open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liu Xi

**Liu Xi** (劉熙) (? -329), kurtoazno ime **Yiguang** (義光), bio je krunski princ, odnosno sin Liu Yaoa, posljednjeg cara kineske/Xiongnu države Han Zhao. Liu Xi je bio mlađi sin, odnosno majka mu je bila carica Yang Xianrong. Krunskim princom je proglašen 319. kada se mislilo da je njegov stariji brat Liu Yin ubijen u Jin Zhunovom puču. Titulu je zadržao kada je 323. otkriveno da je Liu Yin preživio. Braća su bila u dobrim odnosima, a nakon očeve smrti u sukobu sa državom Kasniji Zhao 329. su neko vrijeme nastavili pružati otpor i pokušali osloboditi prijestolnicu Chang'an. U tome nisu uspjeli te su i sami poginuli; njihovom smrću je loza ugašena i tako nestala država Han Zhao.

## Izvori
* *[[Knjiga Jin]]*, vol. 103.
* *[[Anali Proljeća i jeseni Šesnaet kraljevstava]]*, vol. 1.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 91, 92, 94.
Zvjezdana asocijacija

**Asocijacija** (u astronomiji) je grupacija gravitacijski slabo vezanih mladih zvijezda nastalih iz zajedničkog međuzvjezdanog oblaka plina. Ovi su skupovi zvijezda slabije vezani i od otvorenih i od kuglastih skupova.

Broj zvijezda tipično iznosi deset do stotinu. Nalaze se u spiralnim kracima, a najčešće se, usljed različitih orbitalnih brzina, razilaze nakon nekoliko milijuna godina. Postoje dva tipa:

O asocijacije i OB asocijacije se sastoje od masivnih O- i B-zvijezda raspršenih na području od nekoliko stotina svjetlosnih godina. T asocijacije sadrže veliki broj lakših T-Tauri zvijezda.
Asocijacija (psihologija)

**Asocijacija** je u psihologiji proces stvaranja mentalnih veza između draži, osećaja, ideje ili sećanja u smislu sličnosti, suprotnosti i bliskosti. Pavlov je korišćenjem objektivne metode u proučavanju ovog fenomena otkrio uslovni refleks. Slobodne asocijacije terapeut koristi u psihoanalizi, za identifikovanje latentnih konflikata klijenata.
U životu se svakodnevno susrećemo sa ovom pojavom. Tako nas na primer darovan predmet može podsjećati na osobu koja nam ga je poklonila, ili recimo muzička numera koju čujemo može nas podsjećati na događaj ili osobu iz prošlosti.

## Napomene

## Vanjske veze
* Primer slobodne asocijacije
Makrina Mlađa

**Sveta Makrina Mlađa** (324–379) je bila kršćanska svetica rodom iz Cezareje u Kapadokiji. Roditelji su joj bili Vasilije Stariji i Emelija, a baka joj je bila sveta Makrina Starija. Imala je devetoro braće i sestara, među kojima su bila dva od tri Kapadokijska oca - mlađa braća Vasilije Veliki i Sveti Grigorije Niski, kao i Petar od Sebaste. Otac joj je ugovorio brak, ali joj je vjerenik umro prije vjenčanja. Nakon toga se posvetila vjeri, postavši redovnica.

Umrla je u nekadašnjem porodičnom imanju u Pontu, koga je prije toga uz pomoć Petra bila pretvorila u manastir. Grigorije joj je, pak, posvetio knjigu.

## Vanjske veze
* Gregory of Nyssa, Life of Macrina 
* Gregory of Nyssa, Dialog on the Soul and Resurrection
* "St. Macrina, Virgin", *Butler's Lives of the Saints*
* Macrina the Younger
*
Mojsije Murin

**Sveti Mojsije Crni** (330–405, također poznat i kao **Mojsije Razbojnik**, **Mojsije Etiopljanin**, **Mojsije Jaki** i **Mojsije Murin**) bio je asketski kršćanski redovnik i svećenik koji je živio u Egiptu u 4. vijeku. Prema predaji je bio rob koji je nakon bijega postao razbojnik u dolini Nila. Kada su ga jednom progonile vlasti, našao je utočište u zajednici kršćanskih pustinjaka te je tamo s vremenom postao toliko impresioniran njihovim načinom života da je prvo postao kršćanin, a potom i redovnik. Mojsije je sa vremenom postao jednim od duhovnih vođa pustinjaka, a posebno se istakao kada je odbio kazniti drugog redovnika zbog sitnog prijestupa. Godine 405. su njega i sedmoricu braće ubili berberski razbojnici.

## Izvori

## Vanjske veze

* Life of St. Moses the Black 
* St Mary of Egypt Orthodox Church - About 
* Brotherhood of St Moses the Black
Ezana od Aksuma

**Ezana Aksumski** (giški: እዛና bez samoglasnika ዐዘነ) (također Aezana, Ezena, Azanas, Aizan, * oko 330 , † oko 356) bio je kralj Aksuma .

Ezana je bio 10. poznati vladar Aksumskog Kraljevstva koje se prostiralo u današnjoj Eritreji, sjevernoj Etiopiji , Jemenu, sjevernoj Somalij, Džibutiju, sjevernom Sudanu i južnom Egiptu. Za sebe je koristio titulu "kralja Sabe i Salhena, Himjarja i Dhu-Rajdana. Prema tradiciji je naslijedio svog oca Ela Amida. Njegova majka Sofija je bila regentkinja. Ezana je u mladosti nosio ime Zábřeh.

Ezana je bil prvi aksumski monarh koji je prihvatio kršćanstvo i prvi nakon Zoskala koga spominju njemu suvremeni historijski izvori. Stuart C. Munro-Hay ga je zato opisao kao "najpoznatijeg aksumskog kralja prije Kaleba". "Ezana je svoga učitelja, grčko-sirijskog svećenika Frumencija imenovao prvim poglavarom Etiopske crkve. Iz tog perioda datira i pismo u kome arijanski rimski car Konstancije II traži od Ezane da Frumencija pošalje u Aleksandriju kako bi se ispitale eventualne doktrinarne pogreške. PremaMunro-Hayu je Ezana taj zahtjev najvjerojatnije odbio.

Ezana je poduzeo i nekoliko vojnih pohoda koje je opisao u svojim natpisima. Dio historičara upravo njima pripisuje propast države Meroe.

Izdao je i nekoliko kovanica na kome se pojavljuju grčki natpis TOYTOAPECHTHXWPA - "Neka ovo zadovolji nnarod." Neki od tih kovanica su 1990-ih pronađene u današnjoj Indiji, što svjedoči o razvijenoj pomorskoj trgovini. Kovanice su zanimljive i zbog toga što je u njima postepeno poganski motiv diska i polumjeseca zamijenjen sa križem.

Ezani se pripisuje izgradnja nekoliko zgrada i obeliska , koji su tipični za aksumsku umjetnost.

Ezana se također slavi i kao svetac u Etiopskoj pravoslavnoj crkvi.

## Literatura
* Yuri M. Kobishchanov. *Axum* (Joseph W. Michels, editor; Lorraine T. Kapitanoff, translator). University Park, Pennsylvania: University of Pennsylvania, 1979. 
* Sergew Hable Sellassie. *Ancient and Medieval Ethiopian History to 1270* (Addis Ababa: United Printers, 1972).
* *African Zion, the Sacred Art of Ethiopia*, (New Haven: Yale University Press, 1993).
* Stuart Munro-Hay, *Aksum: An African Civilisation of Late Antiquity*
Irena Čegar

:*Sva značenja riječi *'Čegar** vidjeti na [[Čegar (razvrstavanje)]]''

**Irena Čegar** (rođ. **Lazarević*'; [[Batina]], [[27. IV.]] [[1950]]), [[Baranja|baranjska]] [[slikar]]ica. Živi i radi u [[Beli Manastir|Belom Manastiru]].

== Biografija ==
Osnovnu školu završila je u Batini, a [[Gimnazija Beli Manastir|gimnaziju]] u Belom Manastiru. Kako joj je majka Austrijanka i kako dobro govori [[njemački jezik]], poslije završene gimnazije zaposlila se u [[prosvjeta|prosvjeti]] pa je u osnovnim školama u Batini i [[Draž]]u radila kao nastavnica njemačkog od 1969. do 1973. godine. Istovremeno je vanredno studirala njemački jezik u [[Novi Sad|Novom Sadu]]. Udajom i rođenjem djece, nakon završene dvije godine, prekinula je studij, a 1980. godine zaposlila se kao službenica u [[Šumarija|Šumariji]] "[[Tikveš (Baranja)|Tikveš]]". Očekujući 2003. godine odlazak u [[mirovina|mirovinu]], počela je slikati i ostvarivati snove iz djetinjstva. U mirovini je od 2005. godine.

== Umjetničko djelovanje ==
Do sada je učestvovala na likovnim kolonijama u Baranji i [[Slavonija|Slavoniji]] te na skupnim likovnim izložbama u Belom Manastiru i Baranji.

U slobodno vrijeme proširuje svoje vještine i vidike na likovno-kreativnim radionicama u [[Mirovna grupa Oaza Beli Manastir|Mirovnoj grupi Oaza]].

== Članstva ==
Član je likovnih udruga Likovna udruga [["Štafelaj" Beli Manastir|"Štafelaj"]] i [[Udruga "Baranja-art" Beli Manastir|"Baranja-art"]] iz Belog Manastira.

== Galerija ==
<gallery>
Datoteka:Volim svoj grad-(20060715)-Irena Cegar.jpg|Irena Čegar na likovnoj koloniji "Volim svoj grad", Beli Manastir, 16. VII. 2006.
</gallery>

== Vanjske veze ==

* [http://www.pihaci.hr/kolonije/2007mini/cegar.htm *2006. - Likovna kolonija Pihači Šinjakovica Stubičke Toplice - Irena Čegar*] 
* [http://www.beli-manastir.hr/info.htm *2006. - Grad Beli Manastir - Likovna radionica "Volim svoj grad"*] 
* [http://oaza-bm.hr/oaza/naslovnica/item/903-irena-%C4%8Degar-%E2%80%93-jedna-od-baranjskih-bisernica *2011. - Mirovna grupa Oaza - Irena Čegar – jedna od baranjskih bisernica (27. II. 2011)*]
* [http://arhiva.novossti.com/2011/03/pokrajine-46/ *2011. - Novosti - Baranjska bisernica (5. III. 2011)'']
Istočnoaramejski jezici

**Istočnoaramejski jezici**, jedna od dvije podskupine aramejskih jezika koja se dijeli na tri uže podskupine, centralnu sa 14 jezika, mandejsku sa dva i zasebni sirjački jezik. Ukupno obuhvaća 17 jezika među kojima je najgovoreniji kaldejski novoaramejski.
:a) Centralni (14):
::a1. sjeveroistočni/Northeastern (12): babilonski talmudski aramejski (†; tmr), bijil neoaramejski (bjf), bohtan neoaramejski (bhn), hértevin (hrt), hulaulá (huy), kildani (novokaldejski, kaldejski novoaramejski; cld), koy sanjaq surat (kqd), lishán didán (trg), lishana aturaya (aii), lishana deni (judeoaramejski; lsd), lishanid noshan (aij), senaya (syn);
::a2. sjeverozapadni/Northwestern (2): mlahsö, turoyo;
:b) mandejski/Mandaic (2): klasični mandejski (†), mandejski;
:c) sirjački/Syriac †. Turska 

## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Bohtan neoaramejski

**Bohtan neoaramejski** (ISO 639-3: bhn), istočnoaramejski jezik kojim još govori oko 1,000 osoba na području Gruzije, uglavnom u selu Garbadani. 

Ovaj jezik izvorno se govorio na području današnje jugoistočne Turske. Na područje nekadašnje Rusije bježe za vrijeme Prvog svjetskog rata, a u današnjoj Ruskoj federaciji više nije poznat nijedan govornik (2007 SIL). Govore ga većinom starije osobe pa mu prijeti izumiranje.

## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Centralni istočnoaramejski jezici

**Centralni istočnoaramejski jezici** jedna od tri glavne skupine istočnoaramejskih jezika koji se govore na područjuSirije, Turske, Iraka, Irana i Izraela. 

Obuhvaća 14 jezika podijeljenih u dvije uže podskupine, sjeverozapadnu sa dva jezika i sjeveroistočnu sa 12. Njezini predstavnici su:
:a. sjeveroistočni/Northeastern (12): babilonski talmudski aramejski (†; tmr), bijil neoaramejski (bjf), bohtan neoaramejski (bhn), hértevin (hrt), hulaulá (huy), kildani (novokaldejski, kaldejski novoaramejski; cld), koy sanjaq surat (kqd), lishán didán (trg), lishana aturaya (aii), lishana deni (judeoaramejski; lsd), lishanid noshan (aij), senaya (syn);
:b. sjeverozapadni/Northwestern (2): mlahsö, turoyo.

Sa sirjačkim jezikom i mandejskim jezicima čine istočnoaramejsku skupinu jezika. 

## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Senaya jezik

**Senaya jezik** (kršćanski neoaramejski, lshan sray, senaaya, shan gyanan, shan sray, soray, sray; ISO 639-3: syn), gotovo nestali istočnoaramejski jezik kojim još govori oko 60 ljudi u Iranu (1997 H. Mutzafi); etnička populacija u svijetu 460 (Australija i SAD).

U Iranu se izvornio govorio u provinciji Kurdistan, sa središtem u Sanandaju, danas u Tehranu i Qazvinu. Qazvinska varijanta donekle se razlikuje od onih što su rođeni u Sanandaju. Piše se sirijskim pismom.

## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
[ Ethnologue (16th)]
Asirski novoaramejski

**Asirski novoaramejski** (lishana aturaya, suret, sooreth, sureth, suryaya swadaya, asirski, asirski neoaramejski, novosirijski, asirijski, ajsorski; ISO 639-3: aii), jezik Asiraca, člana sjeveroistočne podskupine šire skupine istočnoaramejskih jezika. Govori ga oko 30,000 ljudi u Iraku (1994), a preko 210,000 u raznim djelovima svijeta od ukupno 4,250,000 Ajsora (1994).

U sjevernom Iraku govori se u Bagdadu, Basri, Karkuku i Arbilu. Ostali su u Armeniji, Australiji, Austriji, Azerbajdžanu, Belgiji, Brazilu, Kanadi, Cipru, Francuskoj, Gruziji, Njemačkoj, Grčkoj, Iranu, Italiji, Libanonu, Nizozemskoj, Novom Zelandu, Rusiji (europskoj), Švedskoj, Švicarskoj, Siriji, Turskoj (aazijskoj), UK-u i SAD-u.

Postoji nekoliko dijalekata i brojna podnarječja.
## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Gotski jezik

**Gotski jezik** (ISO 639-3: got) je izumrli istočnogermanski jezik indoeuropske jezične porodice. Imao je tri dijalekta krimski gotski, ostrogotski i vizigotski.

Izvorno ime jezika kako su ga nazivali Goti, **gutiska razda*, rekonstruirano je prema Jordanesovoj povijesti Gota. Riječ *razda* (govor) sačuvana je, npr. u Evanđelju po Mateju .

Ne postoje jezici koji su nastali iz gotskog jezika mada engleski jezik ima određene sličnosti zbog imigracije germanskih plemena iz Saksonije u Englesku.

Gotski jezik je dokazano najstariji germanski jezik. Prvi pisani zapis koji je sačuvan na ovom jeziku je prevod Biblije iz 4. veka, i jednini je mrtvi istočnogermanski jezik koji je ostavio pozamašan korpus pisanih dokumenata. Drugi, kao na primer burgundski ili vandalski jezik, poznati su samo po imenu, i za sobom nisu ostavili nikakve istorijske tragove.

Gotski jezik je počeo da opada sredinom 6. veka, zahvaljujući različitim faktorima: vojnom porazu koji su Goti pretrpeli od Franaka, eliminaciji Gota sa Apeninskog poluostrva, masovnom prelasku u hrišćanstvo a samim tim i na latinskijezik, kao i geografskoj izolovanosti na Iberijskom poluostrvu. Jezik je preživeo na tlu današnje Španije do 8. veka. Franački pisac Valafrid Strabus zapisao da se u 9. veku još uvek govorio u dolini donjeg toka Dunava i planinskim izolovanim delovima Krima, kao Krimski gotski jezik. U kasnijim spisima se samo pojavljuju neki izrazi koji zvuče kao gotski, međutim čija pripadnost tom jeziku nije sigurna.

Gotski se na Krimu očuvao u nekoliko sela sve do 18. stoljeća (Bloomfield 1933)

## Pismo

U 4. stoljeću biskup Wulfila stvorio je gotsko pismo na osnovi grčkog pisma za svoj prijevod Novog zavjeta uz dodatne rune i latinska slova za germanske glasove. Wulfilin prijevod Biblije je najstarije sačuvano književno djelo na jednom germanskom jeziku.

## Primjer
Oče naš, na gotskom jeziku (u latiničkoj transliteraciji) :

:*atta unsar þu ïn himinam<br />weihnai namo þein<br />qimai þiudi nassus þeins<br />wairþai wilja þeins<br />swe ïn himina jah ana airþai<br />*'hlaif** unsarana þana sin teinan gif uns himma daga<br />jah aflet uns þatei skulans sijai ma<br />swaswe jah weis afletam þai skulam unsaraim<br />jah ni brig gais uns ïn fraistubnjai<br />ak lau sei uns af þamma ubilin<br />unte þeina ïst þiudangardi<br />jah mahs jah wulþus ïn aiwins<br />amen''

<small>(''Izgovor:'' **ai** — dvoglas (diftong) ''ai'' ([]) ili dugo ''e'' ([]); **ei** — dugo ''i'' ([]); **þ** — kao bezvučno [[Engleski jezik|englesko]] ''th'' ([]))</small>

== Zanimljivosti ==
Riječ **»hljeb«*' [[Posuđenice|posuđenica]] je iz gotskog jezika (od *hlaifs*, [[genitiv]] *hlaibis'' [hlebis]) (v. Hrvatski jezični portal).

## Napomene
#  Codex Argenteus, Matthew 26:73
#  Codex Argenteus, Matthew 6:9-13

## Reference

## Vanjske veze

* Граматика и историја готског и других германских језика 
* Ethnologue (15th)
* Ethnologue (16th)
* The Gothic Language 
* The Gothic Bible  
* An Introduction to Gothic   ili poljski prijevod: Wprowadzenie do Języka Gockiego  
* Gotisch im WWW  
* Köbler, Gerhard, Gotisches Wörterbuch 
* Gothic — gotsko pismo u Unicodeu
Trajanopolis

**Trajanopolis** ili **Traianopolis** (, "grad Trajana") se može odnositi na:

* Traianopolis (Frigija), grad u Frigiji Pakatijani
* Traianopolis (Trakija), grad u Zapadnoj Trakiji

## Povezano
* Augusta Traiana
Lishana didán

**Lishana didán** (lishanid noshan, galigalu, hula’ula, hulani, jbeli, kurdit; ISO 639-3: aij), jezik sjeveroistočne podskupine centralnih istočnoaramejskih jezika, kojim u Izraelu govori 2,250 ljudi (1994 H. Mutzafi).

Upotrebljavaju ga pretržno starije odrasle osobe. Piše se hebrejskim pismom. Osam dijalekata: arbel (arbil), dobe, koy sanjaq, rwanduz, rustaqa, shaqlawa, ranye i qaladze.

Ne smije se brkat sa jezikom lishán didán [trg]
## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Mlahsö jezik

**Mlahsö jezik** (ISO 639-3: lhs), izumrli istočnoaramejski jezik koji se nekada govorio u turskoj provinciji Diyarbakir, u selima Mlahsó i ’Ansha, a kasnije u Siriji u gradu Al-Qamishli. Posljednji govornik (Ibrahim Hanna) umro je 1998, a njegova kćerka koja ovaj jezik poznaje gotovo je potpuno gluha što joj onemogućava komunikaciju.

Svoj jezik nazivali su suryoyo. Srodan mu je bio turoyo [tru].

## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Turoyo jezik

**Turoyo jezik** (surayt, süryani, suryoyo, syryoyo, turani; ISO 639-3: tru), jedan od 14 centralnih istočnoaramejskih jezika, kojim govori 7,000 ljudi (1994) u Siriji (od 20,000 etničkih) i 3,000 (1994 H. Mutzafi) u Turskoj (od nekih 50 do 70 tisuća etničkih). U Turskoj se govori u provinciji Mardin, a ima ih znatan dio iseljenih u Argentini, Australiji, Belgiji, Brazilu, Kanadi, Njemačkoj, Iraku, Libanonu, Nizozemskoj, Švedskoj i SAD-u.

Turoyo ima nekoliko dijalekata, to su midyat, midin, kfarze, ’iwardo, anhil i raite. Piše se sirjačkim (sirskim, sirijskim) i latiničnim pismom.

Sa jezikom mlahsö [lhs] čini sjeverozapadnu podskupinu.
## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Mandejski jezik

**Mandejski jezik** (mandi, suvremeni mandejski, neomandejski, sabe’in, sabean, subbi; mandaean; ISO 639-3: mid), istočnoaramejski jezik Mandejaca kojim u suvremeno vrijeme govori oko 5.500 osoba na području Irana i Iraka. Etnička populacija znatno je veća 30.000 u Iraku (Bagdad i Basra) s 5.000 govornika i 23.000 u Iranu s 500 govornika u Khuzestanu. Ima ih i iseljenih u Australiji i SAD-u.

Govori se više dijalekata: ahvaski (ahwaz, ahvaz), šûštarski (shushtar), irački neomandejski. U Iraku etnički Mandejci sve više govore arapski jezik.

## Reference
Mandejci

**Mandejci** (također *kršćani svetog Ivana* ili *Subba*, *Sabbehi*) su etno-religijska grupa semitskog jezičnog roda naseljena u Iranu (Huzestan) osobito u gradu Hoveiseh i Iraku (Basra). Mandai su poznati i kao Subba (u jednini Subbi) a najpoznatiji su po svojoj religiji **mandaizmu**.

**Mandeizam** (mandejski: *Mandaiuta‎*, arapski: مندائية‎ *Mandā'iyyah*, persisijki: مندائیان *Mandå'iyyån*) je gnostička religija sa izraženim dualističkim svetonazorom. Njeni sledbenici, Mandejci, poštuju Adama, Abela, Seta, Enoša, Noa, Sema, Arama i posebno Jovana Krstitelja.

## Historija
Danas je općenitije prihvaćeno da Mandejci potječu od neke judaističke heterodoksne sekte, koja se pod pritiskom oficijelnog židovstva najkasnije u 2. vijeku preselila najprije u Sjevernu Mezopotamiju, a poslije u sadašnju postojbinu (Mark Lidzbarski).

## Vera

Naziv mandaizam je nastao od reči: mandā - znanje. Manda (arapski: مندى‎) je takođe mesto obožavanja za mandejce. Manda mora da bude izgrađena pored reke kako bi se izvršila *masbattah* jer voda je suštinski element u mandejskoj veri.

Yahya ibn Zakariyya, među hrišćanima poznat kao Jovan Krstitelj, u mandeizmu ima poseban status, viši nego u hrišćanstvu i islamu. Mandejci ukazuju Jahji najviše poštovanje smatrajući ga jednim od najvećih učitelja i jedinim istinskim mesijom (hristom), zbog čega su poznati kao hrišćani svetog Jovana. Oni ga, međutim, ne smatraju osnivačem svoje religije, koju prate nazad do Adama. Mandejci neke priznaju a neke odbacuju od starozavetnih proroka. Oni odbacuju Abrahama i Mojsija kao lažne proroke, a pravi proroci su im Adam, njegovi sinovi Hibil (Abel) i Šitil (Seth), i njegov unuk Anuš (Enos), kao i Nuh (Noa), njegov sin Sam (Sem) i njegov sin Ram (Aram). Za Jovana kažu da je došao u vreme Pilata, lečio bolesne, dao vid slepima, i podizao mrtve. Mandejci Isusa smatraju "lažnim mesijom" (*mšiha kdaba*) koji je izopačio učenje koje mu je poverio Jovan. Mandejci sebe smatraju nastavljačima Jovanovog učenja, a Reka Jordan je središnja tema njihovog učenja o krštenju.

Oko 1290, dominikanac iz Toskane, Ricoldo da Montecroce, bio je u Mesopotamiji, gde se susreo mandejce. Opisao ih je kao ljude koji preziru Abrahama, obožavaju Jovana, "žive samo u blizini reka u pustinji, i koji se peru danju i noću, da ne budu osuđeni od Boga."

## Jezik
Mandejski jezik (ima 3 dijalekta) pripada aramejskoj skupini semitskih jezika, ali danas dosta njih govori i drugim jezicima. U Huzistanu u Iranu govore perzijski, u Iraku arapski. Nešto ih živi i u SAD-u i Australiji (300 u Sydneyju 1995.) Ostali nazivi za njih su Nazorejci.

## Reference

## Povezano
* Mandaizam

## Vanjske veze

* A language of Iran: Mandaic
* Gnostic John the Baptizer: Selections from the Mandæan John-Book
* The Genzā Rabbā (1925 German translation by Mark Lidzbarski) at the Internet Archive
* Mandaean scriptures: *Qolastā* and *Haran Gawaitha* texts and fragments (note that the book titled *Ginza Rba* is not the *Ginza Rba* but is instead *Qolastā*).
Zapadnoaramejski jezici

**Zapadnoaramejski jezici**, maleni ogranak aramejskih jezika koji se govore na područjima Palestine (Zapadna Obala i Gaza) i Sirije. Obuhvaća svega dva jezika od kojih je jedan izumro, a drugim govori oko 15,000 ljudi (1996) u Siriji. Predstavnici su zapadni novoaramejski [amw] i Samarijanski aramejski†.

Zajedno sa 17 istočnoaramejskih jezika čini aramejsku skupinu centralnosemitskih jezika.

## Izvori

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Čegar (razvrstavanje)

Riječ **Čegar** može značiti:
* Čegar, brdo kod Niša, poznato po Bitki na Čegru;
* Prezime **Čegar** (npr. slikarica Irena Čegar).
Zapadni novoaramejski

**Zapadni novoaramejski** (loghtha siryanoytha, maalula, neo-zapadnoaramejski, siryon; ISO 639-3: amw), jedan od dva zapadnoaramejska jezika kojim govori 15,000 ljudi (1996) u Siriji, oko 50 kilometara sjeverno od Damaska u planinama Qalamoun. Sela u kojima se govori su, viz.: Ma’lula (8,000), Bakh’a i Jubb ’Adin.

Dijalekti nose nazive po selima, to su ma’lula (maalula, maaloula, ma’lu:la), bakh’a (bax’a) i jub-’adin (jubb ’adi:n). U upotrebi je i sjevernolevantinski arapski [apc].

## Izvori

## Bibliografija
* 
* 

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Samarijanski aramejski jezik

**Samarijanski aramejski jezik** (ISO 639-3: sam) pripada među zapadnoaramejske jezike, šire centralnosemitske skupine kojim se služe Samarijanci kao liturgijskim jezikom. Kao govorni jezik izumro je između 10. i 12. stoljeća.

Riječ je o jednom od dijalekata aramejskoga jezika, te je vrlo sličan aramejskome kojim su pisani Targumi, to jest židovski prijevodi Staroga zavjeta na aramejski, koji uključuju ponekad i opsežnija tumačenja izvornoga hebrejskoga teskta. Na ovaj je jezik prevedena i Tora, to jest Petoknjižje, kao i biblijski komentari i liturgijske knjige.

Današnji Samarijanci (Shamerim; njih oko 700) govore arapski (u Nablusu u Palestinskoj Narodnoj Samoupravi) ili hebrejski jezik (u izraelskom gradu Holonu kod Tel Aviva).

Pripadnici iste etničke skupine rabe se i samarijanskim (nazivan i samarijanski hebrejski) kao prvim i samarijanskim aramejskim kao drugim liturgijskim jezikom

## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
* Izvještaj Ethnologue-a za Samarićansko-aramejski jezik
* Primjer samarićansko-aramejskog jezika
Lishanid Noshan

**Lishana didán** (lishanid noshan, galigalu, hula’ula, hulani, jbeli, kurdit; ISO 639-3: aij), jezik sjeveroistočne podskupine centralnih istočnoaramejskih jezika, kojim u Izraelu govori 2,250 ljudi (1994 H. Mutzafi).

Upotrebljavaju ga pretržno starije odrasle osobe. Piše se hebrejskim pismom. Osam dijalekata: arbel (arbil), dobe, koy sanjaq, rwanduz, rustaqa, shaqlawa, ranye i qaladze.

Ne smije se brkat sa jezikom lishán didán [trg]
## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Mandejski jezici

**Mandejski jezici**, malena skupina istočnoaramejskih jezika kojim govori nešto preko 5,000 ljudi na području Iraka i Irana. Obuhvaća dva jezika, to su povijesni klasični mandejski jezik [myz], i suvremeni mandejski jezik [mid].

Zajedno sa centralnim istočnoaramejskim jezicima i sirijskim jezikom čini istočnoaramejsku jezičnu skupinu.

## Reference

## Vanjske veze
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Čegar

:*Sva značenja riječi *'Čegar** vidjeti na [[Čegar (razvrstavanje)]]''
**Čegar''' je brdo u Srbiji. Nalazi se šest kilometara sjeveroistočno od grada Niša. Poznato je po tome što se tu odigrala Bitka na Čegru.

## Spomenik
Današnji spomenik Bitke na Čegru u obliku kule - simbola vojnog utvrđenja - podignut je 1. VI. 1927 za pedesetogodišnjicu oslobođenja Nišu od Turaka. Godine 1938. bronzana bista Stevana Sinđelića postavljena je u polukružnom udubljenju spomenika.

## Povezano
* Bitka na Čegru
* Stevan Sinđelić
* Ćele-kula

## Vanjske veze

* Niš — zvanična prezentacija
* Spomenici kulture u Srbiji
Novi Rim

**Novi Rim** (, ) je izraz koji se koristi kao referenca na razne lokalitete, entitete, organizacije i koncepte vezane uz Rim, najčešće u kontekstu drevnog Rima i određenih aspekata njegove civilizacije. Pod time se podrazumijevaju:
* "Nova Roma" je ime u koje je po predaji rimski car Konstantin Veliki godine 330. preimenovao grad Bizantij na evropskoj obali Bospora, istovremeno ga proglasivši novom prijestolnicom Carstva (kasnije poznatu kao Konstantinopolj ili Carigrad). Prvi dokumentirana referenca na Konstantinopolj kao "Novi Rim", pak, datira iz 381. kada je održan Prvi carigradski sabor na kome je odlučeno da carigradska crkva, iako je mlađa od crkava u Antiohiji i Aleksandriji, nad njima ima prednost jer je "novi Rim". 
* Izraz "novi Rim" se često koristi u svrhu označavanja diskontinuiteta sa "starim Rimom", a u čemu se ističu pravoslavne crkve, pa se tako patrijarh Carigrada službeno naziva i "arhiepiskop Novog Rima".
* "Novi Rim" je također vezan i uz koncept Trećeg Rima, koji je u historiji bio posebno popularan u istočnoj Evropi. Najpoznatiji primjer je zamisao o tome da Rusija predstavlja "Treći Rim", a koja potiče iz vremena kneza Ivana III od Moskve koji se nakon pada Carigrada 1453. temeljem braka za Sofiju Paleolog, kćeri posljednjeg bizantskog cara, smatrao nasljednikom Bizantskog Carstva. Koncept o Rusiji kao Trećem Rimu je posebno popularizirao Filofej, iguman Jelizarovskog manastira sa riječima: "Dva Rima su pala. Treći stoji. Četvrtog neće biti."
* Izraz "novi Rim" () se kroz historiju koristio i za Pariz, prvi put u doba kralja Filipa IV početkom 14. vijeka, ali najčešće u doba Louisa XIV u 17. vijeku kada je Francuska vojnički, ekonomski i politički dominirala Evropom. Nešto kasnije se koristio i u doba cara Napoleona III, pogotovo za vrijeme impresivnog urbanističkog preuređenja pod baronom Haussmanom.
* Izraz "novi Rim" je također promovirao italijanski fašizam, odnosno režim Benita Mussolinija koji je tadašnju Kraljevinu Italiju promovirao kao duhovnog nasljednika Rimskog Carstva i implicitno pretendirao na hegemoniju nad svim nekadašnjim rimskim područjima.
* "Novi Rim" se koristio i u pežorativnom smislu od strane protestanata u doba Reformacije, i to kako za Katoličku crkvu koja je smatrana korumpiranom i izopačenom, tako i za svjetovne katoličke vladare i države koji su progonili protestante isto onako kao što su nekada Rimljani proganjali kršćane. Na temelju te tradicije se izraz "novi Rim" dan-danas koristi za države koje vode agresivnu, militarističku i hegemonističku politiku odnosno predstavljaju oličenje dekadencije i moralne izopačenosti; najčešći primjer u suvremenom svijetu su SAD.
* U romanu *[[A Canticle for Leibowitz|Kantikulumu za Leibowitza]]*, znamenitom postapokaliptičnom science fiction romanu Waltera Millera Jr. iz 1959. godine, "Novi Rim" je sjedište pape nakon nuklearnog rata koji je uništio modernu civilizaciju.
* "Novi Rim" je također doslovni prijevoda naziva organizacije Nova Roma koja nastoji oživjeti rimske kulturne i političke tradicije u suvremenom svijetu.

## Povezano
* Nova Roma
* Bizantizam
* Novi Jeruzalem
* Translatio imperii
331.

__NOTOC__
Godina **331.** (**[[rimske brojke|CCCXXXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Basa i Ablabija** (ili, rjeđe, **godina 1084. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 331. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[Rimsko Carstvo|Rimski]] car [[Konstantin Veliki|Konstantin I]] u nastojanju da što više promovira [[kršćanstvo]] u Carstvu konfiscira imovinu [[paganizam|paganskih]] hramova kako bi pomoću nje gradio kršćanske crkve.
* [[Euzebije iz Cezareje]] piše *Onomastikon''.
* Car Konstantin donosi zakon kojim su značajno ograničeni uvjeti za razvod.
* Grigorije Prosvjetitelj se povlači iz svijeta, prije nego što će umrijeti za nekoliko godina.


## Rođenja
* Julijan Apostat, kasniji rimski car (u. 363)
* Yao Chang, osnivač države Kasniji Qin

## Smrti

## Reference
Mira (Italija)

**Mira** je grad u Provinciji Venecija u Regiji Veneto u Sjevernoj Italiji od 38.948 stanovnika.
## Geografija
Mira se nalazi na pola puta između Padove i Venecije, u kraju koji se zove **Riviera del Brenta**, po kanalu uz koji leži. Duž tog kanala rijeke Brente kojeg su Mlečani izgradili između 1500. - 1700. leže brojne vile
koje su bogati venecijanci izgradili u 18. vijeku. U Miri se nalaze paladijeva Villa Foscari i Villa Widmann – Foscari.

Na jugo-istoku općine nalaze se pličine Venecijanske lagune sa puno malih otoka. Teritorij općine Mira pun je vodotokova i kanala koji zauzimaju 1 / 3 teritorija općine.
## Historija
Područje Mire bilo je intenzivno obrađivano još za rimskih vremena, to se i danas vidi po rešetkastoj podjeli zemljišta. Neki tvrde da ime grada potječe od tornja (latinski: *Mira*) koji je služio u obrani teritorija.
No pravo naselje je nastalo u srednjem vijeku kao luka za teglenice, na kanalu Riviera del Brenta, koji je povezivao Veneciju i Padovu. To naselje se izvorno zvalo **Cazoxana**. Ime Mira, prema drugoj hipotezi, uzeto je po zaštitniku Sv. Nikoli, koji je rođen u maloazijskoj Miri.

Mira je pripojena Kraljevini Italiji 1866., a sljedeće godine tri općine Mira, Oriago i Gambarare spajile su se u jednu, koja je uzela ima Mira.

## Privreda
Mira je kraj sa snažnom kemijskom industrijom, lider te industrie bila je *Mira Lanza*', tvornica deterdženata i sapuna, koja je u posljednjim decenijama 20. vijeka bila u velikoj krizi. Od 1989. Mira Lanza je dio multinacionalne kompanije Reckitt Benckiser (koja proizvodi poznate marke; Vanish, Lip Woolite, Ava, Sole, Finish, Calgon, Cillit Bang, Napisan, Glassex, Air Wick...). Danas je u Miri centar za istraživanje i razvoj kompanije Reckitt Benckiser.
## Reference

## Vanjske veze

* Comune di Mira
Yao Chang

**Yao Chang** (姚萇) (331–394), kurtoazno ime **Jingmao** (景茂), formalno **Car Wuzhao od (Kasnijeg) Qina** ((後)秦武昭帝), bio je car i osnivač kineske/Qiang države Kasniji Qin. Njegov otac Yao Yizhong (姚弋仲) je bio moćni Qiang poglavica i general pod Shi Huom, carem države Kasniji Zhao. Nakon što je država Kasniji Zhao kolabirala, njegov stariji brat Yao Xiang (姚襄) je pokušao osnovati nezavisnu državu, ali je 357. poginuo u bitci sa snagama države Raniji Qin. Yao Chengu, koji je tada zarobljen, život je spasio Fú Jiān, koji je poslije postao car. Yao Chang je ušao u njegovu službu te bio zaslužan za mnoge pobjede i širenje uticaja države na veliki dio tadašnje Kine. Međutim, nakon što su snage države Raniji Qin 383. doživjele težak poraz na rijeci Fei, Yao Chang se uplašio da će pasti u carevu nemilost, te se 384. pobunio i osnovao novu državu. Sljedeće godine je zarobio i ubio svog nekadašnjeg dobročinitelja, zbog čega ga kineski historičari tradicionalno smatraju izdajnikom i ubicom. Naslijedio ga je sin Yao Xing. 

## Napomene


|- style="text-align: center;"

|-

|-
332.

__NOTOC__
Godina **332.** (**[[rimske brojke|CCCXXXII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Paktijana i Hilarijana** (ili, rjeđe, **godina 1085. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 332. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Rimski car Konstantin zajedno sa svojim sinom i budućim carem Konstantinom II na donjem toku Dunava tuče Vizigote. Nakon toga gotska plemena pristaju postati rimski saveznici, odnosno čuvati rimsku granicu od barbara. 
* Započinje sistem dodjele besplatne hrane građanima Konstantinopolja, istovjetan sistemu dotada korištenom u Rimu.


## Rođenja
* Jovijan, rimski car

## Smrti

## Reference
Bengazi

**Bengazi** ili **Bengasi** (arapski: بنغازي / Banġāzī) je lučki grad od 446,250 stanovnika (sa širom okolicom 685,367) na sjeveroistoku Libije, u Okrugu Bengazi u kom je administrativni centar.

Bengazi je drugi po veličini grad u Libiji administrativno-trgovačko-obrazovni centar Kirenajke, mjesto u kom se nalaze i nekoliko zgrada nacionalne vlade, kao i univerzitet *Gar Younis* (ranije Bengazi) osnovan 1955.

## Geografija

Grad se prostire duž Zaljeva Sidra Centar grada smjestio se na pojasu užem od jednog kilometra, smješten između mora i dvije lagune razdvojene prevlakom.

Luka Bengazija branjena velikim lukobranom druga je po prometu u zemlji.
Od Ajdabiye je udaljen 160 km, a od Tripolija 1000 km.

## Historija
Najstarije naselje na tom tlu osnovali su grčki kolonisti iz Kirenajke pod imenom **Hesperides** (Euesperides). Egipatski faraon Ptolomej III promjenio je ime 
grada ime u **Berenika** u čast svoje druge žene Berenike II.
Tek nakon 3. vijeka uspio je zasjeniti Kirenu i Barku i postati prijestolnica Kirenajke, ali mu je vremenom važnost opala.

Današnji grad niknuo je u prvoj polovici 16. vijeka. na mjestu davno napuštenog ptolomejskog grada *Berenike*. Kad su Osmanlije zauzele Kirenajku prezvan je u današnje ime - *Bengazi*, po islamskom svecu Ibn Gaziju. Jedinice Armije Kraljevine Italije zauzele su ga 20. oktobra 1911.
Intenzivno se razvijao talijanske kolonijalne uprave između 1912.- 42.
Za Drugog svjetskog rata teško je razaran, nakon što je pet puta prelazio iz ruku osovinskih i britanskih snaga, sve dok ga konačno nije zauzela Britanska 8 armija u novembru 1942.
Bengazi je igrao važnu ulogu u rušenju Moamera Gadafija 2011. kao jedan od ključnih centara opozicije.

## Znamenitosti

Bengazi od starih historijskih zgrada iz medine ima vrlo malo za pokazati jer je većina razorena za Drugog svjetskog rata.
Ono malo što je preostalo je iz vremena talijanske kolonijalne uprave.

## Privreda i transport

Pored luke i ribarstva za ekonomiju grada važna je i industrija. Bengazi ima cementaru, štavionice kože pogone prehrambene industrije (solane, uljare, pivovaru).
Pitku vodu osiguravaju veliki objekti za desalinizaciju i Velika umjetna rijeka (vodovod iz izvora u Sahari.

Grad ima *Internacionalni [[aerodrom]] Benina* udaljen 32 km istočno od centra grada.

Dobrim cestama je povezan sa drugim libijskim gradovima duž mediteranske obale.

## Reference
 
## Vanjske veze

* ''Službene stranice''
Christchurch

**Christchurch** čita se **Krajstčerč** je najveći grad Južnog otoka Novog Zelanda i drugi grad po veličini u državi. Leži na istočnoj obali otoka, sjeverno od poluotoka Banks. Kroz grad protiče rijeka Avon. Prema statističkim procjenama iz 2011. godine, grad je imao 380 900 stanovnika.
## Geografija
*Christchurch* leži u Canterburijskoj ravnici, koja je najplodnija dolina Novog Zelanda. Klima u *Christchurchu* je oceanska, ali oštrija u odnosu na zapadne dijelove Novog Zelanda. Ovaj grad je dosta sušan, godišnje padne oko 650&nbsp;mm padavina godišnje. Apsolutni maksimum i apsolutni minimum su najekstremniji u zemlji. Prosečna temperatura u julu je 6,9&nbsp;°C, a u januaru 16,3&nbsp;°C. Najniža izmerena temperatura je -8&nbsp;°C, a najviša 41,6&nbsp;°C. U prosjeku ima oko 70 dana sa mrazom, ali ledenih dana nema. Svake druge godine u prosjeku pada snijeg. Klimu odlikuju nagli porasti i padovi temperature.
## Historija
Grad su osnovali naseljenici koji su doplovili 1850. / 51. sa pet brodova *New Zealand Company*. Isprva se njihovo naselje zvalo - *Canterbury*, ali su ga prezvali u *Christchurch* po imenu Oxfordskog koledža *Christ Church College* koji je jedan od najprominentnijih naseljenika Godley pohađao. Naselje je dobio status grada 1862. a status općine - 1868., koja je radikalno povećana 1903.

*Christchurch* je 4. septembra 2010. pogodio potres jačine 7,2 stupnjeva pri tom izazvavši veliku štetu od nekoliko milijardi dolara ali bez ljudskih žrtava. Nekoliko meseci kasnije, 22. februara 2011. pogodio ga je još jedan, slabiji - potres, ali je izazvao brojne ljudske žrtve i veća razaranja.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Christchurch''
* ''Christchurch'' na portalu Encyclopædia Britannica
333.

__NOTOC__
Godina **333.** (**[[rimske brojke|CCCXXXIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Dalmacija i Zenofila** (ili, rjeđe, **godina 1086. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 333. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Flavije Dalmacije i Domicije Zenofil imenovani za rimske (bizantske) konzule.
* Hai Yang Wang (Shi Hong) formalno nasljeđuje Ming Dija (Shi Le) kao vladar Carstva Kasniji Zhao, jednog od Šesnaest kraljevstava.


## Rođenja
* Sveta Monika, kršćanska svetica rodom iz današnjeg Alžira, majka Augustina iz Hipoa

## Smrti

* Shi Le, također poznat i kao Ming Di, car i osnivač države Kasniji Zhao
* Carica Liu, carica države Kasniji Zhao
* Murong Hui, poglavica Xianbeija

## Reference
Sveta Monika

**Sveta Monika** (331 - 387) je kršćanska svetica, najpoznatija kao majka znamenitog kršćanskog teologa Aurelija Augustina (sv. Augustina), koji je upravo zahvaljujući njoj prihvatio kršćanstvo, a poslije detaljno opisao njen život i kršćanske vrline u *[[Ispovijesti (Augustin)|Ispovijestima]]*.

Monika je bila kršćanka udana za Patricija (*Patritius*), službenika u gradu Tegesta u Numidiji (današnji Alžir), koji je bio pagan. Iako nije previše mario za religiju, Patricije se, zajedno sa svojom majkom, loše odnosio prema Moniki. Monika mu je rodila troje djece - sinove Augustina i Navigija, te kćer Perpetuu. Sa vremenom se njen muž preobratio na kršćanstvo, ali je zato Augustin postao "nemiran" i prilikom studija u Kartagini prihvatio maniheizam. Monika ga je punih sedamnaest godina nastojala preobratiti na kršćanstvo, a to joj je uspjelo tek u Italiji. Umrla je u Ostiji čekajući prijevoz natrag u Afriku.

## Povezano
* Santa Monica

## Vanjske veze
* The Life of St. Monica, Mother of Saint Augustine of Hippo
* St. Monica
* Saint Monica
*
Ispovijesti (Augustin)

***Ispovijesti*** je ime trinaest autobiografskih knjiga, koje je napisao Aurelije Augustin između 397 i 398 godine. Danas se knjige većinom štampaju zajedno pod imenom ***Ispovijesti svetog Augustina***, da bi se knjiga razlikovala od knjiga sličnog naziva, kao što su "Ispovijesti" Žan Žaka Rusoa.

Knjiga govori o njegovom grešnom djetinjstvu i prelasku na kršćanstvo. Opće je mišljenje da je ovo prva zapadnjačka autobiografija ikada napisana, i bila je veoma uticajan model za kršćanske pisce sljedećih 1000 godina srednjeg vijeka. To nije potpuna autobiografija jer je napisana u njegovim ranim 40-tim a živio je još dugo nakon toga, pa je kasnije napisao i drugo važno djelo *[[Božija država]]*, međutim, ona nam daje pregled evolucije Augustinovog razmišljanja i to je najbolji zapis o bilo kojem pojedincu iz tog perioda. Knjiga je važno teološko djelo.

## Teme u knjizi
# Njegovo djetinjstvo do 15 godine;
# Pad u loše društvo, koje ga je dovelo do krađe i bludi;
# Njegove studije u Kartagi, prelazak na manihejstvo i dalje bludničenje između 16. i 19. godine;
# Gubitak prijatelja i proučavanje Aristotela 
(*i drugo*)

## Relevantni članci
* Aurelije Augustin
 
## Vanjske veze
* New Advent istraživanje "Ispovijesti"
* "Ispovijesti" na latinskom 
* Engleski prijevod
* Adventures of Confessions of St. Augustine Bear
Ammiana

**Ammiana** je potonuli grad u Venecijanskoj laguni koji je nekad bio važno središte. Ammiana je ležala na sjeveroistoku lagune, između današnjih otoka Santa Cristina i La Salina.

## Historija
Prvi pisani zapis o Ammiani nalazi se u dokumentu *Pactum Lotharii* iz 840. u kojem car Lotar I., car Svetog Rimskog Carstva dodjeljuje neka prava naseljima *Torceli* (Torcello), *Amianae* i *Buriani* (Burano). Navedena tri imena pojavljuju se u istom redoslijedu u dokumentu iz 967. u kojem Oton I. car Svetog Rimskog Carstva potvrđuje prethodna prava.

Ammiana je vjerojatno nastala mnogo ranije, nakon Atiline provale u Italiju i propasti Altinuma od 5. vijeka nadalje. U *Cronicon Gradense* napisanoj sredinom 11. vijeka navodi se Ammianina historija s naglaskom na osnivanje crkava i samostana. Prva crkva u Ammiani bila je posvećena sv. Lovri, a izgradile su je porodice Frauduni i Willareni. Ove porodice su se preselile na otok i izgradili most, dvorac i ostale vjerske objekte, nakon što su dobile odobrenje za korištenje zemljišta i izgradnju vjetrenjača, ribnjaka i vinograda.

Ammiana se na svom vrhuncu prostirala na tri otoka; Ammiana, Ammianella i Castrazio (ili Caltrazio). Grad je imao nekoliko crkava i samostana, među kojima su samostani San Felice i Fortunato i San Lorenzo bili najbogatiji i najznačajnija vjerska središta. Već u 12. vijeku taj dio Venecijanske lagune postao je nepodnošljiv za život zbog promjena uvjeta, stoga su između 14. i 15. vijeka Ammianu napustili posljednji stanovnici.

## Reference

## Literatura
* Davide Busato, Mario Rosso, Paola Sfameni: ''Le conseguenze delle variazioni geografiche avvenute tra il XIII ed il XV secolo su talune comunità monastiche ubicate in alcune isole della laguna nord di Venezia''
Carica Liu (Ming)

**Carica Liu** (劉皇后, osobno ime nepoznato, ? -333) bila je carica kineske/Jie države Kasniji Zhao, odnosno supruga osnivača carstva Shi Lea. Kineski izvori je opisuju kao izuzetno hrabru i mudru ženu koja je mužu pomagala u planiranju vojne strategije; godine 330. ju je Shi Le proglasio caricom. Godine 333. je nakon Shi Lejeve smrti njegov nećak Shi Hu, princ od Zhongshana, u dvorskom puču preuzeo vlast te vladao u ime Shi Honga, Shi Leovog sina. Liu, koja je tada imala status carice majke, pokušala ga je svrgnuti uz pomoć princa Shi Kana, ali taj pokušaj nije uspio. Shi Kan je u jesen 333. uhvaćen i živ spaljen, a potom je pogubljena i carica majka Liu.
Flavije Dalmacije

**Flavije Dalmacije** († 337), poznat kao **Dalmacije Cenzor**, sin Konstancija I. Klora i njegove žene Teodore, polubrat Konstantina I. Velikog.

Dalmacije je uz Konstantina I. Velikog imao jos dva brata Julija Konstansa i Flavija Hanibalijana. Bio je oženjen i imao dva sina jednog koji se zvao kao i on Dalmacije, a drugi je dobio ime po svome stricu Hanibalijan. 

Služio je kao konzul godine 333. Sljedeće je godine ugušio ustanak Kalokera na Cipru. Godine 337. je stradao u čistkama nakon Konstantinove smrti. 

## Izvori
* Roman Emperors DIR
334.

__NOTOC__
Godina **334.** (**[[rimske brojke|CCCXXXIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Optata i Cezonija** (ili, rjeđe, **godina 1087. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 334. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Nakon što su sklopili savez sa Rimskim Carstvom i obavezali se čuvati granicu na Dunavu, Goti ulaze u sukob sa Vandalima. 
* Flavije Dalmacije na Cipru guši ustanak na čelu sa uzurpatorom Kalokerom.
* Rimski car Konstantin nakon nekoliko godina ponovno legalizira gladijatorske borbe.


## Rođenja
* Huiyuan, kineski budistički vođa (u. 416)

## Smrti
* Carica majka Cheng, carica države Kasniji Zhao
* Li Xiong, car države Raniji Liang
* Shi Hong, car države Kasniji Zhao
* Tao Kan, kineski vojskovođa u službi dinastije Jin
* Wei Huacun, osnivač taoističkog pravca Shangqing

## Reference
Kaloker

**Kaloker** (grč. *Kalokairos*; † 334. u Tarsu) bio *magister pecoris camelorum* („Gospodar Deva“) Rimskog cara Konstantina I. Velikog na Cipru. 333./334. pobunio se protiv Konstantina i proglasio se carem.
Cenzor Flavije Dalmacije, polubrat Konstantina I. Velikog ugušio je pobunu u Tarsu u Kilikiji, gdje ga je osudio i naknadno smaknuo.
Carica majka Cheng

**Carica majka Cheng** (程太后, osobno ime nepoznato, ? -334) bila je carica majka kineske/Jie države Kasniji Zhao. Bila je konkubina osnivača države Shi Lea, kome je rodila sina i nasljednika Shi Honga. Njen savjetnik Cheng Xia (程遐) je bio jedan od ključnih Shi Leovih savjetnika. Godine 333. je nakon Shi Lejeve smrti njegov nećak Shi Hu preuzeo vlast u dvorskom puču proglasivši se Shi Hongovim regentom; iste godine ga je pokušala svrgnuti Shi Lejeva udovica carica majka Liu. Shi Hu ju je nakon toga dao pogubiti i proglasio Cheng za novu caricu majku. Sljedeće godine je pak Shi Hu svrgnuo Shi Honga i sebe proglasio carem; carica majka Cheng i njen klan su likvidirani.
Gospa Xun

**Gospa Xun** (荀, osobno ime nepoznato, ? -335), formalno **Gospa od Yuzhanga** (豫章君) bila je konkubina kineskog cara Car Yuan od Jina (Sima Ruija) u vrijeme kada je nosio titulu Princ od Langyea. Rodila mu je dva sina čija su imena bila Sima Shao i Sima Pou (司馬裒). Prinčeva redovna supruga princeza Yu Mengmu (虞孟母) je na nju postala ljubomorna, te ju uz pomoć spletki dala izbaciti sa dvora. Kada je njen sin Sima Shao godine 323. postao carem po imenu Ming, dao joj je imanje i plemićku titulu. Nakon sinove smrti, a potom i smrti njegove udovice Yu Wenjun 328. kao de facto *carica majka* se do smrti brinula o svom unuku budućem caru Chengu.
Tuoba Yihuai

**Tuoba Yihuai** (; pinyin: Tuòbá Yīhuái) (? -338) bio je poglavica Xianbei klana Tuoba koji je u dva navrata vladao državom Dai, u periodima 329–335 and 337–338. Bio je sin Tuoba Yulüa i nećak Tuoba Gene.
Samudragupta

**Samudragupta**, poznat i kao **Samudragupta Veliki** je bio vladar Gupta Carstva od 335. do 375. ili 380. godine, poznat po tome što se za njegove vladavine Carstvo proširilo na cijelo područje današnje sjeverne Indije. 

Bio je sin kralja Čandragupte I i kraljice Kumaradevi. Nakon pobjede nad kraljevima Kušane iz Mathure je nastavio širiti vlast na područja koja su do njegove smrti uključivala današnji Rajahstan, Punjab, Kašmir, Nepal, Bengal, Uttar Pradesh i Asam, s time da je krajnja južnu točku osvajanja predstavljao današnji Chennai. Na osnovu natpisa uklesanih u doba njegove vladavine se smatra da je stabilnost Carstva nastojao očuvati tako što pokorenim područjima nije direktno nametao svoju vlast, nego im dozvoljavao da očuvaju svoje vladare koji su poslije služili kao njegovi vazali. 

Pod njegovom vlašću je procvala kultura u Indiji, čiji je bio pokrovitelj. Bio je poznat i kao pobožni hindus i poklonik boga Višnua. Pod njegovom vlašću se hinduizam počeo širiti na istok i počeo uticati na kulturu Jugoistočne Azije. O blagostanju pod njegovom upravom uglavnom svjedoče numizmatički artefakti, odnosno zlatne kovanice koje je izdavao.

Naslijedio ga je sin Čandragupta II.

## Reference
Robert Ballard

**Robert Duane Ballard** (Wichita, Kansas, 30.6. 1942 -) je bivši američki mornarički oficir i profesor oceanografije na Univerzitetu Rhode Islanda, najpoznatiji po dostignućima na polju podmorske arheologije. Slavu je stekao otkrićem olupine znamenitog putničkog broda RMS ''Titanic'' 1985, potom olupine bojnog broda ''Bismarck'' 1989. i olupine američkog nosača aviona USS ''Yorktown'' 1998. Godine 2002. je pronašao i olupinu američkog torpednog čamca PT-109 kojim je zapovijedao John F. Kennedy.