open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Mote in God's Eye

**Trn u božjem oku** (eng. *Mote In God's Eye*) znanstvenofantastična je knjiga čiji su autori Larry Niven i Jerry Pournelle. Knjiga je nastala 1975. godine. Radnja iz knjige se događaja 3017. i 3018. godine nove ere u doba obnove ljudskog Carstva. U godini izdavanja bila je nominirana za nagrade Hugo, Nebula i Locus.

## Uvod

Osnovni dio svemira CoDominiona u koji spada ova knjiga je otkriće nadsvjetlosnog pogona imena *Andersonov motor*. Njime ljudi se počinju širiti naseljavajući planete u Zemljinoj blizini. Koju godinu prije otkrića pogona SAD i SSSR (knjiga je napisana 1975.) stvaraju novu državu imena CoDominion preko koje kontroliraju cijelu našu planetu. Tijekom sljedećih tisuću godina ljudi će naseljavati bliske planete, proglasiti Carstvo koje će se potom raspasti i obnoviti, a da nikada nije nađen niti jedan primjer inteligentnog vanzemaljskog života.

## Knjiga

Knjiga počinje nakon gušenja bune na planetu Novi Chicago kada mladi ali izuzetno bogati Rod Blaine dobiva zapovjedništvo ratnog broda MacArthur. Pri povratku u bazu on dobiva obavijest o nalasku vanzemaljskog broda koji ulazi u zvjezdani sustav. Nakon presretanja broda i analize, svemirsko zapovjedništvo izdaje naređenje da taj i još jedan ratni brod otiđu izvršiti istraživanje sistema iz kojega je došao vanzemaljski posjetitelj. Tamo će oni zateći civilizaciju neuporedivo razvijeniju od ljudske koja nikada iz objektivnih razloga nije uspjela razviti nadsvjetlosni pogon. Shvativši grešku koju su učinili svojim trenutačnim dolaskom (Andersonovim pogonom), jedina želja zapovjedništva ovog istraživanja postaje da se vrate kući i da svemirci zaborave njihov posjet (što je nemoguće) kao i postojanje nadsvjetlosnog leta.

## Popularnost

Tijekom prvih 15 godina nakon izdavanja ova knjiga je u prosjeku svaku godinu bila ponovno tiskana. Ta činjenica bolje od ičega drugog govori o njenoj popularnosti. 18 godina nakon izdavanja ona je dobila svoga nasljednika originalnog imena The Gripping Hand koja je ipak niže kvalitete kao i većina nastavaka drugih knjiga ili filmova. Bez obzira te činjenice potencijalni čitatelj mora uzeti u obzir da ovo nije akcijska ili psihička fantastika nego avanturistička s originalnim opisom civilizacije koja je prisiljena živiti u istom zvjezdanom sustavu 100 000 godina. U znanstvenoj fantastici čuveni Robert A. Heinlein je rekao za ovu knjigu: "*Vjerojatno najljepša znanstveno fantastična novela koju sam ikada čitao.*".
Breuci

**jebeni breuci** su bili ilirsko pleme i to kao dio veće grupe plemena, pod zajedničkim nazivom *Panonci*. Naseljavali su područja uz obale srednjeg toka rijeke Save, i prostor između Vrbasa i Drine. Pružali su snažan otpor rimskom osvajanju. Poraženi su nakon velikog ustanka 6-9. godine n.e. i porobljeni. U vrijeme vladavine imperatora Trajana dobili su pravo da postanu građani Rima. 

Breuci su bili pleme sa jasnom pripadnošću ilirskom korpusu. Susjedi su im bili Andizeti, Kolapijani, Amantini i Skordisci (ilirsko-keltska grupa).
## Veliki ilirski ustanak

Za vrijeme Batonovog ustanka nekoliko ilirskih plemena iz Panonije i Dalmacije pobunili su se protiv rimske vlasti, visokih poreza i prisilne regrutacije. Baton je bio vođa Dezitijata, a Pines i Baton Breučki predvodili su Breuke. Rimske trgovačke rute su bile prekinute a vojne jedinice uništene. Za samo nekoliko sedmica teritorija na kojoj je današnja Bosna bila je izgubljena za Rim. Rimljani su morali angažovati oko 15 legija i saveznike iz Trakije kako bi ugušili ustanak. Nakon teških gerilskih borbi u bosanskim planinama i močvarama Panonije, Breuci su poraženi.. 

## Napomena
Moguće je da ime grada Brčko u Bosni i Hercegovini ima korijen u imenu plemena *Breuci*. 
## Reference
Kapitolski muzeji

**Kapitolski** ili **Kapitolinski muzeji** (italijanski **Musei Capitolini**) je naziv za grupu umjetničkih galerija i arheoloških muzeja smještenih na Piazza del Campidoglio na vrhu brežuljka Kapitola u Rimu. Muzeji se nalaze u tri palače (*[[palazzo]]*) koje okružuje centralni trapezoidni trg (*[[piazza]]*) prema planu koga je napravio Michelangelo Buonarroti godine 1536. i po kome se gradilo preko 400 godina. Historija muzeja počinje 1471. godine kada je papa Sikst IV donirao zbirku važnh antičkih brončanih kipova narodu Rima i smjestio ih na Kapitol. Otada je muzejska zbirka narasla pa sadrži veliki broj drevnih rimskih kipova, natpisa i brojnih drugih artefakata; također sadrži i zbirku srednjovjekovne i renesansne umjetnosti, te zbirke dragulja, kovanica i drugih predmeta. Vlasnik muzeja je rimska općina koja njime i upravlja.

Na središtu *piazze* se nalazi konjanička statua s likom cara Marka Aurelija. Original je smješten u samom Muzeju. Predstavlja jednu od rijetkih statua koja se uspjela očuvati do renesanse, s obzirom da su crkvene vlasti u srednjem vijeku uništile mnoge rimske statue držeći ih poganskim i idolopokloničkim. Statua Marka Aurelija je očuvana zahvaljujući pogrešnom vjerovanju ako predstavlja lik cara Konstantina Velikog koji je kršćanstvo učinio službenom religijom Rimskog Carstva.

## Vanjske veze

* Capitoline Museums official website (English language version). Retrieved September 18, 2006.
* Capitoline Museums research website (English/German/Italian language versions) .
Epigon

**Epigon**, sin Hariosov, (3. vijek pne.) je bio starogrčki kipar rodom iz Pergama u Maloj Aziji. Antički izvori ga navode kao jednog od dvorskih umjetnika Atalidske dinastije. Pripisuje mu se niz statua kojima se slavila pobjeda Grka, odnosno pergamskog kralja Atala I Sotera nad Galima. Od njih su najpoznatiji *[[Umirući Gal]]* i *[[Gal ubija sebe i suprugu]]*.

## Literatura
* Andrew Stewart, *One Hundred Greek Sculptors: Their Careers and Extant Works* T.150, T.151 (Perseus website on-line)
Andizeti

**Andizeti** (Andizetes, Andisetes) je naziv malog ilirskog plemena o kojem nam antički historičari i pisci nisu ostavili mnogo podataka, osim što su njihovo prebivalište locirali na području današnje Bosne i Hercegovine. Naziv ovog plemena javlja se na spiskovima ilirskih plemena koje su sačinili Rimljani. Dalje, u rimskim historijskim zapisima stoji i da su ilirska plemena pružila žestok otpor rimskoj vladavini, naročito tokom Batonovog ustanka u kome su Dezitijati i Andizeti dali veliki broj sposobnih ratnika.

## Etimologija
Vlastito ilirsko ime *Andes*, čiji se korijen riječi "And" vrlo očigledno može dovesti u vezu sa nazivom ovog plemena, najčešće se pojavljuje u popisu ilirskih imena na području današnje Bosne i Hercegovine. Ostale varijante imena, koje su također česte na popisima ilirskih imena su *Andis*, te *Andio* (sa nešto tipičnijim ilirskim nastavkom "o", ili "on"). Ženska varijanta imena je *Andia*.

Samo porijeklo imena Andis ili Andes ne može se, naravno, sa sigurnošću utvrditi, ali su zasada najsličnije albanska riječ "andja", što znači "želja, ili pobuda", a potiče od proto-albanske riječi "anda", ili "anta" istog ili sličnog značenja, zatim grčka riječ "anthos" što znači cvijet, te španska riječ "anden", što otprilike znači "visoravan", a koja se često navodi i kao riječ od koje potiče naziv poznatog planinskog masiva u Južnoj Americi, Andi. Starosjedioci Anda, opet, na svom jeziku, *quecha*, ovu planinu nazivaju "anti", što znači "planiski vrh". Mogućnost nalaženja veze imeđu ovih pojmova naravno ovisi o detaljnijim i opsežnijim istraživanjima, ali u svakom slučaju pruža priliku jednog šireg sagledavanja seoba i kontakata kultura i naroda u dalekoj prošlosti. U tom kontekstu se može posmatrati i antička kultura Balkana čiji su najznačajniji nosioci u pred-helenskom i pred-rimskom periodu bili upravo Iliri.
Amantini

**Amantini** su bili pripadnici antičkog plemena Ilira. Pružali su žestok otpor rimskim osvajanjima. Teritorije Amantina su bile u blizini antičkog naselja Sirmium (današnja Sremska Mitrovica, u Vojvodini, Srbija) a naseljavali su i područja mnogo južnije od tog mjesta, pošto je tamo utvrđeno postojanje njihovog naselja pod imenom *Amantia*. Ostaci ovog naselja nalaze se u južnoj Albaniji oko 30 kilometara istočno od Valone. 

Najraniji historijski izvor koji je pomenuo ovo antičko pleme je bio je Pseudo-Skilaks, grčki putopisac iz IV-III stoljeća pne. Naime, opisao je Ilire koji su, prema njemu, naseljavali područje jadranske obale od Liburnije do Epirusa, gdje su Bulini bili najsjevernije od ilirskih plemena a Amantini najjužnije. On je još naveo i slijedeće: "...narod Orikuma živi na području zvanom Amantija; a Amantini, koji dosežu dovde, su bilionski Iliri.." Vjerovatno su Amantini i Bilioni imali odnos političke zajednice - *koinon* (grčki: κοινό - liga, savez). 

Stefan Vizantijski (grčki: Στέφανος Βυζάντιος - Stéphanos Byzántios), bizantijski pisac iz VI stoljeća, navodi da su Amantini tvrdili da vode porijeklo od *Abanta iz Eubeje*, koji se naselio na navedeno područje nakon trojanskog rata.
Albani

**Albani** (antgrč. *Ἀλβανοί* [*Albanoí*] – Albanoi, lat. *Albanoi* – Albanoi) su bili ilirsko pleme koje u antičko vrijeme naseljavalo područja centralnog dijela današnje sjeverne Albanije. Prvo pominjanje naziva *Albani* kao ilirskog plemena datira oko 150. n.e. u radovima Ptolomeja. Ptolomej pominje grad ** (antgrč. *Ἀλβανόπολις* [*Albanópolis*] – Albanopolis) a također je i ucrtan na njegovoj mapi. Pronađen je i drevni porodični epitaf u blizini mjesta Skupi (kod Skoplja, glavni grad današnje Sjeverne Makedonije. Slična riječ *Arbanon* je vjerovatno naziv okruga a ne nekog određenog mjesta.

Ne treba ih mesati sa danasnjim Albancima , jer Albanija na latinskom jeziku znaci zora ili mesto gde se sunce rađa.
Abri

**Abri** (Abrei, Abroi) su bili Ilirsko pleme iz antičkog doba. Stari Grci su ih poznavali kao poznavaoce recepta za spravljanje medovine, stimulativnog napitka od meda. Abri su vjerovatno su bili manji ogranak većeg plemena Taulanti a živjeli su na teritorijama uz Jadransko more, između antičkog *Epidamnusa* (današnji Drač u Albaniji) i Skadarskog jezera, na obalama rijeke Drim. Susjedi na istoku su im bili Helidonci, na jugu pomenuti Taulanti a na sjeveru Labeati.

## Reference
Georg Philipp Telemann

**Georg Filip Teleman** (, 1681—1767) bio je nemački barokni kompozitor, orguljaš i kapelmajstor. Koristio je anagramski pseudonim *Melante*.

Živeo je u isto vreme kao i Johan Sebastijan Bah i tada je bio poznatiji od njega. Bio je dugogodišnji Hendlov prijatelj. Napisao je preko 3600 dela i po tome je jedan od najproduktivnijih kompozitora u istoriji. Autor je preko 40 opera, 145 kantata, 15 misa, 40 pasija, 6 oratorijuma i više od 600 koncertnih dela.
Atropatena

**Atropatena** () ili **Atropatenska Medija** () je drevno kraljevstvo koje su u 4. vijeku pne. uspostavili iranski velmože u sjeverozapadnom dijelu nekadašnje perzijske satrapije Medije. Ime je dobila po svom osnivaču Atropatu, perzijskom plemiću koji je nakon Aleksandrovog osvajanja Perzije postao tast makedonskog oficira Perdike. Kada je godine 323. pne. Aleksandar umro, Perdika je proglašen regentom te je odlučio reorganizirati carstvo podjelom u Babilonu. Dotadašnja satrapija Medija je podijeljena u dvije nove satrapije - Velika Medija koja je pripala makedonskom generalu Pitonu i manji, sjeverozapadni dio koji je pripao Atropatu i otada postao poznat kao *Atropatova Medija*.

Atropat je nakon smrti svog zeta, koristeći kaos nastao stalnim ratovima dijadoha, proglasio nezavisnost i odbio priznati Seleuka I Nikatora za svog vladara. U kasnijim decenijima, atropatenski vladari su povremeno postajali vazalima Seleukida, da bi se potom počeli okretati Partskom Carstvu i Arsakidima, koji su njihovo područje zvali *Aturpatakan*. S vremenom su Arsakidi anektirali Atropatenu, ali je ona tada već stekla zasebni karakter i više nikada nije administrativno pripajana Mediji. Svoj karakter i naziv je Atropatena zadržala i pod Sasanidima, a u 7. vijeku su je pod kalifom Umarom anektirali Arapi. Naziv Aturpatakan je s vremenom pod uticajem arapskog jezika evoluirao u današnji Azarbajdžan.

## Reference

* 
* 
* 
*
Miljenik

**Miljenik** u najširem smislu označava osobu koja se ističe ljubavlju, simpatijama ili općom naklonošću koju ima kod neke osobe, grupe ili društva u cjelini. Za najdraže dijete se tako kaže da je roditeljski miljenik, najpopularniji igrač nekog sportskog kluba je miljenik publike, a najhvaljeniji pisac miljenik kritike.

U užem smislu se pod miljenikom podrazumijeva osoba koja je stekla politički uticaj ili vlast isključivo na temelju bliskog prijateljstva ili ljubavne veze s monarhom ili nekim drugim autoritarnim vlastodršcem.

Ponekad se za miljenike koristi i izraz **favoriti**.

## Poznati miljenici kroz historiju
* Hefestion, drug Aleksandra Velikog;
* Piers Gaveston, drug (i mogući ljubavnik) engleskog kralja Edwarda II
* Robert Dudley, prvi earl od Leicestera, dugogodišnji prijatelj (i mogući ljubavnik) engleske kraljice Elizabete I;
* Aleksandar Menšikov, prijatelj i suradnik ruskog cara Petra Velikog;

## Izvori
* J.H. Elliott and LWB Brockliss, eds, *The World of the Favourite*,1999, Yale UP, 

## Povezano
*Kućni ljubimac
Romilda Vane

**Romilda Vane** (rođena oko 1982. godine) fiktivni je lik iz serije romana o Harryju Potteru autorice J. K. Rowling. Romilda ima dugu crnu kosu, tamne oči i jaku bradu. U vrijeme Harryja Pottera i Princa miješane krvi bila je Gryffindorka na četvrtoj godini, što znači da je došla u Hogwarts u vrijeme Harryja Pottera i Zatočenika Azkabana.

Romilda je zaljubljena u Harryja tokom šeste knjige, ali za razliku od prijašnjih likova Colina i Dennisa Creeveya i Ginny Weasley, čije štovanje Harryja nije bilo samo bezopasno, već često i zabavno, Romilda ponekad prelazi granicu. Upoznala se s Harryjem u Hogwarts Expressu i pozvala ga da se pridruži grupi u njezinom odjeljku, ali bez ikakvog poziva za Nevillea Longbottoma i Lunu Lovegood, koji su bili s Harryjem i koje ona ne smatra dovoljno "cool". Harryju je bilo žao zbog takvog njezinog ponašanja prema njegovim prijateljima i odbio je poziv. Kasnije te godine Romilda je pokušala prevariti Harryja i dati mu ljubavni napitak, ali usprkos tome što je uzeo kutiju s čokoladom od nje, bio je dovoljno mudar i nije pojeo tu čokoladu, nego ju je ostavio u spavaonici. Ali do te je čokolade nekoliko mjeseci kasnije došao Ron Weasley i slučajno ju pojeo pa je bio pod uticajem ljubavnog napitka, zbog čega ga je Harry morao odvesti profesoru Slughornu po protuotrov.

## Vanjske veze
* Romilda Vane na vanjskoj Harry Potter Wiki
210-e pr. n. e.

## Događaji i trendovi
* 218. pne. - Počinje drugi punski rat između Rima i Kartagine, a prilikom čega kartaginski vojskovođa Hanibal prelazi Pirineje i potom Alpe kako bi sa svojom vojskom napao Italiju, odnosno Rim nastojao poraziti na njegovoj vlastitoj teritoriji.
* 216. pne. - Bitka kod Kane u kojoj Hanibal uništava nadmoćnu rimsku vojsku i tako Rimljanima nanosi najkatastrofalniji poraz u rimskoj vojnoj historiji.
* Hanibalov pohod na Italiju i nesposobnost rimskih legija da ga zaustave izaziva brojne ustanke pokorenih naroda i gradova, čime su sva rimska osvajanja i dostignuća u prethodna dva vijeka dovedena u pitanje, uključujući i sam opstanak rimske države.

## Reference
219. pr. n. e.

Godina **219. pne.** bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao **Godina konzulstva Paula i Salinatora** (ili, rjeđe, **godina 535. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 219. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.

__NOTOC__
## Događaji

* Kartaginski vojskovođa i upravitelj Španije Hanibal pokreće opsadu Sagunta, nezavisnog iberskog grada južno od rijeke Ebro. Iako je ranijim rimsko-kartaginskim sporazumom 226. pne. Ebro postao granicom između rimske i kartaginske sfere uticaja, Rimljani smatraju kako se to ne odnosi na Sagunt, s kojim su prethodno bili sklopili ugovor o "prijateljstvu". Opsada traje sedam mjeseci i tokom nje je Hanibal ranjen. U međuvremenu Rimljani šalju delegaciju u Kartaginu u kojoj napad na Sagunt opisuju kao objavu rata i traže da im se Hanibal izruči kao zločinac.
* Nakon što je ugušio pobune na istoku i konsolidirao svoj položaj, seleukidski kralj Antioh III Veliki koristi izdaju jednog od vodećih egipatskih komandanata kako bi pokrenuo dugo odgađani pohod protiv egipatskih posjeda u Siriji. Time započinje četvrti sirijski rat. Seleukidske snage prodiru na jug i osvajaju važne luke kao što su Seleukija Pijerija, Tir i Ptolemaida. Egipćani ih ne mogu zaustaviti, ali Sosibije, glavni ministar na dvoru egipatskog kralja Ptolemeja IV, započinje pregovore kako bi pokušao dobiti na vremenu, organizirati obranu Egipta i stvoriti novu vojsku od dotada neobučenih egipatskih domorodaca.
* Rimske snage napreduju sjevernom obalom Jadranskog mora uspostavljajući rimsku vlast sve do granica Istre, pokorivši sve narode koji žive istočno od njihovih saveznika Veneta. Tako je, s izuzetkom Ligurije i gornjeg toka Poa, cijela Italija južno od Alpa pala pod rimsku vlast.
* Drugi ilirski rat: Rimski konzul Lucije Emilije Paul je poslan preko Jadranskog mora kako bi suzbio ponovno razbuktalu iluirsku pirateriju. Čuvši za rimske namjere, ilirski vođa Demetrije Hvaranin, naređuje pogubljenje svih ilirskih poglavica koji su se zalagali s mir s Rimljanima, povlači flotu iz grčkih voda, utvrđuje Dimale i odlazi braniti svoje glavno uporište Faros. Emilije Paul nakon sedam dana opsade osvaja Dimale na juriš, a potom se iskrcava na Hvaru gdje Ilirima nanosi odlučujući poraz. Demetrije bježi u Makedoniju gdje će postati savjetnik na dvoru kralja Filipa V.
* Bivši kralj Sparte Kleomen III bježi iz kućnog pritvora u Aleksandriji i pokušava podići narodni ustanak protiv kralja Ptolemeja IV. Nakon što njegov pokušaj nije uspio, izvršava samoubistvo.
* Kineski car Qin Shi Huang naređuje svojim generalima da osvoje teritorije današnjih provincija Guangdong i Guangxi.
* Kretski grad Kydonia se priključuje Etolskom savezu.

## Rođenja
*

## Smrti
* Kleomen III, spartanski kralj od 235. pne. do 222. pne., koji je reformirao spartansku državu i bez uspjeha se borio protiv Ahajskog saveza.

## References
Panika

**Panika** predstavlja iznenadan i jak strah jedinke ili cijele grupe, koji najčešće nastaje kada je život jedinke ili grupe doveden u pitanje (na primjer pri oružanoj pljački, padanju aviona, požaru, itd). Panika se često javlja i kod osoba koje boluju od anksioznosti.

## Porijeklo riječi
Sama riječ „panika“ potiče od grčke riječi „panikon“, koja označava povezanost sa Panom, bogom šuma i livada koji je mogao da proizvodi neobične zvuke koji izazivaju smrtni strah kod stada ovaca i koza, ljudi itd.

## Posljedice
Panika grupe obično izaziva haotično ponašanje i gubitak svakog oblika samokontrole. Praistorijski ljudi su vješto koristili paniku životinja – one bi se u susretu sa vatrom ili prejakim zvukom tako uspaničile da su nerijetko u same padale u provalije i tako ginule.

U izgradnji današnjih zgrada, stadiona, ulica itd. arhitekte i građevinski inženjeri nerijetko vode računa o eventualnim paničnim kretanjima grupa. Na primjer, arapske vlasti su značajno izmijenile izgled Meke u cilju smanjivanja broja žrtava u stampedima koji se dešavaju svake godine na hodočašću.

Sudske vlasti mnogih zemalja svijeta su ograničile slobodu govora u korist smanjivanja mogućnosti žrtava paničnih reakcija grupa ljudi. To obuhvata uzvikivanje „Vatra!“ ili „Požar!“ u bioskopskim i pozorišnim halama kad nigdje ništa ne gori, ili uzvikivanje poruka mržnje u situacijama kada su prisutne dvije ili više neprijateljskih grupa i postoji opasnost od masovnog sukoba (npr. fudbalska utakmica, susret protestnih grupa itd.). Mnogi kriminalci su se na suđenjima pravdali osjećajem panike koji ih je navodno natjerao da počine određena krivična djela.

## Povezano
* Strah
* Fobija
* Anksioznost
Ljutnja

**Ljutnja**, **srdžba**, ili **bijes** ili **gnjev** (ijek.), odn. **bes** ili **gnev** (ek.), emocionalna reakcija, koja može biti izazvana objektivnim događajima, ali i iracionalna, nerazumna izazvana autosugestijom. Relativno je stabilna i trajna osobina koja usmjerava ponašanje u različitim društvenim situacijama, a očituje se u doživljaju srdžbe ili gnjeva, u nasilnom ponašanju, negativizmu prema autoritetima, namjeri da se nekoga fizički ili psihički povrijedi.

Ljutnja je emocija frustriranosti kada je osoba spriječena u postizanju cilja, onemogućena u onome što pokušava raditi ili nekim tko osobu sprječava, onemogućava ili pokazuje premalo obzira u onome što osoba pokušava postići.
Ako se čini da se frustracija može ukloniti, barem u određenoj mjeri, ljutnja frustriranu osobu čini agresivnom i osvetoljubivom.

Razlikuje se ljutnja koja je nastala nekim konkretnim povodom ili agresivnost kao stil ponašanja.
Gađenje

**Gađenje** je neugodan osjećaj kada se osobama javlja osjećaj da bi u njihov organizam mogla biti unijeta neka štetna supstancija, poput nečeg smrdljivog, ružnog, bolesnog ili odvratnog i senzacija gađenja neodvojiva je od senzacije mučnine.

## Gađenje i prijezir
Gađenje služi da se u organizam ne unese nešto pokvareno, nešto štetno, dok prijezir služi kao zapreka i onemogućavanje unošenja "pokvarene" u intimni socijalni svijet ili da se pomoću prijezira izluči. Zbog toga se često prijezir svodi na gađenje kao osnovni osjećaj.
Euforija

**Euforija** je percepcija ekstremne sreće, ekscesivnog optimizma i povećane motorne aktivnosti. Ovakvo ponašanje je često patološko i indukovano je stanjima kakva su bipolarni afektivni poremećaj, manija, intoksinacija drogama i sl.

## Izvori
Ovaj članak, ili jedan njegov deo, izvorno je preuzet iz knjige Ivana Vidanovića Rečnik socijalnog rada uz odobrenje autora.

## Povezano
* emocije
* sreća
Mržnja

**Mržnja** je osjećanje intenzivne odbojnosti prema nekome ili nečemu. Kroz istoriju, različiti filozofi su davali različite definicije mržnje i njenih uzroka.

## Istorija pojma
Još je indijski filozof Sidarta Gautama istraživao poreklo mržnje, zaključujući: »Mržnja se nikad ne smiruje mržnjom, već jedino njenim odsustvom. Ovo je večni zakon.«

Rene Dekart je definisao mržnju kao svjesnost da je neko ili nešto loše, u kombinaciji sa jakom potrebom da se od toga udalji. Baruh Spinoza je definisao mržnju kao tip bola čiji uzrok leži u spoljašnjim izvorima. Aristotel je posmatrao mržnju kao želju za uništenjem nečega što je neizlječivo vremenom. Dejvid Hjum je mržnju smatrao osjećanjem koje se ne može umanjiti i koje se uopšte ne može definisati.

U psihologiji, Sigmund Frojd je definisao mržnju kao stanje ega koje želi da uništi izvor svoje nesrećnosti. U nešto modernijem stanovištu, u knjizi *Penguin Dictionary of Psychology* (psihološki riječnik) mržnja se opisuje kao „duboko, trajno, jako osjećanje koje izražava animozitet, ljutnju i neprijateljstvo prema osobi, grupi ili predmetu“. Pošto se smatra da je mržnja dugotrajno osjećanje, mnogi psiholozi smatraju da je to više trajni stav osobe nego (privremeno) emocionalno stanje.

## Savremena istraživanja
Korelacija osjećanja mržnje sa nervnim sistemom je istraživano pomoću metode fMRI. U tom eksperimentu su skenirani mozgovi osoba u isto vrijeme dok su im prikazivane slike stvari koje mrze.  Istraživači su zaključili da postoji poseban šablon u moždanoj aktivnosti kad se osjeća mržnja.

## Povezano
* Govor mržnje
* Zločin iz mržnje

## Reference
Ponos

**Ponos** je emocija ili osjećaj velikoga zadovoljstva samim sobom, te poštovanje samog sebe u "cjelini".

Proizlazi iz (subjektivne) spoznaje, da se učinilo ili sudjelovalo u nečem posebnom ili pohvalnom.

Poput nevolje, gađenja, straha, tuge, iznenađenja i zadovoljstva, ponos spada u osnovne emocije koje su prirođene i ne nastaju kroz odgoj.

## Povezano
*Dunning-Krugerov efekt
*Megalomanija
*Narcizam
Staraja Rusa

**Staraja Rusa** () je grad i sedište istoimenog reona i gradske opštine u severo-zapadnom delu Rusije. Nalazi se u Novgorodskoj oblasti, na ušću reka Porusja i Polist, oko 99 kilometara južno od Velikog Novgoroda. Ovde se nalazi železnička stanica na liniji Bologoe - Dno.

Prema podacima iz januara 2008. grad je imao 33.335 stanovnika.

Staraja Rusa je poznat po izvorima mineralne vode, a ovde se nalazi i banja.

Grad se prvi put spominje u hronici iz 1167. i jedan je od najstarijih ruskih gradova. Godine 1941. okupirala ga je Nemačka, a oslobođen je 1944.

## Demografija

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanični sajt gradske samouprave  (rus.)
Prezir

**Prezir** ili **prijezir** je socijalni osjećaj koji netko doživljava prema drugoj osobi, odnosno krajnje omalovažavanje koje se osjeća ili pokazuje. Prijezir je emocija međuljudskog odbacivanja, posebno članova skupina kojima ne pripadamo, najčešće na temelju predrasude.

Ishodište prijezira nalazi se u vrijednosnom sustavu određene kulture, obitelji ili pojedinaca i ne bi bio moguć bez vrijednosnih standarada. Suvremena društva jesu heterogena i sastoje se od raznih skupina sa suprostavljenim vrijednosnim sistemima. Prijezir je jedno od osnovnih sredstava socijalizacije, jer u sebi sadrži prijetnju da će pojedinac koji ne usvoji minimum vrijednosti koji pripadaju željenoj skupini biti odbačen, isključen ili neće biti ni primljen u tu skupinu.

Prijezir je uvijek usmjeren prema nekoj osobi ili skupini ljudi, a nikada prema predmetima ili životinjama. Onaj koji prezire stavlja sebe svojim prijezirom na kulturno ispravnu stranu vrijednosti na temelju koje prezire. 

Iako je prijezir uvijek usmjeren na biće druge osobe, on može biti usmjeren samo na neke elemente drugoga bića (na njegove karakterne osobine), ali i na cjelokupno biće, tada je riječ o potpunom prijeziru.

Bezuvjetni prezir pojavljuje se kada je neka osoba prezrena bez obzira na svoja djela ili nedjela, jer onaj ili oni koji ga preziru vjeruju da je ta osoba a priori bezvrijedna zbog svojeg podrijetla, rase, spola ili drugih osobina.

## Ponižavanje
Ponižavanje je ponašanje kada je cilj ponašanja natjerati drugu osobu na prihvaćanje manje vrijednosti i priznanje te niže vrijednosti. Osoba ili skupina koja ponižava postaje verbalno ili fizički nasilna i sve je prihvatljivo kako bi poniženi pristao biti ponižen.

**Verbalnim ponižavanjem** ponižavanu se osobu opisuje ili etiketira kao nedovoljno vrijedno ljudsko biće, a ključni pojam u verbalnom ponižavanju je uvreda. Uvredama se osobu nastoji dehumanizirati kroz humanoidne, reifikatorne ili animalne klase.
:U humanoidnu skupinu spadaju riječi koje prikazuju ljudsko biće kritizirajući njegove tjelesne karakteristike, poput *patuljak*, *cvikeraš*, *ćelavko* i *mutan*. 

:U intelektualnu skupinu spadaju riječi poput *kreten*, *glupan*, *moron* i *tupan* ili poput *lopov*, *kurva*, *peder* i ''pijandura''. Prezrena osoba može se označavati i predmetom poput dreka, otpada, smeća i sličnoga.

:U animalnu skupinu spadaju riječi kojima se prezrena osoba označava kao domaća životinja, poput koze, ovce, krave, vola, majmuna, crva i svinje.
Pod vebalno ponižavanje spadaju ruganje, ismijavanje, ironija, sarkazam.

Svaka kultura ima prepoznatljive oblike neverbalnog ponižavanja, a izraz gađenja spada u univerzalni neverbalni oblik komunikacije i izražavanje prijezira.

**Fizičko ponižavanje** počinje od najslabijeg oblika poput pljuvanja, preko šamara do torture kada skupina ili pojedinac imaju potpunu fizičku moć i kontrolu nad objektom prijezira i u kojoj dominiraju drastični oblici fizičkog zlostavljanja često s elementima seksualnog iživljavanja.

## Literatura
* Keith Oatley, Jennifer M. Jenkins, Razumijevanje emocija, Oxford, 1998.
Zadovoljstvo

**Zadovoljstvo** je osjećaj koji čovjek proživljava (doživljava) kad ispuni neku svoju težnju, želju. 

Sreća je stanje intenzivnog zadovoljstva, čovjek osjeća sreću kad ispuni nešto što je dugo želio, a uloženo vrijeme i trud u ispunjenje dotične želje pojačavaju osjećaj.
Zavist

**Zavist** je, slično mržnji, negativna emocija. 

Zavist se manifestira u neprijateljskom stavu i osjećanju prema drugima koji imaju nešto što smatramo da to više pripada nama. Kao i u ljubavi, tako i u mržnji i zavisti postoje različite gradacije u samom sadržaju i intenzitetu. Tako ispoljavanje mržnje i zavisti može varirati od blagog neprijateljstva do otvorene agresije.
Seleukija Pijerija

**Seleukija Pijerija** (grčki Σελεύκεια Πιερία, kasnije *Suedia* ) bio je antički grad u drevnoj Siriji, koji je ime dobio po Seleuku I Nikatoru. Služio je kao glavna luka seleukidske prijestolnice Antiohije i bio smješten u blizini ušća Oronta. Njegove ruševine se nalaze u blizini grada u Samandağ suvremenoj turskoj provinciji Hatay. Seleukija, Apameja, Laodikeja i Antiohija su činili Sirijski tetrapolis.

## Reference
* Seleucia Pieria
Po

Rijeka **Po** ili **Pad** (talijanski: **Po**, latinski: **Padus** ili **Eridanus**, staro ligurski: **Bodincus** ili **Bodencus**, grčki: **Ἠριδανός**) je rijeka na sjeveru Italije. Sa svojih 652&nbsp;km najdulja je i najveća talijanska rijeka koja cijelim svojim tokom protječe njenim teritorijem. 
## Geografija
Po teče od Alpa sa zapada, prema istoku kroz Padsku nizinu, najveću talijansku ravnicu od 70,000&nbsp;km² do svog ušća u Jadransko more kod Chioggie, gdje tvori veliku deltu. To najplodniji dio Italije i jedan od najplodnijih dijelova na svijetu. Uz obale rijeke Po živi oko 16 milijuna ljudi, to je najrazvijeni dio Italije, u kome je koncentrirana talijanska industrija i poljoprivredna proizvodnja.

## Pritoke
Od izvora prema ušću:
* Pellice (L)
* Varaita (D) 
* Maira (D)
* Dora Riparia (L)
* Stura di Lanzo (L)
* Orco (L)
* Dora Baltea (L)
* Sesia (L)
* Tanaro (D)
* Scrivia (D)
* Agogna (L)
* Ticino (L)
* Olona (L)
* Lambro (L)
* Trebbia (D)
* Nure (D)
* Adda (L)
* Arda (D)
* Taro (D)
* Parma (D)
* Enza (D)
* Oglio (L)
* Mincio (L)
* Secchia (D)
* Panaro (D)
* Versa

## Povezano

* Padanija
Banoštor

:*Za članak o tvrđavi po kojoj je selo dobilo ime, pogledajte članak [[Banoštor (tvrđava)|Banoštor]].*

|gšir=45.207333
|gduž=19.608
}}

**Banoštor** je naselje u opštini Beočin u Južnobačkom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 780 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 618 stanovnika).

## Geografija
Banoštor se nalazi u severnom Sremu, u Vojvodini, koje pripada opštini Beočin. Nalazi se na severnim padinama Fruške gore, uz obalu Dunava na podunavskom putu koji spaja Petrovaradin sa Ilokom i Vukovarom. Takođe, naselje je povezano sa bačkim naseljem Begeč, skelom preko Dunava.

Od Novog Sada je udaljeno 28&nbsp;km.

## Ime
Selo Banoštor je dobilo ime po nazivu tvrđave u čijoj je blizini nastalo. Sam naziv je izveden iz termina *Ban Monoštra* što znači *Banov Manastir*, a odnosi se na benediktanski samostan koji je 1150. godine kod tvrđave podigao mađarski palatin sa titulom bana i srpski princ Beluš.

Prethodni nazivi tvrđave i naselja u srednjem veku(pre nego što se oblik *Ban Monoštra*(prvi put zabeležen 1473. godine) ozvaničio) bili su *Keu*, *Keve* i *Kuet*.

## Historija
Banoštor je jedno od najstarijih sremskih naselja. Pominje se prvi put još u XII veku. Na mestu današnjeg Banoštora, ili u neposrednoj blizini (ne zna se tačno) postojao je rimski grad *Malata Bononija*, koji je bio na važnom podunavskom putu, *Limesu*, koji je išao obalom Dunava od Zemuna preko Novih Banovaca (*Burgunac*), Surduka (*Rittium*), Slankamena (*Acumicum*), Petrovaradina (*Cusuma*), preko Banoštora sve do Osijeka (*Mursia*).
Ovaj kraj je skupa sa cijelim Sremom nakon poraza Ugarske kod Mohača 1526.postao definitivno dijelom Osmanskog carstva sve do Karlovačkog mira 1699,kad ulazi u sastav Habsburške monarhije, najprije kao dio Podunavske vojne granice ali već 1745. biva iz nje izuzet a 1773.postaje dijelom čerevićkog vlastelinstva. Pod Vojnom granicom naseljavaju se u Banoštor Srbi ali čerevićki posjednici naseljavaju tu i znatan broj Nijemaca-Podunavskih Švaba, koji sve do povlačenja u jesen 1944. čine jaku manjinu u selu. 
Banoštor je do konačnog izdvajanja samog Iloka iz sastava Vojvodine 1946. oduvijek područno i upravno pripadao kotaru Ilok, da bi nakon toga kratko vrijeme pripao kotaru Novi Sad a nakon uvođenja komunalnog sistema u cijeloj tadašnjoj Jugoslaviji postaje dijelom novoosnovane općine Beočin, što ostaje sve do danas.

## Demografija
U naselju Banoštor živi 659 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 44,7 godina (43,7 kod muškaraca i 45,5 kod žena). U naselju ima 311 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,51.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).

## Izvori

* Aleksandar Deroko, *„Medieval Castles on the Danube“*, Beograd 1964. 

## Povezano
* Tvrđava Banoštor
* Nacionalni park Fruška gora

## Vanjske veze

* Zvaničan sajt opštine Beočin
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain) 
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
PJAK

**PJAK** je skraćenica pobunjeničke grupe u Iranu punim imenom **Partija za slobodni život Kurdistana** (engleski:Party of Free Life of Kurdistan) koja se bori za autonomni i samostalni Kurdistan na području sjevernog Irana.

## Političko-vojna aktivnost
PJAK je osnovan 2004 godine nakon američke okupacije Iraka . Za razliku od sličnih kurdskih grupa koji vode rat protiv Turske ili su nakon američke okupacije ostvarile autonomiju u Iraku PJAK smatra da žene moraju imati veliku ulogu u društvu što je dovelo do većeg postotka ženskih članova nego druge slične organizacije. Osim borbe za autonomiju Kurda u Iranu proklamirani ciljevi organizacije su rušenje političkog sistema Irana kao i da svi drugi narodi unutar države dobiju svoju autonomiju.

## Američka veza
PJAK ima svoje baze na području sjevernog Iraka koji je de facto pod kontrolom SADa. Iz tih baza on organizira i izvršava napade u Iranu. Još na proljeće 2006 Dennis Kucinich član američkog Kongresa je u otvorenom pismu američkom predsjedniku izjavio da SAD vrlo vjerojatno podržava PJAK , a na jesen iste godine američki časopis New Yorker govori o tome da SAD i Izrael naoružavaju, treniraju i davaju ciljeve za napad članovima PJAKa . Vlada Sjedinjenih Američkih Država je uvijek negirala te optužbe, ali je na ljeto zapovjednik ove terorističke organizacije došao u Washington na sastanak s tamošnjim vladinim službenicima .

Ubrzo po stupanju na predsjedničku dužnost Barack Obama je 2009. godine službeno raskinuo sve odnose s PJAK i proglasio ovu organizaciju terorističkom .

## Izvori

## Vanjske veze
* PJAK website (na perzijskom, soraniju i engleskom)
* Extract from article about Kurdish Iranian militants 28 June 2006
Ticino (rijeka)

**Ticino (rijeka)** (njem. *Tessin*, lat. *Ticinus* ) je europska rijeka. Od izvora do ušća duga je oko 248 km. Izvire u švicarskim Alpama. Po ovoj rijeci nazvan je najjužniji švicarski kanton Ticino.
Guangdong

**Guangdong**, čita se **Guangdung** (kineski: 广东 / 廣東, Guǎngdōng), ili **Canton**, čita se **Kanton** ili **Kwangtung**, čita se **Kvantung**, je jedna od 23 kineske pokrajine, smještena na jugu zemlje duž obala Južnog kineskog mora.

## Geografija
Pokrajina Guangdong graniči sa sjevera s pokrajinama Hunan i Jiangxi, sa sjeveroistoka s pokrajinom Fujian, te sa zapada s Autonomnom regijom Guangxi. S juga i jugoistoka graniči sa specijalnim administrativnim regijama Hong Kong i Makao. Guangdong ima jednu od najdužih obala od svih kineskih pokrajina.

Pokrajina Guangdong ima površinu od 197.100 km² i čak 104,303.132 stanovnika (po podacima iz 2011).

Glavni grad pokrajine Guangdong je Guangzhou (bivši Kanton) koji leži na vrhu delte Biserne rijeke.

## Klima
Po Köppenovoj klasifikaciji klime pokrajina Guangdong ima Vlažnu subtropsku (Cfa, Cwa), sa vrućim vlažnim monsunskim ljetima i toplim zimama.

Prosječna temperatura u julu u dolini rijeke Xi Jiang, koja je 28-30&nbsp;°C, i to se ne razlikuje bitno od temperatura u donjem Jangceu i Huang Hou, ali je zato prosječna januarska temperatura znatno veća, između 13 do 16&nbsp;°C. Zbog tog je u Guangdongu moguće imati po dvije žetve.

## Privreda
Pokrajina Guangdong je privredno najrazvijeniji dio Kine. Bruto domaći proizvod Guangdonga iznosio je 2011. godine 838,60 milijardi dolara, odnosno 7787 dolara po glavi stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice pokrajine Guangdong 
* ''Guangdong'' na portalu Encyclopædia Britannica
Lucije Emilije Paul (konzul 219. pr. n. e.)

**Lucije Emilije Paul** ili **Paulo** (*Lucius Aemilius Paullus*, ? - 216. pne.) je bio rimski političar i vojskovođa iz doba drugog punskog rata.

Poticao je iz stare i ugledne patricijske porodice Emilija. Godine 219. pne. je prvi put izabran za konzula te je vodio rimsku flotu na pohod preko Jadrana u drugom ilirskom ratu. Tada je zauzeo Faros i porazio Demetrija Hvaranina. Nakon tog pohoda mu je priređen trijumf. Iste je godine, međutim, zajedno sa svojim kolegom Markom Livijem Salinatorom optužen za pronevjeru ratnog plijena, odnosno pri diplomatskoj misiji za Kartaginu. Paulo je, za razliku od Salinatora, tom prilikom proglašen nedužnim.

Nakon izbijanja drugog punskog rata i serije rimskih poraza, godine 216. pne. je po drugi put izabran za konzula kako bi pokušao zaustaviti Hanibala. Kolega mu je bio Gaj Terencije Varon koji je smislio plan koji će dovesti do bitke kod Kane. Paul, koji se tom planu protivio, svejedno je sudjelovao u bitci koja je završila najvećom vojnom katastrofom u rimskoj historiji. On je tada, za razliku od Varona, poginuo. Tradicija navodi kako je poginuo herojski, odbivši ponuđenog konja s kojim je mogao pobjeći s bojišta i ostaviti svoje opkoljene vojnike na cjedilu.

Paulov je sin bio znameniti vojskovođa i političar Lucije Emilije Paul Makedonac, a kći Emilija Tercija se udala za Scipiona Afrikanca.
Navrtka

**Navrtka** (matica) je mašinski element koji ima otvor ili rupu sa navojem. Navrtka se u većini slučajeva koristi u kombinaciji sa odgovarajućim vijkom kako bi se spojili različiti mašinski elementi. Ova dva elementa su spojena zajedno zahvaljujući sili trenja između vijka i navrtke i površinskom pritisku između navrtke i elementa koji se spaja ovom vezom. Ukoliko su vijak i navrtka izloženi vibracijama često se koriste dodatni mašinski elementi kako bi se sprečilo neželjeno otpuštanje ovih navojnih elemenata (elastična podloška, rascepka i sl.). Ukoliko je poželjno osiguranje navojnog spoja bez dodatnih elemenata, koriste se samoosiguravajuće navrtke, koje pomoću različitih konstruktivnih rešenja povećavaju trenje u navoju ili na neki drugi način ne dozvoljavaju popuštanje navojnog spoja.

Kao i kod vijaka i navrtka može imati levi ili desni (najčešće u upotrebi) navoj.

## Vrste navrtki

Prema obliku, navrtka može biti:
* Šestougaona (najčešće u upotrebi)
* Kvadratna
* Leptir navrtka
* T navrtka
* Slepa navrtka („kapica“)
* „Unit“ navrtka
* Navrtka sa žljebovima
* Navrtka za zavarivanje

Prema načinu osiguranja od odvrtanja, može biti:
* Sa plastičnim prstenom
* Sa žljebovima za rascepku
* Sa nazubljenim prstenom

## Povezano
* Vijak
* Podloška

## Izvori
* http://www.jus.org.yu 
* Katalog Wurth
* Bojan Kraut (1982), Strojarski priručnik, Tehnička knjiga Zagreb
* Lionel S. Marks (1951), Mechanical Engineers' Handbook, McGraw-Hill Publishing Company Ltd., London
Avokado

**Avokado** (lat. *Persea americana* ili *Persea gratissima*) je tropsko voće koje raste u Srednjoj Americi i Meksiku. Naziv *avokado* potječe od astečke riječi **'ahuacatl**', a kolokvijalni naziv za avokado je "aligatorska kruška", što upućuje na oblik i grubu površinu kore. Postoji više od 80 podvrsta avokada, koje se svrstavaju u tri kategorije (meksičku, gvatemalsku i zapadnoindijsku). 

## Opis

Zimzeleno drvo naraste u visinu 6-20 m. Listovi su dugi 10-12 cm, elipsasta oblika. Cvijetovi nastaju od siječnaj do ožujka. Avokado cvijeta u velikim cvijetovima koji sadrže 100-300 manjih. Do oprašivanja dolazi u samo 0.1 % slučajeva. Glavni uzrok toga leži u činjenici što je tijekom prvog dana cvjetanja sazreo samo tučak i što su prašnici još nerazvijeni. Cvijet se kasnije na jedan dan zatvara. Kad se cvijet ponovno otvori, prašnici su već zreli, ali je tučak uvenuo. Osim toga se cvjetovi sa zrelim prašnicima u odnosu na cvjetove sa zrelim tučcima otvaraju u različito doba dana. Plodovi su okrugli, zelene boje i teški do 2 kg. Kora je hrapava.

## Podrijetlo
Avokado potječe iz prašuma Srednje i Južne Amerike, gdje se počeo uzgajati 8000 g. pne. Prema legendama Maya avokado je davao čarobne moći njihovim princezama. U 16. st. španjolski osvajači su prenijeli avokado u Europu. Od sredine 17. st. avokado se preko Jamajke širi u Aziju. Početkom 20. st. avokado se rasprostranjuje u SAD-u, Meksiku, Dominikanskoj Republici, Brazilu i Kolumbiji.

## Koristi
Avokado ima brojna ljekovita svojstva. Štiti od raka dojke i prostate, te je bogat izvor vitamina E. Vrlo vrijedan proizvod koji se dobiva iz avokada je ulje koje je dobro za njegu kože. Također, mnogi kuhari ga koriste umjesto maslinova ulja u pripremi jela. Plod avokada se dosta koristi u meksičkoj kuhinji. Europski mornari su avokado koristili kao maslac.
Arc de Triomphe u Parizu

**Trijumfalna kapija u Parizu** () je spomenik na Trgu Šarla de Gola, koji je poznatiji po svom starom imenu **Place de l'Étoile** (Trg zvezde). Nalazi se na zapadnom kraju avenije Champs-Élysées. Ovaj slavoluk je spomenik borcima za Francusku, posebno onima iz napoleonskih ratova. Tu se danas nalazi i Grob neznanog junaka.

## Historija

Spomenik je projektovao Jean-François Chalgrin 1806, nešto posle Bitke kod Austerlitza. Izgradnja je trajala do ranih 1830-ih godina. Projekat je neoklasicistička interpretacija starorimskog Titovog slavoluka. Njegov ikonografski program prikazuje herojski golo oružanu vojsku i postavio je ton za javne spomenike sa trijumfalnim patriotskim porukama. Ovakva vrsta predstava je bila karakteristična za spomenike iz doba pre Prvog svetskog rata.

Grupe skulptura nisu integralni deo friza, već su pridodate spolja. Četiri grupe reprezentuju: *Trijumf 1810. g.*, *Otpor 1814. g.*, *Mir 1815. g.* i *Odlazak dobrovoljaca 1792. g.* (poznata i kao *Marseljeza*). Gornji deo građevine je ukrašen štitovima i imenima francuskih revolucionarnih ratova i Napoleonovih bitaka (bitke posle njegovog bega sa Elbe nisu navedene). U unutrašnjosti su ispisana imena 660 vojnih zapovjednika.

Trijumfalna kapija je visoka 51 metar i široka 45 metara. To je druga najveća trijumfalna kapija na svetu (najveća je Trijumfalna kapija u Pjongjangu, Severna Koreja).

Trg Etoal je značajno promenjen u vreme rekonstrukcije Barona Haussmanna, koji je povećao broj radijalnih avenija na 12. Takođe je isplanirao kružni put oko kuća pored trijumfalne kapije i njihov uniformni dizajn.

Postoji angegdota da se mač, koji drži Republika na skulpturi Marseljeza, prelomio na dan kada je počela Bitka kod Verdena 1916.

Poznati pobednički marševi koji su prošli pored Trijumfalne kapije su: nemački iz 1871., francuski iz 1918., nemački iz 1940., i savezničko-francuski iz 1944.


Datoteka:Paris July 2011-16a.jpg|*Odlazak dobrovoljaca 1792. g.* (*Marsejeza*)
Datoteka:Paris July 2011-17a.jpg|*Trijumf 1810. g.*
Datoteka:Paris July 2011-15a.jpg|*Otpor 1814. g.*
Datoteka:Antoine Étex, Der Friede von 1815, Halbrelief, Arc de Triomphe, Paris.jpg|*Mir 1815. g.*


## Grob neznanog junaka
Grob neznanog junaka iz Prvog svetskog rata je postavljen ovde 1920. u slavu neidentifikovanih poginulih ratnika. Tu je upaljen i prvi večni plamen u svetu od rimskog doba (plamen Vestalskih devica ugašen 391.).


Datoteka:Arc Triomphe at night, 21 October 2007.jpg|Noćni pogled na Trijumfalnu kapiju
Datoteka:Paris Arc de Triomphe de l'Étoile Grabmal des Unbekannten Soldaten 2.jpg|Grob neznanog junaka
Datoteka:Tumba del soldado desconocido (9299955813).jpg|Vecni plamen na Grobu neznanog junaka
Datoteka:Arc de triomphee.jpg|Unutrašnji zidovi kapije


## Vanjske veze

* Zvanični sajt Trijumfalne kapije u Parizu
* Zvanični sajt udruženja ''La Flamme sous l'Arc de Triomphe''
Durance

**Durance** (*Durença* na okcitanskom ili *Durènço* na mistralskom) je rijeka u Francuskoj duga 320.99 km velika pritoka Rhône.

## Karakteristike

Durance izvire na istoku Francuske u Kotijskim Alpama na teritoriju općine Montgenèvre, nedaleko od skijališta Briançon. Od tamo teče prema jugozapadu, protiče preko grada Cavaillona, zatim nedaleko Avignona ima ušće u Rhônu kod Anglesa.

## Reference

## Vanjske veze

* ''La Durance''  

Têt (river)
Trebbia

**Trebbia** (naglasak *Trèbbia*; ) je rijeka koja uglavnom teče kroz Ligurija i Emiliju-Romanju u sjevernoj Italiji. Predstavlja jednu od četiri glavne pritoke na desnoj strani rijeke Po - ostale tri su Tanaro, Secchia i Panaro. Porječje joj ima površinu 1150&nbsp;km² a dijele ga Emilia Romagna (770&nbsp;km²), Ligurija (349&nbsp;km²) i Lombardija (31&nbsp;km²). Glavne pritoke su Aveto i Perino (zdesna) i Boreca (slijeva).

## Galerija

image:Fiume Trebbia a Rivergaro.JPG|U Rivergaru.
image:BobbioPonteGobbo.JPG|U Bobbiju.
image:Gorreto-IMG 0546.JPG|U Gorettu.


## Napomene

## Reference

## Vanjske veze

*  
*  
*
Bitka na Ticinu

**Bitka kod Ticina** odigrala se u novembru 218. pne. između vojske Kartagine pod Hanibalovom komandom i vojske Rimske republike pod komandom Publija Kornelija Scipiona. Bitka je bila na severu Italije, kad je Hanibal prešao Alpe. To je bila jedna od bitaka Drugog punskog rata i prva bitka na talijanskom tlu.
## Uvod
Nakon što je Hanibal napustio Španiju, rimska armija pod komandom Publija Kornelija Scipiona poslana je u Masiliju (današnji Marselj), da bi zaustavila napredovanje Hanibala. Dve armije su ukrstile puteve na Roni, ali u razmaku od nekoliko dana, tako da su Rimljani zakasnili. Scipion ostavlja armiju da nastavi prema Španiji prema preostalim kartaginjanskim trupama, a on sam se vraća u Italiju.
## Bitka
Hanibal prelazi Alpe i dolazi u današnju severnu Italiju. Tu regrutira lokalna galska plemena. Kad je Hanibal čuo da se Scipion vratio krenuo je prema njemu da pokaže snagu kartaginjanske vojske. Publije Kornelije Scipion je isto tako bio spreman za obračun. Sreću se na reci Ticin i obe armije tu prave logor.

Kreću u obračun samo sa delom svojih armija.
Hanibal je verovatno u bitku krenuo sa većinom od svojih 6.000 konjanika, koji su mu ostali nakon prelaska Alpa. Scipion je krenuo sa koljicom i malim brojem velita (laka pešadija sa kopljima ). Kad su se dve armije srele zamešao se centar pun konjanika. Hanibal je međutim čuvao svoju numibijsku konjicu na krilima, pa im naređuje da napadnu sa strane velitsku formaciju. Rimska linija je bila probijena, pa su se Rimljani razbežali i vratili u svoj logor.

## Posledice
Gubici na obe strane su bili mali, jer je glavnina armija ostala netaknuta. Ipak bitka kod Ticina ohrabruje Gale da se pridruže Hanibalu. Ubrzo je cela severna Italija bila Hanibalov saveznik, a sa galskim i ligurskim trupama, Hanibal ponovo raspolaže sa 40.000 vojnika.
Hanibalova armija je bila spremna za invaziju Italije.

Publije Kornelije Scipion je povređen u bici i povlači se do reke Trebija. Njegova armija je očuvana, a on čeka pojačanje i dolazak armije pod komandom konzula Tita Sempronija Longa. Ta armija koju očekuju povučena je sa Sicilije. Sledeća bitka je bitka kod Trebije.
## Povezano
* Drugi punski rat
* Rimska republika
Gnej Kornelije Scipion Kalvo

**Gnej Kornelije Scipion Kalvo** (*Gnaeus [[Cornelia (gens)|Cornelius]] [[Scipio (cognomen)|Scipio]] Calvus*, ? - 211. pne.) bio je rimski vojskovođa i državnik iz doba drugog punskog rata.

Poticao je iz ugledne porodice Kornelijevaca. Njegov djed Lucije Kornelije Scipion Barbat je bio konzul 298. pne. a otac Lucije Kornelije Scipion je bio konzul u doba prvog punskog rata. Stekao je nadimak *Calvus* (ćelavi) kako bi ga se razlikovalo od strica Gneja Kornelija Scipiona Asine, koji je bio konzul u doba prvog punskog rata.

Sam je za konzula izabran godine 222. pne. i služio je zajedno s Markom Klaudijem Marcelom. Četiri godine kasnije, nakon izbijanja drugog punskog rata, priključio se vojsci svog mlađeg brata, konzula Publija Kornelija Scipiona, koja se iskrcala u Masiliji, pokušavši prepriječiti Hanibalu put na njegovom pohodu u Italiju. Kada je Publije čuo da je Hanibal već prešao Rhonu, odlučio se povući, ali je dio vojske na čelu s Gnejem poslao u Španiju kako bi tamo napadao kartaginske teritorije. U tome je Gnej imao uspjeha, iste godine pobijedivši Kartaginjane u bitci kod Cise. Gnej, kome se kasnije priključio i Publije, je nastavio nizati uspjehe u Španiji u vrijeme kada su drugi rimski vojskovođe u Italiji trpjeli katastrofalne poraze. Međutim, i sam Gnej je godine 211. pne. poginuo u bitci na Gornjem Betisu, nedugo nakon što mu je poginuo brat.

Gnejev sin Publije Kornelije Scipion Nasika je također bio istaknuti političar i državnik, te rodonačelnik ogranka Kornelijevaca koji je dobio ime Nasika.

## Povezano
 
* Porodično stablo Scipio-Paullus-Gracchus