Dōke no Hana

je novela japanskog pisca Osamua Dazaija koja je premijerno objavljena u svibnju 1935. godine u trećem broju časopisa *[[Nihon Rōmanha (časopis)|Nihon Rōmanha]]* (vol. 1). *Nihon Rōmanha* bio je kratkotrajni časopis povezan uz pokret japanskih romantičara, a iako se Dazaijev opus uglavnom ne smatra romantičarskih (Dazai se navodi kao pripadnik *[[buraiha]]* pokreta), ova novela smatrana je značajnim doprinosom časopisu. Sljedeće godine, novela je uvrštena i u Dazaijevu prvu objavljenu zbirku, . Rani nacrt novele što ga je Dazai podijelio sa svojim prijateljima otkriva da je izvorno trebala biti nasovljena .

Novela je, kao i većina Dazaijeve proze, inspirirana stvarnim događajima, odnosno pokušajem *[[shinjū]]a* s djevojkom Shimeko Tanabe; Shimeko je preminula, dok je Dazai preživio, nakon čega je poslan na liječenje. U noveli je prvi put predstavljen Yōzō Ōba, kasniji protagonist Dazaijevog slavnog romana  iz 1948. godine, koji je zapravo fiktivna verzija samog Dazaija i glavni lik novele. U noveli, Yōzō opisuje svoj boravak u sanatoriju, osjećaj nedostatnosti i posljedice neuspjelog suicida s djevojkom .

## Sinopsis

Krajem prosinca, umjetnik od kojih dvadesetak godina po imenu  budi se u sanatoriju za oboljele od tuberkuloze, dan nakon što je preživio *[[shinjū]]* s djevojkom imena , koja mu je bila partnerica; Sono je preminula, a prvi reci novele sugeriraju da postoji mogućnost da ju je Yōzō ubio. U bolnici, Yōzōu je dodijeljena mlada medicinska sestra imena Mano, koja ima vidljiv ožiljak na licu. Njegovi prijatelji Hida i Kosuge doputovali su u sanatorij kako bi bili s njim te provedu noć u susjednoj sobi; iako se tri mladića šale i zabavljaju, Hida i Kosuge pitaju se je li Yōzō doista dobro ili nije.

Sljedećeg dana, Yōzōv stariji brat dolazi iz njihovog rodnog grada sa sjevera i kori Yōzōa zbog problema koje je izazvao; njegov brat inzistira da Hida i Kosuge odu s njim u smještaj na obližnjem otočiću Enoshimi. Kasnije iste večeri, Kosuge se vraća u sanatorij, vidno pijan. Mano Kosugeu i Yōzōu ispriča strašnu priču o tome kako je vidjela fantomskog raka dok je bila uz umirućeg pacijenta; kada Kosuge uoči sličnosti s ovim sanatorijem, Mano se povuče i kaže da je izmislila cijelu priču. 

Sljedećeg jutra padne snijeg. Yōzō pokušava skicirati ocean, ali razočaran je ishodom. Hida i Yōzōv brat dolaze iz policije te mu govore da ga policija želi optužiti za potpomognuti suicid, međutim djevojčin suprug nije pretjerano zainteresiran za slučaj. Kako bi spasio stvar, Yōzōv brat dao mu je 200 jena i dogovorio se da ovaj potpiše izjavu u kojoj piše da Yōzōvu obitelj ne smatra odgovornom. 

Četvrtog dana boravka, ravnatelj sanatorija zaključuje da je Yōzō ozdravio i da uputu Mano da mu skine zavoje. Trojica prijatelja odlaze u šetnju u uz obalu, gdje im Yōzō pokazuje liticu s koje su Sono i on skočili. Iste večeri, Mano ispriča Yōzōu kako je dobila ožiljak na licu. Netom prije svitanja, odjenu toplu odjeću i odluče se uspeti na obližnje brdo koje gleda prema obali. Nadaju se da će moći vidjeti Fuji, ali previše je oblačno za to.

## Stilske odlike

Novela "Dōke no Hana" primjer je ja-proze, koja je karakteristična za Dazaijev opus, međutim postoje određene stilske specifičnosti u odnosu na tipične odlike ovakvih djela. Priča je ispripovijedana u trećem licu, što je atipično, međutim Yōzō je samosvjesni pripovjedač koji često razbija četvrti zid i ubacuje pripovijedanje u prvom licu, naročito kada govori o vlastitim emocijama te svojim stavovima kako nije kvalitetan pisac i kako je tekst koji piše loš, odnosno neuvjerljiv. Yōzō u jednom trenutku novelu naziva remek-djelom, a već u drugom smatra da je novela djelo običnog diletanta. Ovaj metafiktivni element inspiriran je djelima francuskog nobelovca Andréa Gidea, kojeg Dazai eksplicitno navodi kao utjecaj u svom pismu Yasunariju Kawabati.

Kada govori o sebi, Yōzō koristi zamjenicu , koja znači "ja", ali ju uglavnom koriste muškarci. Ovo je zanimljivo jer je u romanu  narator koristio zamjenicu , koja ima isto značenje ali je rodno neutralna ili ju čak preferiraju žene; s druge strane, Yōzō u tom istom romanu, kada govori o sebi, koristi zamjenicu , koja ima isto značenje.

## Prijem

"Dōke no Hana" danas se uglavnom navodi kao jedno od Dazaijevih najboljih, ali i najinovativnijih djela. Donald Keene, koji je prevodio i druga Dazaijeva djela, hvali ovu novelu kao prvo djelo u kojem je "Dazaijev groteskni humor bio dio njegovog dobro poznatog stila". Pisac i kritičar Takako Takahashi, koji navodi Dazaija kao svog uzora, smatrao je pripovjedačeve komentare o niskoj kvaliteti vlastitog teksta "nemuževnima" i "nepotrebnima". 

Drugi su kritičari pohvalili Dazaija kao "rušitelja konvencija", ističući kako pripovjedač u noveli "upada u tekst i komentira autobiografske elemente, razotkrivajući ih tako kao fikciju"." Smatra se da taj ironični pristup radnji ističe "kompleksnu i moguće smiješnu prirodu autobiografske proze" i da ta "zaigrana autoironija ublažava često beznadežan ton Dazaijevih djela, istovremeno ih čineći efektnijima od čiste autobiografije". Neki su autori smatrali i da je novela komentar na besmislenost suicida, smatrajući da Dazaijev "fokus na komične, sramotne i groteskne aspekte" suicida prikazuje ideju o oduzimanju vlastitog života kao "besmislenu, sumornu i apsurdnu kao i sam život". 

Ipak, u rujanskom broju časopisa *[[Bungei Shunjū]]* iz 1935. godine, pisac i kasniji nobelovac Yasunari Kawabata bio je kritičan prema noveli. U svojoj kritici, Kawabata je napisao kako djelo "utjelovljuje životni stil i književne perspektive autora, ali osobno, smatram da zloguki oblaci koji vise nad [Dazaijevim] privatnim životom onemogućavaju direktnu ekspresiju njegova genija". Ova kritika objavljena je u periodu kada se razmatrao dobitnik prve Akutagawine nagrade, za koju je Dazai bio nominiran i koju je jako želio dobiti; Kawabata je bio jedan od članova izbornog odbora. U listopadskom izdanju časopisa *[[Bungei Tsūshin]]*, Dazai je u otvorenom pismu odgovorio na Kawabatine kritike, napisavši, između ostlog "Jesu li skrb o malim pticama i gledanje plesa doista tako ugodan život?" i "Izbost ću ga. To sam doista i promislio. Mislio sam da ste veliki zlikovac", ali i to da Kawabatine kritike smatra "uvrnutom... u maniri Dostojevskog" formom ljubavi. Iako je Kawabata odgovorio isprikom za svoje izvorne komentare, kritizirao ga je za njegove "neosnovane zablude i sumnje". Dazai nagradu nikada nije dobio, a ovo je bio njegov prvi otvoreni sukob s japanskom književnom scenom, koji će u narednim godinama dodatno eskalirati.

## Bilješke

## Reference

## Vanjske veze
*Cjeloviti tekst na stranicama digitalne biblioteke Aozora Bunko (japanski)