznate i kao Kurucki ustanak. Ustanici su na početku postigli značajne pobjede, ali im je anglo-austrijska pobjeda u 
Bitci kod Blenheima 1704. pokopala sve nade u pomoć iz Francuske i uspjeh u borbi, iako su se borbe po 
Ugarskoj nastavile sve do 1711.

U međuvremenu su Transilvanci oduševljeni Rákóczijem proglasili nezavisnost, i izabrali ga za kneza 6. jula 1704. 
Rezultat tog čina bio je pokapanje svih nada u neki mogući kompromis sa carem Leopoldom I, koji je također bio ugarski kralj.
Kako ruskog cara Petra Velikog za borbu protiv Habsburgovaca, a njegovi  seljački ustanici pretrpjeli su čitav niz teških poraza, on je kraju zauvijek napustio zemlju 21. februara 1711., svega nekoliko mjeseci prije potpisivanja Satmarskog mira sa dvorom.

Nakon potucanja po Poljskoj i Francuskoj, Rákóczi je na poziv sultana da pomogne organizirati vojsku protiv Austrijanaca, otišao 1717. u Istanbul. 
Kako je u međuvremenu sklopljen Satmarski mir prije nego što je stigao, sultan je ocjenio da neće imati nikakve koristi od njegovih usluga, pa je odustao od svega, a Rákóczi je ostatak svog života proživio u egzilu u Turskoj.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Rákóczi (II.) Ferenc'' na portalu Pallas Nagy Lexikona
Komárom

**Komárom** (hrvatski: *Komoran*, njemački: *Komorn*, slovački: *Komárno*) je pogranični grad na sjeveru Mađarske 
od 18,957 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Komárom leži na desnoj obali Dunava, na suprotnoj slovačkoj strani leži grad Komoran. 
Grad je udaljen oko 38 km sjeverozapadno od županijskog centra Tatabánye.

## Historija
Komárom je nastao nakon potpisivanja Ugovora iz Trianona 1919. i razgraničenja između tada novoformiranih država Čehoslovačke i Mađarske. Kako je određeno da Dunav bude granica, Mađarskoj je pripalo dotadašnje predgrađe *Újszőny* (Novi Szony) jedinstvenog Komaroma, a Čehoslovačkoj veći historijski centar grada, na sjevernoj strani rijeke.

Za rimskih vremena tu se nalazio kastrum Brigetio, koji je u 1. vijeku bio najveći vojni logor u Panoniji i velika dunavska luka. 
Koliko je on bio važan, govori činjenica da je u njemu bila stalno stacionirana Legia Adiutrix, kao i to da je imao terme i amfiteatar.

Najstarije srednjovjekovno naselje je prvi put dokumentirano 1138. Kralj Bela IV. dodjelio mu je - 1265. status grada.

Tokom 16. vijeka u vrijeme osmanske invazije na Ugarsku Komarom je postao granična utvrda.

Zbog napoleonskih ratova podignute su utvrde i na desnoj obali, i to je bio nukleus današnjeg Komároma.

Pravi razvoj *Újszőnya* počeo je izgradnjom pruge Beč - Budimpešta koja je dovršena 1884. Nakon tog je izgrađen 1892. i prvi čvrsti most, koji je zamjenio dotadašnje pontonske koje je često odnjela veća poplava.
Sve to omogućilo je da se na desnoj obali.nasele brojni trgovci i industrijalci.

Nakon tog su se Sjeverni i Južni Komárom (*Újszőny*)  ujedinili - 1896. u jedinstveni Komárom.

## Pobratimski gradovi

* , Naumburg
* , Komoran
* , Lieto
* , Naumburg
* , Juddendorf-Strassengel
* , Sebeş
* , Sosnowiec

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Komároma''
Oroszlány

**Oroszlány** čita se *Oroslanj* (njemački: *Ohreslahn*) je grad na sjeveru Mađarske od 18,068 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Oroszlány leži udaljen 16 km jugozapadno od županijskog centra Tatabánye.

## Historija
Nedaleko od današnjeg grada je za rimskih vremena ležalo je naselje *Quirinum*.

Najstarije srednjovjekovno naselje je prvi put dokumentirano 1383. pod imenom *Oroszlank*.
Ono je tokom 16. - 17. vijeka za za Austrijsko-turskih ratova potpuno napušteno, pa je nanovo naseljavano kolonistima iz Slovačke

Pravi razvoj mjesta počeo je nakon Drugog svjetskog rata kad je otvoren rudnik ugljena, koji je vrlo brzo izrastao u jedan od najvećih u Mađarskoj, pa je Oroszlány - 1954. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Końskie
* , Kuhmo
* , Plochingen
* , Šalja

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Oroszlánya''
Mannlicher M1885

**Mannlicher M1885** je bila brzometna puška koja je 1885. godine uvedena u naoružanje Austro-ugarske vojske i predstavljala prvi komercijalni uspjeh austrijskog oružara Ferdinanda Mannlichera.

## Pokusi i korištene

Dotadašnje sporometne puške u evropskim vojskama su postale zastarjele nakon što je Švicarska bila uvela svoju brzometnu pušku Vetterli M1869 sa magazinom od 12 metaka. Vojnici su zahvaljujući repetiranju stekli izuzetnu brzinu paljbe. 1880-ih je u tadašnjoj Austro-Ugarskoj postalo jasno da je tadašnja standardna puška Werndl-Holub M1867 postala zastarjela, te su započeli pokusi čiji je cilj bio uvesti njenu brzometnu alternativu.

Na njima se posebno istakla repetirka M1885 s poteznim zatvaračem, izum Ferdinanda Mannlichera. Koristila je tadašnje standardne metke 11x58 R Werndl M.77, ali joj je specifičnost bila korištenje metalnog okvira od 5 metaka koji se stavljao u pušku. Kada bi se ispalio posljednji metak, okvir je sam iskakao iz puške (poput kasnije američke puške  M1 Garand). Tako je, za razliku od drugih brzometki sa cijevnim magazinima, punjenje bilo daleko brže. Vojska je za testove naručila 5500 komada. Do oktobra 1885. je tvrtka Steyr proizvela 5000 pušaka koje su predane posebno odarbranim jedinicima. Opsežni testovi na terenu su pokazali da je puška dobra za upotrebu, te je sljedeće godine proizvedena nova poboljšana verzija, koja će pod imenom Mannlicher M1886 postati standardno oružje.

## Izvori

## Povezano
*Mannlicher M1886
Prvi japansko-kineski rat

**Prvi japansko-kineski rat** se vodio od 1. augusta 1894. do 17. aprila 1895. između Japanskog Carstva na jednoj i carske Kine pod dinastijom Qing na drugoj strani. Uzrok rata bila je kontrola nad Korejom koja je u to vrijeme, pod vlašću dinastije Joseon nominalno bila tributarna država Kineskog Carstva, ali u kojoj je godinama trajala borba između dvije frakcije - konzervativnih tradicionalista koji su se oslanjali na Kinu i reformista koji su nastojali uvesti zapadnu tehnologiju i institucije po uzoru na Japan u vrijeme Meiji revolucije. Neposredni povod je bio seljački Donghak ustanak zbog čijeg gušenja je korejska vlada pozvala kineske trupe u pomoć, a na što je Japan poslao svoje trupe. Na početku sukoba, koji je počeo bez formalne objave, brojčana prednost je bila na kineskoj strani, ali su japanske snage bile bolje naoružane, opremljene, i što je još važnije, obučene zahvaljujući intenzivnom programu modernizacije u prethodnim decenijama. To je najviše došlo do izražaja na moru, pa je tako japanska carska mornarica u odlučujućoj bitci kod ušća rijeke Yalu 17. septembra 1894. nanijela odlučujući poraz brojčano jačoj kineskoj Beiyanškoj floti. S tako stvorenom prednošću na moru, japanske snage su zauzele cijelu Koreju i prodrle duboko u Mandžuriju, zauzele Peskadorske Otoke te se iskcrale na obalu Kine. Ti su porazi natjerali kinesku vladu da sklopi Mir u Shimonosekiju kojim je Japanu predala Tajvan, Peskadore i poluotok Liaodong te priznala Koreju kao dio japanske interesne sfere. Kratkotrajni trijumfalni rat je imao dalekosežne posljedice, učinivši od Japana velesilu, dok je u Kini sramotan poraz izazvao duboko nezadovoljstvo vladavinom dinastije Qing te potakao Bokserski ustanak, a potom i Xinhai revoluciju kojom će ona biti zbačena nepune dvije decenije kasnije.

## Vanjske veze

* 程映虹︰從"版畫事件"到《中國向西行進》Peter Perdue 濮德培和中國當代民族主義  
* *[http://www.navyandmarine.org/ondeck/1894YaluBattle.htm Detailed account of the naval Battle of the Yalu River]* by Philo Norton McGiffen
* 
* Print exhibition at MIT
* The Sinking of the ''Kowshing'' – Captain Galsworthy's Report 
* SinoJapaneseWar.com A detailed account of the Sino-Japanese War
* The Sino-Japanese War of 1894-1895: as seen in prints and archives (British Library/Japan Center for Asian Historical Records)
Lábatlan

**Lábatlan**  (njemački: *Labeland)*) je grad na sjeveru Mađarske od 4,839 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Lábatlan leži na desnoj obali Dunava, na dijelu gdje on formira granicu sa Slovačkom, udaljen oko 36 km 
zapadno od županijskog centra Tatabánye.

## Historija
Lábatlan je novo naselje nastalo 1950. ujedinjenjem dviju sela Lábatlan i Piszké.
Lábatlan je prvi put dokumentiran 1267. a Piszké oko 1300. kao *Pyzke*.

Lábatlan je 2004. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Kravani na Dunavu
* , Rechnitz

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Lábatlana''
Kisbér

**Kisbér** čita se *Kišber*  je grad na sjeveru Mađarske od 5,348 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Kisbér leži u brdima Bakonya udaljen oko 35 km zapadno od županijskog centra 
Tatabánye.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1277. pod imenom *Beyr*.
Osmanlije su ga orobile u nekoliko navrata tokom 16. vijeka. Od  18. vijeka je feud porodice Batthyany, on im je oduzet 1849. zbog sudjelovanja u Rakošijevoj buni.

Dekretom cara Franz Josepha - 1853.  osnovana je ergela za uzgoj konja za Austro-ugarsku vojsku.

## Pobratimski gradovi

* , Kolarovo
* , Câmpia Turzii
* , Eslohe

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Kisbéra''
Ács

**Ács** čita se *Ač* (njemački: *Atsch*) je grad na sjeveru Mađarske od 6,771 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Ács leži na potoku Conc, udaljen 3 km južno od Dunava i slovačka granice i oko 42&nbsp;km zapadno od 
županijskog centra Tatabánye.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1138. pod imenom *Olt*, a nakon tog i 1297. kao *Villa Alchi*.
Osmanlije su ga orobile u dva navrata 1540. i 1639.
Konrád Patzenhofer podigao je 1871. šećeranu u kojoj se zaposlilo puno ljudi.

Ács je 2007. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Zlatna na Ostrvu
* , Brăduţ
* , Steinau

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Ácsa''
Tata (grad)

**Tata** (latinski: *Dotis*) je grad na sjeveru Mađarske od 23,613 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Tata leži udaljena 9 km sjeverozapadno od županijskog centra Tatabánye.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1221. kao zamak porodice Lackfi. Zamak je za vladavine kralja Matije Korvina preuređen je 
u renesenasnom stilu.
Osmanlije su ga zauzele 1543. a razorili Habsburgzi nakon Rakošijeve pobune.
Nakon tog su ga 1727. kupili Esterházyji i pretvorili u svoj feud.

Tata se 1938 spojila sa susjednim naseljem Tóváros, pa se jedno kratko vrijeme zvala *Tatatóváros*.

Tata je 1954. dobila status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Alkmaar
* , Bystřice nad Olší
* , Gerlingen
* , Dammarie-les-Lys
* , Arenzano
* , Svodin
* , Montebelluna
* , Sovata
* , Pińczów

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Tataa''
Hermann Helmer

**Hermann Gottlieb Helmer** (* Hamburg, 13. jul, 1849.; † Beč, 2. april, 1919.) bio je njemački arhitekt, koji je svoj radni vijek 
proveo u Austro-Ugarskoj. Ostat će trajno zapamćen po radu u zajedničkom projektnom birou Fellner & Helmer.

## Biografija

*Helmer* je u tajne gradnje, krenuo kao obični *zidar*, zatim je pohađao strukovnu graditeljsku školu u *Nienburg/Weseru*, te zatim *Umjetničku Akademiju* u Münchenu. Nakon školovanja zaposlio se u atelieru *Ferdinanda Fellnera (starijeg)* u Beču.

Sa njegovim sinom Ferdinandom Fellnerom osnovao je 1873. zajednički projektni studio *[[Biro Fellner & Helmer]]*, koji se proslavio projektiranjem i izgradnjom teatara po cijeloj Austro-Ugarskoj monarhiji.
Iako su radove uvijek potpisivali zajednički kao *Fellner & Helmer*, ipak se radilo u 
najviše slučajeva o pretežitom radu jednog od njih.
*Fellner* je više naginjao klasicističkim rješenjima, pa se drži da su teatarske zgrade iz ; Wiesbadena, Fürtha, Darmstadta, Klagenfurta i Züricha njegovi projekti.

*Helmer*  je bio predsjednik *Stalnog odbora za natječaje* i član *Odbora za izgradnju i razvoj grada Beča*. Bio je jedan od osnivača *Udruženja arhitekata Austrije*.

## Djela (izbor)

* brojne filijale *Austro-Ugarske banke* u raznim gradovima monarhije
* Vijećnica u Liesingu, Beč
* Stadttheater, Klagenfurt
* Umjetnički paviljon, Zagreb
* Tonhalle Zürich, danas dio Kongresnog centra, Zürich
* Hessisches Staatstheater, Wiesbaden

* O zajedničkim projektima koje je Helmer napravio sa svojim partnerom Fellnerom pogledajte: Biro Fellner & Helmer

## Reference

## Vanjske veze

* planet-vienna.com - Hermann Helmer (1849.-1919.)
Dorog

**Dorog** (njemački: *Drostdorf*) je grad na sjeveru Mađarske od 11,883 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Dorog leži udaljen 7 km južno od Dunava i slovačke granice i oko 44&nbsp;km sjeveroistočno od 
županijskog centra Tatabánye.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1181. pod imenom *Durugh*.
Tokom 19. vijeka transformirao se u grad, kad se počeo iskapati ugljen.

Dorog je 1984. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Wendlingen am Neckar
* , Žirani
* , Marienberg
* , Feliceni

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Doroga''
Bábolna

**Bábolna**  je grad na sjeveru Mađarske od 3,789 stanovnika., koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

## Geografija

Bábolna leži udaljena 45 km zapadno od županijskog centra Tatabánye.

## Historija

Mjesto je prvi put dokumentirano 1268. pod imenom *Babuna*, jer je bila feud porodice Babuna.
Dekretom cara Josepha II - 1784. osnovana je ergela, koja je utjecala na razvoj mjesta.

Bábolna je 2003. dobila status grada.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Bábolnaa''
We Need to Talk About Kevin (film)

***We Need to Talk About Kevin*** () je britansko-američki igrani film snimljen 2011. u režiji Lynne Ramsay. Po žanru je mješavina drame i psihološkog trilera, a predstavlja adaptaciju istoimenog romana Lionel Shriver. Protagonistica, čiji lik tumači Tilda Swinton, je nekada uspješna književnica čiji sin (koga glumi Ezra Miller) služi zatvorsku kaznu zbog masakra koga je počinio u školi. Radnja prikazuje kako se ona pokušava suočiti sa posljedicama, odnosno kako kroz sjećanja o njegovom odrastanju pokušava doznati što ga je natjeralo na zločin. Swinton je za svoju ulogu dobila brojne pohvale kao i nominacije za niz prestižnih nagrada.

## Uloge
* Tilda Swinton ... Eva Khatchadourian
* John C. Reilly ... Franklin Plaskett
* Ezra Miller ... Kevin Khatchadourian
** Jasper Newell ... mladi Kevin
** Rocky Duer ... Kevin kao beba
* Ashley Gerasimovich ... Celia Khatchadourian
* Siobhan Fallon Hogan ... Wanda
* Alex Manette ... Colin

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
*
Ambroz Matić

**Ambroz Matić** (Blaževac, 24. marta 1795. – Garevac, 24. maja 1849.), hrvatski i bosanskohercegovački pjesnik, pisac, latinist iz Bosne i Hercegovine.

## Biografija
Filozofiju i teologiju je završio u Slavonskoj Požegi. Predavao je latinski jezik u Kraljevoj Sutjesci, a zatim se posvetio pastoralnom radu. Pisao je pjesme, napisao je udžbenik iz matematike i latinsku gramatiku. Značajna je njegova zbirka pjesama *Isitrion* (Doček). Nazivali su ga majstorom verisifikacije. Često je, kao i njegovi suvremenici, pisao prigodnice istaknutijim članovima svoga reda. Smatran je najistaknutijim latinistom 19. stoljeća. Utopio se u rijeci Bosni 1849. godine.

## Bibliografija
* Carmen Adgratulatorium M.V.P. Marianovich (pjesma, 1825.)
* Illustrissimo Domino...Gabrieli Barishich (pjesma, 1827.)
* Isitiron Illustrissimo...Gabrieli Barishich (pjesma, 1827.)
* Račun za prvi i drugu godinu školsku (1827.)
* Adgratulatio onomastica M.V.P. Antonio Knezovich (pjesma, 1827.)
* Knjižica računa (1832.)

## Reference

## Vanjske veze
* Melibej
Ferien vom Ich (film, 1952)

***Ferien vom Ich*** () je zapadnonjemačka filmska komedija snimljena 1952. godine u režiji Hansa Deppea. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Paula Kellera, odnosno remake istoimenog crno-bijelog filma koga je Deppe režirao 1934. godine. Protagonist, koga tumači Rudolf Prack je američki milijarder koji oboli na srcu te mu ljekar preporući "odmor od sebe". Radnja prikazuje kako otkupljuje zamak u Južnoj Njemačkoj i tamo preuzme lažni identitet vlastitog zaposlenika, pri čemu se jedna od lokalnih djevojaka (čiji lik tumači Marianne Hold) zaljubi u njega. *Ferien vom Ich* je godine 1963. dobio još jedan istoimeni remake u režiji Hansa Grimma.

## Vanjske veze
* 
* 
* ''Ferien vom Ich'' Illustrierte Film-Bühne Nr. 1738 (im Bild Gunnar Möller und Hannelore Bollmann)
Mannlicher M1886

**Repetirajuća puška M. 1886**, poznatija kao **Mannlicher M1886**, bila je brzometna puška koja je od 1887. do 1888. služila kao standardna puška Austro-ugarske vojske. Nastala je na temelju probnog modela Mannlicher M1885 koga je izradio Ferdinand Mannlicher. Kao i ona, za punjenje je koristila okvir za 5 metaka kalibra 11x58 Mannlicher sa crnim barutom; osnovna razlika je bila nešto pouzdanijem okviru, koji se, pak, također automatski izbacivao iz puške kada bi bio ispaljen posljednji metak. 

Ukaz o uvođenju puške u naoružanje je potpisao car Franjo Josip I 12. januara 1887. Napravljeno je oko 100.000 komada koji su raspoređeni među vojne jedinice. Dvije godine kasnije je, pak, odlučeno da se 11x58 mm Mannlicher zamijeni s metkom 8×52mmR Mannlicher za koga je utvrđeno da daje veću brzinu i domet. Stoga je Mannlicher izradio novi model Mannlicher M1888 koji je koristio tu municiju. Mnoge od pušaka M1886 su konvertirani za novu municiju, kao i za kasnije uvedeni metak 8x50mm Mannlicher, pa je zbog toga M1886 u originalnoj verziji kalibra 11 mm izuzetno rijetka i predstavlja vrijedan primjerak za današnje kolekcionare oružja. 

## Vanjske veze
Ave Maria de Schubert (film)

***Ave Maria de Schubert*** je francuski kratki crno-bijeli film snimljen u režiji Maxa Ophülsa premijerno prikazan 1936. godine. U njemu poznata pjevačica Elisabeth Schumann izvodi kompoziciju *[[Ellens dritter Gesang]]* Franza Schuberta, također poznatu kao *Ave Maria*.

## Vanjske veze
* Fiche du film 
* 
* Ave Maria de Schubert sur BiFi.fr
Gone Girl (film)

***Gone Girl*** () je američki triler iz 2014. režisera Dejvida Finčera snimljen po motivima istoimenog romana Džilijan Flin, koja je ujedno i autorka filmskog scenarija.

Radnja prati Nika Dana koji nakon nestanka svoje supruge Ejmi postaje glavni osumnjičeni za njeno ubistvo i pokušava da dokaže svoju nevinost. U filmu nastupaju Ben Aflek, Rozamund Pajk, Nil Patrik Haris, Tajler Peri i Kari Kun.

Film je premijerno prikazan na Filmskom festvalu u Njujorku 26. septembra 2014, gde je naišao na pozitivne reakcije kritičara, koji su pohvalili Finčerovu režiju i izvedbe glavnih glumaca.

U Hrvatskoj je prikazan pod naslovom ***Nestala***, a u Srbiji pod naslovom ***Iščezla***.

## Radnja
Bračni par njujorških pisaca, Ejmi (Rozamund Pajk) i Nik (Ben Aflek) primoran je da se preseli u mali gradić u Misuriju zbog finansijske krize i bolesti Nikove majke. Od harmoničnog i srećnog para koji su nekada bili, postaju nesrećni i otuđeni. Na dan njihove petogodišnjice, Nik se vraća kući i zatiče prevrnut sto i nered u dnevnoj sobi koji ukazuje na znake borbe. Iznenada shvata da je njegova žena nestala i obaveštava policiju. Međutim, ubrzo postaje glavni osumnjičeni za Ejmin nestanak, a njegove laži, prevare i čudno ponašanje navode sve da postave isto mračno pitanje – da li ju je on ubio?

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  promotional website
Missi Pyle

**Misi Pajl** (; 16. novembar 1972) je američka glumica i pevačica.

Poznata je po sporednim ulogama u filmovima *[[Galaktička pustolovina]]* (1999), *[[Krupna riba]]* (2003), *[[Između dve vatre (film)|Između dve vatre]]* (2004), *[[Pedeset prvih sastanka]]* (2004), *[[Čarli i fabrika čokolade (film)|Čarli i fabrika čokolade]]* (2005) i *[[Umetnik (film iz 2011)|Umetnik]]* (2011). Takođe je tumačila epizodne uloge u serijama *[[Ludo zaljubljeni]]*, *[[Prijatelji (TV serija)|Prijatelji]]*, *[[Heroji (TV serija)|Heroji]]*, *[[Dva i po muškarca (TV serija)|Dva i po muškarca]]*, *[[Frejžer]]*, *[[Zovem se Erl]]*, *[[Uvod u anatomiju|Uvod u anatomiju]]* i *[[Mentalista (serija)|Mentalista]]*.

Zajedno sa glumicom Šonom Smit osnovala je kantri-rok bend *Smit i Pajl*.

## Vanjske veze

* 
* 
*
Birkir Bjarnason

**Birkir Bjarnason** (Akureyri, 27. svibnja 1988.) je islandski nogometaš i reprezentativac koji igra za Basel na poziciji centralnog veznjaka. Profesionalnu karijeru započeo je u Norveškoj, a nakon jedne sezone u Belgiji, tri je sezone igrao u Italiji prije nego je 2015. potpisao za Basel. 

Za islandsku reprezentaciju je debitirao 2010. godine, a bio je dio momčadi koja je debitirala na Euru 2016. u Francuskoj. U prvoj utakmici, protiv Portugala, postigao je izjednačujući pogodak i tako ušao u historiju kao prvi strijelac za Island na nekom međunarodnom natjecanju.
Carrie Coon

**Kari Kun** (; 24. januar 1981, SAD) američka je glumica najpoznatija po ulogama Nore Derst u TV seriji *[[Ostavljeni (TV serija)|Ostavljeni]]* na kanalu Ejč-Bi-Ou i Margo Dan u filmu *[[Iščezla (film)|Iščezla]]* reditelja Dejvida Finčera. Godine 2012. bila je nominovana za nagradu Toni za ulogu u predstavi *[[Ko se boji Virdžinije Vulf?]]*

## Izvori

## Vanjske veze
*
*
Ave Maria (razvrstavanje)

**Ave Maria** je latinski naziv za Zdravo Marijo, tradicionalnu kršćansku molitvu koju uglavnom koriste katolici, te u manjoj mjeri pravoslavci, anglikanci i luterani.

Također može označavati:

## Muzika

### Kompozicije
*''Ave Maria'' (Bach/Gounod) (1859), arija Charlesa Gounoda, temeljena na djelu Johanna Sebastiana Bacha
*''Ave Maria'' (Schubert), kompozicija pod originalnim naslovom "Ellens dritter Gesang" (1825) koju je napisao Franz Schubert
*''Ave Maria'' (Vavilov) (1970), arija koju je napisao Vladimir Vavilov
**[[Ave Maria ... Virgo serena]]*, motet iz 15. vijeka koji je napisao Josquin des Prez.
*''Ave Maria'' (Bruckner), zborska kompozicija koju je napisao Anton Bruckner
**[[Ave Maria, WAB 5 (Bruckner)]]*, kompozicija iz 1856. koju je napisao Bruckner
**[[Ave Maria, WAB 7 (Bruckner)]]*, kompozicija iz 1882. koju je napisao Bruckner

### Pjesme
*''Ave Maria'' (Gubec Beg), arija iz rock-opere *Gubec Beg*
*''Ave Maria'' (Beyoncé Knowles), pjesma Beyonce Knowles iz 2008.

### Albumi
* *[[Ave Maria – En Plein Air]]*, album finske pjevačice Tarje

## Film
* *[[Ave Maria (film, 1918)|Ave Maria]]*, britanski film, rež. Wilfred Noy iz 1918
* *[[Ave Maria (film, 1920)|Ave Maria]]*, italijanski film, rež. Memmo Genua i Diana Karenne iz 1920.
* *[[Ave Maria de Schubert (film)|Ave Maria de Schubert]]*, francuski kratki film, rež. Max Ophüls iz 1935 ;
* *[[Ave Maria (film, 1936)|Ave Maria]]*, njemačko-italijanski film, rež. Johannes Riemann iz 1936.
* *[[Ave Maria (film, 1953)|Ave Maria]]*, zapadnonjemački film, rež. Alfred Braun iz 1953.
* *[[Ave Maria (film, 1984)|Ave Maria]]*, francuski film, rež. Jacques Richard iz 1984.
* *[[Ave María (film, 1999)|Ave María]]*, meksičko-španski film, rež. Eduardo Rossoff iz 1999.
* *[[Avé Maria (film, 2006)|Avé Maria]]*, portugalski film, rež. João Botelho iz 2006.

## Toponimi
*Ave Maria, Florida, univerzitetski grad kraj Naplesa na Floridi,  SAD
*Ave Maria Grotto, park u gradu Cullman u Alabami, SAD
*Ave Maria Lane, ulica kraj Katedrale Sv. Pavla u Londonu

## Ostalo
*Ave Maria Mutual Funds, američki investicijski fond
*Ave Maria Press, katolički izdavač
*Ave Maria Radio, radio-stanica
Graziano Pellè

**Graziano Pellè** (San Cesario di Lecce, 15. srpnja 1985.) je talijanski nogometaš i reprezentativac koji igra kao napadač za Shāndōng Lǔnéng. 

Karijeru je započeo u Lecceu u Seriji A, a tokom tri sezone je posuđivan u niželigaške klubove prije nego je 2007. godine prešao u nizozemski AZ Alkmaar. U svojoj drugoj, od ukupno četiri sezone u klubu, postao je nizozemski prvak. Nakon kratkih perioda u Parmi i Sampdoriji, vraća se u Feyenoord, gdje mu dobre partije osiguravaju transfer u Southampton u vrijednosti od £8,000,000. 

Italiju je predstavljao na U-20 i U-21, a za seniorsku reprezentaciju je debitirao tek 2014. godine i sudjelovao je na Euru 2016. godine. Svoj prvi pogodak za reprezentaciju postigao je tokom debija protiv Malte.
Ave Maria (film, 1918)

***Ave Maria*** je britanski crno-bijeli nijemi film snimljen 1918. godine u režiji Wilfreda Noya. Po žanru je melodrama, a radnja prikazuje kako se djevojka udaje za bogatog plemića ne znajući da je zapravo njegova nećaka.

## Uloge
* Concordia Merrill : Margaret
* Rita Jonson : Helen Grey
* Roy Travers : Jim Masters
* H. Manning Haynes : Jack Haviland
* A.B. Imeson : Guy Fernandez
* Sydney Lewis Ransome : Providence
* William Lugg : Sir John Haviland

## Vanjske veze
*
Emanuele Giaccherini

**Emanuele Giaccherini** (Bibbiena, 5. svibnja 1985.) je talijanski nogometaš i reprezentativac koji trenutno igra za Napoli. 

Karijeru je započeo u Ceseni te joj je, nakon tri uzastopne posudbe u niželigaškim klubovima, pomogao u dolasku do Serie A. Nakon toga odlazi u Juventus, gdje u dvije sezone osvaja dva naslova prvaka prije nego 2013. godine potpisuje četvrtogodišnji ugovor sa Sunderlandom. 

Za reprezentaciju je debitirao 2012. godine te je sudjelovao na Europskim prvenstvima 2012. i 2016. te na Kupu konfederacija 2013. godine.
Renato Sanches

**Renato Júnior Luz Sanches**, poznatiji kao **Renato Sanches** (Lisabon, 18. kolovoza 1997.) je portugalski nogometaš i reprezentativac koji igra kao vezni igrač za Paris Saint-Germain. Trenutno je na posudbi u Panatinaikosu.

Svoju profesionalnu karijeru započeo je u Benfici, prvo u B momčadi, za koju debitira u listopadu 2014., a onda i u seniorskoj ekipi, za koju debitira deset mjeseci kasnije. U svojoj jedinoj sezoni u Benfici, osvojio je prvenstvo i liga kup. Tokom 2016. je dogovorio transfer u Bayern München u iznosu od €35,000,000, postavši tako najskuplji portugalski igrač koji je napustio domaću ligu. U Bayernu se nije dokazao, nakon čega je 2019. godine prešao u Lille. Od 2022. godine igra za Paris Saint-Germain.

Za reprezentaciju Portugala je nastupao na svim razinama, a za seniorsku ekipu debitirao je 2016. godine te je nastupio i na Euru 2016. godine, postavši tako, s 18 godina, najmlađi Portugalac s nastupom na nekom međunarodnom natjecanju.
Ave Maria (film, 1953)

***Ave Maria*** je zapadnonjemački crno-bijeli igrani film snimljen 1953. u režiji Alfreda Brauna. Po žanru je melodrama. Protagonistica, čiji lik tumači Zarah Leander je pjevačica koja radi kao vlasnica i zvijezda noćnog kluba "sumnjive" reputacije  kako bi financirala školovanje svoje kćeri (koju tumači Marianne Hold), a od koje nastoje sakriti svoj profesionalni život. Radnja pokaže kako je bogati industrijalac (čiji lik tumači Hans Stüwe), a sa čijim se sinom kćer misli zaručiti prepozna, te ona napušta kćer kako joj više ne bi ugrožavala životnu sreću.

## Vanjske veze
* 
* 
* Filmbilder auf cinema.de
Hochzeitsglocken

***Hochzeitsglocken*** je zapadnonjemački crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Georga Wildhagena i premijerno prikazan početkom 1954. godine. Protagonistica, koju tumači Marianne Hold, je mlada provincijska djevojka koja voli svog prijatelja iz djetinjstva (koga glumi Erwin Strahl). Radnja prikazuje kako u njeno mjesto na odmor dolazi poznati književnik (koga glumi Jan Hendriks), koji će je zavesti i to nastojati iskoristiti za inspiraciju za svoj roman.

## Vanjske veze
* 
* 
* ''Hochzeitsglocken'' Illustrierte Film-Bühne Nr. 2222 sowie ''Hochzeitsglocken'' Das Neue Film-Programm
Ljudožder vegetarijanac

**Ljudožder vegetarijanac**, je hrvatski igrani film redatelja Branka Schmidta snimljen 2012. godine i hrvatski je kandidat za nagradu Oscar u kategoriji 'najbolji strani film'.

## Radnja

Veći dio filma odvija se u fiktivnoj KB Iktus, gdje je dr. Danko Babić uspješan ginekolog u najboljim godinama, cijenjen stručnjak, zaposlen u vodećoj hrvatskoj klinici za ginekologiju i sterilitet. Nasuprot tome, film govori o korumpiranim policajcima i još gorim ginekolozima, korumpiranim, nemoralnim, odvratnim. Glavni lik oličenje je svega lošega u hrvatskome društvu, slobodno vrijeme ispunjeno mu je drogom (u filmu prvo šmrče bijeli prah, potom intravenozno uzima drogu nakon koje obično spava) i prostitutkama iz istočne Europe (nabada ruski), a agresiju ispucava mlateći po bubnjevima i pumpajući svoje predimenzionirane mišiće u teretani. Resurse ginekološkog odjela državne bolnice dr. Babić po potrebi koristi za ilegalne abortuse, postavljanje lažnih dijagnoza i iznudu novca od pacijenata, dok će zahvate u kojima ne vidi vlastitu korist radije prepustiti mlađim neiskusnijim kolegama.

Ako vam se učinilo da su samo liječnici prozvani u filmu, najbolji prijatelj dr. Babića je policijski načelnik Ilija, okorjeli diler droge kojem 10 kilograma droge, klađenje na ilegalnim borbama pasa ili organizacija pobačaja ljubavnice ministra u sedmom mjesecu trudnoće nije problem.

## Glavni likovi

* Rene Bitorajac - **dr. Danko Babić**, uspješan ginekolog u najboljim godinama, na početku filma vozi bijeli Golf, nakon što počne raditi za Jedinka kupuje Mercedes kabriolet.
* Leon Lučev - **Ilija Žuvela**, policijski načelnik u Odjelu kriminaliteta droga, "rekao je da je pristao glumiti u filmu nakon što je saznao da je 90% scenarija istina".
* Robert Ugrina -  **dr. Soldo**
* Rakan Rushaidat -  **dr. Hassan Al Sadat** (s nadimkom Gadafi), doktor porijeklom iz Jordana, dr. Babiću ide po sendvič kad ga zamoli
* Ljubomir Kerekeš - **prof. dr. Matić**, ravnatelj KB
* Krešimir Mikić - **dr. Bantić**, mladi šef odjela u kome rade dr. Babić, Soldo, Hassan i doktorice Lovrić, Miller i Domljan
* Nataša Janjić - dugokosa **sestra Lana**, povremena ljubavnica dr. Babića
* Zrinka Cvitešić - **dr. Lovrić**, zgodna specijalizantica koja na početku filma šamarom odbije dr. Babića, kad joj on postane šef "oprosti mu"
* Daria Lorenci - **dr. Miller**
* Ksenija Pajić - **dr. Domljan**
* Emir Hadžihafizbegović - **Jedinko**, narko šef, vlasnik noćnog kluba u koji dolaze "sve ugledni ljudi, generali, političari, nogometaši, odvjetnici" (citat iz filma) u kojem su djevojke iz "Rumunije, Bugarske, Ukrajine"(citat iz filma)
* Mustafa Nadarević  - **dr. Marelja**, patolog
* Ksenija Marinković - **pacijentica Švarc**

## Nagrade i festivali

Na Festivalu igranog filma u Puli, 2012.:
# Zlatna Arena za režiju (Branko Schmidt)
# Zlatna Arena za najbolju glavnu mušku ulogu (Rene Bitorajac)
# Zlatna Arena za masku (Jasna Rosini)
# Zlatna Arena za scenografiju (Ivana Škrabalo) i
# Zlatna Arena za kameru (Dragan Ruljančić).

Dobio je također nagradu Oktavijan, Nagrada FEDEORA-e za najbolji film.

## Reference

## Vanjske veze
*
Marie von Ebner-Eschenbach

**Marie von Ebner-Eschenbach** (Zdislavic, 13. septembar 1830. - Beč, 12. mart 1916.), austrijska književnica.

Posljednja je pjesnikinja stare Austrije, hroničar podunavskih sudbina, života pojedinaca i grupa između dvoraca i sela. Počela je s dramama, ali je svoj vlastiti izraz našla u prozi. U stilu psihološkog realizma (uticaj Turgenjeva), opisuje život bečkog plemstva, ali pokazuje i humanu osjećajnost prema siromašnijim staležima. Izraz joj se odlikuje oštrim opservacijama, blagim humorom i dotjeranim jezikom.

## Djela

* "Božena" 
* "Aforizmi" 
* "Seoske i dvorske pripovijesti" 
* "Moje djetinjstvo"
Anton Marčelo Popović

**Anton Marčelo Popović** (Bratići kraj Vrsara, 1943 - Vrsar, 27. ožujka 1996) bio je hrvatski poslovni čovjek, turistički djelatnik i političar, poznat kao prvi ministar turizma u Vladi demokratskog jedinstva, ali i kao jedini ministar u povijesti moderne Hrvatske čiji je život okončan nasilno.

Popović je završio Poljoprivredni fakultet u Zagrebu. Godine 1969. se zaposlio u vrsarskom turističkom poduzeću Anita. Od 1987. do 1990. je bio komercijalni direktor poduzeća Laguna Commerce iz Poreča, a 1990. je postao direktor Anite. Popović je bio član Hrvatske demokratske zajednice i kao njen kandidat je na izborima 1990. godine izabran u prvi višestranački saziv Sabora. Nakon izbijanja Domovinskog rata je u ljeto 1991. imenovan za ministra turizma, i na tom je mjestu ostao do kraja mandata hrvatske vlade. Poslije se vratio na mjesto direktora Anite.

Noću 27. ožujka u Vrsaru, nakon što se vraćao iz posjeta prijatelju, ubijen je u zasjedi hicima iz automata "Uzi". Mjesec dana kasnije je u Grazu uhićen Siniša Štracaboško zvani "hrvatski Rambo", kontroverzni pripadnik zapovjednik hrvatskih paravojnih formacija s početka rata, te optužen za ubojstvo i za njega osuđen na 15 godina zatvora. Ubojstvo je bio naručio Šime Medanić, lokalni poduzetnik koji se sa Popovićem nalazio u poslovnom sporu. 

## Izvori
 

## Vanjske veze
* Članak na portalu Istrapedia
Peta Vlada Republike Hrvatske

**Peta Vlada Republike Hrvatske** je saziv Vlade Republike Hrvatske u periodu od **[[3. travnja]] [[1993.]]** do **[[7. studenog]] [[1995]]**. Predsjednik Vlade bio je **[[Nikica Valentić]]**. S obzirom da je njen mandat koincidirao s odlučujućim vojnim pobjedama i Erdutskim sporazumom kojim je de facto okončan Domovinski rat, ali i uvođenjem hrvatske kune kao čvrste valute nakon godina hiperinflacije, često se navodi kao najuspješnija vlada u modernoj hrvatskoj povijesti.

Nastala je nakon što je Hrvoje Šarinić, Valentićev prethodnik, smijenjen i od predsjednika Franje Tuđmana postavljen na čelo Ureda za nacionalnu sigurnost (UNS). Kao i prethodna vlada, Valentićeva vlada je potvrđena od strane 2. saziva Hrvatskog sabora u kome je vladajuća Hrvatska demokratska zajednica imala apsolutnu većinu, te je zadržala čak i nakon što se u proljeće 1994. dio njenih zastupnika bio odmetnuo i osnovao stranku Hrvatski nezavisni demokrati. Po svom karakteru je bila većinska vlada, iako je od 1993. do 1994. u njoj kao ministar graditeljstva i zaštite okoliša služio Zlatko Tomčić, istaknuti član Hrvatske seljačke stranke koja je tada bila formalno u opoziciji.

Kao i prethodne HDZ-ove vlade, i ova je, s obzirom na tadašnji polupredsjednički sustav bila podređena Tuđmanu kao predsjedniku Republike, odnosno prepustila mu vođenje rata i vanjske politike. Valentić, koji je bio daleko manje sklon izlaziti u javnost i činiti verbalne i druge gafove u odnosu na svoje prethodnike, iskazao se u vođenju ekonomske politike, iako će i njegova vlada u prvim mjesecima biti optuživana za zanemarivanje ratom pogođenih područja, prije svega Dalmacije koje su zadesile višemjesečne redukcije struje, kao i kontroverzni postupak pretvorbe, odnosno privatizacije nekadašnjih društvenih poduzeća.

## Popis ministara i portfelja
Neki od navedenih perioda se ne odnose na Valentićevu vladu, s obzirom da su određeni ministri također na istim funkcijama služili i u prethodnoj i sljedećoj vladi.
Ferenc II Rákóczi

**Ferenc II Rákóczi** (Borša, 27. mart 1676. - Tekirdağ, 8. april 1735.), bio je transilvanijski knez 
(vladao od 1704. do 1711.) i vođa bune 1703. - 1711. protiv Habsburgovaca u Ugarskoj.

## Biografija

Rođen je u aristokratskoj porodici, kao dijete transilvanijskog kneza Ferenca Rákóczija i Jelene Zrinski, kćeri Petra Zrinskog.
Odgajan je u duhu ugarskog nacionalizma i oštrog suprostavljanja vladavini Habsburgovaca.

Kad mu se majka, nakon očeve smrti 1676. preudala 1678. za Imre Thökölya, preselio se sa njom u njegov zamak Mukačevo. 
I očuh je bio protivnik Habsburgovaca, čak je poveo i bunu, a majka je tri godine uspješno branila zamak. Kad se nakraju - 1688. predala, odvedena je
je u zatočeništvo, a mali Ferenc u Beč, pa zatim u Češku na preodgoj kod jezuita.

Taj preodgoj i nije uspio jer kad se 1694. vratio u Ugarsku, ubrzo se udružio sa pristašama  - ideje o ugarskoj samostalnosti, i oružanog ustanka. Nadali su se da je došao pravi trenutak, jer spremao
Rata za španjolsko nasljeđe, pa su on i njegove kolege zatražili pomoć od francuskog kralja Louisa XIV. Ali ih je posrednik izdao, pa je Rákóczi uhapšen i bačen u tamnicu, od smrti ga je spasila žena koja mu je pomogla da pobjegne iz tamnice.

Nakon dvije godine provedene u egzilu u Poljskoj, vratio se 1703. da se stavi na čelo seljačke bune poznate i kao Kurucki ustanak. Rákóczi je objavio manifest kojim je pozvao sve ugarske i 
hrvatske feudalce da se uključe u ustanak, ali se hrvatski feudalci nisu odazvali.
 
Ustanici su na početku postigli značajne pobjede, ali im je anglo-austrijska pobjeda u Bitci kod Blenheima 1704. pokopala sve nade u pomoć iz Francuske i uspjeh u borbi, iako su se borbe po Ugarskoj nastavile sve do 1711.

U međuvremenu su Transilvanci oduševljeni Rákóczijem proglasili nezavisnost, i izabrali ga za kneza 6. jula 1704. 
Rezultat tog čina bio je pokapanje svih nada u neki mogući kompromis sa carem Leopoldom I, koji je također bio ugarski kralj.

Kako ruskog cara Petra Velikog za borbu protiv Habsburgovaca, a njegovi  seljački ustanici pretrpjeli su čitav niz teških poraza, on je 21. februara 1711. pobjegao iz zemlje. Njegovi suborci su jedan po jedan položili oružje i svega nekoliko mjeseci kasnije potpisali Satmarski mir i zakleli se na vjernost Leopoldu i Habsburzima.

Nasuprot njima Rákóczi nikad nije pristao na njega, nego je tražio moguće saveznike za nastavak borbe po Poljskoj i Francuskoj. 
Na poziv sultana da mu pomogne organizirati vojsku protiv Austrijanaca, otišao 1717. u Istanbul.

Ali je sultan nakraju odustao od te ideje, a Rákóczi je ostatak svog života proživio u egzilu u Turskoj.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Ferenc Rákóczi, II''
Kuruci

**Kuruci**  (mađarski: *kurucok*) je ime za naoružane ustanike koji su se između 1671. - 1711. borili protiv Habsburgovaca u Ugarskoj.

## Historija i karakteristike

Prvi koji je upotrijebio naziv - *kuruc* bio je beglerbeg paša od Egera Meni - 1671., koji je tako zvao plemiće - prebjege iz Kraljevine Ugarske na osmanski teritorij.
Nakon tog je to ime brzo postalo popularno, pa je korišteno od 1671. do 1711. u tekstovima pisanim na mađarskom, slovačkom i turskom za ustanike iz Kraljevine Ugarske i sjeverne Transilvanije borce protiv habsburške politike.

Ni danas se zapravo ne zna etimologija te riječi, po jednima ona dolazi od latinskog *crux* = križ, pa bi značila nešto kao križari. 
Po drugima to je riječ perzijskog porijekla i označavala je buntovnog čovjeka.

Ono što se sigurno zna je da su ustanici prvog kuruckog ustanka sami sebe nazivali - *bújdosók* = bjegunci.

Kuruci su prvi ustanak poveli 1672. okupivši svoju vojsku na sjeverozapadu Transilvanije, gdje su sklonile brojne izbjeglice različitog porijekla, od vjerskih i političkih progona koji su u to vrijeme provođeni u Kraljevini Ugarskoj.

Puno značajniji ustanak bila je **[[Rakošijeva buna]]**, vođena između 1703. - 1711. koju je poveo i vodio Ferenc Rákóczi, koja je zamalo uspjela.

Pored ta dva najznačajnija, bilo je i puno manjih buna koje su poveli kuruci.

Kuruci su se služili gerilskom taktikom, jašući konje oboružani kuburama, sabljama i sjekirama - napadali su nenadano i brzo, i još brže se izgubili.

Glavnina ustanika bili su protestanti, nezadovoljni ugarskom protureformacijskom politikom. Pored njih to je bilo 
niže  plemstvo nezadovoljno oduzimanjem stečenih privilegija i vojnici iz graničnih utvrda koji su bili revoltirani tretmanom 
habsburških oficira prema njima.

Etnički bilo je najviše Mađara, ali je bilo i puno Slavena u njihovim redovima.

O *kurucima* i njihovim junačkim podvizima ispjevano je puno pjesama, najčešće anonimnih, koje su i danas dio mađarskog folklora.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Kuruc'' na portalu Pallas Nagy Lexikona 
* ''History of Slovakia: Part of Historic Hungary II - Modern Times (1526 - 1918)'' na portalu Angelfire
Ljilja Vokić

**Ljiljanka "Ljilja" Vokić**, (rođ. **Škegro**; Ljubuški, 20. lipnja 1948.), je hrvatska prosvjetna radnica i političarka, najpoznatija po tome što je od od 18. listopada 1994. do 4. ožujka 1998. služila kao ministrica prosvjete i športa. Vokić, koja je članicom HDZ postala pred prve višestranačke izbore, je na to mjesto došla s mjesta ravnateljice VII. gimnazije u Zagrebu, i to nedugo nakon primanja kod predsjednika Tuđmana kada se razgovaralo o štrajku prosvjetara. Vokić je prilikom svog mandata nastojala provesti niz administrativnih reformi, ali je javnosti najviše ostala upamćena po promicanju izrazito konzervativnih stavova odnosno nastojanja da se cjelokupni kulturni život u Hrvatskoj uskladi s naukom Katoličke crkve; neki od tih planova, kao što je Zakon o mladeži, su izazvali oštre kritike iz liberalnih krugova, a za njih nisu razumijevanja imali ni njeni kolege iz vlade, uključujući premijera Matešu. Zbog toga je 1998. podnijela ostavku i vratila se na svoje staro mjesto u VII. zagrebačkoj gimnaziji. Poznata i po objavi u **Hrvatskom obzoru**, koja se moze svrstati u sam vrh antologije hrvatske gluposti: *Idemo iz Ljubuškog na more. U Zaostrogu ljudi gledaju i čude se. Što ministrica radi među običnim ljudima?*

## Vanjske veze
*Večernji.hr – Biografije: Ljilja Vokić