open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Opsada Zadra 1813.

**Opsada Zadra** je bila najpoznatija kampanja hrvatskog vojskovođe Franje Tomašića protiv Francuza 1813., prigodom pohoda na Dalmaciju. Trajala je od 1. rujna do 6. prosinca 1813. godine.

Odjel francusko-talijanske vojske, što ga je francuski general **[[Roize]]** poslao protiv Tomašića, morao se povući nakon okršaja kod Dračevca, a sljedećeg dana zaposjeo je Tomašić selo Arbanase kraj Zadra. Od 4. do 19. studenoga, uz male prekide, gruhali su engleski topovi s kopna na Zadar, no sa slabim uspjehom zbog vrlo lošeg vremena. Ipak, 19. studenog započelo je pravo bombardiranje grada.

Veći dio zadarske posade činili su lički Hrvati. Čim su čuli da su grad opkolila njihova subraća Hrvati, počeli su planirati kako da se izvuku iz neugodnog položaja. To je general Roize opazio, pa je istjerao iz tvrđave ličke satnike: Mesića, Grgurića, Devčića i Alsterna. Ni to nije pomoglo. Kad su 2. prosinca njihove tri satnije pošle na vanjske utvrde, kaplar Jerko Pavičić dao je svojim ljudima znak za pobunu. Te tri satnije uzeše oružje i onesposobiše obližnje topove. Drugih osam topova bacili su u grabu, te pojurili prema vratima. Čim je Roize to opazio, dao je ispaliti nekoliko karteča i obasuti ih jakom paljbom iz pušaka. Jedan top je namješten da ih kod vrata smrvi, no tad je skočio tesar Franjo Sebail, koji je baš sjekao zapor na vratima, te je slomio sjekirom kolo topa, a njegovi su drugovi sretno umakli iz tvrđave. Sebail je ostao smrtno pogođen. Tom prilikom stradalo je 50 Ličana.

Doznavši to, i ostali su se Ličani u tvrđavi pobunili, ali kad ih je 30 pogođeno, povukli su se u vojarnu, gdje su se hrabro borili do drugoga dana (3. prosinca). Kako su istodobno austrijske čete izvana žestoko jurišale, a Roize nije mogao prisiliti one u vojarni na predaju, otpustio ih je sve iz tvrđave s oružjem, prtljagom i jednom blagajnom. Iste je noći odstranio još jedan dio Hrvata, koji su po tvrđavi stražarili, a gradska vrata dao je dobro zagraditi. Uvidjevši da mu je uzaludan svaki otpor, ugovorio je 6. prosinca predaju s generalom Tomašićem, koji je slavodobitno ušao u Zadar.

## Posljedice
Za zasluge pri zauzimanju Zadra vojskovođu Tomašića pohvalio je sam car pismom što ga je vlastoručno napisao u Freiburgu 26. prosinca 1813. godine. Tomašić je još nagrađen Komanderskim križem Reda Marije Terezije i 8. kolovoza promaknut u čin podmaršala. Kao kruna svega, car je Tomašiću povjerio upravu u osvojenim zemljama, što je on obavljao 18 godina, pomirljivo i razborito, sve do svoje smrti.

## Literatura
* Vladimir Brnardić: Franjo Tomašić (1761.-1831.)  Hrvatski vojnik br. 172/siječanj 2008.
Premuda (Zadar)

**Premuda** (prethodno **Dlačnik**), naselje u sastavu Grada Zadra, u Zadarskoj županiji. Nalazi se na otoku Premudi.

## Stanovništvo
Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 64 stanovnika.


:

## Znamenitosti
* crkva svetog Jakova

## Reference
Juraj Baraković

**Juraj Baraković** (Plemići, Rtina kraj Zadra, 1548. - Rim, 1. kolovoza 1628.) hrvatski je renesansni pjesnik iz Zadra.

## Biografija
Barakovićev život oskudno je istražen. Većinu je podataka o sebi iznio sam autor u svojim djelima, a poslije su ih nadopunili njegovi biografi s nekoliko oskudnih podataka. Prema autobiografskim podacima pjesnik je rođen 1548. godine u okolici grada Zadra, u selu Plemići, Rtina, na posjedu svojih roditelja. Iako često spominje svoje plemićko podrijetlo, kritičari njegova života i rada sumnjaju u istinitost tih tvrdnji zbog tendencije naših renesansnih pisaca da traže korijene svojih početaka u dalekoj prošlosti, čak i u antici.

Elementarnu i humanističku školu završio je u Zadru, a visoke škole u Italiji. Baraković se školovao za svećenika, dobro je poznavao klasične pisce i talijansku renesansnu književnost, kao i hrvatske renesansne književnike.

U arhivima se prvi put spominje kao klerik 1564. godine, a zatim kao svećenik 1586. godine. Desetak je godina službovao kao župnik u Novigradu, a kao kanonik je 1602. godine, iz dosad neutvrđenih razloga, protjeran u Šibenik i lišen crkvenih činova. Podaci koji su nam poznati prije njegova izgona u Šibenik govore nam kako je pjesnik 1582. godine tiskao svoju prvu pjesmu uz Budinićeve prijevode psalama, da je 1606. nakanio tiskati *[[Jarula|Jarulu]]*, a 1613. je An'jelu Justinijanoviću povjerio *[[Vila Slovinka|Vilu Slovinku]]* za tiskanje.

Umro je u Rimu 1628. godine, za vrijeme svog trećeg hodočašća. Pokopan je u crkvi sv. Jeronima, gdje mu je prijatelj Ivan Tomko Mrnavić postavio nadgrobnu ploču s epitafom iz kojeg saznajemo o starini Barakovićeva podrijetla i o njegovu sudjelovanju u borbi protiv Turaka.

## Djela
Poznata su mu djela *[[Vila Slovinka]]*, *[[Jarula]]* i *[[Draga, rapska pastirica]]*, a pripisuju mu se još neka djela. U zadarskom kalendaru *Il Rammentatore dalmatino* (za 1868.) navodi se da je Baraković pisao životopis Cicerona na talijanskom i životopis sv. Jeronima na hrvatskom jeziku, gramatiku „ilirskog“ jezika, navodno tiskanu 1614. godine, i povijest „naroda dalmatinskog i hrvatskog“ koju je tiskao pjesnikov nećak Marko Baraković. Pridaje mu se i pohvalnica *Čestitom Zadru gradu* (uz Budinićev prijevod *Psalama Davidovih*, Rim 1582.). Odnedavna mu se pripisuje i dio rukopisne zbirke propovijedi na hrvatskom (kupljene 1966. u Londonu i pohranjene u Nacionalnoj i sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu). Barakovićevim se smatra dio rukopisa na kraju: himna Zadru, koja se u osnovi podudara s himnom Zadru u V. „petju“ *Vile Slovinke*.

Napisao je više djela (*"[[Jarula]]"*, Mleci 1618. - prepričano Sveto pismo Starog i Novog zavjeta; *[[Draga, rapska pastirica]]*), ali ostao je u književnosti zapamćen po jednom djelu: kao pjesnik velikog spjeva u 13 pjevanja *[[Vila Slovinka]]* (1613).

## Bibliografija
* Vila Slovinka
* Jarula
* Draga, rapska pastirica
Dragutin Blažeković

**Dragutin Vinko Blažeković** (Osijek, 26. listopada 1828. – Celovec, 7. travnja 1893.), austrougarski podmaršal, namjesnik i vojni zapovjednik u Dalmaciji.

## Biografija

Rođen je 26. listopada 1828. u Osijeku, porijeklom iz plemićke obitelji. Po završenu školovanju u kadetskoj školi u Grazu, započeo je vojnu službu. Godine 1886. imenovan je vojnim zapovjednikom Dalmacije. Zaslužan za podizanje najvećeg zadarskog perivoja - današnjeg Perivoja Vladimira Nazora (1888–90). U borbi narodnjaka i autonomaša oko uvođenja hrvatskog jezika u urede, podržavao je politiku Narodne stranke. Kad prijedlog nije bio prihvaćen dao je 1890. ostavku i po vlastitoj želji bio umirovljen. Ostatak života proveo je u Celovcu.
Josip Bersa

**Josip ili Giuseppe Bersa** (Zadar, 13. siječnja 1862. - Zadar, 5. prosinca 1932.), hrvatski književnik i arheolog.

Konzervator, ravnatelj Arheološkog muzeja u Zadru. Autor niza studija o arheološkim lokalitetima Dalmacije i kulturno-povijesnih vodiča o Zadru (*Guida storico-artistica di Zara*, 1926.). Pisao pjesme (*Sonetti zaratini*, 1902. i dr.) i prozu (*S mora i primorja*, 1896.) mediteranskog ugođaja te libreta za opere svoje braće Blagoja i Vladimira.
Vladimir Bersa

**Vladimir Bersa** (Zadar, 4. listopada 1864. - Zadar, 7. srpnja 1927.)

Uz studij prava u Grazu učio je i glazbu. Bio je upravni činovnik u Zadru, Supetru i Splitu. Skladao orkestralna (simfonijska slika *Marjan*), komorna (gudački kvarteti, klavirska trija), crkvena djela, nešto klavirskih skladbi, popijevke i 4 opere (*Cvijeta, Andrija Čubranović, Komedijaš, Mozartova smrt*). Zabilježio je mnogo pučkih napjeva (zbirku od 460 napjeva iz Dalmacije objavio je HAZU 1944.).
Mali Iž

**Mali Iž** je naselje u sastavu Grada Zadra, u Zadarskoj županiji. Nalazi se na otoku Ižu.

## Stanovništvo
Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 215 stanovnika.


:

## Znamenitosti
* starohrvatska crkva svete Marije
* crkva Uznesenja Marijina
* crkvica svete Ane

## Reference
Valter Dešpalj

**Valter Dešpalj** (Zadar, 1947.) hrvatski je violončelist. Po završenom studiju na Juilliard School u New Yorku (klasa Leonarda Rosea) i Moskovskom konzervatoriju Čajkovsk i (klasa Galine Kozolupove) te usavršavanju kod Pabla Casalsa, Pierre Fourniera i André Navarre intenzivno koncertira diljem svijeta.

## Karijera
Nastupao je solistički na festivalima u Gstaadu, Lockenhausu, Kuhmu i Dubrovniku, te u čuvenim dvoranama: Carnegie Hall (New York), Kennedy Center (Washington), Royal Festival Hall (London), Sydney Opera House, amsterdamski Concertgebouw, dvorana Moskovskog konzervatorija, dvorana Petrogradske filharmonije i mnoge druge. Kao solist nastupao je i uz Berlinski simfonijski orkestar, Dresdensku, Varšavsku i Rotterdamsku filharmoniju, Orkestar holandskog radija, National Symphony (Washington), Sydney Symphony, Riječki komorni orkestar, Melbourne Symphony i druge orkestre, surađujući s mnogim čuvenim dirigentima (Lovro pl. Matačić, Sergiu Comissiona, Günther Herbig, James Conlon, Vernon Handley, Hiroyuki Iwaki, Howard Mitchell, David Zinman, Andrzej Markowski i drugi.) U komornoj glazbi bio je partner velikim umjetnicima kao što su Gidon Kremer, Dmitry Sitkovetski, Yo-Yo Ma, Heinrich Schiff, Philippe Entremont, Yury Bashmet i Tabea Zimmermann.

Diskografska izdanja za tvrtke Stradivari (SAD), Orfeo (Njemačka), Melodija (Rusija) te Croatia Records.

Od 1996.-2000. godine bio je glazbeni ravnatelj Dubrovačkog festivala.

## Pedagoški rad

Redovni je profesor violončela na Muzičkoj akademiji u Zagrebu te gost profesor na uglednim glazbenim visokoškolskim ustanovama u inozemstvu. Član je žirija na najprestižnijim međunarodnim natjecanjima, a njegove publikacije za violončelo izdaju poznate izdavačke kuće: International Music Company (New York), Universal Edition (Beč) te Sikorski (Hamburg).

Osnivač je i ravnatelj Festivala mladih gudača STRINGS ONLY! u Zadru, te majstorskog tečaja Cello Focus (Pöllauberg, Austrija.). Zajedno sa sestrom Majom 1996. godine utemeljio je Glazbenu školu Dešpalj za nadarenu djecu - gudače.

## Nagrade
* Nagrada "Vladimir Nazor"
* Nagrada Grada Zagreba
* Nagrada "Milka Trnina"

## Povezano
* Pavle Dešpalj

## Vanjske veze
*  Glazbena škola Dešpalj
Pavle Dešpalj

**Pavle Dešpalj** (Blato na Korčuli, 18. lipnja 1934. - 18. decembar 2021), hrvatski dirigent, skladatelj i akademik.

## Biografija
Studij kompozicije završio u Zagrebu; od 1962.-1967. je šef dirigent Simfonijskog orkestra RTZ-a, a od 1963. i Komornog orkestra RTZ-a i gost dirigent Zagrebačke filharmonije. Suosnivač je zadarskih Glazbenih večeri u sv. Donatu 1960. godine, a 1966. osnovao je Beogradski kamerni ansambl. Od 1967. godine djeluje u SAD-u, 1970. izabran je za glazbenog ravnatelja i dirigenta Simfonijskog orkestra u Orlandu. Od 1980.-1985. djeluje kao šef dirigent Zagrebačke filharmonije, te od 1987. kao profesor dirigiranja na Muzičkoj akademiji u Zagrebu. Bio je i glazbeni ravnatelj Dubrovačkog festivala, a od 1988. član HAZU.

**Najpoznatija djela:**

* Varijacije za komorni orkestar (1957.)
* Koncert za violinu i orkestar (1959.)
* Koncert za altsaksofon i gudače (1963.)
* Koncert za violončelo i gudače (2001.)

## Nagrade i priznanja
* 1965. – *[[Nagrada Grada Zagreba]]* za izvedbu *[[Ratni rekvijem|Ratnog rekvijema]]* Benjamina Brittena (prva izvedba u Hrvatskoj)
* 1978. – nagrada Savjeta Srednje Floride za znanost i umjetnost za izvanredna umjetnička postignuća
* 1980. – *[[Nagrada Milka Trnina]]* za osobita umjetnička postignuća u koncertnoj sezoni 1979/80.
* 1989. – *[[Nagrada Josip Štolcer Slavenski]]* za izvedbu djela domaćih skladatelja
* 1992. – *[[Nagrada Vladimir Nazor]]* (godišnja nagrada za 1991. godinu)
* 1993. – *[[Nagrada Orlando]]* za koncert na Dubrovačkim ljetnim igrama
* 1994. – priznanje Ministrastva kulture RH za izvedbu *[[Simfonija br. 8 (Mahler)|8. simfonije]]* Gustava Mahlera (prva izvedba u Hrvatskoj)
* 1996. – odličje Reda Danice hrvatske s likom Marka Marulića
* 1997. – diskografska nagrada *[[Porin (nagrada)|Porin]]* za izvedbu *8. simfonije* Gustava Mahlera
* 1999. – *[[Nagrada Ivan Lukačić]]* za izvedbu *Prijenosa sv. Dujma* Julija Bajamontija
* 2002. – diskografska nagrada *Porin* za skladbu *Čežnja*
* 2003. – nagrada Ministarstva kulture RH (za 2002.) za *Koncert za violončelo i gudače*
* 2004. – priznanje *[[Zlatno zvono]]* HDGU povodom 75. rođendana
* 2005. – *Nagrada Vladimir Nazor* za životno djelo
* 2005. – *[[Nagrada Judita]]* za izvedbu *Prijenosa sv. Dujma* Julija Bajamontija
* 2005. – diskografska nagrada *Porin* za *Koncert za violončelo i gudače*
* 2005. – diskografska nagrada *Porin* za izvedbu *Koncerta za violončelo i gudače*
* 2006. – nagrada Grada Zadra za životno djelo
* 2009. – diskografska nagrada *Porin* za najbolji album klasične glazbe (»Boris Papandopulo«)
* 2010. – nagrada *Porin* za životno djelo
* 2012. – *[[Nagrada Lovro pl. Matačić]]* za životno djelo

## Povezano

* Valter Dešpalj

## Izvori i vanjske poveznice
* HAZU - Pavle Dešpalj (životopis)
* Hrvatsko društvo skladatelja - Pavle Dešpalj (životopis)
* matica.hr – Maja Stanetti: »Posveta Pavlu Dešpalju«
* matica.hr Miljenko Jelača: »Borba predstoji mladima« (razgovor s Pavlom Dešpaljem) 
* nacional.hr – Dean Sinovčić: »Pavle Dešpalj - majstorovih 50 godina u zadarskom Donatu«
Josip Gjergja

**Josip Gjergja** (Arbanasi, Zadar, 11. veljače 1911. - Beograd, 18. veljače 1990.), hrvatski političar i diplomat.

Član KPJ od 1934., na robiji od 1935.-1938. Tajnik Agitpropa CK KPH od 1940. Sudionik antifašističkog rata od 1941. Nakon Drugog svjetskog rata veleposlanik u Albaniji, Bugarskoj, Egiptu, Libiji, Indiji i Burmi. Pomoćnik jugoslavenskog ministra vanjskih poslova od 1959.-1963., zastupnik (1963.-1972.) i potpredsjednik Savezne skupštine SFRJ (1970.-1972.). Podnio ostavku 1972. radi neslaganja s Titovom politikom obračuna s vodstvom SKH.
Šime Budinić

**Šime Budinić** (Zadar, između 1530. i 1535. - Zadar, 13. prosinca 1600), hrvatski književnik i prevoditelj. Pisao je pjesme psalmističke intonacije, ljubavne pjesme i katekizme. Autor je jedne latinske satire.

Rani stihovi obilježeni su mu utjecajem pastoralne i petrarkističke poezije. Smatra se da je opjevao pobjedu u bitci kod Lepanta. Godine 1581. odlazi u Rim, gdje je kao poznavatelj glagoljice i ćirilice (Summa nauka krstjanskoga ) radio na prilagođavanju domaćih crkvenih knjiga prema odredbama Tridentskog sabora. U Rimu objavljuje djela na čakavskom *Pokorni i mnozi ini psalami Davidovi* (1582.) i *Izpravnik za erei izpovidnici i za pokornici* (1582.), te na vlastitom književnom jeziku temeljenom na crkveno-slavenskom s mnoštvom poljskih i čeških leksema. Prvi je upotrijebio dijakritičke znakove za slova **č** i **ž**.

## Izvori
*Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
Simeone Duca

**Monsignor Simeone Duca** (Zadar, 27. rujna 1915. – Rim, 28. ožujka 2006.), hrvatski teolog.
 
Dugogodišnji tajnik Vatikanskog Tajnog arhiva, nositelj počasnog naslova Prabilježnika (Protonotara) Svete Stolice i osobni Prelat njegove Svetosti (Pape). Prvi počasni Doktor Sveučilišta u Zadru, te jedan od najvećih donatora grada Zadra i katoličke crkve u Hrvatskoj.

Rođen 27. rujna 1915. u zadarskim Arbanasima, Simeone Duca završio je teologiju na zadarskoj bogosloviji. Po završetku školovanja preuzeo je župu u Dračevcu, a po pozivu zadarskog nadbiskupa Pietra Doimo Munzonija postaje njegov tajnik. Zajedno s nadbiskupom Munzonijem napustio je Zadar poslije kapitulacije Italije i svršetka Drugog svjetskog rata. U Vatikanu je nastavio školovanje, te je u Rimu na Papinskom lateranskom sveučilištu postigao doktorat obaju prava (civilnog i kanonskog), specijalizirao se za arhivistiku, pa je bio i tajnik vatikanskog Tajnog arhiva (zajedno s Bazilijem Pandžićem napisao je i vrstan priručnik o crkvenoj arhivistici, objavljen 1967.).

Darovao je novac za gradnju i obnovu sedam crkava u Zadru, a gradio je crkve i u Albaniji i Italiji. Grad Zadar mu je 2000. dodijelio nagradu za životno djelo, a proglašen je i počasnim Doktorom Sveučilišta u Zadru, posebice zbog velike donacije za obnovu kapele sv. Dimitrija, čija velika kupola dominira Sveučilištem.
 
Njegovim novcem obnovljene su župna crkva Gospe Loretske u Arbanasima, zadarska crkva Gospe od Zdravlja, crkva sv. Ante Padovanskog u Smiljevcu, sagrađena je crkva svete Marije na na mjestu trošne kapele u Dračevcu, gdje je Simeone Duca bio župnik 1942., zatim Kraljice Svete Krunice (Gospe od Ružarija) u Pridrazi, Svetog Jurja u Kruševu, Uznesenja Marijina u Dračevcu itd.

Kao Arbanas, Duca je bio povezan sa svojom sunarodnjakinjom majkom Terezom Calcuttskom, pa je i na njezinu inicijativu inicirao i platio ponovnu gradnju svetišta Gospe od Dobrog Savjeta u Skadru, pošto je prethodno svetište posve razrušeno za vladavine Envera Hoxhe.

Monsignor Duca umro je u Rimu u 91. godini života, te je pokopan u zadarskoj crkvi Gospe od zdravlja (koju je sam obnovio) u Zadru, uz grobnicu nadbiskupa Vicka Zmajevića koji je zaslužan za dolazak Arbanasa u Zadar.
Blaženi Jakov Zadranin

**Blaženi Jakov Zadranin** (Zadar, oko 1400. - Bitetto, Italija, 1485.), blaženik rimokatoličke Crkve, franjevac, zaštitnik grada Bitetta.

Rođen je u Zadru oko 1400. godine. U dvadesetoj godini života stupio je u Zadru kao brat pomoćnik među franjevce opslužitelje. Godine 1438. pratio je svog franjevačkog provincijala na putu po Italiji i došavši u Bari, ostao je u toj pokrajini. Bio je određen za sakupljanje milostinje pa je mnogo putovao. Godine 1482. za vrijeme epidemije kuge, pokazao je veliku ljubav i uslužnost prema bolesnicima zaraženima kugom. Umro je u gradu Bitetto 1485. na glasu svetosti. Od 1505. javno je štovan, a 1700. službeno je proglašen blaženim. Godine 1990. završen je dijacezanski postupak za njegovu kanonizaciju i spisi su predani Kongregaciji za proglašenje svetih.

U Bitettu, čuva se njegovo neraspadnuto tijelo i mjesni je zaštitnik Bitetta. Zbog svoga porijekla, blaženi Jakov Zadranin zvan je Ilirik (Hrvat). 
Zadarski vjernici sve ga više otkrivaju kao svoga zagovornika.
Slavi se u crkvi sv. Franje u Zadru, gdje su vjernici Bitetta 1989. donijeli njegovu sliku i relikvije.
Brne Krnarutić

**Brne Krnarutić** (ili **Karnarutić**) zadarski je književnik i pravnik, rođen u zadarskoj plemićkoj obitelji između 1515. i 1520.

Pretpostavlja se da je pohađao latinsku građansku školu u Zadru i studij prava u Padovi. Služio je kao vojnik u mletačkoj vojsci i to kao kapetan unajmljenih hrvatskih konjanika. Poslije službe u vojsci biran je za sudca u vijeću, za govornika pred duždem i prokuratora crkava i svetiša. Bavio se i odvjetništvom.

Umro je potkraj 1572. ili početkom 1573. i nije dočekao objavljivanje svojih djela. *Vazetje Sigeta grada* objavljeno je u Mlecima 1584., a *Ljubav i smrt Pirama i Tižbe* 1586. godine.   
    
## Vazetje Sigeta grada
*Vazetje Sigeta grada* epski je spjev u četiri dijela, koji prikazuje bitku kod Sigeta i junačku smrt hrvatskog bana Nikole Šubića Zrinskog, legendarnog branitelja Sigeta, koji je prozvan "hrvatskim Leonidom". Svoj spjev Krnarutić posvećuje Jurju Zrinskom, sinu Nikole Šubića Zrinskog. S tim spjevom uvodi sigetsku temu u hrvatsku umjetnost.
Vladan Alanović

**Vladan Alanović** (Zadar, 3. srpnja 1967.), hrvatski košarkaš, bivši reprezentativac.

Igrao je na položaju beka, na mjestu organizatora igre. Profesionalno je igrao od 1981. do 2001.

Kao član reprezentacije 1992. godine dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

## Igračka karijera
### Klupska karijera

U karijeri je igrao za KK Zadar, KK Jugoplastiku, KK Cibonu, Novi Zagreb, Tofas, Turk Telekom(Turska), Murcia (Španjolska), CSKA (Rusija), Slask (Poljska).

### Reprezentativna karijera

Za reprezentaciju Hrvatske nastupao je od 1992. do 1997.; osvojio je srebrnu medalju na Olimpijadi 1992. u Barceloni, brončanu medalju na SP 1994. u Torontu, te nastupio na EP 1993. i 1995.

## Izvori
Alan Gregov

**Alan Gregov** (Zadar, 1. travnja 1970.), hrvatski košarkaš, bivši hrvatski reprezentativac.

Igrao je na položaju beka, na mjestu organizatora igre.

Igrao je '80-ih i '90-ih.

Kao član reprezentacije 1992. godine dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".
## Igračka karijera
### Klupska karijera

Klupsku karijeru počeo je u KK Zadar, gdje je igrao u sezoni 1993./1994. Naredne sezone prelazi u KK Cibona i ostaje tamo do 1998. i prelaska u poljski Anwil Wroclawek, gdje je igrao samo jednu sezonu. Još jednu sezonu ostaje u Poljskoj, ali ovaj put igra za "Zepter". Sezonu 2000./2001. igra u KK Split, pa opet odlazi u Poljsku i igra prvo za Prokom Trefl, a potom i za Idea-Slask. Karijeru je okončao igravši za grčke klubove: Aris i Apollon.

Tri puta je bio prvak Hrvatske s Cibonom (1996.-1998.), a jednom prvak Poljske s Zepterom (2000.). S Arisom je 2003. godine bio pobjednik FIBA kupa.

### Reprezentativna karijera
Za reprezentaciju je igrao u razdoblju od 1992. - 1995. godine. S hrvatskom reprezentacijom osvojio je 4 odličja: srebro s OI 1992., bronca sa SP 1994., te dvije bronce s EP 1993. i 1995.

## Trenerska karijera

## Vanjske veze
* Biografija na www.eurobasekt.com
Andrija (zadarski graditelj)

**Andrija** (Zadar, 12. stoljeće, hrvatski graditelj).

Jedan od prvih poznatih zadarskih graditelja. Djelovao je krajem 12. stoljeća.

## Literatura
Cvito Fisković: Zadarski srednjovječni majstori, MH, Split, 1959.
Arijan Komazec

**Arijan Komazec** (Zadar, 23. siječnja 1970.) je bivši hrvatski profesionalni košarkaš.

## Biografija

Bio je član jugoslavenske, a poslije osamostaljenja hrvatske košarkaške reprezentacije. Bio je dio momčadi koja je osvojila srebrnu medalju na Olimpijskim igrama 1992. u Barceloni. Također je s hrvatskom reprezentacijom osvojio brončanu medalju 1993. i 1995. na Eurobasketu.

Kao i većina Zadrana, Komazec košarku počinje igrati u kvartu. U svijet košarke ga uvodi trener Slavko Trninić, koji tada radi u školi košarke KK Zadar.

Već sa 16 godina debitira u prvoj momčadi Zadra, u sezoni 1985./86. Te je godine Zadar iznenadio apsolutnog favorita Cibonu predvođenu Draženom Petrovićem, i osvojio prvenstvo Jugoslavije.

1986./87. je igrao u Kupu europskih prvaka, u kojem Zadar osvaja 4. mjesto. Igrali su Stojko Vranković, Arijan Komazec, Petar Popović, Veljko Petranović, Ante Matulović, Ivica Obad, Stipe Šarlija, Branko Skroče, Darko Pahlić, Draženko Blažević, a trenirao ih je Lucijan Valčić.

Za KK Zadar Arijan igra i u ratnim godinama. Godine 1992. odlazi u Grčku, u Panathinaikos. Zadar novcem od njegovog transfera dobija financijska sredstva koja su bila neophodna kako bi klub mogao normalno funkcionirati.

S momčadi Panathinaikosa osvojio je kup Grčke. S momčadi Kindera osvojio je kup Italije 1997., te superkup Italije 1995. Sa Zadrom je osvojio 2000. osvojio Kup Krešimira Ćosića. S momčadi Olympiacosa 1999. godine je igrao *Final Four* Eurolige.

Povratnička sezona 1999./00. je bila nezaboravna. KK Zadar osvaja Kup Krešimira Ćosića, igra finale prvenstva Hrvatske, te polufinale Kupa Raymonda Saporte.

U sezoni 2000./01. trebao je biti član NBA momčadi Vancouver Grizzliesa, ali ondje je proveo samo mjesec dana i pritom nije odigrao niti jednu NBA utakmicu.

Kao član reprezentacije 1992. godine dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

## Vanjske veze
* Profil na AEK.com
* Profil  na Sportsillustrated.com
* Profil na Eurobasket.com
* Intervju  na zdnews.hr
Nikola Abrusjanić

**Nikola Abrusjanić** (15. stoljeće, hrvatski graditelj).

Nikola Abrusjanić (Abrussanich, Arbosanich, Arbussianich, Arbussianocich), zadarski graditelj. Na prijelazu 14. – 15. stoljeće u Zadru ima vlastitu radionicu. 1400. godine obvezuje se da će izraditi ormare za sakristiju zadarske dominikanske crkve. Iste godine radi na gradnji tvrđave sv. Mihovila na Ugljanu gdje gradi dvije kamene kuće za kapetana kaštela i dvanaest kuća za posadu.

1402. godine sklopio je ugovor da će u crkvi sv Stjepana (današnji sv. Šimun) izraditi novi strop ukrašen duborezom po uzoru na zadarsku katedralu. 1403. obvezao se da će obnoviti palaču zadarske plemkinje Margarite Matafar. 1405. godine radi novi krov zadarske crkve sv. Platona.

1410. sklopio je ugovor o radovima na gradnji utvrda grada Nin|Nina.. 1414. u zadarskoj crkvi sv. Katarine radi nadsvođenu grobnicu za trgovca Nikolu Mihovilova. 1418. radi na popravku zvonika zadarske crkve sv. Marije Velike. 1425. za istu crkvu gradi iz temelja novi zvonik.
 
## Literatura
Cvito Fisković- Zadarski srednjovječni majstori, MH, Split, 1959.

Ivo Petricioli- Srednjovjekovnim graditeljima u spomen, Književni krug, Split, 1996.
Brne Karnarutić

Pjesnik **Brne Karnarutić** rodio se u Zadru oko 1515. godine kao potomak stare plemićke obitelji. Nakon školovanja u Zadru studirao je pravo, vjerojatno u Padovi. Neko je vrijeme bio kapetan hrvatskog konjaništva u mletačkoj vojsci, a zatim se u Zadru bavio odvjetničkim poslom. Umro je u Zadru vjerojatno 1573. godine.

Obradio je poznatu Ovidijevu metamorfozu o Piramu i Tizbi pod naslovom *Izvrsita ljubav i napokon nemila i nesrićna smrt Pirama i Tizbe* (Mleci, 1586.). Posvetio ga je Antunu Vrančiću.

Poznatije je drugo Karnarutićevo djelo - Vazetje Sigeta grada (Mletci, 1584.), prvi hrvatski povijesni ep u hrvatskoj književnost koji opjeva sigetsku bitku i tragičnu pogibiju Nikole Šubića Zrinskog i hrabrih branitelja Sigeta (1566.). Djelo je napisano prema kronici komornika Zrinskog. U djelu je zadržao povjesničarsku objektivnost, ne omalovažava protivničku stranu u ratu, razvidno je njegovo vojničko iskustvo. Hrvatsko mu domoljublje je u uskoj svezi s katoličkim stavom. To se vidi iz prizora kad prije završne bitke Zrinski svojoj vojsci govori kako je turska opsada "kazna za grijeh za moralne propuste kršćana u cijeloj državi". Pisao je čakavskim narječjem. 

## Izvori
* Skripte FFZG  Starija hrvatska književnost - renesansa
Zračna luka Zadar

**Zračna luka Zadar** (IATA identifikacijski kod **ZAD**) jedna je od devet zračnih luka u Hrvatskoj.

Utemeljena je 1968. godine u blizini naselja Zemunik Donji i udaljena je 7&nbsp;km istočno od Zadra. Nalazi se na nadmorskoj visini od 88&nbsp;m.

Najveći je zrakoplovni centar u Hrvatskoj. Radi svoje dvije uzletno-sletne staze (u okomitim odnosima) u mogućnosti je prihvaćati zrakoplove bez obzira na vremenske uvijete. Specijaliziran za prihvat i održavanje vatrogasnih zrakoplova (Canadaira i Air traktora) kojima je ujedno i matična luka. Ujedno je i baza Hrvatskoga ratnoga zrakoplovstva ovlaštena za izobrazbu i trening profesionalnih pilota. Opremljena je sljedećom opremom: Mi-8, Mi-17, AT-802, PC-9, Zlin 242, Bell-206B-3. U sklopu Zračne luke Zadar djeluje i Lufthansina škola letenja *InterCockpit*.

Tijekom srpske agresije na Hrvatsku zračna luka je u potpunosti devastirana. Obnovljena Zračna luka Zadar u vlasništvu je Republike Hrvatske s udjelom 55%, Zadarske županije s 20%, grada Zadra s 20%, te općine Zemunik Donji s 5%. Zračna luka Zadar je važan čimbenik u povezivanju sjeverne Dalmacije i Like s ostalim dijelovima Hrvatske i svijeta, te važan čimbenik za Hrvatsko ratno zrakoplovstvo.

Zbog uspostave novih zračnih linija početkom 2007. godine dodatno je proširena zgrada putničkog terminala, čime je Zračna luka Zadar osposobljena za prihvat daleko većeg broja putnika. Od 2008. godine posjeduje i VIP terminal, te je time postala omiljena zračna luka bogatim gostima koji anonimno privatnim zrakoplovima posjećuju Hrvatsku.

## Zračne linije i odredišta
Croatia Airlines: Pula, Zagreb, Frankfurt, Munich, Paris, Zürich

DanubeWings: Bratislava

EuroLOT: Gdansk, Warsaw-Chopin

Germanwings: Cologne/Bonn, Stuttgart

InterSky: Friedrichshafen, Zürich

Lufthansa: Berlin-Tegel

Air Dolomiti: Munich

Lufthansa Regional: Munich

Lufthansa Regional: Düsseldorf

Malmö Aviation: Ängelholm, Billund, Göteborg, Kalmar, Odense

Ryanair:  Baden-Baden, Billund, Brussels-Charleroi, East Midlands, Frankfurt-Hahn, London-Stansted, Marseille, Oslo-Rygge, Stockholm-Skavsta, Weeze

Ukraine International Airlines: Kiev, Lviv

## Promet

**Za 2014. godinu su podatci zaključno s 30. lipnja*

## Planovi za proširenje
U 2012. godini započinje se s proširenjem uzletno-sletnih staza i povećanjem putničke zgrade.

## Povezano
* 93. zrakoplovna baza Zadar
* Popis zračnih luka u Hrvatskoj

## Reference

## Vanjske veze

* Zračna luka Zadar
Ante Katalinić (veslač)

**Ante Katalinić** (Zadar, 11. veljače 1895. – 31. listopada 1981.), u službenim statistikama Međunarodnog olimpijskog odbora vodi se pod talijaniziranim imenom **Antonio Cattalinich**, hrvatski veslač koji je za tadašnju Kraljevinu Italiju osvojio brončanu medalju u osmercu na Olimpijskim igrama u Parizu 1924. godine.

Posada koja je osvojila brončanu medalju imala je u sastavu tri brata Katalinić: Antu, Franu i Šimuna, a uz njih veslala su još tri Hrvata: Viktor Ljubić, Petar Ivanov i Bruno Sorić, te tri Talijana: Carlo Toniatti, Latino Galasso i Giuseppe Grivelli.

## Vanjske veze
* Osobni profil
* Posada
Pavle Kalinić

**Pavle Kalinić** (Zadar, 6. lipnja 1959.), hrvatski političar i književnik, aktualni pročelnik Gradskog ureda za upravljanje u hitnim situacijama Grada Zagreba.

## Biografija
Diplomirao je na Fakultetu političkih nauka u Zagrebu 1982. godine, a tri godine kasnije na istom fakultetu stječe titulu magistra znanosti s područja međunarodnih odnosa. Šest godina radi kao asistent na Zagrebačkom sveučilištu. Od 1987. do 1991. godine radio je na Višoj tehničkoj školi u Zagrebu. Tijekom 1989.-1990. na Fakultetu političkih nauka, kao znanstveni asistent, sudjelovao je na znanstvenom projektu "Odrednice političkog ponašanja na našim prostorima". Pokrenuo je 1989. prvi neovisni časopis u Republici Hrvatskoj, *Fokus*, koji je izlazio do kraja 1990. godine. Sudjeluje u Domovinskom ratu kao dragovoljac. Nakon ranjavanja odlazi na liječenje u SAD 1992./93.

Radi u Hrvatskom helsinškom odboru za ljudska prava (1994./95.), dvije godine kasnije izabran je za zastupnika u Gradskoj skupštini Grada Zagreba. Na parlamentarnim izborima 2000. godine izabran je za zastupnika u Hrvatskom saboru. Potom radi kao direktor u Profilu, najvećoj izdavačkoj i distributerskoj kući u Hrvatskoj. Godine 2006. postaje pročelnik Gradskog ureda za obrazovanje, kulturu i šport Grada Zagreba.

Od 2008. godine pročelnik je Ureda za upravljanje u hitnim situacijama Grada Zagreba. Inicijator je poslijediplomskog studija "Upravljanje u krizama" na Sveučilištu u Zagrebu.

## Književno stvaralaštvo i publicistika
Autor je više od deset knjiga, od kojih sedam beletrističkih i tri publicističke. Piše kolumne za novine (Vjesnik, Slobodna Dalmacija, Obzor, Zadarski regional, Zarez i Vijenac) i internetske portale (Iskon, Z-net, T-portal). Pisao je predgovore za razne knjige, kao što su Tony Blair: *Treći put*, Tariq Ali: *Sukob fundamentalizama*, Hans Blix: *Razoružavanje Iraka*, Noam Chomsky: *Kobno trojstvo: SAD, Izrael i Palestinci*.

Doktorirao je u srpnju 2012. s disertacijom *Politika administracije G. W. Busha i islamski terorizam*.

Istaknutiji znanstveno-stručni radovi:
* *Terorizam: Historijat Crvenih brigada*, Solidarnost, br. 12, god. 4, 1983.
* *Nova elita - stara lutka u novom odijelu*, Hrvatska revija, časopis Matice hrvatske, br. 2-3, god. 50, 2000.
* *Definicija "terorizma" olovnih godina*, Hrvatska revija, časopis Matice hrvatske, br. 1, god. 50, 2000.

Član je P.E.N.-a.

## Osobni život
Oženjen je i ima dvoje djece.

## Djela
* *Andrija Hebrang: svjedoci govore*, (Zagreb, 1991., 2. izd. Zagreb, 1996., 3. izd. Zagreb, 2008.)
* *Ni pukovnik ni pokojnik ni pokajnik*, roman, (Zagreb, 1992.)
* *Requiem: za jednu mladost, moju baku i USA*, (Zagreb, 1996., 2. izd. Zagreb, 2000.) 
* *Ne! raporti iz balkanske krčme*, (Zagreb, 1998.)
* *Pušači vremena*, (Zagreb, 1999.)
* *Prtljaga*, (Zagreb, 2001.)
* *Raf - frakcija Crvene armije 1970.-1998.*, (Zagreb, 2002.)
* *Teror i terorizam*, (Zagreb, 2003.)
* *Između (od Balkana do Afganistana)*, (Zagreb, 2004.)
* *Idemo dalje*, (Zagreb, 2007.)
* *Topovsko meso*, (Zagreb, 2009.)

## Izvori
Andrej Gaćina

**Andrej Gaćina** (Zadar, 21. svibnja 1986.) je hrvatski stolnotenisač.

Andrej je 2004. godine osvojio brončano odličje u parovima na Svjetskome juniorskom prvenstvu u Kobeu  u Japanu. 2007. osvojio  je srebrno odličje ekipno na Europskome prvenstvu u Beogradu  u Srbiji.
Andrej je nastupio na jednim Olimpijskim igrama u Pekingu 2008... Najveći uspjeh u karijeri ostvario je 2011. godine osvojivši naslov europskog prvaka u paru s Marcosom Freitasom iz Portugala na Europskom prvenstvu u Gdanjsku u Poljskoj.

## Izvor
Andrija Desin

**Andrija Desin** ( 14. stoljeće), hrvatski graditelj.

Andrija Desin, zadarski protomajstor. Djelovao je između 1355. i 1394. godine. Prema njegovim nacrtima izvedeno je nekoliko objekata - graditelj Pavao iz Sulmone; izgradio je apsidu zadarske crkve sv. Mihovila, a graditelj Nikola Arbusijanić zadarsku crkvu sv. Katarine. Na otoku Ugljanu prema Desinovom projektu graditelji Grgur Bilišić i Nikša Bilišić grade kulu sv. Mihovila. Prema njegovim nacrtima izgrađena je i palača zadarskog trgovca Nikole Mihovilova.

## Literatura
* Cvito Fisković, Zadarski srednjovječni majstori, MH, Split, 1959.
Toni Jeričević

**Toni Jeričević** (Zadar, 17. srpnja 1983.) je hrvatski kazališni i televizijski glumac, poduzetnik i televizijski voditelj. Fakultet je završio u SAD-u među desetoricom najboljih studenata svoje generacije. Primatelj je prestižne nagrade za studentske dosege Wall Street Journala kao najbolji poslovni student generacije. 

## Kazališne uloge
* "All In The Timing" (2001./02.), komedija
* "Master Class of Maria Callas" (2001/02), drama
* "Rhinoceros" (2002./03.), drama
* "You Can't Take It With You" (2003/04), komedija
* "It's Just A Play" (2004./05.), komedija
* "Tisuću i Jedna Noć" (2006./07.), drama
* "Lažljivac" (2007.), komedija
* "Ribarske priče" (2007.), komedija
* "Tablica dijeljenja" (2008./09.), dječja predstava 

## Televizijske uloge
* "Ruža vjetrova" (2012.), RTL
* "Moj Tata je Bolji od Tvog Tate" (2008.), NovaTV
* "Nova lova (kviz) (2008), NovaTV
* "Bitange i princeze" (2005), HRT2
* "Ožujsko pivo reklama" (2006)
* "Pazi Zid" (2008.), NovaTV
* "MOL reklam (reklama)" (2009.)
* "Fear Factor" (2007.), RTL

## Film
* "Unexpected Delivery(kratki film)" (2012), Your Film Festival

## Reference

## Vanjske veze
*
Anica Kovačević

**Anica Kovačević** (Zadar, 9. travnja 1984.) je hrvatska glumica.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Larin izbor" kao Farid (2013.)
* "Odmori se, zaslužio si" kao mlada ljepotica (2013.)
* "Stipe u gostima" kao Rina (2009.)
* "Zauvijek susjedi" kao Monika (2008.)
* "Ne daj se, Nina" kao Ana Marija Herceg (2007.)
* "Cimmer fraj" kao Višnja Kruška (2007.)
* "Villa Maria" kao novinarka (2004.-2005.)

### Filmske uloge
* "Blizine" kao žena (2009.)
* "Krivo dijeljenje" kao Lorena (2009.)

## Izvori
Jakov Boglić

**Jakov Boglić** (Hvar, 12. lipnja 1826. - Hvar, 3. prosinca 1897.) je bio hrvatski povjesničar i visoki školski dužnosnik.

## Biografija
Rodio se u Hvaru 1826. godine. U rodnom je gradu pohađao pučku školu. U Splitu i Zadru je završio srednju naobrazbu. Bogosloviju je studirao u Zadru i Dubrovniku.

Zaposlio se 1853. godine u Zadru gdje je predavao na dvjema gimnazijama. U gimnaziji koja je imala nastavu na talijanskom jeziku od 1853. godine je predavao katolički vjeronauk, latinski i talijanski jezik, prirodoslovlje, povijest, vjeronauk i pedagogiju sve dok se nije umirovio 1883. godine. Druga ustanova u kojoj je predavao je pokrajinsko latinsko bogoslovno sjemenište, gdje je predavao vjeronauk i metodiku od 1868. do 1869. godine i od 1873 do 1897. godine. U Zadru je bio i ravnatelj gimnazije.

Od 1865. godine je upravitelj Pokrajinske gimnazijske knjižnice.

Od nekolicine njegovih vrijednijih djela ističe se Povijest Hvara (*Studi storici sull´ Isola di Lesina*), u kojoj je obradio povijest otoka Hvara do 1420. godine. Prvi je autor koji je pisao o povijesti otoka Hvara.

Bio je nasljednik arhiva obitelji Ivaneo (Ivanić). Petar Kasandrić je na to ukazao, a ponovio Nikša Petrić da arhiv Ivanić (Ivaneo) -- Boglić—Božić u Hvaru ima dokumenata o pučkom ustanku, a da je taj podatak izmakao pozornosti hrvatskih povjesničara.

Bavio se umjetnim uzgojem spužava (usporedi radove zemljaka i suvremenika Grgura Bučića) te prirodoslovljem.

## Izvori
* Pavao Jerolimov: Na današnji dan: 1. lipnja, Jakov Boglić, Zadarski list, 1. lipnja 2009.
* Nikša Petrić: Radovi o pučkom ustanku Matija Ivanića, str. 543
* Službene stranice Grada Hvara  Hvarska baština
Božidar Vilhar

**Božidar Vilhar**  (1921. - 1999.) bio je  hrvatski konzervator restaurator. Većinom  je radio u Zadru, a najvažniji njegov rad jest nesumjivo konzervacija dvije hrvatske   srednjevjekovne  brodice  nađene kod Nina. Kad su koncem 1960-ih na ulazu u ninsku luku pronađeni dobro očuvani ostatci dviju srednjovjekovnih brodica, na Vilharovu inicijativu i inicijativu voditelja istraživanja Zdenka Brusića, oba su plovna objekta izvađena iz mora, konzervirana i izložena u Muzeju ninske baštine. Također je značajan i njegov rad na  srebrnoj škrinji Svetog Šimuna. Stručno se usavršavao u Švedskoj i Danskoj,gdje je  proučavao  tehnologiju konzervacije  mokrog arheološkog drveta   polietilen glikolom. Bavio se i konzervacijom arheološkog stakla i keramike. Utemeljitelj je radionice za konzervaciju u Zadru.

## Dodatna literatura
*Vilhar, B., 1973. , Hidroarheološka iskustva Šveđana i Danaca - Konzervacija drva
polyethilenglykolom, Pitanja zaštite hidroarheoloških spomenika kulture na području SR Hrvatske,
radni sastanak, Dubrovnik, 12.-13. travnja 1973., Republički zavod za zaštitu spomenika kulture,
Zagreb, 88-92.

*Vilhar, B., 1974. , Pomorska arheološka istraživanja plovnih objekata na ulazu u Ninski
zaljev (Ždrijac), Arhivsko izviješće, Zadar. 
 
*Vilhar,B. "Reduction thermique des objets confectionnés en fer entierement corrodés ou presque" ,5. trijenalna konferencija ICOM CC-Zagreb 1978.,Paris 1978.
*Jurić,R.;Oguić,S.;Vilhar,B. (1994.)Konzervacija
i početak rekonstrukcije ranohrvatskih brodova iz Nina, Adrias - Zbornik Zavoda za znanstveni i
umjetnički rad HAZU u Splitu, 4-5, Split, 43-62.

## Izvori
*Podmorska arheologija , Arheološki muzej Zadar
*Irena Radić Rossi, Nili Lipschitz, Analiza drvene građe srednjovjekovnih brodica iz Nina, Archaeologia Adriatica iv (2010.), str. 257.

## Vanjske veze
*http://www.unizd.hr/Links/Logo/tabid/2166/Default.aspx 
*Valentina Mlađen: Perović: Recenzija i odaziv publike su potvrda potrebe MAS-a, Zadarski list, 26. srpnja 2011.
Ivica Jerak

**Ivica** "**Pizza**"  **Jerak** (Debeljak, Hrvatska 12. listopada 1962. – Husayban, Irak, 25. kolovoza 2005.) bio je hrvatsko-američki pripadnik Specijalnih snaga SAD-a i kasnije Delta Force operator.

## Rani život
Jerakovo rodno mjesto je Debeljak koji se nalazi u blizini Zadra. U Hrvatskoj je proveo djetinjstvo sa starijom braćom: Petrom, Andrijom, Mladenom, Borisom, sestrom Marijom, ocem Šimom i majkom Mirkom. Vojno regrutiranje bila je obveza u bivšoj Jugoslaviji i svi muškarci u dobi od 19 godina bi bili primljeni u vojsku.

## Vojna karijera u SAD-u
1985., nakon što je završio srednju školu, Jerak emigrira u SAD i u siječnju 1988. se prijavljuje kao borbeni liječnik u američkoj vojsci, te nakon završetka inicijalnog osnovnog vojnog treninga je dodijeljen 690. liječničkoj satniji čiji je dom baza Fort Benning u Georgiji. Od tada, Jerak je služio u operativnom odredu–Alfa 015 (danas 0115) u 1. i 3. bataljunu 10. grupe specijalnih snaga ("Zelene beretke"). Njegov posljednji vojni posao bio je asistent zapovjednika u američkom Zapovjedništvu za specijalne operacije vojske (USASOC) u Fort Braggu, Sjeverna Karolina.

Ivica je završio nekoliko vojnih tečajeva dok je služio u američkoj vojsci: Tečaj za tragača/izviđača, Rendžerska škola, Osnovni zračnodesantni tečaj, Tečaj za stručnog padobranca, Selekcija i procjena specijalnih snaga, Medicinski tečaj za specijalne operacije, Interventni medicinski tehnički tečaj, Vojni tečaj za slobodni pad i Napredni dočasnički tečaj. 

### "Hrvatska senzacija"
"*Croatian sensation*", a nekada "Pizza", kako su ga zvali kolege tima, odlikovan je najvišim odličjima za rat u Kuvajtu, Afganistanu, Koreji, Iraku, Africi, na Kosovu. Prije smrti vodio je pokaznu vježbu za američkog predsjednika. Pošto je Delta Force dio strogo tajnog Združenog zapovjedništva za specijalne operacije (JSOC), Jerakovi roditelji nisu uopće prije njegove smrti znali da je već 17 godina bio u američkoj vojsci i da je imao 47 odličja. 25. kolovoza 2005., zajedno s još dva operatora i jednim rendžerom zvan Trevor J. Diesing iz 3. rendžerskog bataljuna, Ivica je smrtno stradao zbog improvizirane eksplozivne naprave (IEN) u Husaybahu (حصيبة), sjeverni Irak.
Josip Depolo

**Josip Depolo** (Zadar, 10. rujna 1919. – Zagreb, 21. ožujka 2000.) je bio hrvatski likovni kritičar i teoretičar. 

Od 1952. objavljuje kritike, teorijske članke i polemike u časopisima za kulturu i dnevnom tisku.

Autor je više stotina predgovora i postava skupnih i samostalnih izložbi.

Osobito značajne su mu monografije: Branko Kovačević (1986.), Milan Pavić (1986.), Cata Dujšin-Ribar (1988.), Zlatan Vrkljan (1988.), Munir Vejzović (1988.), Josip Botteri Dini (1990.), Ljerka Njerš (1990.), Charles Billich (1997.), 

## Literatura
Ksenija Matanić-Živanović: *Josip Depolo*, Enciklopedija hrvatske umjetnosti, sv. 1, Zagreb, 1995., str. 182-183
Šime Dunatov

**Šime Dunatov** (Preko, Ugljan, 18. rujna 1907. - 1997.) je hrvatski kazališni redatelj. 

Rodio se je u Prekom. U Šibeniku je pohađao klasičnu gimnaziju. Diplomirao je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. 

Predavao je na dominikanskoj klasičnoj gimnaziji u Bolu na Braču te na nadbiskupskoj klasičnoj gimnaziji u Šibeniku. Kao učitelj bio je poznati motivator. Svaki mu je školski sat bio predstava, a đake je poticao na čitanje. Radeći s gimnazijskim družinama stekao je kazališno znanje. Potkraj 1944. otišao je u Zadar.

U Zadru je svoje kazališno znanje pružio pristižućim partizanskim amaterskim skupinama koje su nadolazile. Od njegova dolaska amaterski se rad zamjenjuje profesionalnom organizacijom rada. Cijelo se je desetljeće dramski i glazbeni repertoar Narodnog kazališta oslanjao se na veliu radnu energiju Dunatova. Bio je kazališna legenda grada Zadra. Četrdeset je godina bio nazočan u profesionalnome i amaterskome zadarskim kazališnim krugovima i jedan od tvoraca zadarskog kulturnog identiteta svojega vremena. 1955. je iz nekog razloga napustio zadarsko kazalište. 

Važio je kao veliki kazališni zanesenjak, služio se mediteranskim tekstovima. "*Njegovao je scenski izraz tradicionalnih prikazivačkih konvencija, u kome je bitna jasna artikulacija dramskog sukoba, povišeni glumački patos, bogato oslikani dekor, snažni kontrasti i neposredan komunikacijski kontakt s publikom.*"

U jednom svom govoru hrvatski književnik Ante Stamać je istaknuo da su na njegov književni rad utjecali Šime Dunatov, Marijan Matković i Jure Kaštelan.

Napisao je članak *Otoci Ist i Škarda* i *Začetci višestranačja u Hrvatskoj 1989. godine*. Objavljivao je u zbornicima: Zborniku o Ivi Mašini koji je objavila Matica hrvatska, ogranak Zadar objavila je 2000. godine,  zborniku Sedamnaest stoljeća zadarske Crkve: Zbornik radova sa znanstvenog skupa o 1700. obljetnici mučeništva sv. Stošije (Anastazije), prikaze knjige Toponimija otoka Murtera

Odlikovan je Redom Danice hrvatske s likom Antuna Radića (1995.).

## Izvori
*Abdulah Seferović: Podlistak Uspon i pad Narodnog kazališta u Zadru (2). Stvaralačka obnova. Kazališna legenda, Slobodna Dalmacija, 7. siječnja 2004.
*Katalog HAZU 
*O nama - Hrvatsko narodno kazalište Zadar
Franz Ludwig von Welden

**Barun Franz Ludwig von Welden** (Laupheim, 16. lipnja 1780. – Graz, 7. kolovoza 1853.), austrijski vojskovođa i pasionirani botaničar.

U vojnu službu stupio je s 18 godina (1798.) i sudjelovao u bitkama protiv Francuza (1799.-1800.). Od 1802. godine u službi je austrijske vojske, 1809. godine dospijeva u francusko zarobljeništvo, ali se razmjenom zarobljenika uskoro oslobađa i potom s činom majora sudjeluje u bitci kod Asperna. 1812. godine u službi je kneza Schwarzenberga, a 1814. već sa činom potpukovnika višekratno se dokazuje na talijanskim ratištima, te  mu je poslije zauzimanja Mantove i predaje Francuza dodijeljen zadatak vraćanja poražene vojske u južnu Francusku. 1821. predvodi austrijsku vojsku u ratu s Piemontom; od 1832.-1838. služi u Frankfurtu; 1838. je zapovijednik divizije u Grazu, a 1843. u Tirolu. Tijekom ustanka u Lombardiji 1848. osigurao je povlačenje austrijskim trupama pod vodstvom feldmaršala Radetzky-ja i vodio opsadu Venecije. U rujnu 1848. imenovan je civilnim i vojnim zapovjednikom Dalmacije, a u travnju 1849. predvodi austrijsku vojsku u Mađarskoj. Potom ponovno zauzima pozicije u Beču. Umirovljen je 1851. godine zbog narušenog zdravlja, te je umro 7. kolovoza 1853. u Grazu. 

Osim po vojnim postignućima, barun Franz Ludwig von Welden posebice je poznat i po podizanju većeg broja perivoja u gradovima u kojima je službovao. Tijekom službovanja u Zadru u kojem je bio vojni upravitelj grada, barun Franz Ludwig von Welden po vlastitim je zamislima podigao i 1829. godine otvorio prvi javni zadarski perivoj (današnji Perivoj kraljice Jelene Madijevke). Kao pasionirani botaničar, već prve godine svog boravka u Zadru obišao je i botanički istražio skoro cijelu Dalmaciju i Crnogorsko primorje, a kao pionir u tom istraživanju  otkrio je i neke nove biljne vrste. Surađivao je s drugim botaničarima, te pisao za njemačke časopise o svojim botaničkim istraživanjima, ali i o parkovnoj umjetnosti, posebno o engleskim pejzažnim perivojima. U pismu regensburškoj "Flori" napisao je kako je u Zadru uspio ostvariti davni san o izgradnji perivoja za javnost, a još k tome posvećenog flori Dalmacije u koju je bio zaljubljen. Perivoj je podigao na najvećem bastionu zadarske tvrđave, kojem je sačuvao brežuljak u sredini s kojeg se pruža pogled na grad i okolicu. Unutar zadarskog perivoja podigao je i veliki kamenjar mediteranskog bilja koji je nažalost uništen krajem 19. stoljeća.

Barun von Welden je i nakon premještaja u druge gradove ostao aktivan u oblikovanju pejzaža. U Innsbrucku je u javnom perivoju uz pomoć stijena i mahovine rekonstruirao stanište svakog cvijeta iz tirolskih Alpa, a u Grazu je uredio perivoj na Schlossbergu, gdje mu je upravo zbog tih zasluga postavljena i bista.
Eduard Peričić

Mons. dr. **Eduard Peričić** (Sukošan, 31. prosinca 1935 - Zadar, 8. ožujka 2018) - hrvatski crkveni povjesničar, svećenik, doktor humanističkih znanosti.

Crkveni povjesničar mons. dr. Eduard Peričić, rođen je u Sukošanu 31. prosinca 1935., od oca Branimira i majke Anke rođene Dijan. Zaređen je u Zadru 29. lipnja 1963. godine, mladu misu održao je u matičnoj crkvi sv. Kasijana. Godine 1965. diplomirao je povijest na Filozofskom fakultetu u Zadru, 1979. doktorirao humanističke znanosti iz područja povijesti na Filozofskom fakultetu u Zadru.

Sukošanskom župniku don Andriji Raspoviću prvotno je dvije godine bio pomoćnik. Potom je tri godine poslužitelj Murvice. U međuvremenu je i profesor društvenih nauka u Nadbiskupskoj srednjoj školi u Zadru. Čak je 29 godina upravitelj Petrčana, od 1968. do 1997. godine. Godine 1972. postaje članom Međunarodnog društva skotista; 1985. godine redoviti član Međunarodne papinske Marijanske akademije; 1985. pročelnik Dijecezanskog vijeća za kulturu; 1999. iz zdravstvenih razloga umirovljen. Od 1992. do 2009. predavač crkvene povijesti na Visokoj teološko katehetskoj školi u Zadru; 2002. kapelan Svetog Oca.

## Značajnija djela
* *Sclavorum regnum Grgura Barskog (Ljetopis popa Dukljanina)* (1991)
* *Starohrvatski grad Nin* (1994)
* *Hrvatski kraljevi: zlatno doba hrvatske povijesti* (1999)
* *Čudesnost marijanskih hodočašća: povijesni i liturgijski vodič kroz hrvatska marijanska svetišta* (koautor B. Škunca, 2001)
* *U Međugorju Gospa: uz 20. obljetnicu ukazanja* (2002)
* *Pape i Hrvati* (2003)
* *Povijest i vjera roda moga hrvatskoga* (2003)
* *Gospina prisutnost u Međugorju* (2004)
* *Sveta Stošija: uz 1700. godišnjicu njezina mučeništva* (2005)
* *Crkveni pastiri o Međugorju* (2007)

## Izvori