open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šljahta

**Šljahta** (poljski: *szlachta*, od staronjemačkog *slahta*: rod, koljeno), je ime za poljsko plemstvo, a nakon stvaranja Poljsko-litvanske realne unije 1569. i za litvansko.

## Karakteristike i historija

Šljahta se sastojala od više kategorija plemstva, od krupnih zemljoposjednika - magnata do vrlo siromašnih koji su živjeli kao obični građani.

Od sredine 15. vijeka šljahta je od niza monarha stalno dobivala nove privilegije, od 1493. uvedeno je redovito zasjedanje Sejma čiji su članovi bili kako magnati tako i ostali članovi šljahte. Počevši od 1505. monarsi su za svaki zakon morali dobiti suglasnost Sejma.

Time je oformljen politički sistem - *Rzeczpospolita*, u kojem je šljahta postepeno sve više širila utjecaj, tako da od 1572. izborila pravo da bira kralja (u izboru je mogao sudjelovati svaki plemić.

Velika prekretnica bila je - 1652., kad je svaki član Sejma dobio pravo na liberum veto, i time pravo da blokira bilo koji zakonski prijedlog. 
Odtad je šljahta praktički preuzela kontrolu nad zemljom, ali se potkraj 17. vijeka njen sistem vlasti počeo raspadati, jer je postao glavni razlog slabljenja Poljsko-litvanske unije u drugoj polovici 18. vijeka.

U 18. vijeku šljahta je činila 6-10% ukupnog stanovništva Poljsko-litvanske unije. Od tog su oko 17% bili magnati vlasnici najmanje 1 sela, njih oko 60% bili su vlasnici malih farmi čak i napoličari, a ostali su bavili kojekavim drugim poslovima, ali ničim vezanim uz zemlju.

Nakon Podjela Poljske šljahta je izgubila dotadašnje političke privilegije, ali im je vlasništvo nad zemljom i dalje je osiguravalo dominantan položaj u društvu. 
Istovremeno se njena brojnost u krajevima inkorporiranim u prorusku Kongresnu Poljsku značajno smanjila nakon kampanje za utvrđivanje njihovog  legitimiteta koja je počela 1773. Broj im se smanjio i zbog deportacija radi sudjelovanja u neuspjelim pobunama - tako da je oko 1761. kad je kampanja završila njihov postotak pao na oko 1,7%.

Pad važnosti šljahte nastavio se i krajem 19. vijeka, zajedno sa razvojem kapitalističkih odnosa u Poljskoj, dobar dio šljahte se zaposlio po gradovima, manje više u intelektualnim zvanjima.

Šlahta odnosno plemstvo je ukinuto Ustavom iz februara 1921.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Szlachta w Polsce''
Pyrzowice

**Pyrzowice** je selo od 578 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

Pyrzowice je danas poznato po Internacionalnom aerodromu Katowice, koji od 1990-ih služi za konurbaciju Katowice u kojoj živi 
2 400 000 stanovnika.

## Geografija

Pyrzowice je udaljeno 35 km sjeverno od centra Katowica, 20 od Bytoma i 26 od Sosnowieca.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Moxy Katowice Airport'' (karta)
Nižná Jedľová

**Nižná Jedľová** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Dick Turpin (film)

***Dick Turpin*** je španski avanturistički igrani film snimljen 1974. godine u režiji Fernanda Merina, u kome se u naslovnoj ulozi pojavljuje Cihangir Gaffari. Fil se zasniva na životu Dicka Turpina, engleskog razbojnika koji je živeo u 18. veku.

## Zaplet
Dick Turpin je engleski razbojnik koji podstiče seljake da se oslobode svog tlačitelja grofa od Belforta. Takođe pomaže tiraninovoj kćerki da se uda za Seana, naslednika porodice McGregor.

## Reference

## Vanjske veze
*
Šejtanov ratnik

***Šejtanov ratnik*** je tinejdžerska horor-komedija. Film Šejtanov ratnik je prvo ostvarenje mladog režisera Stevana Filipovića i producentske kuće Hipnopolis. Producent filma je Branislav Jević.

## Radnja

Film govori o grupi srednjoškolaca, koji upadaju u niz komičnih i strašnih situacija. Cane (Radovan Vujović), Tića (Staša Koprivica) i Mirko (Miloš Tanasković) su srednjoškolci, koji pokušavaju da zaustave iskonsko zlo. Njihov školski drug, iskompleksirani Stanislav (Vladimir Tešović), dokopao se mistične knjige i oslobodio monstruoznog Šejtana. Grupi se pridružuje i simpatični Đomla (Vujadin Milošević), kao i Bora (Marko Mrđenović, glumi i Šejtana). Od glumaca starije generacije pojavljuju se Petar Božović (Zulfikar), Bane Vidaković, Svetlana Bojković, Marko Nikolić (kao Karađorđe), Branislav Lečić (kao Miloš Obrenović), Dragan Nikolić, Dušan Janićijević, Irfan Mensur, Eva Ras. i drugi. Kao specijalni gosti se pojavljuju Bora Đorđević, Teofil Pančić i Ljubomir Vračarević.

Nevolje uglavnom počinju kada se moćne stvari nađu u pogrešnim rukama. Tako je Knjiga koja krije drevno zlo pala u ruke... Stanislavu. To ne bi bio problem da je pomenuti Stanko dobar dečko koji pomaže staricama da pređu ulicu, a ne štreber-psihopata željan krvi drugara iz odeljenja koji su ga zezali. Ali, zlo se ne da kontorlisati...Nesreća bi možda i bila sprečena na vreme, da Betmen i Supermen pokrivaju teritoriju Beograda; ovako je sudbina sveta spala na Caneta, Tiću i Mirka – učenike Stankovog odeljenja sa punim paketom pubertetskih problema u svojim džepovima. Njih troje će se zajedničkim snagama probijati kroz džunglu odeljenskih dizelaša, polu-ludih profesora, napaljenih taksista, alternativnog pozorišta i izgladnelih vampira iz KST-a, samo da bi se suočili sa demonskim užasom koji vreba iz mraka drevne Srbije već nekoliko vekova, a koje čak ni Karađorđe i Knjaz Miloš nisu uspeli da obuzdaju. Koja strana će pobediti, ne zna se; ali jedno je sigurno: neki učenici nikada neće dočekati matursko veče...

## Uloge

## Nagrade
* Vrnjačka Banja: Specijalna nagrada za scenario.

## Zanimljivosti
Filipović je koristio dosta autobiografskog materijala, kao i materijal iz života svojih devojaka, drugova i kolega iz osnovne i srednje škole, svoje ulice i fakulteta. Likovi negativaca u filmu oblikovani su na osnovu nekoliko Filipovićevih drugova iz vrtića, osnovne i srednje škole i fakulteta, zatim iz njegovog košarkaškog, karate i aikido kluba. Film je zasnovan na idejama koje je Filipović počeo da razvija u vreme bombardovanja kao i u nekim ranijim skečevima svojih profesora i drugarica a koje je razvijao još u osnovnoj školi. Čuvena rečenica „hoću rezultate“ odnosi se na jednog 60-ogodišnjeg komšiju a obraćanje rečima „psihopato“ odnosi se na dvojicu njegovih najbližih drugova sa Voždovca. Preteča jednog dela filma „Šejtanov ratnik“ jeste njegov 15-ominutni film koji je postao popularan još u Filipovićevoj gimnaziji koja se pojavljuje u filmu. Deo filma sniman je u njegovoj osnovnoj školi a u filmu se pojavljuju i njegove profesorke iz gimnazije.

## Reference

## Vanjske veze
* 
*Šejtanov ratnik na sajtu Sineseum (na jeziku: srpski)
Augustów

**Augustow** (njemački: *Metenburg*) je grad od 30.153 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Podlaskom vojvodstvu.

## Geografija

Augustow leži na rijeci Netti na mjestu gdje ona pod imenom *Rospuda* protiče kroz jezera Rospuda i Necko i izvire kao Netta tek u Augustowu. Od regionalnog centra Bjalistok je udaljen devedesetak kilometara sjeverno.

## Historija

Sve do kraja 13. vijeka u tom kraju živjeli su samoživi i ratoborni Jatvjagi, koje je 1283. savladao Teutonski viteški red; nakon toga, kraj je opustio pa se počeo naseljavati tek 1422. godine.

Augustów svoje ime i nastanak duguje posljednjem kralju iz Dinastije Jagelovića, Sigismundu II Augustu, koji mu je 1550. dodjelio gradska prava po uzoru na magdeburška.

Zahvaljujući povoljnom položaju Augustów se brzo razvio kao zanatsko-trgovački centar.
Sve do 1569. pripadao je Velikoj Kneževini Litvaniji, a od 1570. je jedno od vojvodstava Kraljevine Poljske.

Zatim je nastupio period krize i depresije, zbog ratnih razaranja (Tatari, Šveđani), epidemija i dr., koji je potrajao do kraja 18. vijeka.

Nakon Bečkog kongresa (1815) Augustów se našao unutar granica proruske Kongresne Poljska, pa je 1837. postao je administrativni centar Gubernije Augustów.

To je bio period kad se ekonomski oporavio jer je 1824. započela izgradnja Augustówskog kanala kojim se rijeka Netta trebala spojiti sa Njemenom. A iz Augustówa se kanaliziranom Biebrzom trebalo doploviti do Narewa i dalje do Visle. Na taj način su se trebale izbjeći visoke takse za robu u tranzitu koju je enormno povisila Kraljevina Pruska u svojim baltičkim lukama. Kanal je dovršen 1838. i donio je gradu novu živost.

Nakon toga je 1898. izgrađena velika kasarna, a do grada je stigla i željeznička pruga.

Za međuratnog perioda kad je postao dio uskrsle Poljske, počeo se profilirati kao odmaralište i centar drvne industrije.

Razvoj je zaustavio Drugi svjetski rat; Crvena armija je oslobodila Augustów u oktobru 1944. i pritom razorila dobar dio grada.
Nakon toga je u ljeto 1945. organizirala lov na raznorazne građanske gerilce koji su se krili po okolnim šumama. Pohapšeno ih je oko 2000; većina ih je puštena ali oko 600 zadržano i pobijeno, što se danas smatra najvećim posljeratnim zločinom nad Poljacima.

Nakon rata nastavio se razvoj grada u odmaralište. Godine 1972. započela je proizvodnja mineralne vode "Augustowianka".
Od 1990-ih radi vrlo moderna tvornica cigareta kompanije British American Tobacco, koja većinu proizvodnje izvozi u Zapadnu Evropu.

## Pobratimski gradovi
Augustów ima ugovore o partnerstvu sa sljedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Augustow'' (službene stranice)
Jan II Kazimierz Vasa

**Jan II Kazimir Vasa** (poljski: *Jan II Kazimierz Waza*, litvanski: *Jonas Kazimieras Vaza*, Krakov, 22. mart 1609.  - Nevers, 16. decembar 1672.) bio je kralj Poljsko-Litvanske Unije iz Dinastije Vasa koji je vladao od 1548. do 1668.

Njegovu vladavinu obilježili su veliki teritorijalni gubici nastali u ratovima protiv Ukrajinaca, Tatara, Šveđana i Rusa.

## Biografija

Rođen je kao drugi sin poljskog i švedskog kralja - Sigismunda III Vase.

Za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata još od 1635. borio se habsburškoj strani protiv Kraljevine Francuske. Na putu za Španjolsku gdje je trebao preuzeti dužnost admirala zarobili su ga  Francuzi i držali u zatvoru od 1638. do 1640. 
Nakon puštanja iz zatvora odlučio je odustati od vojne karijere i 1646. ušao u isusovački red, ali je godinu dana kasnije odustao od tog i napustio redovništvo.

Nekoliko mjeseci nakon smrti svog brata kralja Vladislava IV, Jan Kazimir je u maju 1648. izabran za kralja Poljsko-Litvanske Unije i ubrzo se oženio sa udovicom svog brata Marie Louise Gonzagom.

Jan Kazimir pokušao je pregovorima okončati ustanak svojih poprilično autonomnih ukrajinskih podanika Zaporoških kozaka, ali su protiv tog bili Poljsko litavski magnati, koji se nikako nisu željeli odreći svojih feudalnih prava nad kozacima. Na njihov pritisak pokrenuo je kampanju 
protiv Kozaka i njihovih tatarskih saveznika i porazio ih u Berestečkoj bitci 28. - 30. juna 1651.

Ali to nije bio kraj njegovih muka na tom frontu, jer se kozački hetman Bogdan Hmeljnicki obratio za pomoć ruskom caru Alekseju I. i sklopio sa njim početkom 1654. Perejaslavski sporazum o zajedničkoj borbi protiv Poljsko-litavske dominacije u Ukrajini, pa su borbe počele iznova.

Dok se Kazimirova vojska borila na istoku, Švedska je vojska napala sa zapada i do oktobra 1655. zauzela veći dio zemlje.

## Reference

## Vanjske veze

* ''John II Casimir Vasa king of Poland''
Poljsko-litvanski magnati

**Poljsko litavski magnati** (poljski: *magnateria*, od latinskog: magnatus =dostojanstvenik) bili su najviša (neformalna) klasa šljahte u Poljsko-Litvanskoj Uniji od 16 do 18. vijeka.

Magnata je bilo i po drugim zemljama; Kraljevina Ugarska (15.- 19. vijek), Kraljevina Pruska, ali oni nisu imali toliko značajnu ulogu u političkom životu zemlje.
## Karakteristike i historija

Glavni kriteriji koji je magnate razdvajao od ostalog zemljoposjedničkog plemstva (šljahte) bili su njihovi enormno veliki feudi i držanje vlastitih vojski, čime su ostvarivali velik utjecaj na sve aspekte života.

U Poljsko-Litvanskoj Uniji ti su se kriteriji razlikovali od kraja do kraja, ali i po periodima. Tako su magnatski feudi po Velikopoljskoj bili mnogo manji nego u Litvaniji ili Ukrajini, a i magnatske vojske bile su mnogobrojnije na istoku nego na zapadu. Magnatske domene se po nepisanom pravilu nisu usitnjavale, a u slučaju podjele uključivane su u druge magnatske domene, poneke porodice čak su imale i statute koji su zabranjivali bilo kakvu podjelu.

Magnati su se uglavnom družili i ženili među sobom, ali su se ponekad povezivali i sa bogatijim članovima šljahte, kooptirajući u svoje redove talentirane političare i odlične vojskovođe, na taj su način; Koniecpolski, Ossoliński i Zamoyski postali magnati.

Aneksija dobrog dijela Ukrajine u Uniju 1569. omogućila je povećanje broja magnata, i ekplozivni rast njihova bogatstva i značaja. 
Najveći feudi pripadali su porodicama; Czartoryski, Kalinowski, Koniecpolski, Ostrogski, Potocki, Wiśniowiecki, Zasławski, Zamoyski, i litvanskim porodicama: Kęsgailos, Olelkaičiai, Radziwiłł i Sapiegos.

Lublinska unija iz 1569. enormno je povećala važnost litvanskih magnata, osiguravši im sudjelovanje u centralnoj administraciji Poljsko-Litvanske Unije. Od kraja 16. vijek utjecaj magnata na državnu politiku i unutarnje odnose postepeno se povećavao, što zbog slabosti dvora, što zbog tog 
što su magnati prigrabili važne funkcije.
Tokom 17. i 18. vijeka dominacija magnata, naročito u Velikoj Kneževini Litvaniji bila je toliko snažna da su *Sapiegosi* izazvali krajem 17. vijeka građanski rat. Dok su Radziwiłłi 1655. pokrenuli akciju razdvajanja Litvanije od Kraljevine Poljske.

Njihova moć protezala se i po Ukrajini, u kojoj su de facto oni vladali i samovoljno pokretali vojne kampanje kao *Mniszchowi* i *Wiśniowiecki* u Rusiji i Moldaviji početkom 17. vijeka.

U vrijeme četverogodišnjeg Sejma 1788.-92. nastala je snažna nacionalistička opozicija protiv vladavine magnata. 
Njihovu moć srušile su Podjele Poljske, kojima su i sami kumovali, ali su ostali elita poljskog društva barem do 1830-ih.

## Povezano
* Šljahta
## Reference

## Vanjske veze

* ''Magnaci''
Persej iz Kitija

**Persej** (, *Persaeus*, 307/6–243. pne.) iz Kitija, sin Demetrija, bio je starogrčki stoički filozof, prijatelj i učenik Zenona iz Kitija.

## Život
Persej je živio u istoj kući kao i Zenon. Kasniji autori pisali su da je Persaj bio Zenonov rob, koji je možda izvorno bio pisar (*[[amanuensis]]*) kojeg je u Zenonu poslao makedonski kralj Antigon II Gonata. Međutim, čini se da je izvor ove priče jedna sarkastična primjedba o Perseju Biona iz Boristena, koji se, vidjevši Persejev kip s natpisom "Persej, učenik Zenonov", podsmjehnuo da tu treba pisati: "Persej, sluga Zenonov".

Poznato je da je Antigon II Gonata pozvao Zenona na svoj dvor u Peli oko 276. pne. Zenon je to odbio zbog starosti i umjesto toga poslao svoje učenike Perseja i Filonida iz Tebe. Dok je Persej boravio na Antigonovom dvoru, Antigon je jednom, želeći ga staviti na iskušenje, organizirao da se Perseju donesu lažne vijesti o tome da je njegovo imanje opustošio neprijatelj; dok mu se raspoloženje pogoršavalo, Antigon mu reče: "Vidiš li da bogatstvo nije stvar ravnodušnosti?"

Persej je nakon toga postao važna ličnost na makedonskom dvoru. Nakon što je Antigon zauzeo Korint oko 244. pne., postavio je Perseja za arhonta da upravlja tim gradom. Persej je umro 243. godine prije nove ere braneći Korint od napada koji je predvodio Arat iz Sikiona.

## Djela
Nijedno Persejevo djelo nije sačuvano, osim nekoliko fragmenata. Diogen Laertije navodi da je Persej napisao sljedeće djela: *Etičke škole* (Ἠθικαῖς σχολαῖς), *O kraljevanju* (Περὶ βασιλείας), *Ustav lakedemonski* (Πολιτεία Λακωνική), *O braku* (Περὶ γάμου), *O bezbožnosti* (Περὶ ἀσεβείας), *Tijest* (Θυέστης), *O ljubavi* (Περὶ ἐρώτων), *Savjetodavni govori* (Προτρεπτικοί), *Razgovori* (Διατριβῶν), *Izreke* (Χρειῶν), *Uspomene* (Ἀπομνημονεύματα), *Platonovi zakoni* (Πρὸς τοὺς Πλάτωνος νόμους).

U vezi s Persejevim filozofskim stavova, Ciceron navodi sljedeće: "Persej kaže da su ljudi koji su otkrili neku veliku pomoć civilizaciji smatrani bogovima te da su imena božanstava dodijeljena i stvarnim materijalnim predmetima upotrebe i dobiti, tako da on nije zadovoljan time da ih opisuje kao božje kreacije, već tvrdi da su oni sami božanski".


## Reference

## Literatura
*
*
Magnat

**Magnat** (od latinskog: *magnus*=velik) ličnost visokog ranga, moći, utjecaja ili poduzetnik koji znatno odskače od svih ostalih u svojoj branši - željeznički magnat, naftni magnat...

## Karakteristike i historija

U talijanskim srednjovjekovnim komunama magnatima su zvali ljude (najčešće su to bili plemići) koji su se svojom ekonomskom ili vojnom moći uzdigli iznad ostalih. Oni su toliko utjecali na život svojih komuna, da su mnoge od njih tokom 13. vijeka donjele propise kojima se ograničavala njihova moć. Neke su išle čak toliko daleko da su im zabranjivale vršenje javnih funkcija. Najpoznatiji primjeri borbe protiv magnata bilu su Firenca i Bologna.

Poljsko litavski magnati su značajno utjecali na politički život Poljsko-Litvanske Unije od 16 do 18. vijeka.

Magnati su značajnu ulogu imali i u Kraljevini Ugarskoj od 15.do 19. vijeka.

Ugarski magnati su bili plemići koji su na staleškoj ljestvici bili na drugome mjestu, iza prelata, a ispred nižega plemstva (latinski: *caeteri nobiles*=ostali plemići). Magnati su bili baroni po rodu (*barones naturales*) i baroni po funkciji (*barones ex officio*). 
Nositelji najviših dvorskih i državnih funkcija; palatini, banovi, suci, vojvode, maršali ..

Gornji dom Ugarskog parlamenta (*Főrendiház*) bio je Dom magnata.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Magnati''
Brynica

**Brynica** ili **Bryńska** (njemački: *Brinitz*) je rijeka na jugu Poljske, desna pritoka Przemsze, duga 54,9 km.

## Hidrologija
Brynica izvire južno od sela Mysłów, na nadmorskoj visini od 340 metara. Od tamo teče prema jugozapadu do akumulacionog jezera Kozłowa Góra kod grada Piekary Śląskie. Od tamo skreće prema jugoistoku do ušća u Przemszu kod grada Sosnowiec.

Porječje rijeke veliko je 483 km² i prostire se po Šleskom vojvodstvu, kako prrotiče preko vrlo urbaniziranog kraja vrlo je zagađena.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Rzeka Brynica''
Piekary Śląskie

**Piekary Slaskie** (njemački: *Deutsch Piekar*) je grad od 55,030 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

## Geografija

Piekary Slaskie leži duž rijeke Brynice udaljen svega pet km sjeverno od centra Bytoma. On je jedan od 29 gradova u Konurbaciji Katowice u kojoj živi 2 400 000 stanovnika.

## Historija

Piekary je prvi put dokumentiran u 11. vijeku, kao selo pored Bytoma. Grad Piekary Śląskie nastao je 1934. kad je Piekary spojen sa susjednem Szarlejom.

## Pobratimski gradovi
Piekary ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;
*  Kromieryż, Češka
*  Marija Bistrica, Hrvatska
*  Kobuleti Gruzija

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Piekary Slaskie'' (službene stranice)
Nižný Komárnik

**Nižný Komárnik** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Cease Fire (Star Trek: Enterprise)

***Cease Fire*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 12. februara 2013. godine. Radnja, koja se oslanja na prethodnu epizodu *[[Shadows of P'Jem]]*, prikazuje kako kapetana Archera andorijanski zapovjednik Shran poziva na planetoid Paan Mokar kako bi posredovao u teritorijalnom sporu sa Vulkancima i spriječio da oružani incidenti eskaliraju u otvoreni rat.

## Reference

## Vanjske veze
*
Future Tense (Star Trek: Enterprise)

***Future Tense*** () je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 19. februara 2003. godine. Radnja prikazuje kako posada *[[USS Enterprise (NX-01)|Enterprisea]]* pronalazi neobičnu svemirsku sondu za koju se ispostavi da sadrži artefakte koje sugeriraju kako je vremenskim putovanjem došla iz 31. vijeka, te kako *Enterprise* zbog toga postaje metom Sulibana i Tholijanaca koji se po svaku cijenu žele dočepati sonde i njene tehnologije.

## Reference

## Vanjske veze
*
Canamar

***Canamar*** je epizoda američke science fiction TV-serije *[[Star Trek: Enterprise]]*, premijerno prikazana 26. februara 2003. godine. Radnja prikazuje kako su kapetan Archer i Trip Tucker za vrijeme turističkog planeta matičnom svijetu Enolijanaca greškom uhapšeni pod sumnjom za krijumčarenje te ukrcani na zatvorski brod koji ih vodi na zloglasnu kažnjeničku koloniju Canamar, a gdje se ispostavi da je jedan od zatvorenika smislio plan za spektakularni bijeg.

Kritičari su epizodu pohvalili zbog tehničke kvalitete i inzistiranja na akciji, ali su joj zamjerali klišejizirani zaplet i nedostatak "dubljih" sadržaja.

## Vanjske veze
*
Augustów (kanal)

**Augustów kanal** (poljski: *Kanał Augustowski*, beloruski: *Аўгустоўскі канал*) je brodski kanal dug - 101 km od grada Augustówa u Poljskoj do Sapotskina u Belorusiji. Od tog se 80 km nalazi na teritoriju Poljske.

## Karakteristike i historija
Kanal povezuje rijeku Nettu (u Poljskoj) sa rijekom Njemen u Belorusiji.
Njime su povezani slivovi Visle i Njemena.

Kanal je prokopan između 1823. - 1839. u vrijeme proruske Kongresne Poljske. Namjera graditelja je bila da se tim kanalom izbjegnu visoke takse za robu u tranzitu koje je enormno povisila Kraljevina Pruska u svojim baltičkim lukama.

Za svladavanje visinske razlike od 92 do do 115 metara nadmorske visine podignuto je 18 brodskih prevodnica (14 u Poljskoj). Graditelji su iskoristili jezera Necko, Białe, Studzieniczno i rijeku Czarna Hańcza da bi došli do Augustówa. A od njega prema Visli rijeku Biebrzu koju su kanalizirali do plovnog Narewa.

Kanal je plovan za brodove do 100 tona, od 1992. je beloruski odsjek kanala zatvoren, poljski dio se uglavnom koristi za turističke svrhe.

## Reference

## Vanjske veze

*  ''Augustowski, Kanał''
KvirArhiv.org

**Kvir arhiv** je nastao 2016. godine kao inicijativa, projekt i web Udruženja Okvir iz Sarajeva. Cilj je da istražuje, dokumentira i čini vidljivim lične priče, historiju i djela LGBT*IQA osoba u BiH.

Projekt je producirao i publicirao seriju intervjua, fotografija, audio i video zapisa, na multimedijalnom webu. Lične priče dokumentuju sjećanja i stavove o ratu, rodu, seksualnosti i sigurnosti LGBT*IQA osoba iz BiH, kroz audio zapise (nekad anonimizirane), prepisku na B/H/S i engleski jezik te fotografiju koju je izabrala osoba. Dio sadržaja i informacija je unešen na Wikipediju, te objavljen na drugim medijskim servisima.

Inicijativa je dobila podršku nekoliko međunarodnih organizacija, fundera, Wikimedija grupe Who's Knowledge? i vidljivost na međunarodnim stručnim konferencijama, te u široj LGBT*IQA zajednici, civilnom i kulturnom sektoru.

Projekt je opisan i referiran u više akademskih publikacija.

## Reference

## Vanjske veze
* http://www.KvirArhiv.org/
* audio intervjui
Michał Korybut Wiśniowiecki

**Michał Korybut Wiśniowiecki** (litvanski: *Mykolas I Kaributas Višnioveckis*, Bilij Kaminj, 31. jul 1640.  - Lavov, 10. novembar 1673.) bio je kralj Poljsko-Litvanske Unije koji je vladao od 1669. do 1673.

Njegovu vladavinu obilježili su sukobi prohabsburgške i profrancuske frakcije, unutar šljahte pa zbog tog nijedan sejm nije završio radom na regularan način.

## Biografija

Michael Wiśniowiecki bio je po ocu direktni potomak Korybuta, brata kralja Jagela Jagelovića i kao takav veliki favorit poljske šljahte, koja ga je jednoglasno izabrala za kralja. Ipak je taj uspjeh bio i rezultat velikog ugleda koji je uživao njegov otac Jeremi Wiśniowiecki veliki magnat u 
Ukrajini, koji je uspio pobjediti Zaporoške Kozake i tako ugušiti njihov ustanak. S druge strane veliki minus njegova oca bio je nedostatak političke mudrosti, jer je u svemu slijepo sljedio Habsburgovce.

Njihovi protivnici okupljeni oko francuskog favorita Jana III. Sobjeskog, mladog vojskovođe koji je svojim pobjedama oduševio mnoge, na sve moguće načine željeli su Michaela srušiti s trona.

Njihova trvenja rezultirala su velikim porazom Poljsko-Litvanske Unije od udruženih osmansko - kozačkih snaga 1672. i gubitkom strateški važne fortifikacije Kamjanjec-Podiljski.

Zbog tog poraza je Michael morao pristati na vrlo nepovoljan mirovni ugovor sa Osmanlijama kojeg je potpisao u Bučaču 1673. Na osnovu tog ugovora je čitava Poljska Ukrajina pripala Osmanskom Carstvu, koje je pored tog dobilo i visoke reparacije.

Njegova prerana smrt i briljantna pobjeda Jana Sobjeskog u Bitci kod Hotina 1673. rezultirala je izaborom Jana Sobjeskog za novog kralja.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Michael Wiśniowiecki'' 
* ''Michał Korybut Wiśniowiecki''
Popiel

**Popiel** ili *Pąpiel*, *Pompiliusz*, bio je mitološki vojvoda Poljana iz Gniezna koji je navodno živio i vladao u 9. vijeku.

## Biografija

O njemu u kronici Gallusa Anonymusa - Gesta principum Polonorum, piše da zbačen sa trona i da su ga izjeli miševi (ta legenda bila je raširena po Porajnju).

U kasnijim kronikama, počevši od kronike Wincenty Kadłubeka pojavljuju se po najmanje dva Popiela, u Velikopoljskoj on više ne stoluje u Gnieznu već u Kruszwici, a historičar Jan Długosz iz 15. vijeka dodao mu je podatke o sinovima i njemačkom porijeklu žene.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Popiel'' 

|-
Wincenty Kadłubek

**Wincenty Kadłubek** (rođen oko 1150. - umro 8. marta 1223., Jędrzejów) bio je krakovski biskup između 1208.-18., kroničar i administrator na dvoru Kazimira II Pravednog.

## Biografija

Potkraj 12. vijeka negdje između 1205.-07., po nalogu Kazimira Pravednog, napisao je na latinskom kroniku - **Magistri Vincenti Chronica Polonorum**, prvi put odštampanu 1612. (prvi poljski prijevod 1862. A. Józefczyk i M. Studziński).

U tom djelu obuhvatio je period od mitoloških vremena prvih poljskih vladara sve do 1202. 
Djelo je napisano u alegorijskom stilu, karakterističnim za to doba, prepuno bajki, parabola i zapleta koji sežu do antičkih vremena sa jasnim političkim i moralizatorskim ciljem da dokaže kontinuitet i legitimitet svog vladara.

To djelo je danas osnovni izvor za historiju poljske politike i kulture 12. vijeka.
Novi prijevod njegove Chronica Polonorum na poljski objavljen je 1992. u kompilaciji *Brygide Kürbis*.

Svoje posljednje dane proživio je kao redovnik u cistercitskoj opatiji u Jędrzejówu (gdje se nalazi njegovo svetište).

Wincenta je papa Klement XIII. - 1764. proglasio blaženim.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Wincenty zwany Kadłubkiem'' na portalu EncyklopediaPWN
Jędrzejów

**Jędrzejów** (latinski: *Andreiow*) je grad od 15,014 stanovnika na jugu Poljske u Svjetokžiškom vojvodstvu.

## Geografija

Jędrzejów leži u historijskoj Malopoljskoj udaljen 38 km jugozapadno od regionalnog centra Kielca.
## Historija

Jędrzejów je prvi put dokumentiran 1166. pod imenom -**vila Andreovia**, iako se pretostavlja da je već prije nastao kao trgovište.

Njegova historija usko je povezana sa cistercitskom opatijom koja je osnovana između 1140.-1149.
U njoj je negdje između 1218.-1223., svoje posljednje dane kao redovnik proživio je Wincenty Kadłubek, nekadašnji krakovski biskup, prvi poljski historičar i pisac kronike - *Chronica Polonorum*.

Jędrzejów je dobio gradska prava od Boleslava V Stidljivog 16. februara 1271. poveljom izdanom u Krakovu.

Ta povelja je izgorila zajedno sa vijećnicom i puno kuća u požaru koji je zahvatio grad početkom 16. vijeka.
Zbog tog je ponovno dobio povelju ovaj put od Sigismunda I 1510. uz potvrdu starih privilegija dobio je prava na održavanje tri sajma godišnje i jedan svaku subotu.

U vrijeme napoleonskog Varšavskog vojvodstva postao je administrativni i sudski centar i sjedište garnizona.

Na prelazu iz 19. u 20. vijek grad se industrijalizirao, željeznička pruga iz Kielca došla je do Jędrzejówa 1885., tvornica poljoprivrednih alata sa ljevaonicom otvorena je 1900., tvornica metalnih proizvoda *Metapol* i pivovara i tvornica slada podignute su između 1904.-06. Nakon tog otvoreno je nekoliko parnih mlinova, štavionica, pilana, ciglana, uljara i tvornica keramičkih pločica.

## Pobratimski gradovi
Jędrzejów ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

*  Reichenbach, Njemačka
*  Keszthely, Mađarska

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Jędrzejów'' (službene stranice)
Nižný Orlík

**Nižný Orlík** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
* 
*
Ariston s Keosa

**Ariston s Keosa** (; *[[Floruit|fl.]]* oko 225. pne.) bio je peripatetički filozof rodom iz grada Julide na otoku Keosu.

Ariston je bio učenik Likona iz Troade, koji je oko 269. pne. naslijedio Stratona iz Lampsaka na mjestu voditelja peripatetičke škole. Nakon Likonove smrti (oko 225. pne.) Ariston ga je vjerojatno naslijedio na mjestu voditelja škole. Iako je Ariston, prema Ciceronu, bio čovjek od ukusa i elegancije, nedostajalo mu je dostojanstva i energije, što je spriječilo da njegovi spisi steknu popularnost koju su inače zaslužili. To je možda bio jedan od uzroka njihovog zanemarivanja i gubitka.

Sudeći prema oskudnim fragmentima koji su sačuvani, čini se da su njegova filozofska stajališta prilično pomno slijedila poglede njegovog učitelja Likoma. Diogen Laertije, nakon nabrajanja djela Aristona s Hiosa, kaže da su Panetije i Sosikrat sva ta djela, osim pisama, pripisivali Aristonu s Keosa. Je li ovo pripisivanje točno ne možemo utvrditi. U svakom slučaju, jedno od tih djela, *Razgovori o ljubavi* (Ἐρωτικαὶ διατριβαί), Atenej na više mjesta pripisuje Aristonu s Keosa. Jedno Aristonovo djelo koje nije spomenuo Diogen Laertije nosilo je naslov *Likon* (Λύκων) u znak zahvalnosti svom učitelju. Postoje i dva epigrama u *[[Grčka antologija|Grčkoj antologiji]]* koji se obično pripisuju Aristnu s Keosa, premda nema dokaza o njihovom točnom autorstvu.

## Reference

## Literatura
*
Sfer Bosporski

**Sfer [[Bospor]]ski** (), ili **Sfer [[Boristen]]ski** (, oko 285. pne. – oko 210. pne.) bio je starogrčki stoički filozof.

## Život
Sfer je filozofiju učio prvo kod Zenona iz Kitija, a potom kod Kleanta. Predavao je u Sparti, gdje je djelovao kao savjetnik kralja Kleomena III. U nekom se trenutku preselio u Aleksandriju (možda kad je i sam Kleomen tamo bio prognan 222. pne.), gdje je živio na dvoru Ptolemeja IV Filopatora.

## Filozofija
Malo je sačuvano od njegovih djela, ali Sfer je među stoicima uživao značajnu reputaciju zbog točnosti njegovih definicija, kako se vidi i iz jedne Ciceronove ocjene:

Diogen Laertije i Atenej prenose priču o tome kako se Sfer jednom izbjegao priznati da ga je prevario trik koji mu je priredio kralj Ptolemej:

## Djela
Prema Diogenu Laertiju, Sfer je napisao sljedeća djela: *O kozmosu* (Περὶ κόσμου δύο, 2 knjige); *O elementima* (Περὶ στοιχείων); *O semenu* ([Περὶ] σπέρματος); *O sreći* (Περὶ τύχης); *O najmanjim djelićima* (Περὶ ἐλαχίστων, o atomističkoj teoriji); *Protiv atoma i slika* (Πρὸς τὰς ἀτόμους καὶ τὰ εἴδωλα); *O osjetilima* (Περὶ αἰσθητηρίων); *Pet razgovora o [[Heraklit]]u* (Περὶ Ἡρακλείτου πέντε διατριβῶν); *O sustavu [[etika|etike]]* (Περὶ τῆς ἠθικῆς διατάξεως); *O dužnosti* (Περὶ καθήκοντος); *O nagonu* (Περὶ ὁρμῆς); *O [[strast]]ima* (Περὶ παθῶν δύο, 2 knjige); *O kraljevskoj vlasti* (Περὶ βασιλείας); *O [[Antička Sparta|lakedemonskom]] ustavu* (Περὶ Λακωνικῆς πολιτείας); *O [[Likurg]]u i [[Sokrat]]u* (Περὶ Λυκούργου καὶ Σωκράτους τρία, 3 knjige); *O zakonu* (Περὶ νόμου); *O [[proricanje|proricanju]]* (Περὶ μαντικῆς); *Dijalozi o ljubavi* (Διαλόγους ἐρωτικούς); *O [[Eretrijska škola|eretrijskim filozofima]]* (Περὶ τῶν Ἐρετριακῶν φιλοσόφων); *O sličnome* (Περὶ ὁμοίων); *O definicijama* (Περὶ ὅρων); *O navici* (Περὶ ἕξεως); *O spornim pitanjima* (Περὶ τῶν ἀντιλεγομένων τρία. 3 knjige); *O razumu* (Περὶ λόγου); *O bogatstvu* (Περὶ πλούτου); *O slavi* (Περὶ δόξης); *O smrti* (Περὶ θανάτου); *[[Dijalektika|Dijalektičko]] umijeće* (Τέχνης διαλεκτικῆς δύο, 2 knjige); *O predikatima* (Περὶ κατηγορημάτων), *O dvosmislenim pojmovima* (Περὶ ἀμφιβολιῶν); *Pisma* (Ἐπιστολάς).

## Reference

## Literatura
*
Kozienice

**Kozienice** (njemački: *Koschnitz*) je grad od 17,072 stanovnika u sredini Poljske u Svjetokžiškom vojvodstvu.

## Geografija

Kozienice leži u dolini Visle udaljen 38 km sjeveroistočno od Radoma.
## Historija

Kozienice je prvi put dokumentiran 1206. (zajedno sa okolnim selima) kao feud samostana iz Płocka. 
U drugoj polovici 14. vijeka sagrađena je lovačka kuća za kralja i prva crkva (1394.)

U Kozienicama je 1467. rođen Sigismund budući kralj - Sigismund I Stari.

Kozienice je dobio gradska prava po uzoru na magdenburška - 1549. od kralja Poljsko-Litvanske Unije Sigismunda II Augusta. ta prava je potvrdio sejm 1550.
Župa Kozienice osnovana je 1557., a već 1559. grad je dobio pravo da organizira tri sajma godišnje.

Grad je teško stradao za Švedsko-poljskih ratova.

Ogroman požar 1782. potpuno je uništio preko 200 zgrada, nakon tog je izgrađena neorenesansna palača (današnja vijećnica) sa engleskim parkom.

Između 1784 - 1788 podignuti prvi industrijski pogoni valjaonica i kovaonica bakra i tvornica vatrenog oružja.

Cesta do Radoma izgrađena je 1867., te iste godine Kozienice je postao povjat, a od 1910. povezan je i željezničkom prugom. 
Od 1915. je garnizonski grad, a za Njemačke okupacije Poljske najveći dio Židova je istrebljen nakon likvidacije geta 1942.

Crvena armija i oslobodila je grad u januaru 1945. te iste godine izgrađena je tvornica kolofonija i terpentina.
Tvornica namještaja i termoelektrana podignuti su 1960-ih.

## Pobratimski gradovi
Kozienice ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

*  Göllheim, Njemačka
*  Čugujiv, Ukrajina
*  Medzilaborce, Slovačka
*  Lanuvio, Italija

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Kozienice'' (službene stranice)
Boristen

**Boristen** () geografsko je ime iz klasične antike. Taj se izraz obično odnosi na rijeku Dnjepar i na istoimenog riječnog boga, ali čini se da je to bio i alternativni naziv za Pontsku Olbiju, grad koji se nalazio blizu ušća iste rijeke na obali Crnog mora, ili za ranije naselje na otoku Berezanu.

Grčki historičar Herodot detaljno opisuje rijeku u četvrtoj knjizi svoje *[[Historije Herodota|Historije]]*:

To je ime koje Herodot u svojim *Historijama* koristi kad govori o Olbiji. Navodno je to izvorno bilo ime jednog drugog naselja, smještenog na otoku Berezanu, koji se nalazi na ušću Dnjepra i u blizini Olbije.

U grčkoj mitologiji, riječni bog Boristen rodio je kćerku, nimfu Boristenidu, i sina Toanta, koji će postati kralj Tauride.

Boristen se često spominje u *[[The History of the Decline and Fall of the Roman Empire|Povijesti opadanja i propasti Rimskog Carstva]]* Edwarda Gibbona. Kao put do Crnog mora koristili su ga, između ostalih, Goti.

## Reference
Przemsza

**Przemsza** (njemački: *Przemsa*) je rijeka na jugu Poljske, lijeva pritoka Visle, duga 23,8 (zapravo 88 km).

## Hidrologija
Przemsza izvire pod imenom Czarna Przemsza (Crna Przemsza) kod grada Zawiercie, nakon tog teče šesdesetak km prema jugu, kad primi pritoku Biału (Bijelu) Przemszu kod grada Jaworzno, mjenja ime u - *Przemszu*.

Nakon tog teče 23,8 km do ušća u Vislu kod sela Gorzów (šire područje grada Oświęcima).

Porječje rijeke veliko je 2 100 km² i prostire se po Šleskom i Mopoljskom vojvodstvu, kako protiče preko vrlo urbaniziranog kraja vrlo je zagađena.
Najveća pritoka je Brynica koju prima kod grada Sosnowca.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Przemsza'' 
Brynica (dopływ Czarnej Przemszy)
Kneginja Wanda

**Wanda** bila je legendarna kneginja Poljana, čije je postojanje vrlo upitno.

Tu malopoljsku legendu o Wandi i njenom ocu Kraku prvi je zabilježio u 12. vijeku krakovski biskup Wincenty Kadłubek, u djelu *Chronica Polonorum*.
   
U njegovoj verziji Wanda je bila takva ljepotica, da se glas o njoj raširio nadaleko, pa i do alemanskog princa Rydygiera, koji se toliko zagrijao za nju da ju je odlučio vojskom ugrabiti, kad ga je odbila. Kad je došao do Krakova sa vojskom - Wanda je odlučila spasiti grad i svoje podanike tako što je izvršila samoubistvo skočivši u Vislu. Na mjestu gje je Visla izbacila njeno tijelo vjerni podanici podigli su mogilu.

U nekim verzijama iste legende - Wanda se neustrašivo sama pojavi ispred prinčeve vojske, ali prije samog sukoba čudnovato svjetlo obasja vojnike, koji se uplašeni razbježe a princ počini samoubistvo.

Prema Kadłubeku - Wanda je umrla bez djece, pa je nakon njezine smrti zemlju zahvatila anarhija i kaos. Zanimljivo je da Kadłubek pokušava čitatelju pružiti informacije o značenju njezina imena. 
Po njemu po njoj je nazvana i rijeka po kojoj su i Vandali dobili svoje ime, na taj način je Kadłubek htio povezati svoju noviju legendu sa Antikom.

Legenda o Wandi bila je inspiracija za brojna djela prožeta poljskim patriotizmom, od pjesama, drama do opera, naročito u 19. vijeku, kad je cvao nacionalizam.

Njena mogila visoka 14 metara, koja je podignuta negdje oko 7./8. vijek nalazi se u istočnom predgrađu Krakova - Nowa Huta.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Wanda''
Kuća Nurije Pozderca

**Kuća Nurije Pozderca** (kuća porodice Pozderac) je bosanski tip kuće sa prepustom, i pripadala je porodici Pozderac. Nalazi se u Cazinu, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH. 
## Historija
Sagradio ju je Ahmet-aga Pozderac,  jedan od vođa otpora odlukama Berlinskog kongresa. Arhitektura objekta, raspored prostorija kao i vrsta materijala potvrđuje tvrdnju da je objekat podignut  u prvoj polovini XIX vijeka.  U toku drugog svjetskog kuća je oštećena od italijanskih i ustaških vojnih formacija. U vlasništvu porodice Pozderac kuća se nalazila sve do 1985. godine kada je prodata Zajednici za kulturu opštine Cazin. 
## Opis
Ovaj tip stambenog objekta rasprostranjen je na teritoriji od Bosanske Krajine pa sve do Sarajeva, ali se njegov karakter mijenja, ovisno o području u kome je sagrađen. U područjima Bosanske Krajine to je tipična odbrambena kuća, dok je u Sarajevu ili nekim drugim krajevima u centralnim i istočnim dijelovima BiH to nešto komforniji objekat, bez izrazito naglašene odbrambene funkcije. 

Spratna etaža urađena je od lakih materijala, a podrum i prizemlje, urađeni su od lomljenog kamena sa krečnim malterom kao vezivnim sredstvom. Dio objekta iznad prepusta služi za stanovanje  i uzdignut je visoko iznad zemlje. Cijeli sprat kuće je za oko 50 cm. smaknut prema vani.  Kuća je podignuta na strmom terenu (razlika nivoa – prizemlje – podrum iznosi oko 2,70 metara), tako da je podrum izveden samo djelimično.

## Stanje
Godine 1998. i 1999. sredstvima opštine Cazin vršeni su radovi na pokrivanju kestenovom šimlom, zamijenjena vanjska stolarija i izvršeno krečenje fasade objekta. Tokom 2006. – uređen je enterijer i revitalizacija sredstvima Federalnog ministarstva obrazovanja, nauke, kulture i sporta i Ministarstva kulture Unsko sanskog kantona.
## Literatura
* Milan  Karanović, O tipovima kuća u Bosni, -GZM, Sveska za historiju i etnografiju, Sarajevo,1927. 
* Dušan Grabrijan i Juraj Najdhart -  Arhitektura Bosne i Hercegovine i put u savremeno, Ljudska pravica, Ljubljana, 1957.                                         
## Reference
Stari grad Vesela straža

**Stari grad Vesela Straža**, je utvrđeni objekat iz srednjeg vijeka i osmanlijskog perioda, općina Bugojno, Bosna i Hercegovina. Proglašen je za nacionalni spomenik BiH. Nacionalni spomenik čine ostaci temelja srednjovjekovnog utvrđenja i pokretni arheološki materijal. 
## Lokacija
Srednjovjekovno utvrđenje Vesela Straža nalazi se na brijegu nadmorske visine 844 m, koje sa okružuje dio Skopskog polja iznad Bugojna. 
## Historija
Manjim arheološkim istraživanjima izvršenim tokom ranih osamdesetih godina 20. vijeka na lokaciji starog grada Vesela Straža pronađena je praistorijska keramika, što govori da je ovdje zaista bila praistorijska gradina.

U nedovoljno sigurnom istorijskom podatku iz 1406. godine, u Veseloj Straži postojali su franjevački samostan i crkva. Tu je održan skup franjevačkog reda kome je prisustvovao bosanski kralj Ostoja. Pismom od 13.10.1450. godine kralj Tomaš se obratio mletačkoj vladi iz Vesele Straže (*castra Veszela Straxa in comitatu Uschopya*). Jedan dio župe Uskoplje, u kojoj je Vesela Straža bila centar župe, bio je u posjedu bosanskih kraljeva, a drugi je bio pod vlašću hercega Stjepana.

U Državnom arhivu u Zadru nalazi se mnoštvo podataka o Veseloj Straži. Nalazila se na raskrsnici trgovačkih puteva koji su iz Dalmacije preko Kupreškog polja išli u dolinu gornjeg toka rijeke Vrbasa odakle su se dalje račvali prema župi Lašvi i Jajcu. Pokraj tvrđave išao je i trgovački put iz Dubrovnika prema Jajcu.

Padom Bosne sredinom 1463. godine privremeno pod osmansku vlast pala je i župa Uskoplje. U oktobru iste godine Vladislav Hercegović, sin hercega Stjepana oslobodio je dio jugozapadne Bosne, Ramu, Uskoplje sa Veselom Stražom i Livno i od kralja dobio navedene posjede. Osmanlije su konačno osvojili ove krajeve 1503. godine. Utvrđenje se više ne pominje.
## Opis
Jedan dio Starog grada bio je na uskoj kosi, ali zbog nedostatka arheoloških istraživanja osnova tvrđave nije jasno definisana. Krajem XIX vijeka postojali su ostaci Velike kule, pravougaone osnove, na kojima su bile puškarnice. Vremenom su bedemi uništeni tako da se sada djelimično vide. Ovaj dio odvojen je jarkom od drugog dijela. Na drugom dijelu se raspoznaju djelimični tragovi sjevernog i zapadnog zida glavne kule. Nije poznato kakvu je osnovu imala kula. Dva dijela tvrđave bili su spojeni mostićem.

## Literatura
* Ćiro Truhelka, Naši gradovi, opis najljepših sredovječnih gradova Bosne i Hercegovine, Sarajevo, izdanje knjižare J.  Studnička i drug., 1904. 
* Hamdija Kreševljaković, Prilozi  povijesti bosanskih gradova pod turskom upravom, Prilozi za orijentalnu filologiju i istoriju jugoslovenskih naroda pod turskom vladavinom, II/1951, Orijentalni institut u Sarajevu, Sarajevo, 1952,119-184. 
* Hamdija Kreševljaković, Stari bosanski gradovi, Naše starine I, Sarajevo, 1953, 7-45. 
* Marko Vego, Naselja srednjovjekovne bosanske države,    1957. 
* Desanka Kovačević-Kojić, Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države,"Veselin Masleša", Sarajevo, 1978.  
* Hazim Šabanović, Bosanski pašaluk, "Svjetlost", Sarajevo, 1982.

 
## Reference

## Vanjske veze
Kajtazovića nišani

**Kajtazovića nišani** nalaze se u naselju Donja Lučka, opština Cazin, Bosna i Hercegovina. Nalaze se na parceli u neposrednoj blizini puta koji iz Cazina vodi prema Velikoj Kladuši, u prostoru ograđenom drvenom ogradom. Marta 2006. proglašeni su za nacionalni spomenik BiH. Svi nišani postavljeni su od 1913. do 1950. godine članovima porodice Kajtazović, čiji korijeni datiraju još prije dolaska Osmanlija na ove prostore.

Postojanje ovakvih grupacija nišana nije rijetkost u ovome dijelu Bosne i Hercegovine. U Bosanskoj Krajini ih nazivaju *nišanima krajputašima*. Ovi spomenici su podizani najčešće uz glavne prometnice, o čemu govori samo njihovo ime. Kod ovakvih memorijalnih mjesta pokojnici su nerijetko sahranjivani na nekom drugome mjestu.

U ograđenome prostoru nalazi se 16 nišana od kojih je osam muških i osam ženskih. Tradicija sahranjivanja, odnosno postavljanja nadgrobnika koji pripadaju porodici Kajtazovića u ovoj parceli, nastavlja se. Ornamentika nišana u Donjoj Lučkoj je vrlo bogata. Osobit utisak ostavljaju muški nišani čija visina prelazi 3 metra. Osnovica nišana ima dimenzije oko 40x40 cm. U donjoj zoni nišani su ukrašeni dekoracijama sa mnoštvom biljnih motiva. U sredini kompozicije obično se nalazi ibrik u čijem središtu je manja, najčešće osmougaona rozeta. Na srednjem dijelu nišana se nalazi natpis na turskome jeziku. Ovaj dio je pravougaon i završen je oblikom polukružnoga luka. Utisnut je u masu kamena oko 3 cm.

Zona iznad natpisa je dekorirana polumjesecima sa jednom ili više zvijezda. Svi nišani imaju približno jednake bogato ukrašene turbane, karakteristične za ovaj dio Bosne i Hercegovine. Na bridovima nišana, kao i ispod turbana javlja se ukras u vidu tordirane vrpce.

Nišani su djelo lokalnih majstora koji su kroz stoljeća razvili karakterističan tip nišana. Njihov utjecaj je vidljiv i na teritorijima koji se prostiru istočno od područja Bosanske krajine. Izrađeni su od bihacita, kamena koji se veoma lako obrađuje.

## Reference

## Literatura
* Mehmed Mujezinović, Islamska epigrafika u BiH, knjiga III, Sarajevo 1998
John Magufuli

**John Pombe Joseph Magufuli** bio je tanzanijski političar koji je obavljao funkciju predsednika Tanzanije od 2015. do 2021. godine. Prethodno je bio na nekoliko ministarskih pozicija.

## Biografija
Nakon obrazovanja u svom rodnom mestu, oko godinu dana je bio profesor hemije i matematike u jednoj srednjoj školi. Na izborima 2015. je odneo pobedu sa 58,46% glasova da bi na sledećim izborima bio ponovo izabran za predsednika. Magufuli je imao kontroverzan stav po pitanju koronavirusa. Nije smatrao da bi ljudi trebalo da budu kod kuće već da idu u crkve i džamije da se mole. Umro je 17. marta 2021. godine u bolnici u Dar es Salaamu.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Piotrków Trybunalski

**Piotrków Trybunalski** ili samo *Piotrków* je grad od 73,090 stanovnika u sredini Poljske u Lodzkom vojvodstvu.

Piotrków je ime *Piotrków* dobio po mitskom osnivaču *Piotru Duninu* koji je navodno izgradio prvu crkvu u 12. vijeku, a sufiks - *Trybunalski*, jer je od 1578. sjedište kraljevskog suda.

## Geografija

Piotrków Trybunalski leži u dolini rijeke Pilice udaljen 53 km jugoistočno od Łódźa.
## Historija

Piotrków je prvi put spomenut 1217. u dokumentu Lešeka I Bijelog.
Gradska prava dobio je negdje između 13 / 14. vijeka, točan se datum nezna jer je povelja izgorila zajedno sa vijećnicom.
Obnovu gradskih prava (po uzoru na magdenburška) dobio je 1404. od Poljsko-litavskog kralja Jagela.

Poljski Sejm okupio se septembra 1468. u Piotrkówu, taj se datum uzima za početak poljskog parlamentarizma, iako je to bila dijeta a ne parlament. Od 1578. je sjedište kraljevskog suda za Velikopoljsku.

Piotrków je podpao pod Kraljevinu Prusku 1793., nakon Druge podjele poljske - 1793.

Da bi nakon Bečkog kongresa 1915. postao dio proruske Kongresne Poljske. Ponovno je dobio na važnosti izgradnjom željezničke pruge Varšava-Beč, sa stanicom u Piotrkówu 1846, i još više kad je 1867. postao administrativni centar *[[Gubernija|Gubernije]] Piotrków*, u kojoj su bili Łódź i Częstochowa.
Podignuti su i industrijski pogoni pa je grad narastao na 40 000 stanovnika.

Na samom početku Prvog svjetskog rata grad je nekoliko puta padao iz ruskih u njemačke ruke, i obrnuto, sve do decembra 1944. kad ga je zauzela Austro-ugarska vojska. Nakon obnove Poljske države 1918. Piotrków je izgubio administrativnu važnost.

Jedinice Wehrmachta zauzele su Piotrków krajem septembra 1939., pa je od oktobra inkomporiran u novoformirano Generalno gubernatorstvo.
Za Nacističke okupacije osnovan je geto (prvi u Evropi) koji je likvidiran u oktobru 1942. pa je oko 20 000 njegovih židovskih stanara prebačeno je u logor smrti Treblinka, u *Malom getu* ostalo je samo 3500 ljudi koji su pobijeni 1944.

Crvena armija oslobodila je grad u 18. januara 1945., to je u Moskvi proslavljeno sa 20 salvi iz 224 topova.
Između 1975.-1999.ponovno je bio administrativni centar vlastitog vojvodstva.

## Pobratimski gradovi
Piotrków Trybunalski ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Piotrków Trybunalski'' (službene stranice)
Pstriná

**Pstriná** je naseljeno mjesto u okrugu Svidnjik, u Prešovskom kraju, Republika Slovačka.

## Stanovništvo

Prema podacima o broju stanovnika iz . godine naselje je imalo  stanovnika.

### Etnički sastav

### Religija

## Reference

## Vanjske veze
*
Philip Glass

**Philip Glass** (izg. **Filip Glas**, rođen 31. 1. 1937.), američki skladatelj i pijanist. Smatra se jednim od najutjecajnijih skladatelja druge polovice dvadesetog stoljeća. Glassov opus kojega karakteriziraju ponavljajuće glazbene fraze, kao i pomicanje glazbenih slojeva, povezuje se glazbom minimalizma.. Philip Glass sam sebe opisuje kao skladatelja "glazbe ponavljajućih struktura čijem je razvoju stilski pridonio.

Osnovao je glazbenu skupinu Philip Glass Ensemble s kojom još uvijek izvodi svirajući klavijaturu. Napisao je brojne opere, djela u glazbenom teatru, dvanaest simfonija, jedanaest koncerata, osam gudačkih kvarteta i razna ostala dijela filmske i komorne glazbe. Tri puta je nominiran za Oscara.

## Reference