open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sanatruk II od Partije

**Sanatruk II od Partije** bio je sin Mitridata IV i pretendent na tron Partske Monarhije za vrijeme sporne vladavine njegovog ujaka Hozroja I. Vladao je kratko tokom 116. i poginuo je u ratu protiv Rimljana iste godine.

## Literatura
* Kasije Dion, lxviii, 17&ndash;33.
* Jovan Malala, *Chronographia*.
* Aelius Spartianus, *Vita Hadrian*, v, 13.
* Pauzanija, v, 12.
Sparabara

**Sparabara** (perz. „nosači štita“) je naziv za bojni poredak iz doba Ahemenidske Perzijske Monarhije koji je korišten kao čeona postrojba pješaštva u bitkama. Naoružani štitovima i kopljima dužine dva metra, vojnici sparabare tvorili su „zid štitova“ kojem je bio cilj odbiti izravne neprijateljske napade, odnosno zaštititi ranjive strijelce u pozadini.

Pripadnici sparabare bili su puni članovi perzijskog društva obučavani od djetinjstva, dok su se u mirnodopsko vrijeme bavili poljoprivredom i lovom diljem prostranog Perzijskog Imperija. Budući kako se radi o poluprofesionalnim vojnicima, njihova uloga u bitkama bila je zadržavanje bojnog poretka dovoljno dugo dok elitne jedinice Perzijskih besmrtnika i konjice ne bi krenule u protunapad.

Postrojbe sparabare bile su naoružane velikim štitom pravokutnog oblika, a njegova mala težina zbog pletene građe presvučene kožom omogućivala im je izuzetnu pokretljivost na bojištu. Unatoč dobroj zaštiti od strijela, glavni nedostatak sparabare bila je mala učinkovitost zaštite protiv mačeva što je došlo do izražaja tokom grčko-perzijskih ratova odnosno sukoba sa hoplitima iz falangom, čija je pak najveća mana bila spora pokretljivost. 

Ostale drevne perzijske vojne postrojbe bile su *takabara* čija je funkcija bila slična sparabari no vojnici su bili naoružani štitom u obliku polumjeseca i sjekriom, zatim *tanvabara* (strijelci organizirani u devet redova iza sparabare), te elitno teško pješaštvo poznato kao *[[Perzijski besmrtnici]]*.

## Veze
* Perzijska vojska
* Perzijski besmrtnici

## Izvori

## Vanjske veze
* Perzijska vojska (Iran Chamber)
* Sparabara (Rise of Persia) 
* Sparabara (Achaemenid Persia, Mark Drury)
Vulcano

**Vulcano** (sicilijanski: *Vurcanu*) je najjužniji otok talijanskog arhipelaga Lipari u Tirenskom moru pored Sicilije.

To je treći po veliči otok tog arhipelaga, koji administativno pripada pod komunu Lipari na istoimenom otoku u provinciji Messina, u regiji Sicilija.

Stanovnici njih 715 , žive u dva naselja, *Vulcano Piano* koji je smješten na platou u sredini otoka i *Vulcano Porto* na sjeveru.
## Geografija

*Vulcano* je vulkanski otok kvadratnog oblika, dug 8 (u smjeru sjeverozapad - jugoistok) i širok 4 km, ukupne površine od 21 km². Od susjednog sjevernog otoka Lipari razdojen je uskim kanalom *Boce di Vulcano*. Odmah do njega leži poluotok, kojeg je formirao najmlađi vulkanski krater *Vulcanello* visok 123 m, on je sa ostatkom otoka spojen pješčanim nasipom dugim 200 m. Dva ostala kratera su *Gran Cratere* (391 m.) koji je još uvijek aktivan i *Monte Aria* visok 500 m.

*Vulcano* je posljednju erupciju imao 1890. 

Po otoku postoje brojni termalni izvori, sa vrlo toplom vodom.
## Historija
Rimljani su *Vulcano* koristili za nabavu sirovina, sekli su šume i iskapali aluminij i sumpor. I nakon njih rudarstvo je ostala glavna aktivnost na otoku sve do 19. vijeka.
## Privreda
Stanovnici se tradicionalno bave poljoprivredom - vinogradarstvom i maslinarstvom a danas turizmom koji je glavna privredna aktivnost, od koje živi većina otočana.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Vulcano'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana
Les Trois Mousquetaires

***Tri mušketira*** ili ***Tri musketara*** (na francuskom *Les Trois Mousqueataires*) je historijski roman francuskog književnika Alexandra Dumasa originalno objavljen 1844. godine. Radnja je smještena u Francuskoj u 17. vijeku i prati pustolovine mladog siromašnog gaskonjskog plemića po imenu d'Artagnan koji se nastoji priključiti elitnoj jedinici kraljevskih gardijskih mušketira i pri tome bude upleten u niz političkih intriga. D'Artagnanu pri tome pomažu trojica mušketira - Athos, Portos i Aramis - s kojima će postati nerazdvojni prijatelj i živjeti pod geslom "svi za jednog, jedan za sve" ().

*Tri mušketira* su originalno objavljena u nastavcima u novinama *[[Le Siècle]]*. Dumas ih je velikim dijelom temeljio na stvarnim ličnostima (poput d'Artagnana) i historijskim događajima, iako je najveći dio predloška bio roman *Mémoires de M. d'Artagnan* bivšeg mušketira (i d'Artagnanovog potčinjenog) Gatiena de Courtilz Sandrasa originalno objavljen 1700. Roman je doživio ogroman uspjeh, što je Dumasa potaklo da već sljedeće godine napiše i objavi njegov nastavak pod naslovom *[[Vingt ans après]]* (Poslije dvadeset godina). On, kao i nastavak *[[Le Vicomte de Bragelonne ou Dix ans plus tard]]* (Vikont od Brigelonnea ili Još deset godina kasnije; 1847 - 50) tvore trilogiju pod naslovom *D'Artagnanove romanse*.

*Tri mušketira* su doživjela veliki uspjeh i izvan francuskih granica, te se ponekad navode kao najpoznatiji ili najpopularniji roman historijskog ili pustolovnog žanra, odnosno francuske književnosti uopće. Njegova popularnost se odrazila i na bezbrojne kazališne adaptacije, kao i stripove, filmske i televizijske ekranizacije te video-igre koje se proizvode do današnjeg dana.

## Vanjske veze

;Izdanja
* . Plain text format.
* ''The Three Musketeers'' , online at Ye Olde Library . HTML format.
* The Three Musketeers , full text and audio.
* ''The Three Musketeers''. Scanned public domain editions in PDF format from Google Books, some w/ illustrations, introductions and other helpful material.
* ''The Three Musketeers''. Scanned public domain editions in PDF format from Archive.org, some w/ illustrations, introductions and other helpful material.

;Razno
* A Dumas bibliography
* "The Paris Of The Three Musketeers", by E. H. Blashfield and E. W. Blashfield. *[[Scribner's Magazine]]*, August 1890. Cornell University Library.
* History of Dumas' Musketeers, shows links between the characters and actual history.
* Comprehensive collection of Dumas links
*  ''Les Trois Mousquetaires'', audio version 
* Librivox Recording (based on Project Gutenberg e-text)
Luba (Ekvatorska Gvineja)

**Luba** (ili *San Carlos de Luba*) je drugi najveći grad na otoku Bioko u Ekvatorijalnoj Gvineji, koji se nalazi 52&nbsp;km od grada Malaba. Luba je glavni grad pokrajine Južni Bioko.

## Historija

U zaljev Boloko grof od Arjelejosa (brigadir Don Fernando de los Santos Felipe Toro) spustio se 24. listopada 1778 kako bi zaposjeo teritorij Gvinejskog zaljeva, sa brodovima "Santa Catalina", "Soledad "i "Santiago" u ime španjolskog kralja karla III. Tu je nastao i mali grad u zaljevu San Carlos koji je dobio istovjetno ime.

Za vrijeme diktature Francisca Macíasa grad je preimenovan u San Carlosu de Luba u čast Lube, poglavice (botuku) naselja Balache, koji je vodio pobunu protiv Španjolaca godine 1910. (njegovo tijelo počiva na ulazu u grad Lubu). Tu su i nekoliko ulica u gradovima po zemlji , koje nose ime Botuku Luba ime u svom sjećanju.

## Geografija
Gradu se može pristupiti morem ili glavnom cestom koja povezuje Lubu sa glavnim gradom, Malabo. Napola dovršenom cestom potrebno je oko sat i pol vožnje iz Malaba za doći u Lubu.

Nedavno, slobodna luka je otvorena u blizini grada, stvarajući pristup većiim brodovima, nudeći brdovima naftne industrije alternativu zagušenoj luci Malabo. Od 2010 nova autocesta je u izgradnji od Lube putem Belebú Balachá kroz LUBA Crater Scientific Reserve Ureca u blizini južne obale.

## Izvori
Francisco Macías Nguema

**Francisco Macias Nguema** (1. siječnja 1924. – 29. rujna 1979.), prvi predsjednik Ekvatorijalne Gvineje (1968.-1979.)

Za vrijeme njegove vladavine, njegovu su državu zvali "Afrički Dachau", zato što je tokom 11 godina njegove okrutne vlasti više od trećine stanovnika pobjeglo u susjedne zemlje. Zabranio je sve stranke koje su postojale prije nezavisnosti, te je jedina legalna postala *[[PUNT]]*(Ujedinjena nacionalna radnička stranka). Uz paravojnu mladež i vojsku, ovo je bio treći stup njegove vlasti. Afrikanizirao je svoje ime u **Masie Nguema Biyogo Ñegue Ndong **, zahtijevajući da svi stanovnici učine isto.

Godine 1972. proglasio se doživotnim predsjednikom. Njegovi rođaci su kontrolirali elemente represije.

Godine 1979. brutalnost njegova režima privukla je osudu Ujedinjenih naroda. Te iste godine Nguema je dao pogubiti nekoliko čanova vlastite obitelji što je među bliskim mu rođacima izazivalo zabritost zbog možebitnog ludila. 3. kolovoza 1979. svrgnuo ga je nećak Teodoro Obiang Nguema Mbasogo, koji je dotad bio guverner Bioka i doministar oružanih snaga. Suđeno mu je za genocid te je pogubljen. No, niti jedan domaći vojnik nije sudjelovao u pogubljenju jer se još mislilo da ima magične moći, pa su posao obavili marokanski vojnici. Stvorio je ekstreman kult ličnosti. Danas se njegova vladavina smatra jednim od najgore korumpiranih, kleptokratskih i diktatorskih režima post-kolonijalne Afrike. Uspoređuje ga se s Pol Potom.

## Izvori
Salina (Sicilija)

**Salina** je drugi po veličini otok talijanskog arhipelaga Lipari u Tirenskom moru pored Sicilije.

Otok je administativno podjeljen na tri komune Leni, Malfa i Santa Marina Salina koje su upravno dio Provincije Messina u regiji Sicilija. Santa Marina Salina leži na istočnoj obali, Malfa na sjeveru, a Leni na jugozapadu, na Salini živi ukupno 2 474 stanovnika.

## Geografija

Salina je vulkanski otok kvadratnog oblika, dug 7 (u smjeru zapad - istok) i širok 5,5 km, ukupne površine od 26,1 km². Od susjednog južnog otoka Lipari razdvojen je Salinskim kanalom, maksimalne dubine 327 m. 

Salina je nastala aktivnošću vulkana koji svoju bazu ima na dubini od oko 1500 metara. Morfologiju otoka karakterizira prisutnost dva ugasla vulkana Monte Fossa delle Felci (962 m) i Monte dei Porri (860 m). Na istočnoj obali leži plitka uvala (maksimalne dubine 8 m), prirodna solana, po kojoj su otok i kanal dobili ime.

## Historija
Arheološka iskapanja pokazala su da je Salina bila naseljena još od brončanog doba, ali i to da je otok bio u pojedinim periodima napušten, kao i to da je u nekim periodima bio prosperitetni. Iskapanja kod Sante Marine Salina otkrila su značajno naselje iz 4. vijek pne.. Negdje oko 7. vijek Salina je bila jedan od najnaseljenijih otoka arhipelaga Lipari, jer su tad po drugim otocima još bili aktivni vulkani. Invazija Saracena na Siciliju i njene otoke opustjela je otok, koji je ostao nenaseljen sve do 17. vijeka.

## Privreda
Salina je plodan otak, sa dosta vode pa se njegovi stanovnici odavno bave poljoprivredom - glavni proizvodi su im grožđe (od kog prave poznatu malvaziju - Malvasia delle Lipari), masline, kapare, bademi i indijske smokve. Uz ribarstvo i turizam to je osnovna ekonomska aktivnost, od koje živi većina otočana.

## Izvori

## Vanjske veze

* Turistički vodič po Salini  
* ''Salina Isola'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana
The Three Musketeers (film, 1921)

***The Three Musketeers*** () je američki crno-bijeli nijemi pustolovni film snimljen 1921. u režiji Freda Nibloa. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Alexandrea Dumasa, odnosno prema njemu postavljene kazališne predstave Edwarda Knoblocka. Radnja je smještena u Francusku početkom 17. vijeka, a glavni protagonist je siromašni gaskonjski plemić d'Artagnan koji dolazi u Pariz kako bi se pokušao priključiti elitnim kraljevskim mušketirima te sticajem okolnosti upada u niz političkih intriga. D'Artagnanovu ulogu je tumačio Douglas Fairbanks, koji je također producirao film a zajedno sa režiserom Fredom Nibloom prethodne godine postigao veliki uspjeh s filmom *[[The Mark of Zorro]]*. U *Musketeers* je također maksimalno iskoristio priliku, kao i mogućnosti novog filmskog medija da demonstrira zavidne atletske vještine; film sadrži akcione scene, odnosno Fairbanksove kaskade koje se dan-danas smatraju impresivnima. Iako su kritičari u kasnijim periodima znali zamjerati određenu sporost radnje, film je postigao izuzetan uspjeh, postao jedan od najgledanijih filmova godine i potvrdio status Fairbanksa kao "kralja Hollywooda". Dio kritičara smatra da je upravo *The Three Musketeers* definirao "mačeve i plašteve" kao novi filmski žanr. Fairbanks namjerno nije ekranizirao cijeli Dumasov roman, prije svega nastojeći izbjeći mračnije tonove iz njegove završnice i publici pružiti hepi end. Osam godina kasnije je d'Artagnanovu ulogu ponovio u nastavku pod naslovom *[[The Iron Mask]]*.

## Uloge

* Douglas Fairbanks ... d'Artagnan 
* Léon Bary ... Athos 
* George Siegmann ... Porthos 
* Eugene Pallette ... Aramis 
* Boyd Irwin ... Comte de Rochefort 
* Thomas Holding ... Vojvoda Buckinghama 
* Sidney Franklin ... Monsieur Bonacieux 
* Charles Stevens ... Planchet 
* Nigel De Brulier ... Kardinal Richelieu 

* Willis Robards ... Kapetan de Treville 
* Lon Poff ... Otac Joseph 
* Mary MacLaren ... Kraljica Anne od Austriaje 
* Marguerite De La Motte ... Constance Bonacieux 
* Barbara La Marr ... Milady de Winter
* Walt Whitman ... d'Artagnan's Father 
* Adolphe Menjou ... Louis XIII 
* Charles Belcher ... Bernajoux

## Vanjske veze

* 
*
Les Trois Mousquetaires (filmski serijal, 1921)

***Les Trois Mousquetaires*** () je francuski crno-bijeli nijemi pustolovni filmski serijal sniman 1921. i 1922. u režiji Henrija Diamant-Bergera. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Alexandrea Dumasa. Radnja je smještena u Francusku u 17. vijeku, a protagonist je mladi gaskonjski plemić d'Artagnan koji, u nastojanju da se priključi elitnim kraljevskim mušketirima upada u niz političkih intriga. *Le Trois Mousquetaires* je predstavljao jedan od najambicioznijih projekata francuske kinematografije svog vremena; studio Pathé Frères je relativno mladom i neiskusnm Diamant-Bergeru povjerio prvi kostimirani filmski serijal, ali i za tadašnje doba basnoslovan budžet korišten za stotine statista i snimanje na lokacijama širom Francuske i susjedne Italije. U svom originalnom obliku se serijal sastojao od dvanaest jednosatnih epizoda koje su se prikazivale u ritmu jednom tjedno. Serijal je doživio veliki uspjeh, ali je po dolasku zvučnog filma brzo zaboravljen. Godine 1995. je sineast Jérôme Diamant-Berger, Henrijev unuk, restaurirao i premontirao verziju svog djeda kojoj je dodao suvremenu muziku i podijelio je na 14 epizoda.

## Uloge
* Aimé Simon-Girard ... d'Artagnan 
* Henri Rollan ... Athos
* Charles Martinelli ... Porthos
* Pierre de Guingand ... Aramis 
* Pierrette Madd ... Madame Bonacieux 
* Jean Joffre ... M. Bonacieux 
* Jeanne Desclos ... Kraljica Anne d'Autriche 
* Édouard de Max ... Richelieu 
* Claude Mérelle ... Milady de Winter 
* Henri Baudin ... Rochefort 
* Charles Dullin... Otac Joseph 
* Maxime Desjardins ... Tréville 
* Armand Bernard ... Planchet 
* Louis Pré Fils ... Grimaud 
* Antoine Stacquet ... Bazin 
* Marcel Vallée ... Mousqueton 
* Germaine Larbaudrière ... Vojvotkinja od Chevreusea
* Gaston Jacquet ... De Winter 
* Blanche Altem ... Doña Estefana 
* Mme. Joffre ... Opatica
* Georgette Sorelle ... Sestra
* Paul Hubert ... Falton

## Popis epizoda (verzija iz 1995)

# *L'Auberge de Meung*
# *Les Mousquetaires de M. de Tréville*
# *La Lingère du Louvre*
# *Pour l'honneur de la Reine*
# *Les Ferrets de diamant* (1)
# *Les Ferrets de diamant *(2)
# *Le Bal des échevins*
# *Le Pavillon d'Estrées*
# *Les Conquêtes de D'Artagnan*
# *L'Auberge du Colombier rouge*
# *Le Conseil des mousquetaires*
# *Milady prisonnière*
# *Le Couvent de Béthune*
# *La Vengeance des mousquetaires*

## Vanjske veze
*
The Sheik (roman)

***The Sheik*** ( je ljubavni roman engleske književnice Edith Maude Hull objavljen 1919. godine. Radnja je smještena u Alžir, okolicu grada Biskra, a protagonistica je svojeglava i pustolovinama sklona engleska aristokratkinja Lady Diane Mayo koju će oteti lokalni šeik Ahmed Ben Hassan ali se kasnije i zaljubiti u nju. Roman je u svoje vrijeme izazvao kontroverze zbog za dio tadašnje javnosti neprihvatljivog prikaza ljubavi između pripadnika različitih rasa, a dan-danas izaziva kontroverze zbog scene silovanja. Usprkos toga, stekao je izuzetnu popularnost koja se odrazila i kroz istoimeni film koji je od Rudolpha Valentina učinio globalnu zvijezdu, ali i kroz popularnu pjesmu *[[The Sheik of Araby]]*. Hull je nešto kasnije napisala nastavak pod naslovom *The Son of Sheikh* (Šeikov sin).

## Izvori
The Sheik (film)

***The Sheik*** () je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1921. u režiji Georgea Melforda. Temelji se na istoimenom romanu engleske književnice Edith Maude Hull. Radnja je smještena u Alžir gdje svojeglava britanska aristokratkinja (čiji lik tumači Agnes Ayres) postane oteta od strane lokalnog šeika (čiji lik tumači Rudolph Valentino) koji će se zaljubiti u svoju zatočenicu. *The Sheik* nakon premijere nije oduševio kritičare, ali je zato doživio izuzetan komercijalni uspjeh, koji se tumači vještom propagandnom kampanjom studija Paramount Pictures, popularnošću samog romana, ali najviše efektom koji je privlačni i "egzotični" Valentino imao na žensku publiku. *The Sheik* je od Valentina učinio jednu od najvećih hollywoodskih, odnosno svjetskih filmskih zvijezda svog vremena, a njegov je lik postao jedna od ikona popularne kulture. Godine 1926. je Valentino nedugo pred smrt nastupio u nastavku pod naslovom *[[The Son of Sheik (film)|The Son of Sheik]]*.

## Uloge
* Rudolph Valentino ... Šeik Ahmed Ben Hassan
* Agnes Ayres ... Lady Diana Mayo
* Ruth Miller ... Zilahl, potencijalna mlada
* George Waggner ... Yousaef, plemenski poglavica
* Frank Butler ... Sir Aubrey Mayo, Dianin brat
* Charles Brinley ... Mustapha Ali
* Lucien Littlefield ... Gaston
* Adolphe Menjou ... Raoul de Saint Hubert
* Walter Long ... Omair
* Loretta Young ... arapsko dijete (van špice)

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* 
* NPR Article on The Sheik
* Review of the Sheik DVD
* Vintage Reviews for The Sheik
Keneurgenč

**Keneurgenč** ili **Gurgandž** (turkmenski: *Köneürgenç*, iz perzijskog: کهنه گرگانج, *Kuhna Gurgāndž*, ponekad navođen kao *Konya-Urgench* ili *[[Urgenč|Urganj]]*, u značenju: "Stari Urgenč") je arheološki lokalitet starog grada **Urgenča** (*Ürgenç*) i istoimena općina s oko 30,000 stanovnika u sjevernom Turkmenistanu, odmah uz granicu s Uzbekistanom. Keneurgenč je bio prijestolnicom Horezmijske Monarhije, o čemu svjedoče brojne građevine, zbog čega je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2005. godine.

Stari Urgenč je bio smješten na rijeci Amu-Darja i bio je jedan od najvećih gradova na Putu svile. Njegov osnutak nije poznat, ali su velike ruševine utvrde Kirkmole datirane u vrijeme Ahemenidske Perzijske Monarhije (550.-330. pr. Kr.). Grad je doživio vrhunac u 12. i 13. vijeku kada je postao prijestolnicom Horezmijske Monarhije i tada je veličinom i po broju stanovnika pretekao sve centralnoazijske gradove, uključujući Buharu. God. 1221., Mongoli pod vodstvom Džingis-kana su opustošili grad do temelja, ubivši veliki broj stanovnika, što se smatra za jedan od najvećih pokolja u historiji.

Grad se počeo oporavljati nakon mongolskog pokolja, ali su ga stanovnici, zbog iznenadne promjene toka Amu-Darje prema sjeveru, i još jednog napada, ovog puta Timura Velikog 1370-ih, zauvijek napustili.

Područje grada su naselili Turkmeni tek 1831. godine, ali su svoja naselja izgradili izvan grada kojeg su koristili samo kao groblje. Novi grad istog imena, Urgenč, izgrađen je jugoistočno, u današnjem Uzbekistanu.

Prva arheološka iskapanja izveo je ruski arheolog Aleksandar Jakubovski 1929. godine. No, većina građevina Keneurgenča su danas ruine, a najbolje sačuvane su tri mala mauzoleja iz 12. vijeka (Nadžadina Alkubre, Pirjar Valija i dr.) i jedan veliki raskošni iz 14. vijeka, Mauzolej Torebega Hanima s tri velike vanjske niše koji je obnovljen 1990-ih. Najznamenitiji spomenik Keneurgenča je Gutluk-Temir minaret iz 11. vijeka koji je svojom visinom od 60 metara bio najveći minaret od opeke prije izgradnje minareta u Džamu (Afganistan), s kraja 12. vijeka.
Možda najljepši spomenik Keneurgenča je Mauzolej Il-Arslana koji je kupasta kupola s 12 faseta u kojoj se nalazi Il-Arslana, djeda Muhameda II., koji je umro 1172. godine. Mauzolej sulatana Tekeša ima isti oblik, ali je nešto veći. Sjeverno od grada se prostire velika srednjovjekovna nekropola.

Ovi spomenici su svjedočanstvo izvanrednih dostignuća u arhitekturi i obrtu čiji je utjecaj kasnije oblikovao arhitekturu indijske Mogulske Monarhije u 16. vijeku.

## Izvori

* Klaus Pander, *Central Asia*, DuMont Art Travel Guide, Ostfildern, 6. izdanje 2005. str. 384.
Lista ekranizacija romana Les Trois Mousquetaires

Dolje je naveden kronološki popis filmskih i televizijskih adaptacija romana *[[Tri mušketira]]* francuskog književnika Alexandrea Dumasa.

## Vanjske veze

* Подробная информация обо всех экранизациях
Lampione

**Lampione** (sicilijanski: *Lampiuni*) je mali nenaseljeni otok talijanskog arhipelaga Pelagi u Tirenskom moru južno od Sicilije.

Otok administativno pripada komuni Lampedusa i Linosa koja je upravno dio Provincije Agrigento u regiji Sicilija. 
## Geografija

*Lampione* je vapnenačka stijena duga 200 i široka 180 km, ukupne površine od 0,03 km². Od susjednog jugoistočnog otoka Lampedusa udaljen je 18 km . 

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Lampione Isola'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana
Riton

**Riton** (perz. تکوک: „Takuk“; grč. *rhytos*) je drevna posuda iz doba Neolita, za čuvanje tekućina namijenjenih za obrede. Istraživanja neolitskog naselja Danilo u Hrvatskoj dala su na desetine ovakvih predmeta. Do tada su bili pronađeni na dvije lokacije u sjevernoj Grčkoj i u okolini Trsta. Danilska kultura prepoznaje se po keramičkom ritonu karakteristična oblika - on je ukrašena posuda na četiri noge s velikom ručkom za nošenje. 
## Prahistorijski riton
Prvi nalazi ritona u Bosni i Hercegovini iskopani su na lokalitetu Kakanj 1947. i 1954. god.  
 
Riton je zatim pronađen u Zelenoj pećini i Obre I i na još nekoliko nalazišta u Dalmaciji.  Alojz Benac i Josip Korošec, istraživači ovih lokaliteta, su zaključili da se radi o kultnoj vazi, upotrebljavanoj u religijskim i magijskim obredima. Korošec je smatrao da se radi o kultu vode, dok je Benac smatrao da se radi o kultu plodnosti. Bile su rasprostranjene od Korinta u Grčkoj do Trsta.

Na osnovu kasnijih istraživanja zaključeno je da neolitske kulture nisu bile izolovane, u sebe zatvorene zajednice. Postojali su živi kontakti između srednje Bosne i Jadrana, kao i duž svih obala Sredozemnog mora. Jesu neolitske kulture bile sjedilačke, ali su pojedinci putovali, upoznavali se, razmjenjivali materijalna dobra i ideje i stvarali duhovno jedinstvo.

## Historijski riton

Najčešće se radi o bogato ukrašenim posudama izrađenim od plemenitih kovina poput zlata ili srebra. Prvotni ritoni datiraju iz drevne Perzijske Monarhije a njihova upotreba se u 5. vijek pne. proširila i na Grčku, gdje su umjetnici kopirali i oponašali perzijske rukotvorine.

## Veze
* Perzepolis
* Ekbatana
* Umjetnost stare Grčke

## Izvori

## Vanjske veze

* Riton (YourDictionary.com)
* Janine Bakker: Perzijski utjecaj na Grčku (Iran Chamber)
Jarsan

**Jarsan** ili **Ahl-e Hakk** (kur. یارساﻥ - *Jâresân*; perz. اهل حق - *Ahl-e Hakk*; hrv. „Narod istine“) je sljedba nastala je na prijelazu iz 14. u 15. stoljeće na području današnje Kermanšaške i Luristanske pokrajine u Iranu, a njenim se osnivačem smatra Sultan Sahak. Iako vuče korijene iz šijitskog oblika islama, jarsan se ne smatra njegovim ogrankom dok se zoroastrijski utjecaj očituje u izraženom dualizmu. Ono što jarsan okvirno razlikuje od zoroastrizma i jesidske religije (također kurdska sljedba) jest izričito odbacivanje svake vrste kaste, klase ili položaja. Religijska literatura jarsana pisana je većinom na guranskom kurdskom, odnosno u manjoj mjeri na perzijskom jeziku. Sljedbenici jarsana velikim su dijelom podijeljeni u brojne etničke i plemenske skupine koje ne uključuju samo Kurde kao osnivače već i Lake, Perzijanci, Azere, Arape i druge narode. Također, uz manjak standardne religijske literature postoji i jaka segmentacija zbog čega je teško utvrditi njihovu brojnost.

## Veze
* Jesidi
* Kurdi
* Misticizam

## Reference

## Literatura
*  
*  
*  
*
Tahmasp I

**Tahmasp I** (perz. تهماسب یکم; Isfahan, 22. 2. 1514. – Kazvin, 14. 5. 1576.), šah Irana i drugi vladar iz safavidske dinastije.

Rođen je u malenom naselju Šahabadu pokraj Isfahana kao najstariji sin šaha Ismaila I i kraljice Tadžlu Hanom. Na prijestolje je stupio u dobi od samo 10 godina zbog čega je početkom vladavine bio pod snažnim utjecajem kizilbaških starješina, no ubrzo se pokazao sposobnim vladarom koji će upravljati Iranom duže od pola vijeka. Njegova vladavina obilježena je vojnim sukobima protiv sunitskih sila – Osmanlija na zapadu odnosno Uzbeka na sjeveroistoku, ali i dobrim bilateralnim odnosima s indijskim Mogulima na čiji je dvor značajno počela utjecati iranska kultura. Osim po političkom angažmanu, Tahmasp je ostao upamćen i po poticaju razvitka masovne proizvodnje tepiha. Umro je u Kazvinu 1576. godine, a sahranjen je u obiteljskoj grobnici u Ardabilu. Nakon njegove smrti na vladarskom dvoru zavladao je kaos zbog sukoba dvojice njegovih sinova, Ismaila II i Muhameda Hodabande.

## Veze
* Safavidska Monarhija

## Literatura
*  
*  
*  
*  
*  
;Ostali projekti
Torto (rijeka)

**Torto** je rijeka na sjeveru Sicilije duga 58 km.
## Geografija
*Rijeka Torto* izvire na nadmorskoj visini od 999 ispod planine Serra Tignino (masiv Madonie) u Provinciji Palermo.

Od izvora teče u pravcu sjevera do svog ušća u Zaljevu Termini u Tirensko more, kod grada Termini Imerese. Najveće pritoke *Torta* su *San Filippo* (lijeva) i *Lisca* (desna).

*Torto* je planinski brzak, koji preko ljeta često presuši.

Za antike je kotlina rijeke bila prirodna granica između grčkih kolonija Magne Graecie i teritorija koji su kontrolirali Kartažani.
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Fiume Torto carta d'identità'' na portalu Fiumi Italiani
Ismail I

**Ismail I** (perz. اسماعی; Ardabil, 17. srpnja 1487. – Tabriz, 23. svibnja 1524.), šah Irana, osnivač safavidske dinastije i jedan od najvažnijih vladara u iranskoj historiji.

Rođen je u Ardabilu na sjeverozapadu Irana u obitelji kizilbaša, šijitskih ratnika koji su vodili dugogodišnje ratove protiv većinskih sunita. S četiri godine Ismail je izgubio oca Šejha Hajdara koji je poginuo prilikom spomenutih vjerskih borbi, a sljedećih deset godina šijiti su zbog straha od sunitske odmazde skrivali njegovu obitelj. Godine 1501., u dobi od svega 14 godina, Ismail je postao vođom kizilbaša, zauzeo grad Tabriz i proglasio se iranskim šahom. Ubrzo je u potpunosti porazio dinastiju Ak-Kojunlu koja je kontrolirala Iransku visoravan i veće dijelove Mezopotamije, a 1510. krenuo je i u pohod u Centralnu Aziju gdje je porazio Uzbeke i zauzeo grad Merv.

Iranski identitet pokušao je učvrstiti generalnim preobraćenjem iranskog stanovništva sa sunitizma na šijitizam što je 1514. izazvalo sukob s uspinjućim Osmanlijama na zapadu. U bitci kod Čaldirana iranska vojska teško je poražena protiv brojčano jače i kvalitetnije opremljene osmanlijske vojske što je dotad neporaženom Ismailu zadalo veliki moralni udarac. U osmanlijske ruke nakratko je pala i iranska prijestolnica Tabriz, ali njihovi daljnji prodori prema istoku bili su spriječeni. Do svoje smrti 1524. godine Ismail je učvrstio sjeveroistočne granice u Horasanu i zauzeo Gruziju u kavkaskoj regiji. Naslijedio ga je sin Tahmasp I koji će vladati safavidskim Iranom duže od pola vijeka.

Vladavina Ismaila I od velike je historijske važnosti zato što Iran u novi vijek ulazi pod domaćom safavidskom dinastijom, nakon 200 godina dominacije mongolsko-turkijskih dinastija na Iranskoj visoravni. Safavidi će vladati Iranom još dva vijeka nakon Ismailove smrti i imati će značajan utjecaj na razvoj iranskog društva, religije i internacionalnih odnosa. Novovjekovni iransko-turski ratovi koji su započeli bitkom kod Čaldirana nastaviti će se još 300 godina čime će se oblikovati i današnje granice Irana, Turske i Iraka. Proces šijitizacije iranskih muslimana kojeg je započeo Ismail nastavio se i nakon njegove smrti, a rezultirao je promjenom religijske karte u široj regiji sve do današnjeg dana – Iran, Azerbajdžan, Irak i Bahrein su većinski šijitske zemlje.

## Veze
* Safavidska Monarhija
* Šijitizam

## Literatura
*  
*  
*  
*  
*  
*  
;Ostali projekti
Ismail II

**Ismail II** (1537. – 1578.), šah Irana i treći vladar iz safavidske dinastije. Rođen je 1537. godine kao sin vladara Tahmaspa I i u mladosti je pokazivao veliku ambicioznost zbog čega je šah strahovao da bi ga mogao svrgnuti s trona, pa ga je 1557. dao utamničiti. Iz pritvora je oslobođen zahvaljujući utjecajnoj princezi Pari Han Hanom koja ga je favorizirala prilikom borbi za vlast s polubratom Hajdarom Mirzom. Ismail II također je uživao većinsku potporu kizilbaša, dok su Hajdara favorizirali Tadžici. U sukobima za vlast Hajdar je ubijen 1576. godine i Ismail se nametnuo kao šah. Njegova 15-mjesečna vladavina ostala je upamćena uglavnom negativno zbog paranoidnog straha od svrgavanja zbog čega je dao pogubiti nekoliko braće, a uspoređivan je i s Ivanom Groznim. Zahvaljujući utjecaju sunitskog učenjaka Mirze Mahduma Šarifija, Ismail II se preobratio sa šijitizma na sunitizam čime je stekao niz neprijatelja. Njegova smrt iz 1578. nije razjašnjena i postoji dilema je li umro od prirodnih uzroka ili su ga otrovali kizilbaši koji su za novog vladara odredili Muhameda Hodabandu. Ismail II imao je jednog sina i tri kćeri.

## Veze
* Safavidska Monarhija

## Literatura
*  
*
Kizilbaši

**Kizilbaši** (tur. *Kizilbaş*; „Crvene kape”) su prvotno označavali nekoliko turkijskih i iranskih ratničkih plemena koje je karakterizirala pripadnost šijitskom islamu, a potom etničku skupinu koja nosi njihovo podrijetlo. Kizilbaši potječu iz područja Anatolije i Kurdistana, a historijski se pojavljuju u 13. vijeku. Odigrali su značajnu ulogu u Ismailovom osnivanju Safavidske Monarhije početkom 16. vijeka, a crvene kape po kojima su dobili ime simbolizirale su njihovu lojalnost safavidskoj kruni. Zbog političkog sukoba s iranskim vladarem Abasom I., oko 1600. godine dio kizilbaša protjeran je na istok nakon čega počinju igrati značajnu vojnu i društvenu ulogu u područjima današnjeg Afganistana, Pakistana, pa čak i Indije. Kizilbaši su pripadali heterodoksnom obliku šijitskog islama usko povezanom sa sufijskim odnosno alevitskim (kao i bektaškim i derviškim) uvjerenjima, a vjerovali su kako njihovi vladari imaju božanske osobine. Potomci kizilbaša danas žive od Turske i Sirije, preko Irana i Azerbajdžana, do Afganistana i Pakistana.

## Veze
* Šijiti
* Kurdi
* Safavidsko Carstvo

## Izvori

## Literatura
*  
*
Kapar

**Kapara** (latinski: *Capparis spinosa*), je višegodišnja grmolika biljka iz roda *Capparis* (porodica *Capparaceae*), čiji su neotvoreni cvijetni pupoljci upotrebljavju kao začin. 

*Kapara* raste po cijelom Mediteranu, pa se i pretpostavlja da joj je Mediteran bio i domovina, premda postoje i druge teorije o njenom porijeklu, između ostalog da potječe iz Tropa. 
## Karakteristike
*Kapara* je bodljikava grmolika biljka, s mnogo grančica, listovi joj rastu naizmjenično na granama. Oni su debeli i sjajni, ovalnog oblika, lagano uvijeni. Cvjetovi su bijeli ili svijetlo rozi, slatkastog mirisa, s četiri latice i mnogo ljubičastih prašnika. *Kaparama* odgovara polusuha i vruća klima, sa srednjim godišnjim temperaturama od preko 14&nbsp;°C i godišnjom količinom padalina od 200 do 600 mm. Najviše im odgovara kišno proljeće i dugo sušno ljeto. Rastu praktički svuda, čak i po naizgled potpuno jalovom zemljištu, i na najneobičnijim mjestima; fasadama kamenih kuća, spojevima stepenica. Osjetljiva je na hladnoću, posebno tokom vegetacije. Za ljetnih mjeseci pupoljci izbijaju iz stabljike, a beru se kada lagano potamne, i postanu plavi ili ljubičasti. 
## Primjena
Na cijeni su manje, ne suviše izrasle biljke. *Kapara* se najčešće koristi kao začin, ili usoljena u salamuri ili ukiseljena i tako pripremljena za jelo. 
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Caper'' na portalu Encyclopædia Britannica 
* ''Caper factsheet'' na portalu Purdue University
Muhamed Hodabanda

**Muhamed Hodabanda** (1532. – 1596.), šah Irana i četvrti vladar iz safavidske dinastije. Odlukom kizilbaških starješina okrunjen je u Kazvinu 11. 2. 1578. nakon smrti brata Ismaila II koji je umro u nerazjašnjenim okolnostima. Muhamed Hodabanda ostao je upamćen kao vladar slabog karaktera i lošeg vida čiju je vladavinu obilježila utjecajna supruga Hair al-Nisa Begum iz Mazandarana. Uz pomoć vezira Mirze Salmana centralizirala je vlast i postala najmoćnijom osobom u safavidskom Iranu. Nakon što su počeli gubiti moć, kizilbaši su se urotili protiv vladarice iz sjene i uz odobrenje samog šaha 1579. su izvršili atentat. Narednih godina zbog nesuglasica na vladarskom dvoru država počinje opadati što 1578. iskorištavaju Uzbeci prodorom u Horasan na istoku odnosno osmanski sultan Murat III koji započinje novu seriju iransko-turskih ratova. Osmanlije zauzimaju Širvan, veći dio Kavkaske regije, te Baku i Derbent na kaspijskoj obali. Godine 1585. okupiran je i Tabriz čije je stanovništvo djelomično masakrirano. Slaba Hodabandina politika dovela je i do unutarnjih problema odnosno lokalni pobuna zbog kojih će vlast 1587. prepustiti svom sinu Abasu I.

## Veze
* Safavidska Monarhija

## Literatura
*  
*
Abas Veliki

**Abas I Veliki** (perz. عباس بزرگ; Herat, 27. 1. 1571. – Farahabad, 19. 1. 1629.), šah Irana, peti i najslavniji vladar iz safavidske dinastije. Početkom oktobra 1588. postao je vladar Irana, zbacivši sa prijestolja svoga oca Muhameda Hodabandu koji se pokazao nesposobnim vladarem. Poduzeo je niz pohoda protiv Uzbeka, Osmanlija, Mogula i Portugala čime je vratio izgubljene teritorije odnosno proširio državu na Kavkaz, Mezopotamiju, Južnu Aziju i veće dijelove Perzijskog zaljeva.

Godine 1592. premjestio je glavni grad monarhije iz Kazvina u Isfahan koji izrasta u jedan od najvećih gradova svijeta sa spektakularnim arhitektonskim zdanjima kao što je Nakš-e Džahan. Ostvario je dobre diplomatske veze sa Španijom, Italijom i Engleskom ugovarajući trgovinu i tehnološku razmjenu. Uz asistenciju Engleza Roberta Shirleyja modernizirao je vojsku i u višestruko navrata porazio Osmanlije na zapadu i sjeverozapadu. Iranu su vraćeni Kurdistan, Širvan, Kavkaz i Mezopotamija, uključujući važne gradove kao što su Bagdad i Basra. U svojoj državi Abas je propagirao religijsku toleranciju što je rezultiralo priljevom desetaka tisuća armenskih i gruskih izbjeglica koji su bježali pred Turcima. U Isfahanu je izgrađena Nova Džolfa, velika kršćanska četvrt i veličanstvena katedrala Vank.

Za vrijeme njegove vladavine u zemlji su izgrađeni i mnogi putevi, mostovi i monumentalne građevine, a pojačane su trgovačke i kulturne veze sa Evropom. Bio je prvi perzijski vladar koji je slao mlade slikare na školovanje u Italiju. Njegovo vladanje je razdoblje najvećeg uspona države Safavida, kada je umro ostavio je državu koja se protezala od Tigrisa do iza Inda. Naredio je da se ubije njegov najstariji sin, a za nasljednika je proglasio svog unuka Safija. Abas Veliki sahranjen je u gradu Kašanu.

## Veze
* Safavidska Monarhija

## Literatura
*  
*  
*  
*  
*  
;Ostali projekti
Kapara (vladar)

Kralj **Kapara** (također **Gabara**) od Guzane (Tell Halaf) bio je vladar malog aramejskog kraljevstva Bit Bahiani u 10. ili 9. vijeku pne. (Albright 1956 mu vladavinu smješta u okvir 950-875. pne.). Dao je sagraditi Bit-hilani, monumentalnu palaču u neo-hetitskom stilu, otkrivenu 1911. od strane Maxa von Oppenheima, sa bogatim ukrasima i reljefnim ortostatima.

Godine 894. pne. je asirski kralj Adad-nirari II zabilježio palaču u svojim arhivima kao tributarni aramejski grad-državu. Godine 808. pne. su i grad i njegova okolica postali provincija Neoasirskog Carstva.

## Literatura
* W. F. Albright, ''The Date of the Kapara Period at Gozan (Tell Halaf), Anatolian Studies, (1956).

## Vanjske veze
* Orthostat relief: archer 
* Orthostat relief: hunting scene
* Orthostat relief: wrestling scene 
* Orthostat relief: lion hunt
* Orthostat relief: Gilgamesh between two bull-men supporting a winged sun disk
Požar u Brooklyn Theatreu

**Požar u Brooklyn Theateru** () je naziv za katastrofalni požar koji je izbio 5. decembra 1876. u američkom gradu Brooklynu (danas općina grada New Yorka). Do njega je došlo navečer u istoimenom kazalištu za vrijeme održavanja popularne predstave *[[Les deux orphelines]]* ("Dvije sirotice") Adolphea d'Enneryja i Eugenea Cormona. Prema rezultatima naknadne istrage, izbio je, najvjerojatnije zbog neispravne plinske svjetiljke, u pauzi između četvrtog i petog čina na pozornici prenatrpanoj rekvizitima, kulisama i drugim predmetima koji su spriječili njegovo brzo gašenje od strane scenskih radnika; nastojeći spriječiti paniku, glumci, uključujući Kate Claxton, su neko vrijeme nastojali izvoditi predstavu prije nego što su konačno rekli publici da napusti zgradu. Vjeruje se da je najveći dio publike iz partera uspio napustiti dvoranu na vrijeme, ali ne i publika sa dva balkona. Za samo dvadeset minuta je požar uspio zahvatiti cjelokupnu zgradu, izazvavši rušenje zidova. Naknadno je pronađen veliki broj leševa, od kojih je najveći dio bilo nemoguće identificirati, kao i ustvrditi njihov ukupan broj. Vjeruje se da je poginulo najmanje 278, a neki izvori navode preko 300 ljudi. Požar u Brooklyn Theateru je predstavljao dotada najkatastrofalniji požar u pojedinačnoj građevini u historiji SAD, te potakao niz donošenje niza mjera u svrhu poboljšanja sigurnosti. Razmjere katastrofe su nadmašili tek požari u čikaškom Iroquois Theateru 1903. i bostonskom noćnom klubu Cocoanut Grove 1942. godine.

## Povezano
* Požar u Ringtheateru (1881)
Kate Claxton

**Kate Claxton** (rođena kao *Kate Elizabeth Cone*; 24. august 1848 - 5. maj 1924) je bila američka kazališna glumica. Karijeru je otpočela 1870. godine, a već nakon nekoliko godina stekla slavu tumačeći lik Louise u predstavi *[[Les Deux Orphelines]]* (Dvije sirotice) francuskih autora Adolphea D'Enneryja i Eugenea Carmona. Istu je ulogu tumačela 5. decembra 1876. u Brooklynu kada je u tamošnjem kazalištu izbio katastrofalni požar. Claxton je tekst predstave adaptirala za američku publiku, odnosno na njega stekla autorska prava. Kasnije je kao scenarist sudjelovala i u nekoliko njenih filmskih adaptacija, uključujući znameniti *[[Orphans of the Storm]]* D. W. Griffitha 1921.

## Reference

## Literatura
* Ryan, Pat M. "Claxton, Kate" *Notable American Women.* Vol. 1, 4th ed., The Belknap Press of Harvard University Press, 1975

## Vanjske veze
* 
* 
* Kate photo
Orphans of the Storm

***Orphans of the Storm*** (), ponekad poznat i kao ***Dvije sirote***, je američki crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1921. u režiji D. W. Griffitha. Predstavlja adaptaciju kazališnog komada *[[Les Deux Orphelines]]* francuskih autora Adolphea D'Enneryja i Eugenea Cormona, koji je uživao veliku popularnost na svjetskim pozornicama u drugoj polovici 19. i početkom 20. vijeka. Naslovne protagonistice - čije likove tumače sestre Lilian i Dorothy Gish - su Henriette i Louise Girard, Francuskinje iz skromnih porodica koje u predvečerje Revolucije odlaze u Pariz odlaze tražiti lijek za Louisineu sljepoću, te ulaze u cijeli niz neprilika. Iako je zadržao najveći melodramatskog sadržaja iz predloška, Griffith je scenarij djelomično promijenio dodavši prikaz Revolucije i post-revolucionarnog Terora kao i uz njih vezanih historijskih ličnosti; vjeruje se da je poticaj za to bila nedavna Oktobarska revolucija kao i uz nju vezani događaji u drugim zemljama u kojoj je vidio odraz nekadašnjeg krvoprolića. Griffith se u filmu kroz dijaloge likova eksplicitno izjasnio protiv klasne borbe. *Orphans of the Storm* je doživio veliki uspjeh, ali predstavljao početak kraja Griffithove filmske karijere, s obzirom da će nakon ovog filma snimati komercijalne promašaje.

## Uloge
* Lillian Gish ... Henriette Girard
* Dorothy Gish ... Louise
* Joseph Schildkraut ... Chevalier de Vaudrey
* Frank Losee ... Grof de Linières
* Catherine Emmet ... Grofica de Linières
* Morgan Wallace ... Markiz de Praille
* Lucille La Verne ... Mother Frochard
* Frank Puglia ... Pierre Frochard
* Sheldon Lewis ... Jacques Frochard
* Creighton Hale ... Picard
* Leslie King ... Jacques-Forget-Not
* Monte Blue ... Danton
* Sidney Herbert ... Robespierre
* Lee Kohlmar ... Louis XVI
* Louis Wolheim ... Krvnik

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* ''Orphans of the Storm'' at Virtual History
Alamut (roman)

***Alamut*** je najpoznatije djelo Vladimira Bartola. Prvo izdanje izašlo je 1938. godine, a bavi se pričom o Hasan ibn as-Sabahu i njegovoj sekti ismailija. U svoje vrijeme knjiga nije bila hvaljena od strane kritičara, no popularnost joj je porasla osamdesetih godina 20. vijeka, te ponovno u početkom 21. vijeka, kada je, nakon što ju je na engleski preveo Michael Biggins, nadahnula autore računalne igre *Assassins Creed*.

Bartol je roman počeo pisati ranih 1930-ih godina u Parizu. Tamo je sreo slovenskog književnog kritičara Josipa Vidmara, koji ga je upoznao s pričom o Hasanu-e Sabahu. Dodatan poticaj za roman bio je atentat na jugoslavenskog kralja Aleksandra I od strane hrvatskih i bugarskih radikalnih nacionalista, kojeg je navodno potakla talijanska fašistička vlada. Kada je prvi put objavljen, roman je bio sarkastično posvećen Benitu Mussoliniju.

Glavna poruka romana jest: ništa nije istinito, sve je dopušteno.

## Radnja

Roman govori o iranskoj tvrđavi zvanoj Alamut, gdje vođa sekte ismailija, Hasan-e Sabah skuplja vojsku za napad na sunitske Seldžuke koji su zaposjeli Iran. U tvrđavu se, potaknut željama obitelji, zaputi mladi ibn Tahir, koji je kasnije izabran u četu najsposobnijih i najubojitijih vojnika, fedaija. Kroz njihov trening i obrazovanje, naučeni su dati vlastiti život za ispunjenje svojih naredbi. Ukoliko poginu, rečeno im je da odlaze u raj, gdje će uživati u jelu, piću, obilju i ženama. U to svi vjeruju, jer ih Hasan omami hašišem, te ih u nesvijesti premjesti u kraljevske vrtove iza tvrđave, koje je dao urediti prema svojem opisu raja. Fedaiji tako vjeruju da je sam Alah podario moć Hasanu da ih u zaslužen čas pošalje u nebesa. Među njima i djevojkama u vrtu se razviju ljubavne veze, koje Hasan, naravno, iskorištava. Da bi seldžučki vojnici spoznali njegovu moć, naređuje jednom od fedaija da se baci s tornja. Ovaj, vjerujući da će se tako vratiti svojoj dragoj u raju, to učini sa smješkom. Ibn Tahira, najsposobnijeg fedaija, Hasan pošalje ubiti Nizam al-Mulka, sultanovog vezira, koji ga je u prošlosti izdao. Kada ibn Tahir izvrši zapovijed, vezir mu pred smrt otkrije istinu o Hasanovim planovima, na što se ibn Tahir zaputi natrag u Alamut, odlučivši ubiti Hasana. Hasan ga primi i otkrije mu pravi smisao svojeg nauka – ništa nije istinito, sve je dozvoljeno. Potom ga pusti i otpremi ga da putuje po svijetu. Drugi fedai ubije sultana, država se raspadne, te počne rat za prijestolje. Hasan se zatvara u toranj, gdje do smrti radi i zapovijeda ismailijama preko svojih vjernih daija, važnih vjerskih i vojnih časnika.

## Povezano
* Tvrđava Alamut
* Ismailizam
* Asasini
Alamut (razvrstavanje)

**Alamut** se može odnositi na:
* **[[Alamut]]**, regija u masivu Alborz na sjeveru Irana
* **[[Tvrđava Alamut|Alamut (tvrđava)]]**, tvrđava na sjeveru Irana
* **[[Alamut (roman)]]**, roman Vladimira Bartola iz 1938.
* **[[Alamut-Rud]]**, rijeka na sjeveru Irana
Aorsi

**Aorsi** su bili najistočnije sarmatsko pleme, koje je obitavalo na donjem toku Volge i na istoku sve do Aralskog jezera. U kineskim izvorima nazivaju ih imenom "*Yen-Ts’ai*". Aorsi su pokoreni od Rimljana 49. godine, a oko 200. godine su ih asimilirala druga sarmatska plemena.

## Veze
* Sarmati
The Two Orphans (film, 1915)

***The Two Orphans*** () je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1915. u režiji Herberta Brenona. Predstavlja adaptaciju francuskog kazališnog komada *[[Les deux orphelines]]* Adolphea D'Enneryja i Eugenea Cormona. Po žanru je melodrama smještena u pred-revolucionarnu Francusku. Naslovne protagonistice - čije likove tumače Theda Bara i Jean Sothern - su dvije siromašne sestre, od kojih je jedna slijepa, koje odlaze u Pariz u potrazi za lijekom, a gdje će doživjeti niz neugodnosti. Temeljen na popularnom predlošku, film je nastao u produkciji Fox Film Corporation te djelomično bio sniman u kanadskom Kvebeku čije su lokacije trebale nešto uvjerljivije "glumiti" Francusku. Danas se smatra izgubljenim filmom.

Po istom predlošku je godine 1921. D. W. Griffith snimio daleko poznatiji film *[[Orphans of the Storm]]* u kome su nastupile sestre Dorothy i Lillian Gish.

## Uloge
* Theda Bara ... Henriette
* Jean Sothern ... Louise
* William E. Shay ... Chevalier de Vaudrey
* Herbert Brenon ... Pierre
* Gertrude Berkeley ... Majka Frochard
* Frank Goldsmith ... Markiz de Presles
* E. L. Fernandez ... Jacques
* Sheridan Block ... Grof de Liniere
* Mrs. Cecil Raleigh ... Grofica De Liniere 
* John Daly Murphy ... Picard

## Reference

## Vanjske veze
*
Ahmad Kasravi

**Ahmed Kasravi** (Hokmabad, Tabriz, 29. 9. 1890. – Teheran, 11. 3., 1946.) bio je iranski lingvist, historičar i filozof.

## Biografija
Otac mu je umro kad mu je bilo 13 godina pa je radio u tkaonici tepiha. Prema želji pokojnog oca, pohađao je šijitsko sjemenište u Tabrizu. Razočaran pomanjkanjem slobode, potražio je namještenje u Ministarstvu pravosuđa, odakle se morao udaljiti jer je favorizirao seljake i njihove probleme. Godine 1934. počinje objavljivati članke u kojima kritizira perzijske pjesnike, a kad se odbija odreći svojih stavova, prisiljen je udaljiti se i sa univerziteta. Najvažnija Kasravijeva djela su *Konstituivna historija Irana* o ustavnoj revoluciji s početka 20. vijeka, te *Azari ili drevni jezik Azarbajdžana* o azarskom jeziku prije turkizacije.

## Atentat
Nakon neuspješnog atentata u aprilu 1945., Kasravi je ubijen u teheranskoj sudnici za vrijeme procesa koji se protiv njega vodio zbog navodnog klevetanja islama. S njim je ubijen i jedan njegov suradnik, a za oba atentata bio je odgovoran Navab Safavi, vođa radikalne šijitske organizacije Fadajan-e Islam (Posvećenici islama) koji je kasnije pogubljen.
Denkova bašta

**Denkova bašta** je gradska četvrt Beograda koja administrativno pripada opštini Zvezdara. Smeštena je na samoj granici opština Zvezdara i Voždovac. Susedne gradske četvrti su Lekino brdo, Učiteljsko naselje i Konjarnik. Veće ulice u naselju su „Vojislava Ilića“ , „Velikomoravska“ i „Rimska ulica“. Ukupna površina gradske četvrti iznosi oko četiri hektara. Nezvanično se deli na dva dela, a to su stari gde preovlađuju kuće i novi deo naselja gde preovlađuju novosagrađene stambene zgrade. Važi za jedan od mirnijih krajeva glavnog grada Srbije.

## Reference
Ahriman

**Ahriman** ili **Angra Mainju** je zoroastrijski zloduh, odnosno suprotnost bogu dobra, Ahura Mazdi. Prirodu Ahrimana često opisuje riječ „drudž“ (*laž*), a glavne njegove karakteristike su pohlepa, gnjev i zavist. Ahriman je opisan kao prirodna sila odvojena od Ahure Mazde i suprostavljena njemu i njegovu djelu, a egzistira samo na duhovnom planu, za razliku od duhovne i fizičke egzistencije onog što je stvorio Ahura Mazda. Napad Ahrimana događa se između tih dviju krajnih točaka na vremenskoj traci. Ljudi se u njihovoj dugotrajnoj borbi, koja po legendi traje devet milenijuma, mogu prikloniti jednoj ili drugoj strani, što ovisi od toga jesu li oni dobre i pravedne ili loše i zle osobe. Zoroastrizam je dualistička religija po tome što predviđa pobjedu Dobra (Ahura Mazde) na kraju historije, odnosno poraz Ahrimana i njegovih demona.

## Veze
* Zoroastrizam
* Zaratustra
* Ahura Mazda

## Reference

## Literatura
*  Ahriman (enciklopedija Britannica)
*