Antoine-Jean Gros

**Baron Antoine-Jean Gros** (16. ožujka 1771. – 25. lipnja 1835.), poznat i kao **Jean-Antoine Gros**, bio je francuski slikar neoklasicizma pretežito povijesnih tema.

## Život i djelo

U rodnom Parizu, Gros je počeo slikati kao šestogodišnjag u studiju svoga oca, minijaturista. Koncem 1785. god. Gros je studirao na koledžu Mazarin, ali je samovoljno prišao u studio koji je vodio Jacques-Louis David. Nakon revolucije i smrti oca, Gros se od 1791. morao sam financirati, te je na preporuku Francuske akademije likovnih umjetnosti (*École des Beaux-Arts*) dobio posao portretiranja članova nacionalnog konventa, ali je uznemiren razvojem revolucije već 1793. god. otputovao u Italiju gdje je u Genovi upoznao Napoleona.
 
Dana 15. studenog 1796. god., Gros je prisustvovao bitci kod Arcole kad je Bonaparte podigao francusku trobojnicu na mostu. Gros je iskoristio ovu priliku i pronašao svoj poziv. Napoleon mu je dao mjesto *inspecteur aux revues*, što je značilo da je imao ekskluzivno pravo praćenja francuske vojske, te da bira što će od vojnog plijena završiti u kolekciji Louvrea.

Nakon što je pobjegao iz opsjednute Genove, Gros se 1801. god. smjestio u kapucinskom samostanu u Parizu. Po povratku iz Egipta, Napoleon mu naručuje slike: *Napoleon obilazi kužnu kuću u Jaffi (*Les Pestiférés de Jaffa*, 1804.)*, te *Bitka kod Aboukira* i *Bitka za Eylau*  Zahvaljujući ovim slikama Napoleon je u javnosti oslikan kao heroj koji se ne boji kuge da obiđe svoje vojnike, a Gros je općeprihvaćen u umjetničkim krugovima. Također, od tada je Gros uvijek bio okupiran vojnom tematikom, koliko i francuska javnost, što je vitalno i energično utjecalo na njegovo slikarstvo. God. 1808., Napoleon mu je zbog njegovih zasluga dodijelio titulu „Baron Carstva“, a 1815. god. njegov učitelj J.-L. David mu je prepustio svoju školu, te je imao jako mnogo sljedbenika. Čak je i nakon Bourbonske restauracije postao član Francuskog instituta i profesor na Likovnoj Akademiji (*École des Beaux Arts*) te je primio viteški Orden sv. Mihovila. Iako je obrazovan kao neoklasicist, u svom realističkom tretmanu zbiljskih povijesnih događaja često je rabio piktoreskne efekte boja i tako se suprotstavljao klasicističkim metodama slikanja. Kako se vremenom vojska udaljila od naroda, tako se i on, koji je ovisio od njihovih narudžbi, našao bez sponzora i otpočeo je njegov pad.

U njegovim kasnijim slikama, poput *Madrid* i *Napoleon kod piramida* (1810.), vidi se gubitak kvalitete koju je uspio sačuvati u oslikavanju kupole crkve St. Genevieve (1811.-1824.). Kasnijim slikama je pokušao biti dio rastuće romantičarske scene, ali je izgubio svoju izvornu vitalnost i postao samo jedan od sljedbenika. Nakon oštrih kritika i konstantnog osjećaja neuspjeha, Gros je 25. lipnja 1835. god. izvršio samoubojstvo bacivši se u rijeku Seineu. Na papiru iz njegovog šešira pisalo je: *„Umoran od života, i izdan od svojih kolega koji su ga ocijenili podnošljivim, odlučio sam okončati ga“*.

## Galerija


Image:Antoine-Jean Gros - Portrait de Christine Boyer.jpg|Portret Christine Boyer, oko 1800.
Image:Antoine-Jean Gros - Bonaparte visitant les pestiférés de Jaffa.jpg|*Napoleon obilazi žrtve kuge u Jaffi*, 1804.
Image:Antoine Gros Aboukir.jpg|*Bitka kod Abukira 1799. god.*, 1806., (detalj).
Image:Frz-Gardekuerassier.png| *Poručnik Charles Legrand*, oko 1810.


## Poveznice

*Romantizam

## Reference

## References

*Petra ten-Doesschate Chu, *Nineteenth-Century European Art*, 2006., Upper Saddle River, New Jersey: Prentice Hall. str.126.–127.