open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pontormo

**Jacopo da Pontormo**, pravog imena **Jacopo Carrucci** (Pontormo kraj Empolija, 24. svibnja 1494. – Firenca, 2. siječnja 1557.) bio je talijanski slikar i istaknuti predstavnik ranoga manirizma. Jedan od inicijatora talijanskog realističnog portreta i smionih, nekonvencionalnih kompozicija osebujna kolorita svjetlijih tonova.

## Djela
Najpoznatija djela su mu ciklus fresaka *Muke [[Krist]]ove* i oltarne slike *Polaganje Krista u grob*, te *[[Vizitacija]]*.

Sliku *[[Polaganje Krista u grob]]* naslikao je za oltar crkve *[[sv. Felicija|sv. Felicije]]* u Firenci. Na izrazito koloristički jakoj slici Krist je u sivim tonovima čime se naglašava njegova nedavna smrt. Michelangelov utjecaj je očit u kiparskom oblikovanju Kristova tijela i osobe desno s istaknutim naborima na draperiji, ali svjetlosni efekti plave i ružičaste, te nestvarni prostor u kojemu se nalaze likovi su potpuno novi. U pojačanom su kontrastu tamni okoliš atmosfere s intenzivnim bojama odjeće likova, čime su trodimenzionalno izdvojeni likovi koji nose Krista, a ostvarena je atmosfera panike i nemira.

### Rana djela (do 1521.)

### Zreli radovi (1522.-1530.)

### Kasni radovi (poslije 1530.)

## Vanjske veze

* Pontormove slike, crteži i ilustracije.
* Giorgio Vasarijevi ''Životi'' (English)
* Pontormov dnevniik iz 1554. 
* Freske u crkvi San Lorenzo.
Lucas van Leyden

**Lucas van Leyden** (Leiden, 1494 &ndash; 8. august 1533), također poznat po imenima **Lucas Hugensz** ili **Lucas Jacobsz**, bio je nizozemski bakropisac i slikar, aktivan u rodnom gradu Leidenu, koji se smatra jednim od prvih predstavnika nizozemskog žanrovskog slikarstva kao i jednim od najboljih bakropisaca u historiji umjetnosti.

## Vanjske veze

* Works by Lucas van Leyden at the Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa 
* Literature on Lucas van Leyden
Hans Holbein

**Hans Holbajn** (*Hans Holbein*) može biti:
* Hans Holbajn Stariji (1465—1524), nemački slikar.
* Hans Holbajn Mlađi (1497—1543), nemački slikar.
Hans Holbein Mlađi

**Hans Holbajn Mlađi** (; 1497. ili 1498. Augsburg – 1543. London), bio je nemački slikar, koji je stvarao u Bazelu, a kasnije u Engleskoj na dvoru Henrija VIII. Pripadao je među poznatije renesansne slikare i bio veoma slavan u svom vremenu.

## Biografija
Hans Holbajn potiče iz poznate augsburške umetničke porodice. Njegov otac Hans Holbajn Stariji (1465-1524) spadao je među poznatije slikare toga vremena, i od njega je sin primio prve instrukcije u slikarstvu. Slikao je u stilu Severne renesanse. Sa bratom Ambrođom (1494-1519) doselio se 1515. u Bazel gde je živeo, uz povremena putovanja u Francusku i Italiju.

1519. u godini kada mu je umro mlađi brat Ambrođo, ženi se Hans Holbajn Mlađi sa četiri godine starijom Elizabetom Binzenštok, udovicom jednog Bazelskog kožara, što mu je omogućilo da postane član Bazelskog udruženja slikara koje se zvalo: „*Nebesko udruženje*“, i tako postaje Holbajn 1520. građanin Bazela. Sa Elizabetom je dobio četvoro dece tri sina i jednu ćerku. Tu je upoznao mnoge umetnike i filozofe, poput nizozemskog humaniste Erazma koga je Holbajn više puta portretirao. Holbajn je ilustovao neke njegove knjige, kao i Bibliju u prevodu Martina Lutera. Uz Erazmovu pomoć upoznaje Holbajn Mlađi humanistu Tomasa Mora koji ga snadbeva sa prvim poslovima, i koji ga kasnije upoznaje sa kraljem Henrijem VIII. Pokret reformacije nije bio sklon izradi slika, tako da se Holbajn preselio u London. Od 1526. do 1528. živeo je u Londonu. Holbajn je tu izradio mnoge portrete velikaša na dvoru Henrija VIII.

1528. vraća se ponovo za Bazel gde provodi četiri godine, i 1532. konačno napušta Bazel sa svojom porodicom u pravcu Londona. Godine 1536. Henri VIII ga je proglasio dvorskim slikarem.

## Portreti
Holbajn je uvek prvo izrađivao detaljnu studiju modela olovkom, mastilom i kredom. Ovaj šablon bi prenosio na sliku koristeći male otvore na slici na koje je bio nanesen ugljen. Kasnije je koristio neku vrstu ugljenog indiga. Na skicama je veoma detaljno obrađivao lica, ali nije crtao neke druge detalje, recimo ruke ili odeću. Na nekim od portreta (Henri VIII, Erazmo) vidljiva je karakterizacija portretisanih ličnosti.

## Značajnija dela
* *Adam i Eva* (1517) - Bazel
* *Hrist u grobu* (1521) - Bazel
* *Portret Erazma Roterdamskog* (1523) - Luvr, Pariz
* *Portret Tomasa Mora* (1527) Frikova kolekcija, Njujork
* *Portret supruge i dve kćeri* (1529) - Bazel
* *Madona gradonačelnika Mejera* (1529) - Darmštat 
* *Trgovac Georg Gize* (1532) - Galerija slika u Berlinu
* *Ambasadori* (1533) - Nacionalna Galerija, London
* *Kristina od Danske, vojvotkinja Milana* (1538) - Nacionalna Galerija, London
* *Ana od Kleve* (1539) - Luvr, Pariz

## Zanimljivost
Ruski književnik Fjodor Mihajlovič Dostojevski bio je snažno impresioniran Holbajnovom slikom *Hristos u grobu* koju je 1867. video u Bazelu. U njegovom romanu *[[Idiot (Dostojevski)|Idiot]]*, ličnosti često diskutuju o ovoj slici.

## Vanjske veze
* Lista muzeja u kojima se čuvaju njegova dela
Ambrosius Holbein

**Ambrozijus Holbajn** (1494—1519) je nemački slikar. On je stariji sin slikara Hans Holbajna Starijeg i brat Hans Holbajna Mlađeg.

## Vanjske veze

* http://www.artcyclopedia.com/artists/holbein_ambrosius.html
Benvenuto Cellini

**Benvenuto Cellini** (Firenca, 3. studenog 1500. – Firenca, 13. veljače 1571.) bio je talijanski zlatar, kipar i pisac manirizma; jedan od najslavnijih zlatara svih vremena.

## Biografija
On je bio prava osobnost manirizma, tog nemirnog umjetničkog stila. Bio je oduvijek nemirna duha, seljakajući se iz mjesta u mjesto, često kako bi izbjegao mnoge tužbe. Bio je optužen za dva ubojstva u Rimu 1529. g. i imao je reputaciju nasilne osobe. Radio je u Firenci, Rimu i Parizu kao dvorski zlatar Cosimo Medici, papa i francuskog kralja Franju I. 

Majstor je sitnih zlatarskih predmeta od kojih se malo sačuvalo. Harmonično spajanje likova i ukras čine ga prvim zlatarom njegova doba. 

Godine 1558. se zaredio za svećenika, ali se ubrzo odrekao zavjeta i oženio majku svoja dva sina. Svoj burni život ispunjen ubojstvima, krađama, zavišću, bježanjem iz grada u grad i dugogodišnjim tamnovanjem, Cellini je opisao u autobiografiji **"Moj život"**. Ovo djelo postalo je važno za poznavanje kulturne povijesti kasne renesanse. Djelo je napisao u svojoj 58. godini u kućnom pritvoru zbog sodomije. Njegov plameni način života, koji opisuje u svojoj autobiografiji, uključuje homoseksualnost, biseksualnost i epizode transvestitivnosti.

## Djela

Cellini je njegovao stilski renesansni izraz, ali se u njegovom radu javljaju jasna obilježja manirizma i nemirni oblici ranoga baroka. 

Za francuskog kralja Franju I. Izradio je zlatnu, obogaćenu emajliranim detaljima, **Soljenku** s likovima Posejdona (kao bog mora, on je simbol soli) i božice Geje (kao božica Zemlje, ona je simbol papra) na postolju bogatom reljefima. Za kralja Franju I. izradio je i **Nimfu iz Fontainableaua**. 

Kao dvorski zlatar i kipar radio je skulpture za Cosima Medicija u Firenci (**Perzej s Meduzinom glavom**; **[[Cosimo de' Medici|Cosimo Medici]]** itd.) i rimske pape. Malo je njegovih radova u mramoru kao što su: **Narcis**, te **Apolon i Hijacint**.

Bavio se i medaljerstvom (**Pietro Bembo**), rezao matrice za kovanje novca, ali i napisao **Dvije rasprave o zlatarstvu i kiparstvu** (1568.).

## Vanjske veze

* Homoerotična djela u Androphile kolekciji slika. 
* Za poslušati na mobilni telefon - Cellinijeva autobiografija.
**Još slika restauriranoga ''Perzej''a:**
* Obrnuti kut (400k) iz Pbase. 
* 
* Još slika.
Hans Holbein Stariji

**Hans Holbajn Stariji** ( Augsburg, oko 1465—1524) je bio nemački slikar i crtač. Njegov rad pripada periodu prelaska iz kasne gotike u ranu renesansu. Bio je otac Hansa Holbajna Mlađeg. Njegovo ime zabeleženo je u poveljama u Ulmu (1493) , Augsburgu (od 1494), Frankfurtu (1501) i Lucernu (1517-19). Verovatno se školovao u Augsburgu i Ulmu. Poznavao je holandsko slikarstvo što se u pogledu motiva vidi u njegovim ranim radovima, oltarskim slikama za katedralu u Augsburgu (1493). 

Njegov opus obuhvata veliki broj ciklusa slika za oltare na rasklapanje, portrete i nacrte za slikarstvo na staklu i zlatarske radove. U njegovom poznom slikarstvu uočavaju se elementi italijanske renesanse ali je Holbajn ipak ostao odan poznogotičkoj tradiciji naročito u pogledu ikonografije i perspektive kao i kod telesnih svojstava figura. Prevazišao je lokalni kolorit poznog srednjeg veka. Individualno oblikovanim crtama lica na svojim portretima uticao je na slikare Direrove epohe a naročito na svoje sinove, Hansa Holbajna Mlađeg i Ambrozijusa Holbajna.
Dugovrata Madona

**Bogorodica s Djetetom i anđelima** ili **Dugovrata Madona** (talijanski: *La Madonna dal Collo Lungo*) je Parmigianinova slika iz 1535. godine koja predstavlja prikazivanje prostora i ne-klasične proporcije ljudskog tijela koje su bile osobite za Manirizam.

## Historija
Parmigianino (talijanski: "Mali iz Parme") je bio nadimak slikara Francesca Mazzole koji je slikao u Parmi, Bologni i Rimu. Njegova karijera je bila ispunjena brojnim sukobima i sudskim sporovima koji su uvelike utjecali na njegovu osobnost sklonu konfrontacijama. Bio je opsjednut alkemijom i naposljetku je potpuno napustio slikarstvo kako bi se posvetio samo ovoj pseudo znanošću. Njegova neobična priroda je vidljiva iz njegovih iluzionističkih slika ispunjenih lascivnim erotizmom u duhu manirističkog ukusa. Prilikom njegove prerane smrti (umro je u 37 godini), Giorgio Vasari ga je opisao kao nemirnog … melankoličnog ekscentrika koji je na vlastiti zahtjev sahranjen nag s čempresovim križem koji je stajao uspravno na njegovim grudima – vjerojatno zbog njegove psihičke identifikacije s Kristom.

Sliku *Dugovrata Madona*, Parmagianino je naslikao netom nakon dolaska natrag u Parmu, nakon nekoliko godina provedenih u Rimu. Danas se nalazi u muzeju Uffizi u Firenci.

## Odlike
Parmagianino je u Rimu bio zapanjen ritmičkom uglađenošću Rafaelovih slika, no odlučio je promijeniti njegove figure na nov način. Likovi u prednjem planu slike imaju izrazito neproporcionalno tijelo s kratkim gornjim dijelom tijela i izrazito dugim donjim dijelom. Bogorodica također ima jako dugi vrat i blago nagnutu glavu koja nastavlja vijugavu liniju torza i nogu, te čini klasični izduženi maniristički lik nazvan "figura serpentinata". Ove figure izduženih bjelokosnih udova koji se kreću bez napora utjelovljuju ideal ljepote koji je daleko od prirodnog i sličniji bizantskim figurama. Njena haljina je ovdje, za razliku od prijašnjih prikaza gdje je uvijek bila plava i crvena, metalik zelena.

Poza mladog Krista je također odjek klasične poze iz Michelangelove Piete.
Starac koji drži svitak u pozadini vjerojatno predstavlja starozavjetnog proroka. Njegov smještaj između Bogorodice i nedovršenih antičkih stupova (vjerojatno alegorija na Kristovu muku, točnije na njegovo bičevanje) je logična vizualna veza između antike i kršćanskog doba. No njegove proporcije su također maniristička nelogičnost. Parmagianino kao da nas želi spriječiti u težnji da promatramo ovu sliku na renesansni način shvaćanja prostora.

Dugovrata Madona je vizija onozemaljske savršenosti čija je hladna elegancija hipnotizirajuća.

## Povezano
* Manirizam
* Autoportret u konveksnom ogledalu

## Vanjske veze

* Dugovrata Madona na Web Gallery of Art
* Bogorodica s djetetom (usporedbe slika)
Vicente Juan Masip

**Vicente Juan Masip** (također *Juan de Juanes*, *Joan de Joanes*) (cca. 1500 &ndash; 21. decembar 1579) bio je španski slikar iz perioda Renesanse. Školovao se u Rimu, a suvremenici su ga nazivali "španski Rafael". Specijalnost su mu bile vjerske teme.

## Reference

* 

## Vanjske veze
* Vicente Jaun Masip at the Web Gallery of Art
Giorgio Vasari

**Giorgio Vasari** (Arezzo, 30. srpnja 1511. – Firenca, 27. lipnja 1574.), talijanski slikar i arhitekt, koji je danas poznat po svom životopisu talijanskih umjetnika. 

Njegov rođak Luca Signorelli ga je preporučio Guglielmu Marsigliji. Poslan je u Firencu u dobi od šesnaest godina. 1529. je posjetio Rim i studirao o djelima Rafaela i ostalim djelima visoke renesanse. On je bio stalno zaposlen od strane pokrovitelja iz obitelji Medici u Firenci i Rimu, a radio je u Napulju, Arezzu i drugim mjestima. Mnoge od njegovih slika i dalje postoje, a najvažnija je na zidu i stropu u velikoj Palači Vecchio u Firenci, gdje su on i njegovi pomoćnici bili radili. Njegova poznata slika je i Kastriranje Urana. Kao arhitekt, Vasari je bio možda i više nego uspješan kao slikar. U Rimu, Vasari je radio s Giacomom Barozzijem da Vignolom i Bartolomeaom Ammanatijem.
Tintoretto

**Jakopo Robusti** ili **Tintoreto** (pravo ime: *Jakopo Komin*, , 29. septembar 1518 – 31. maj 1576) je venecijanski slikar iz epohe manirizma, odnosno pozne renesanse. Smatra se poslednjim velikim slikarem ovog pravca.

Alternativno prezime, *Robusti*, dobio je po ocu koji je bio robusni čuvar kapija Padove, a nadimak *Tintoreto*, po očevoj profesiji - bojadžijin sin. U početku je bio Ticijanov učenik, ali je ubrzo razvio sopstveni stil. U svom ateljeu je držao natpis koji ga je opisivao: „Mikelađelov dizajn i Ticijanov kolorit“ (*Il disegno di Michelangelo ed il colorito di Tiziano*). Skoro ceo život je proveo u Veneciji.

Bio je poznat po svom energičnom i brzom maniru slikanja, po kome su ga zvali „furiozni“ (*Il Furioso*). Najviše je slikao portrete, ali i religijske kompozicije. Koristio je perspektivu i osvetljenje na dramatičan način, zbog čega se smatra pretečom baroknog slikarstva.

U mitološkim, alegorijskim i historijskim kompozicijama spojio je snažnu dramatsku napetost s blještavim kolorizmom mletačkog slikarstva. Stvara djela iznimno velikih dimenzija, kao što su ciklusi fresaka u bratovštini *[[Scuola Grande di San Rocco]]* od 1565.-1587., ili oni u Duždevoj palači od 1574.-1592.

Bio je i vrstan portretist, a radio je i kartone za mozaike u Bazilici sv. Marka u Veneciji.

Svoja posljednja djela radio je u suradnji s kćerkom Mariettom, zvanom *[[La Tintoretta]]* (1560.-1590.) i sinom Domenicom (1564.-1637.).

## Vanjske veze

* Tintoreto na Artsiklopediji
Antonio da Correggio

**Antonio Allegri da Correggio**, poznatiji jednostavno kao **Correggio**, (august 1489 &ndash; 5. mart 1534.) bio je najpoznatiji slikar parmanske škole italijanske renesanse, zaslužan za neka od najznamenitijih djela likovne umjetnosti 16. vijeka. Historičari umjetnosti su njegovo korištenje dinamičnih kompozicija, iluzionističku i dramatičnu kompoziciju proglasili svojevrsnom pretečom rokoko stila 18. vijeka.

Osim slika vjerske tematike, poznat je po ciklusu slika *Ljubavi Jupiterove* inspiriranih Ovidijevim *[[Metamorfoze (Ovidije)|Metamorfozama]]*. Od tih je slika najpoznatija *[[Jupiter i Io]]*.

## Vanjske veze
* http://www.ibiblio.org/wm/paint/auth/correggio/
*  
* Catholic Encyclopedia article It does not cite the mythological theme pictures.
* Correggio, by Estelle M. Hurll, 1901, from Project Gutenberg
* Works by Correggio at www.antoniodacorreggio.org 
* Correggio exposition in Rome, Villa Borghese, 2008  
* Video - Il Duomo di Parma, Assumption of the Virgin
Petrovac (biljka)

**Petrovac** (, biljka je iz porodice ruža (*Rosaceae*).

## Ime

Znanstveno ime (binomijalna nomenklatura) dato je:

* za rod od grčke riječi *agros* = polje i *mone* ili *meno* što znači mjesto, stanište 
* za vrstu od grčke eupatorium u čast Mitridata Eupatora, pontskog vladara koji se u I. stoljeću pne. bavio izučavanjem ljekovitih biljaka

Sinonimi:

* *Agrimonia procera* 
* *Agrimonia odorata*

## Opis biljke
Stabljika je negranata, izrasta iz prizemnih listova i dostiže visinu do 1 m. Ostali listovi na stablu su naizmjenično perasti i po obodu grubo nazubljeni. Čitava biljka je pokrivena dlačicama. Cvjetovi su petodijelni i sakupljeni na vrhu stabla u guste, klasolike grozdove žute boje. Biljka cvjeta od lipnja do rujna.

Petrovac je veoma rasprostranjena biljka u Europi i na Balkanu i najčešće se može naći u brdsko-pretplaninskim predjelima. Pogoduju joj suha i osunčana mjesta kakva su ona pored listopadnih šuma, pored šibljaka ili na livadama, poljima i slično.

### Sastav
Kao droga se koristi cijeli nadzemni dio biljke u cvatu (*Agrimoniae herba*) koji se sakuplja na samom početku cvjetanja.

Sadrži najviše tanina (do 21%) pa se smatra tipičnom taninskom biljkom. Pored toga droga je bogata još i organskim kiselinama (nikotinskom, palmitinskom, stearinskom i kremenom), vitaminima C, B1 i K, flavonoidima (apigeninom, kvercetinom i dr.), steroidima, triterpenima, gorkim tvarima, eteričnim uljem (oko 80%) i dr.

## Upotreba
Kao tipična taninska biljka upotrebljava se kod dijareje, unutrašnjih krvarenja i za spravljanje dekokta za ispiranje usta i grla. Osim toga dobra je i za smirivanje crijevnih kolika, a pomaže i kod upale mokraćnih puteva i kod problema u mokrenju. Neki narodi je koriste za lečenje različitih kožnih bolesti kakve su npr. alergijske reakcije, mladenački dermatitis i dr.

Eksperimenti na životinjama su dokazali antitumorsku sposobnost petrovca pa se u narodnoj medicini primijenjuje za liječenje crijevnih polipa, kao i različitih oblika ginekoloških bolesti (miomi, ranice).
Očajnica (biljka)

**Očajnica** (beli tetrljan, totrljan, gorčika, smrduša, jetrena trava, kokočitac, marulja, pepeljuga, sumrak), lat. *Marrubium vulgare*, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice usnatica (Lamiaceae). Raste na vlažnim mestima, najčešće u šumama. Stablo joj je čvrsto i dostiže visinu do 50sm. Cvet je beo, a list testerast i obrastao dlakom.

**Bere se**: Cveta od jula do septembra, kada se i bere. Upotrebljavaju se listovi. 

Pripremanje leka: čaj od očajnice leči od malaksalosti, jača i čisti organe za varenje, pomaže kod katara pluća, creva, hroničnog kašlja, upornog bronhijalnog kašlja, a pomaže i tuberkuloznima jer pomaže izbacivanju sluzi. Čaj se priprema od jedne kašike suvog lišća biljke koja se prelije sa 2,5 dl ključale vode i posle 15 min procedi. Piju se 3 male šoljice u toku dana, koje se mogu zasladiti medom. Taj čaj deluje dobro u slučaju otečene jetre, žutice, vodene bolesti u početnoj fazi, malokrvnosti, nervoze i hemoroida. Radi čišćenja bubrega od peska i protiv srčane aritmije koristi čaj od 15 g lišća očajnice prelivene sa 1/2 l vode, sadržaj se posle 15 min procedi i pije ujutru i uveče po 1 šoljica. Iscedjen sok iz svežih listova pomešan sa ružinim uljem ukljanja bolove uva kada se u njega ukapa 5 - 7 kapi.
Pirevina

**Pirevina** (pirovina, pirika, obična pirika), lat. *Agropyrum repens*, je višegodišnja biljka iz porodice trava (Poaceae).

## Ime
Porijeklo imena:

* roda - iz grčkog jezika od *agros* = polje i pyros = pšenica 
* vrste - iz latinskog jezika od *repens* = puzeći (zbog rizoma)

## Opis biljke
Stabljike dostižu visinu do 150&nbsp;cm i polaze sa tankih, člankovitih horizontalnih rizoma koji se pružaju u više spratova i veoma su otporni na smrzavanje i sušu. Dužina rizoma može dostići i do 5000&nbsp;km po jednom hektaru. Na 1m² zemljišta može se naći oko 25.000 pupoljaka i rizoma čija težina iznosi oko 3&nbsp;kg. Na uspravnim stabljikama nalaze se listovi i klasovi. Listovi su goli i na licu hrapavi, a lisni rukavci mogu biti dlakavi ili goli. Cvat klas sastoji se od jajasto-lancelastih klasića koji su raspoređeni u dva reda i okrenuti plosnatom stranom k osi cvati. Plod je dužine 6–7&nbsp;mm i pokriven dlakama.

### Rasprostranjenost i stanište
Pirevina je kosmopolitska biljka umjerene zone i veoma je žilava i otporna tako da ju je kao korov teško istrijebiti. Raste na različitim zemljištima, kako u kulturi tako i na neobrađenom zemljištu, ali joj najviše odgovara lakše i vlažnije. 

### Sastav
Kao droga koristi se rizom (*Graminis rhizoma*), sladunjavog ukusa, koji se sakuplja u jesen ili rano proljeće i sadrži ugljikohidrate (oko 8%), sluz (oko 10%), organske kiseline, malo eteričnog ulja, saponine, koji su nedovoljno istraženi, gumu, cijanogene glikozide i dr. 

## Upotreba
Pirevina pojačava izlučivanje mokraće pa se koristi u liječenju upale mokraćnih puteva i kod bubrežnih kamenaca. Olakšava rad srca. U narodnoj medicini je poznata kao lijek za giht i reumu. Od ekstrakta pirevine prave se dijetetski proizvodi koji pomažu kod nekih lakših oblika dijabetesa.

Prilikom upotrebe pirevine treba se pridržavati navedenih doza jer u suprotnom može dovesti do hipokalijemije zbog prisustva cijanogenih glikozida.

## Literatura
* Gostuški, R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986. 
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998. 
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.
Planinska arnika

**Planinska arnika** (lat. *Arnica montana*) poznata i kao moravka, brđanka, veprovac i vučji zub je je planinska, aromatična biljka visine od 20 do 60 centimetara iz roda arnika i porodice glavočika (Asteraceae). Raste na suhim livadama, planinskim obroncima i brdima, na području skoro cijele Europe.

## Rasprostranjenost i stanište
Planinska arnika je biljka koja raste u Europi. Nalazi se od južnog dijela Pirinejskog poluotoka do južnog dijela Skandinavije. Raste do nadmorskih visina od skoro 3.000 metara. U sjevernim dijelovima Europe biljka postaje sve rjeđa, uglavnom zbog razvoja poljoprivrede.

## Osobine biljke
Stabljika je uspravna i malo razgranata sa jednom cvjetnom glavicom. Visine je od 20 do 60&nbsp;cm. Listovi su sitni, debeli, nasuprotni i malo nazubljeni, a pri dnu stabla složeni u rozetu. Cvijet je glavica sa jezičastim vjenčićem na vrhu stabljike i proširenim cvjetovima koji imaju pricvjetne listiće. Cvjetovi su žuti ili narančastocrveni promjera od 6 do 8&nbsp;cm. 

Kao ljekoviti dio biljke se koriste cvijet, korijen i listovi. Cvijet se skuplja u vrijeme cvatnje, a korijenje u proljeće.

## Upotreba
Planinska arnika se koristi u liječenju rana, pri čemu ublažava bolove i pospješuje njihovo zacjeljivanje. Koristi se i u liječenju grla, a sa drugim ljekovitim biljkama u liječenju upale pluća, tifusa, slabosti srca, za pospješivanje cirkulacije krvi i izlučivanje znoja i mokraće. Ova biljka je zaštićena vrsta. Od XVIII. stoljeća, kada se biljka počela koristiti u ljekarnama, njena popularnost je značajno porasla. Nekontrolirano branje učinilo je to da je biljka postala dosta rijetka, pa je morala biti zaštićena. Danas se biljka uzgaja za ljekovite svrhe.

## Napomena
* Članak je velikim dijelom preuzet sa *sitea* herbateka.com.
Drijen

**Drijen** (*Cornus mas*) je listopadni grm ili nisko drvo, visine do 8 m, sa zaobljenom gustom krošnjom.

## Opis
Mlade grančice su zelenkastosmeđe i većinom fino dlakave. Listovi su naspramni, jajasti, sa dugačko izvučenim vrhovima. Cvjetovi su žuti. Javljaju se rano, prije listanja, sakupljeni u štitaste cvati, pravilni su i četvoročlani. Cvjeta u veljači i ožujku. 

Drvo drena je gušće od vode, te tone.

Drijen i jestivih plodova. Korisno je uzgajati ga u braste svuda, a najviše po suhim, sunčanim, kamenitim stranama svijetlih listopadnih šuma zajedno s drugim grmljem i šibljem. Uzgaja se i u vrtovima i parkovima zbog lijepih žutih cvjetova lizini pčelinjaka. Najbolje uspijeva na krečnjačkim toplim i suhim staništima. Zadovoljava se i plitkim zemljištem.

### Drenjine
Plod drijena je koštunica, zvana drenjina. Mlade drenjine su svijetlocrvene boje, dok su zrele drenjine tamnocrvene. Rastu u šumi i spadaju pod jesenske plodove. U skupini obično raste po jedna ili dvije drenjine. Drenjine se koriste kao suho voće, za pravljenje pekmeza, čaja, soka i sl.

## Ljekovitost
Opore (tanini) i poliuronske (pektini) tvari povoljno djeluju na sluznicu crijeva, zbog čega se sok, pekmez, čaj i drugi proizvodi spravljeni od zrelih drenjina daju kao lijek za liječenje dijareje i drugih oboljenja organa za probavu. Sličnog je djelovanja i kora.
Dren raste u Njemackoj i Francuskoj Nijemci ga slabo poznaju i smatraju ga otrovnom biljkom.U Njemackoj su plodovi veci i socniji nego u gore navedenim krajavima.Zato sto ga smatraju otrovnim nije rasprostranjen/unistavju ga/iako mu ova vlazna klima sa relativno suhom i dugom jeseni vise prija.
Plućnjak

**Plućnjak** je zeljasta biljka i jedna od prvih koje cvjetaju u proljeće. Ima rizom. Plućnjak raste sam ili u grmićima, stabljika je visoka do 30&nbsp;cm, listovi pri zemlji sa peteljkom, gornji su sjedeći. Listovi su zeleni, a mogu imati i bijele pjege. Cvjetovi se razvijaju na vrhu stabljike, crvenkasto-ljubičaste boje (ovisno o starosti cvijeta).

Raste skoro svuda, rasprostranjen je u čitavoj Europi: po livadama i šumama, najviše mu odgovara vlažno i duboko zemljište. Koristi se kao lijek za plućne bolesti i kašalj (odatle mu i naziv). Koristan je i za čišćenje krvi. Mladi izdanci su bogati vitaminima i mogu se jesti i kao salata. Pri branju treba ostaviti netaknuto bar 30% biljaka.
Proljevak

**Proljevak** (gorki dubačac, vodeni dubačac, grenkula, milica, mjesečnik), lat. *Gratiola officinalis*, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice zevalica (Scrophulariaceae).
Mrkva

**Mrkva** ili **šargarepa** (*Daucus carota* L. *ssp. sativus*) je dvogodišnja povrtna biljka, narodnih naziva merlin, koren, žuta repa, mrkvač.

## Opis biljke
Divlji oblik mrkve ima vretenast, bijel i žilav korijen iz kojeg izbija grubo dlakava do 1 metar visoka i razgranjena stabljika. Pripadnici roda imaju pretežno dvospolne cvjetove. Sije se u rano proljeće, te tijekom ljeta i jeseni naraste 20–40&nbsp;cm u visinu, a cvijeta tek sljedeće godine. Cvijetovi su joj bijeli, skupljeni u štitaste cvatove. Mrkva je obično narančaste boje, no može biti bijela, žuta, crvenkastosmeđa i sl.

Mrkva se koristi svježa, kuhana, konzervirana, sjeckana suha (kao začin). U Portugalu se od mrkve pravi specijalitet u obliku džema.

## Povijest i rasprostranjenost
Rod obuhvaća oko 60 vrsta, a napoznatija je obična ili žuta mrkva (D. carota), koja u prirodi i u uzgoju ima veliki broj podvrsta. D. carota je i najrasprostranjena na Zemlji.

Divlje mrkve rastu u Euroaziji, dok se domaće uzgajaju u mnogim dijelovima svijeta.
## Ljekovito djelovanje
U Starom vijeku mrkva je bila korištena kao ljekovita biljka, i najčešće se koristio vretenasto zadebljenje vrsta koje su bile crvene ili žućkaste boje: ovi korijeni sadržavaju znatne količine vitamina A, B, i C te raznih minerala. Mrkve još sadrže alkaloide, eterična ulja, masna ulja, organske kiseline. Listovi mrkve sadrže manita, daucina, eterična ulja i pirolidina.

## Galerija

Datoteka:Carrots of many colors.jpg|Mrkve različitih boja
Datoteka:Daucus Carota ssp azorica (Flower).jpg|Cvijet mrkve
File:Daucus carota subsp. maximus MHNT.BOT.2007.40.407.jpg|Daucus carota subsp. maximus - Museum 


## Vanjske veze
Nineteen Eighty-Four (BBC)

***Nineteen Eighty-Four*** (*1984*) je britanska televizijska drama temeljena na istoimenom romanu Georgea Orwella i emitirana godine 1954. na programu BBC-a. Scenario za dramu je napisao Nigel Kneale, a režirao ju je Rudolph Cartier. Ulogu Winstona Smitha je tumačio Peter Cushing, a pored njega su nastupali i Yvonne Mitchell kao Julia, André Morell kao O'Brien te Donald Pleasence kao Syme. Kao što je bio običaj s televizijskim dramama u to vrijeme, nije snimana nego je emitirana uživo (s izuzetkom par prethodno snimljenih scena na lokacijama). Njeno prvo emitiranje - 12.12. 1954. - nije zabilježeno, ali je drugo emitiranje 16.12. 1954. snimljeno na filmsku vrpcu, tako da je 1984 postala jedna od prvih sačuvanih TV-drama u historiji.

S obzirom da se drama relativno vjerno držala književnog predloška te sadržavala scene mučenja i reference na pornografiju izazvala je kontroverze javnosti, pa i rasprave u Britanskom parlamentu.

Godine 1965. je BBC snimio još jednu verziju temeljenu na Knealovoj dramaturškoj adaptaciji, ali je ona izgubljena.

## Vanjske veze
* Watch "Nineteen Eighty-Four"
* Nineteen Eighty-Four at the Internet Archive
* 1984 (1954 version) at the Internet Movie Database
* 1984 (1965 version) at the Internet Movie Database
* Analysis and Production History at the 625Online site
* Pictorial Compendium entry from the Mausoleum Club website  (PDF file)
* British Film Institute Screen Online
Giovanni Battista Moroni

**Giovanni Battista Moroni** (cca. 1520/24 &ndash; 5. februar 1578) bio sjeverno-italijanski slikar iz kasnog renesansnog perioda. Također je poznat kao**Giambattista Moroni**. Najpoznatiji je po elegantnim realističnim portretima lokalnog plemstva i svećenstva, te se smatra jednim od velikih portretista Italije 16. vijeka.

## Vanjske veze

* ''Guardianov'' članak o Moroniju 
* Paintings by Moroni  

## Reference

## Galerija

Datoteka:'Portrait of a Man', oil on canvas painting by Giovanni Battista Moroni, 1553, Honolulu Academy of Arts.jpg|*Portret čovjeka*, ulje na platnu, 1553, Honolulu Academy of Arts
Datoteka:Giovanni Battista Moroni 003.jpg|*Portret vajara [[Alessandro Vittoria|Alessandra Vittorije]]*, 1552-3, Kunsthistorisches Museum
Datoteka:Moroni Prospero Alessandri 1560.jpg|Portret Giovannija Battiste Moronija, 1560. 
Datoteka:Giovanni Battista Moroni - The Tailor (1565-1570).jpg|*Krojač*, , 1570–1575, National Gallery (London)
Datoteka:Giovanni Battista Moroni - Portrait of Don Gabriel de la Cueva, later Duke of Alburquerque - WGA16256.jpg|*Portret Don Gabriel de la Cueve*, 1560
Giuseppe Arcimboldo

**Giuseppe Arcimboldo** (Milano, oko 1527. - Milano, 11. srpnja 1593.), talijanski maniristički slikar.

Nakon naukovanja u rodnom Milanu djelovao je pretežno u Pragu kao dvorski slikar nekoliko vladara. Tehnički savršen slikar osebujnog i originalnog manirističkog stila. Najpoznatiji su njegovi fantastični portreti i personifikacije godišnjih doba, komponirane od cvijeća, voća, povrća, grana, lišća ili knjiga ("Knjižničar"). Iako nije imao izravne učenike, po slobodi fantazije i bizarnim slikarskim efektima blisko je modernom dadaizmu i nadrealizmu 20. stoljeća.

## Djela

Datoteka:Vertumnus årstidernas gud målad av Giuseppe Arcimboldo 1591 - Skoklosters slott - 91503.tiff|*[[Portret Rudolfa II.]] (Vertumnus)*, 1591., ulje na platnu, dvorac Skokloster, Švedska
Datoteka:Arcimboldo Librarian Stokholm.jpg|*[[Knjižničar (Arcimboldo)]]*, 1566., ulje na platnu, dvorac Skokloster, Švedska.
Datoteka:Arcimboldo Fire.jpg|*Vatra*, 1566., ulje na drvu, 66,5 x 50,8 cm, Kunsthistorisches Museum, Beč.
Datoteka:The Lawyer, possibly Ulrich Zasius, 1461-1536, humanist, jurist (Giuseppe Arcimboldo) - Nationalmuseum - 15897.tif|*Odvjetnik*, 1566., ulje na platnu.
Datoteka:Arcimboldo - Les saisons - L'hiver.jpg|*Zima*, 1573., ulje na platnu, Louvre, Pariz.
Datoteka:Arcimboldo - Les saisons - Le printemps - Sans cadre.jpg|*Proljeće*, 1563., ulje na drvu, Louvre, Pariz.
Datoteka:Arcimboldo - Les saisons - L'été.jpg|*Ljeto*, 1573., ulje na platnu, Louvre, Pariz.
Datoteka:Arcimboldo - Les saisons - L'automne.jpg|*Jesen*, 1573., ulje na platnu, Louvre, Pariz.
Paolo Veronese

**Paolo Veroneze** (pravo ime: *Paolo Kaljari*, , 1528 – 19. april 1588) je venecijanski slikar iz epohe renesanse, odnosno manirizma. Poreklom je iz Verone, po kojoj je dobio nadimak *Veroneze*. S Ticijanom i Tintoretom se smatra jednim od trojice velikih slikara pozne renesanse.

Bio je učenik svoj ujaka G. A. Badilea u Veroni, a došavši u 27. godini u Veneciju, postaje uz Tiziana i Tintoretta najistaknutiji predstavnik mletačkog slikarstva cincquecenta - glorifikator je raskoša, obilja i ljepote grada na lagunama.

Teme su mu isključivo biblijske i alegorijsko-mitološke, a posebno ga privlači motiv gozba ("Gozba u kući Levijevoj", "Gozba u kući Simeonovoj", "Svadba u Kani"). Koliko su po imenu biblijske scene bile profanoga karaktera, svjedoči i činjenica da je majstor morao 1573. opravdati pred tribunalom Inkvizicije. Osobito znamenita djela izveo je za Duždevu palaču: na stropu dvorane Velikog vijeća "Apoteza Venecije", a u drugim odajama "Otmica Europe", votivna slika u spomen pobjede kod Lepanta i niz alegorijskih figura pretežno ženskih aktova ili poluaktova. Ljepotu ženskog tijela ostvario je u slici "Suzana u kupelji" i alegoriji "Nevjera". Kao portretist idealizira lik u bogatom aranžmanu brokatnoga kostima, frizure i nakita. Na onome što je kod Veronesea slovio kao "bogatstvo" neposredno će se nastaviti slikarstvo baroka.

## Vanjske veze

* Paolo Veroneze na Artsiklopediji
* Biografija
Giambologna

**Giambologna**, pravog imena **Jean de Boulogne**, poznat i kao **Giovanni Bologna** (Douai, 1529. – Firenca, 13. kolovoza 1608.), bio je flamansko-talijanski kipar manirizma.

## Biografija

Rođen u Douai-u u Flandriji (danas u Francuskoj), Jean de Boulogne je započeo slikarski nauk u Monsu; studirao je nekoliko godina u Rimu gdje se potpuno posvetio kiparstvu. Napokon se nastanio u Firenci gdje je vodio radionicu u kojoj su se formirali mnogi talijanski, njemački i flamanski kipari. Svoja ponajbolja djela napravio je radeći za obitelj Medici.

Giambologna, kako su ga zvali u Italiji, znatno je utjecao na razvoj kiparstva u prijelaznom razdoblju između visoke renesanse i baroka, ne samo u Italiji nego i u cijeloj Europi. Svojem flamanskom realističkom shvaćanju skulpture pridodao je oznake talijanskog stila kasnoga cinquecenta. U bronci i mramoru je pravio slikovito komponirane grupe kojima je postizao iluziju dubokih prostora.

## Djela

Giambolognino tehničko savršenstvo u izradi brončanih skulptura očito je u *Naptunovoj fontani* na *Piazza Maggiore* (Glavni trg) u Bologni.

Također je oblikovao grupe mitoloških i religioznih figura, konjaničke spomenike i samostalne kipove kao što su: *[[Otmica Sabinjanki]]*; *Henrik IV. na konju*; *Krist sa sv. Petrom i Pavlom*; *[[Merkur (mitologija)|Merkur]]*, itd.

Njegov brončani *Merkur* iz 1576. g. pokazuje važnost prostora u manirističkoj skulpturi. Cijela figura stoji na jednoj nozi oslonjenoj na dašak vjetra, a oblici su tanki i produženi na sve strane. Giambologna je uspio iskoristiti frontalno kretanje lika i osjećaj nemira, koji su karakteristični za manirizam, kako bi dočarao brzinu leta.

## Vanjske veze

* Biografija s portretima na kfki.hu
* Giambologna na mega.it
* Giambologna na artcyclopedia.com
Dong Qichang

**Dong Qichang** (, 1555–1636), kurtoazno ime **Xuanzai** (玄宰) bio je kineski slikar, učenjak, kaligraf i teoretičar umjetnosti iz kasnog perioda dinastije Ming.

## Galerija

Datoteka:Tung Ch'i-ch'ang 001.jpg|Dong Qichang, *Jesenji pejzaž*, privatna zbirka
Datoteka:Tungchichang.jpg|*Tražeći starine u Fengjingu* (葑泾访古图), tinta na papiru, 80 x 29,8&nbsp;cm, Muzej Nacionalne palače, Taipei
Datoteka:Calligraphy of Cursive and Semi-cursive styleby Dong Qichang.jpg|Dong Qichang, kaligrafija kurzivnog i polukurzivnog stila, Nacionalni muzej u Tokiju, 1603
Datoteka:Tree in Summer with the shadow.jpg|Dong Qichang, *Stablo ljeti u sjeni*, Muzej nacionalne palače, Taipei


## Izvori

* Xiao, Yanyi, "Dong Qichang" . *[[Enciklopedija Kine]]*, 1. izd.
* *Masterpieces of Chinese Art* (pages 106 and 109), by Rhonda and Jeffrey Cooper, Todtri Productions, 1997. 
* WWU article 

## Vanjske veze

* Calligraphy Gallery of Dong Qichang at China Online Museum
* Painting Gallery of Dong Qichang at China Online Museum
* Calligraphy by Dong Qichang at Chinapage
* Paintings at the site of the Museum of Fine Arts Boston's online collection
Annibale Carracci

**Anibale Karači** (*Annibale Carracci*, 3. novembar 1560. – 15. jul 1609) je italijanski slikar iz perioda baroka. Zajedno sa svojim bratom i rođakom je osnovao slikarsku školu u Bolonji, koja je bila začetak bolonjske eklektičke škole. On je bio njen glavni i najznačajniji predstavnik. Zajedno sa ostalim predstavnicima te škole protivio se kako renesansi, manirizmu tako i naturalizmu Karavađa. Najpoznatiji je bio po freskama mitologične sadržine i relihijskih uljanih slika. Slikao je u Bolonji, Veneciji i Rimu.
Francisco Ribalta

** Francisco Ribalta ** (Solsona, Lleida, 2. jun 1565 – Valencia, 14. januar 1628) bio je španski slikar iz baroknog perioda, specijaliziran za vjerske teme. Bio je pod uticajem Caravaggia. 

## Izvor
*
Sofonisba Anguissola

**Sofonisba Anguissola (Anguisciola)** (Cremona, 1531. ili 1532. – Palermo, 1625) bila je talijanska slikarica kasne renesanse i ranoga baroka.

Stekla je dobro zaokruženu naobrazbu koja je obuhvaćala lijepe umjetnosti, a njezino je naukovanje kod lokalnih slikara bio presedan kojim su žene prihvaćene među studente umjetnosti. Anguissola je kao djevojka otputovala u Rim, gdje je upoznala Michelangela koji je odmah prepoznao njezin talent, te u Milano, gdje je naslikala vojvodu Albskog. Élisabeth de Valois, kraljica i supruga Filipa II., bila je odvažna amaterska slikarica, a Anguissola je unovačena da ode u Madrid da bude njezina tutorica, s činom dvorske dame. Poslije je postala službena dvorska slikarica kralju te je prilagodila svoj stil formalnijim zahtjevima službenih portreta za španjolski dvor. Poslije kraljičine smrti Filip joj je pomogao dogovoriti aristokratski brak. Preselila se u Palermo, a potom u Pisu i Genovu, gdje je nastavila praksu kao vodeća portretna slikarica, očigledno uz potporu svoja dva supruga, doživjevši dob od devedeset tri godine.

Autoportreti i članovi obitelji bili su njezini najčešći subjekti, no u kasnijem je životu također slikala religijske teme. Nažalost, mnoge su njezine religijske slike izgubljene. Anguissola je postala bogata pokroviteljica umjetnosti nakon slabljenja njezina vida. Godine 1625. umrla je u Palermu u dobi od devedeset tri godine. Anguissolin opus imao je trajan utjecaj na nadolazeće generacije umjetnika, a njezin je velik uspjeh utro put mnogim ženama koje su gradile ozbiljne karijere kao umjetnice. Njezine se slike mogu vidjeti u galerijama u Bostonu (Muzej Isabelle Stewart Gardner), Bergamu, Brescii, Budimpešti, Madridu (muzej Prado), Napulju, Sieni te galeriji Uffizi u Firenci.

Povjesničar umjetnosti Giorgio Vasari napisao je o Anguissoli da je "pokazala veću primjenu i dražesnost od ikoje druge žene njezina vremena u postignućima u crtanju; ona je stoga uspjela ne samo u crtanju, bojenju i slikanju po naravi i uspješnom oponašanju drugih, već je sama stvorila rijetke i veoma lijepe slike."

## Biografija i djela

Najstarija od šest sestara slikarica bila je učenica Bernardina Campija. Giorgio Vasari u svojoj knjizi o umjetnicima renesanse (*Životi*) spominje kako je njena slava došla do španjolskog kralja Filipa II., na čijem dvoru je provela mnogo godina. Udavala se dva puta, najprije za sicilijanskog plemića, a potom za brodskog kapetana. Glavna djela su joj mnogobrojni portreti (uglavnom španjolske kraljevske obitelji) i genre-scene (*Partija [[šah]]a*, *Troje djece sa psom*, itd). Portretom sestre *Minerve* ekspresivnim manirističkim potezima uhvatila je simboliku same Minerve, rimske božice tkanja čiji se simboli (krzno, koralji i zlato) ponavljaju u ukrasima na haljini.

## Izvori

## Vanjske veze

* Web galerija s njezinih 29 djela. 
* Portret sestre Minerve u Milwaukee muzeju. 
* Dupli portret obitelji Attavanti.
Jan Brueghel Stariji

**Jan Brueghel stariji** (Bruxelles, 1568. - Antwerpen, 1625.) bio je flamanski slikar, sin Pietera Brueghela starijeg i otac Jana Brueghela mlađeg . Nadimci su mu bili «baršunasti», »cvjetni» ili «rajski» Brueghel. Posljednja dva naziva proizašla su iz njegovih omiljenih slikarskih motiva, dok se «baršunasti» odnosi na baršunasti sjaj njegovih boja, ili, nagađa se, zbog njegove navike nošenja odjeće od baršuna. 

Za razliku od oca "seljaka" Brueghela, Jan Brueghel bio je kozmopolit te štićenik i prijatelj rimskog kardinala Federiga Borromea, ujedno naručitelja slika Jana Brueghela. 

## Karijera
Jan Brueghel, stariji poznat je kao slikar mrtvih priroda s cvijećem, i krajolika. Razvio je slikarski stil koji je u većoj mjeri neovisan o očevom slikarstvu, što nije slučaj s njegovim bratom Pieterom Mlađim.

Njegovi rani radovi uglavnom su krajolici sa scenama iz Svetog pisma, njegove slike šumskih predjela otkrivaju utjecaj majstora šumskih pejsaža Gillisa van Coninxlooa. 

U svijem kasnijem radu slikao je više «čistih» krajolika i gradskih veduta, a prema koncu života uglavnom mrtve prirode. Ti se radovi odlikuju velikom preciznošću i vrlo detaljnim prikazivanjem određenih vrsta cvijeća, uz koje je dodavao također pažljivo naslikane druge prirodne oblike poput školjaka, pčela, leptira i drugih.

Jan Brueghel je često surađivao s drugim slikarima: on bi uglavnom slikao krajolike u koje bi drugi slikar potom umetnuo figure. Najpoznatiju takvu suradnju ostvario je s Peterom Paulom Rubensom.

Imao je slikarski studio u Antwerpenu u Belgiji, gdje je 1625.godine umro od kolere.

## Obiteljsko stablo

## Vanjske veze

* Umjetnička Web-galerija: Jan Brueghel stariji
* Jan Brueghel stariji u Olga's Gallery
Kjaroskuro

**Kjaroskuro** (talijanski: *chiaroscuro*, svjetlo-tamno) je u širem smislu raspored svjetla i sjene na slici ili u užem - tehnika prikazivanja, u likovnim umjetnostima, pri čemu svjetlo postupno prelazi u sjenu u želji da se stvori iluzija trodimenzionalnih predmeta u prostoru ili atmosferi.

Kjaroskuro, iako prisutan u djelima nepoznatih antičkih umjetnika, u slikarstvu se javlja s Giottom koji je koristio tamne i svijetle boje kako bi modelirao (dao im dubinu i opipljivost) nacrtane oblike i prostore. Od tada je kjaroskuro prepoznatljiva odlika zapadne umjetnosti, za razliku od tradicija dekorativnog plošnog prostora u azijskoj umjetnosti. Majstori ranorenesansnog slikarstva (Masaccio, Fra Angelico i Fra Filippo Lippi) su unaprijedili kjaroskuro oblikujući predmete u prostoru s još većim rasponom tonova. Leonardo da Vinci je otišao korak dalje stvarajući suptilne prijelaze od jake tame ka jakom svjetlu i obratno, nazvane *[[sfumato]]*. Slavni mletački slikari Giorgione i Tizian su potpuno potčinili liniju boji i nagovještavali kompozicijsko jedinstvo otvorenom atmosferom dominantnih tonova nagovještavajući tenebrizam.

**Tenebrizam** je način slikanja izrazito jakog kjaroskura, tj. velikih kontrasta svjetla i sjene. Prvi *tenebristi* bili su inpirirani djelima Caravaggia koji je bio poznat po svojim „tamnom manirom“ slikanja u kojoj su se likovi rastapali u pozadinskoj dubinskoj sjeni. Jaki kontrasti su dovodii do dramatičnih, skoro teatralnih djela u skladu s baroknim pretjerivanjem. Tenebristi i njihovi sljedbenici su bili iznimno zainteresirani za karakteristike osvjetljenja, prije svega na način na koji svjetlost utječe na raspoloženje i odraz emocija. Udaljavali su se od standardnog osvjetljenja smještajući izvor svjetlosti na neobična mjesta, time stvarajući neočekivane vizualne i prostorne efekte. Za umjetnike poput Rembrandta ovi efekti su bili sredstvo kreativnosti i on je često koristio izvore svjetlosti izvan slike kako bi naglasio emocije na djelu.

Kasnije je tamni način slikanja evoluirao u blijedo, muljevito i monotono slikarstvo koje je obilježilo slikarstvo 19. stoljeća.

## Vanjske veze
Ivo Šterpin

**Ivo** (Ivan) **Šterpin** (Prag, 13. V. 1922. — Osijek, 10. IV. 1989), samostalni likovni umjetnik (oblikovatelj i karikaturist) i enigmat.

## Enigmatika
Prve zagonetke objavio je 1940. godine u Hrvatskom listu. Objavio je oko 3.000 različitih zagonetaka, većinom križaljki, crtanih rebusa, premetaljki i dr. Surađivao je i u osječkim listovima *"[[Zagonetka (Osijek)|Zagonetka]]"* i *"[[Rebus (Osijek)|Rebus]]"*. Objavljivao je pod pseudonimom *Pin* < Šter**pin**.

## Likovni rad
Likovno je opremio *"Rebus"* (1957-1964). Izradio je robot-portret Miroslava Vukelića (Mesalova) te naslovnu stranicu enigmatske studije *"[[Teorija slovčanih magičnih kvadrata 8x8]]"* Marijana Jurčeca (1970).

## Izvori
* Stjepan Horvat: *"[[Leksikon zagonetača Jugoslavije]]"*, Bjelovar, 1979.
* Slavko Peleh: *"[[Bibliografija enigmatike]]"*, Bjelovar, 1978. (bibliografske jedinice 62 i 120)
* *"Hrvatska likovna enciklopedija"*, sv. 7, 2005.
Veliki bački kanal

**Veliki bački kanal** je deo sistema Dunav-Tisa-Dunav. Dugačak je 118 km i povezuje Dunav (kod Bezdana) sa Tisom (kod Bečeja). Između dva spomenuta mesta skraćuje put za više od 200 km, a koristi se i za vodoopskrbu ovog dela Bačke u doba suše. Korito Velikog bačkog kanala je široko 17 m, pri vrhu kanal je širok oko 25 m. Prosečna dubina kanala je 3 m.

Prokopavanje kanala je počelo 6. 5. 1793. godine. Kanal je prokopavan ručno, a na njegovoj izgradnji bilo je angažovano 3000 radnika, uglavnom francuskih zarobljenika. Kanal je završen 1801., a pušten je u upotrebu 1802. godine. Kanal je izgrađen sistemom koncesije. Njime su mogli ići i mali parni brodovi. Graditelji kanala su dobili pravo da prevoze so od Rumunije do Beča. Kasnije je kanal nosio imena Francov kanal i Kanal kralja Petra.

Voda u kanalu u gornjem toku, od prevodnice kod Bezdana do Crvenke, je pogodna za kupanje, pecanje i ronjejne jer nema nikakve industije. 

Voda u kanalu je vrlo zagađena nizvodno od Crvenke pošto se u nju izlivaju otpadne vode iz industrijskih postrojenja Vrbasa, Kule i Crvenke.

## Reference
Drijen (razvrstavanje)

**Drijen** može značiti:
* drijen ili drijenak, ljekovita biljka
* Drijen (Derventa, BiH), naselje u općini Derventa 
* Drijen (Kakanj, BiH), naselje u općini Kakanj
Caravaggio (razvrstavanje)

**Caravaggio** se može odnositi:
* Michelangelo Merisi (1571-1610), slikar poznat kao Caravaggio
* Polidoro da Caravaggio, (? -1543), raniji slikar
* Caravaggio (Italija), gradić u Sjevernoj Italiji odakle potječu Michelangelo Merisi i Polidoro
* ''Caravaggio'' (film), britanski film iz 1986. godine posvećen slikaru
* ''Caravaggio (TV-film)'', italijanski Tv-film iz 2007. posvećen slikaru
* Caravaggio (pjesma), pjesma koju je Claudia Faniello izvodila na natjecanju Malta Song for Europe 2008. 
* Lik iz romana Michaela Ondatjeea - *[[In the Skin of a Lion]]* and *[[The English Patient]]*
Podubica

**Podubica** (*Teucrium chamaedrys*), poznata još i kao dubačac, dubčica, zubatac, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice usnjača (Lamiaceae ili Labiatae). Raste na suhim, kamenitim i travnatim predjelima, pored šibljaka i listopadnih šuma do 2000 m nadmorske visine.

## Sastav
Ljekovita svojstva posjeduje nadzemni dio biljke u cvjetu (*Teucrii herba*) koji se sakuplja na početku cvjetanja i suši u hladu na promaji, da zadrži prirodnu boju. Podubica sadrži:

* gorke neotrovne tvari 
* tanine 
* eterično ulje (male količine) 
* saponizide (marubin, holin i dr.)
 
Njen kemijski sastav još nije dovoljno poznat.

## Upotreba

Stimulira crijevni sustav, pospješuje znojenje, ima antimikrobno i protivzapaljensko djelovanje. Za vanjsku primjenu se koristi kao blago sredstvo za dezinfekciju. U narodnoj medicini se koristi prije svega kao sredstvo za poboljšanje apetita i opće jačanje organizma. Preporučuje se osobama koje su nedovoljno uhranjene ili boluju od kroničnog bronhitisa, reumatoidnog artritisa, kostobolje i dječjeg proljeva. Upotrebljava se u vidu čaja gorkog ukusa, tinkture (20 g suhe biljke i 100 ml jake rakije) ili praha.

## Literatura
* Gostuški, R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979. 
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986. 
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005. 
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990. 
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004. 
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988. 
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998. 
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995. 
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004. 
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997. 
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990 
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac 
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

## Vanjske veze
* BioNet škola