Britanska vojna uprava (Malaja)

**Britanska vojna uprava** (engleski: *British Military Administration*, BMA) bila je privremena vojna uprava na području Malaje koja je vodila zemlju od kolovoza 1945. godine, odnosno od kraja Drugog svjetskog rata, do travnja 1946. godine, odnosno do formiranja Malajske Unije i drugih lokalnih kolonija. Vojnom upravom direktno je predsjedao Louis Mountbatten, vrhovni saveznički zapovjednik za jugoistočnu Aziju, a imala je dvojnu funkciju održavanja stabilnosti tijekom britanske reokupacije teritorija te postavljanja temelja za novo državno uređenje nakon ukidanja vojne uprave.

## Uspostava

Britanska vojna uprava formalno je utemeljena 15. kolovoza 1945. godine Proklamacijom br. 1 koju je donio Lord Mountbatten, vrhovni saveznički zapovjednik za jugoistočnu Aziju. Uprava je preuzela sve i potpune sudske, zaknodavne, izvršne i administrativne ovlasti nad svim osobama i imovinom na teritoriju Malaje i Singapura. Moutbatten je u rujnu formalno postao upravitelj, dok je general-pukovnik Philip Christison postao šef vojske, a general-major Ralph Hone časnik za civilne poslove. Osim toga, proklamacijama su donesene sljedeće važne odluke:

* Svi su japanski sudovi raspušteni te su zamijenjani vojnim sudovima, Višim sudom za procesuiranje kršenja ratnih pravila te Okružnim sudom za kaznene predmete i sumnjive smrti;
* Zabrana prodaje alkohola i hrane za civile vojnim časnicima;
* Ukidanje okupacijske valute i vraćanje stare malajske valute na snagu;
* Osiguranje reda i sigurnosti na reokupiranom području;
* Moratorij na sve nekretninske poslove te privremeno zatvaranje svih financijskih institucija. 

Obavijesti o vojnoj upravi naglašavale su da je ista privremena, mada rokovi nisu bili specificirani. Reokupirana Malaja podijeljena je na devet regija, a sjedište uprave bilo je u Kuala Lumpuru. Kako je uprava imala vojni karakter, predratne civilne ovlasti regionalnih uprava (naročito sultana) privremeno su ograničene ili ukinute. Samu upravu uglavnom su sačinjavali vojni časnici, međutim bilo je i civilnih administratora; krajnji dojam bio je da je uprava bila neosjetljiva na pitanja lokalne populacije, vjerojatno zato što nisu imali iskusnih civilnih upravitelja, a članovi uprave ponašali su se kao da su na okupiranom neprijateljskom teritoriju.

## Problemi

Po uspostavi kontrole nad Malajom, Britanska vojna uprava naišla je na niz problema. Najvažnija skupina problema ticala se vojnih pitanja i odnosa s japanskom vojskom. Uprava je morala razoružati i zarobiti japanske časnike, identificirati osumnjičene za ratne zločine, osloboditi i zbrinuti ratne zarobljenike te razoružati i raspustiti gerilske jedinice. Uz to, trebalo je popraviti ključni infrastrukturu, osigurati lanac opskrbe osnovnim potrepštinama, obnoviti proizvodnju te ponovno uspostaviti vladavinu prava. Ekonomski problemi bili su tim veći što je japanski "banana novac" nakon reokupacije postao bezvrijedan, tako da jedno vrijeme nije bilo službene valute u opticaju, osim kod malobrojnih stanovnika koji su uspjeli sačuvati nešto starog novca.

Međutim, osim ovih temeljnih problema, vojna uprava došla je u društvo koje je bilo duboko traumatizirano ratnim iskustvom i koje je bilo nespremno za red koji su Britanci htjeli uspostaviti. Britanski su upravitelji poštivali strogi kodeks ponašanja, dok su japanski okupatori bili skloni mitu, korupciji i drugim oblicima nemoralnog ponašanja, tako da je lokalna populacija bila navikla na takav način ophođenja s nadređenima. Također, fenomen "gangsterizma" bio je sveprisutan, a Britanci nisu uspjeli osigurati osobnu sigurnost populacije na učinkovit način; u periodu od 1945. do 1948. godine prijavljeno je preko 600 ubojstava, međuim stvarne su brojke bile puno veće, a česte su bile otmice i iznude. 

Zanimljivo je kako su Japanci tokom rata, u sklopu propagande, promovirali parolu "Malaja Malajcima", što je dovelo do jačanja težnji za nezavisnošću, a što je dovelo do pojačanog animoziteta dijela lokalnog stanovništva prema Britancima. Uz to, stanovništvo je bilo podijeljeno zbog rasnih i nacionalnih problema.

## Rekonstrukcija i pripreme za formiranje Malajske Unije

Na samom početku, Britanci su najviše problema imali s ponovnom uspostavom reda u trgovini i zapošljavanju, posebice jer je lokalna ekonomsko-gospodarska infrastruktura bila znatno lošija u odnosu na predratno razdoblje, za što su djelomično bili krivi i Britanci, a ne samo Japanci. Iako je London dao do znanja da neće davati novac za obnovu Malaje, područje je srećom bilo pošteđeno većih razaranja zbog iznenadne japanske kapitulacije. Međutim, unatoč tome, bile su potrebne značajne intervencije; primjerice, procijenjeno je da će za obnovu lokalne željeznice bili potrebno čak 105 milijuna dolara. 

Problem s novcem također je bio evidentan jer, osim što stare valute nije bilo u opticaju, Britanci su strogo kontrolirali trgovinu, a cijene su diktirane iz Londona, potpuno neovisno o stvarnom stanju na terenu, što je dovelo do toga da su otkupne cijene za lokalne proizvođače bile nerealno niske (jer je Kruna htjela dobiti što više proizvoda za što manje novca pa je umjetno smanjivala cijene), a što je dovelo do značajnog nezadovoljstva među lokalnim proizvođačima, posebice poljoprivrednicima. Također, pri vanjskoj trgovini, Britanci su paralelno koristili funtu, što je dodatno kompliciralo ionako složenu ekonomsku situaciju. Među lokalnom populacijom prevladavalo je mišljenje da su Britanci prilikom obnove stavili svoje interese ispred interesa lokalnog stanovništva, što je dovelo do pojačanih tenzija. 

Međutim, kako je Britanska vojna uprava doista bila privremena u svom karakteru, najvažnije pitanje bilo je ono (re)organizacije Malaje nakon rata. Još 1943. godine, Kolonijalni ured formirao je plan prema koje bi se Federirane i Nefederirane malajske države trebale spojiti s Tjesnačkim naseljima (bez Singapura) u jedinstvenu Malajsku Uniju. Plan je uključivao oduzimanje ovlasti lokalnim sultanima te davanje državljanstva svima koji su do 15. veljače 1942. godine barem 10 godina boravili u Malaji. Taj je plan 10. listopada 1945. godine javno predstavio George Hall, kolonijalni tajnik, dok je Sir Harold MacMichael dobio ovlaštenja da sklopi sporazume s lokalnim sultanima koji bi omogućili formiranje Unije. Iako je Ibrahim od Johora spremno pristao na sporazum, ostali sultani nisu bili pretjerano voljni potpisati sporazum s MacMichaelom, bojeći se da bi time izgubili privilegije koje su dotad uživali. 

Međutim, potpuni značaj ovog prijedloga postao je vidljiv 22. siječnja 1946. godine, kada je britanska vlada objavila bijeli papir o Malajskoj Uniji te utjecaju sporazuma koje su lokalni sultani bili prisiljeni potpisati s Krunom. Kolonijalni ured zaboravio je, činilo se, vlastitu politiku prema kojoj su Malajci morali uživati privilegirani status, tako da je po objavi plana došlo do brze političke reakcije. Već 1. veljače, sedam političkih disidenata, koje je predvodio Awang Hassan, organizirali su prosvjedni skup protiv potpisanih sporazuma. Dana 1. ožujka 1946. godine održan je i prvi Panmalajski kongres, čiji je cilj bio djelovanje protiv Malajske Unije. Onn Jaafar, jedan od vođa pokreta protiv Malajske Unije, čak je uspio nagovoriti sultane da ne prisustvuju inauguracijskoj ceremoniji. Iako je Malajska Unija službeno formirana 1. travnja 1946. godine unatoč ovom protivljenju, Britanci su već u srpnju iste godine započeli pregovore o njezinoj reorganizaciji.

## Reference

## Literatura
*F. S. V. Donnison, "British Military Administration in the far East." *Pacific Affairs* 30, no. 4 (1957) : 389–392.
*Stubbs, Richard. *Heart and Minds in Guerrilla Warfare: The Malayan Emergency 1948-1960*. Oxford: Oxford University Press, 2004. 
*Rudner, Martin. "The Organization of the British Military Administration in Malaya" ,*Journal of Southeast Asian History* 9, no. 1 (1968): 95–106.
**British Document On the End of Empire Vol. 1*, Edited by S. R. Ashton. London: University of London Press, 1995.