open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mark Harmon

**Thomas Mark Harmon** (2. rujna, 1951.), američki je televizijski glumac koji se pojavljuje u raznim ulogama još od 1970-ih. Od 2003. godine glumi bivšeg američkog marinca-snajperista koji se pridružuje NCIS-u nakon smrti njegove žene i kćeri. Ta uloga je jedna od njegovih najpoznatijih uloga, koja mu je dala međunarodnu prepoznatljivost.

## Biografija
Thomas Mark Harmon rođen je u Burbanku, u Kaliforniji, 1951. godine, u obitelji Toma i Elyse Knox. Najmlađe je od njihovih troje djece. Otac mu je bio poznati igrač američkoga nogometa, te ratni heroj iz Drugoga svjetskog rata a majka mu je bila glumica i umjetnica. Harmon ima dvije starije sestre Kristin Nelson i Kelly Harmon. Njegov prvi film bio je film *Comes a Horseman* iz 1978. godine.

## Obiteljski život
Thomas Mark Harmon 1987. godine vjenčao se s Pam Dawbner, glumicom, s kojom je još uvijek u braku. S njom ima dvoje djece, Seana Thomasa Harmona (rođen 1988. godine, glumio je mladog Gibbsa u TV seriji NCIS, u 6. sezoni a 4. i 15. epizodi; 7. sezoni a 16. epizodi, te u 9. sezoni a 8. i 15. epizodi), i Tyja Harmona (rođenog 1992. godine).

1996. godine Thomas Mark Harmon spasio je dvoje tinejdžera iz gorućeg auta ispred njegove kuće u Brentwoodu.

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* Mark Harmon  at TV.com 
* CBS profile
* Mark Harmon at Emmys.com
Sasha Alexander

**Sasha Alexander** (rođena kao Suzana B. Drobnjaković, 17. maj 1973 - ) je američka glumica srpsko-italijanskog porijekla, najpoznatija po televizijskim ulogama među kojima se ističe agentica Caitlin Todd u ''NCIS'' i forenzička patologinja Maura Isles u *[[Rizzoli & Isles]]*.

Od 2007. je u braku sa italijanskim režiserom Eduardom Pontijem (sinom Carla Pontija i Sophije Loren) sa kojim ima dvoje djece.

## Vanjske veze

* 
*
Caitlin Todd

**Caitlin "Kate" Todd** je fiktivni lik američke mornaričke kriminalističke istražiteljice, koja je bila jedan od glavnih protagonista TV-serije *[[NCIS (TV serija)|NCIS]]*, i gdje ju je tumačila Sasha Alexander.

Prvi put se pojavluje u *[[Yankee White (NCIS)|Yankee White]]*, prvoj epizodi serije, kao agentica Tajne službe zadužena za zaštitu predsjednika Busha u predsjedničkom avionu, te tokom nje surađuje sa Leroyem Jethrom Gibbsom, vođom agenata NCIS prilikom istrage sumnjive smrti u avionu; na kraju epizode daje otkaz nakon što se ispostavila da je prekršila pravila službe održavanjem ljubavne veze s jednim od članova predsjedničke pratnje; usprkos toga joj Gibbs, duboko impresioniran njenim vještinama, ponudi mjesto u svom timu koga Todd prihvati.

Todd u timu brzo stiče poštovanje svojih kolega, a prilikom istraga iskazuje najviše empatije prema žrtvama zločina, posebno kada su u pitanju žene i djece. Posebno se zbližava sa Abby Sciuto, dok se njen odnos sa Tonyjem DiNozzom vrti između neobaveznog flerta i otvorenog neprijateljstva.

U epizodi *[[Twilight (NCIS)|Twilight]]*, emitiranoj na kraju druge sezone je ubijena snajperskim hicem u čelo od strane Arija Haswarija, odmetnutog Mossadovog agenta i Al Qaedinog operativca u SAD. Taj događaj je duboko pogodio članove tima. Njeno mjesto kasnije zauzima Ziva David, bivša Mossadova agentica i Arijeva sestra, a nakon njenog odlaska Ellie Bishop.

## Vanjske veze

* Official NCIS homepage na CBS
* Website - NCIS: The Official TV Soundtrack 
* 
* "NCIS" at Yahoo! TV
* The real-life NCIS
* 
* Profil Caitlin Todd na NCIS Wikia
Nacionalni pravni univerzitet Jaroslava Mudrog

**Nacionalni pravni univerzitet Jaroslava Mudrog** (, ) je nacionalni javni univerzitet koji se nalazi u Harkovu u Ukrajini. Institucija nosi ime velikog kneza Jaroslava Mudrog.

## Izvori

## Vanjske veze
*nlu.edu.ua
Glumački par godine

**Glumački par godine „Ona i on“** je nagrada koja se dodeljuje na Filmskom festivalu u Nišu, od 1968. godine. Glumački par godine biraju čitaoci lista „TV Novosti“.

Izbor glumačkog para godine vrše čitaoci lista „TV Novosti“, a na predlog redakcije lista. U konkurenciji za ovu nagradu se nalaze glumački parovi iz filmova i televizijskih serija, koji su emitovani tokom godine. Najčešće se dešava da čitaoci izglasaju glumačke parove iz televizijskih serija, jer se one duže emituje i publika se identifikuje sa likovima. Pošto se televizijske serije emituju u po nekoliko sezona, tako isti glumački parovi budu kandidati za nagradu više godina, a do sada su čak četiri ista glumačka para dva puta dobila nagradu - Stanislava Pešić i Vlastimir Đuza Stojiljković (1973. i 1974), Mina Lazarević i Vojin Ćetković (1999. i 2002), Ljiljana Stjepanović i Radoš Bajić (2008. i 2011) i Sloboda Mićalović i Ivan Bosiljčić (2009. i 2012).

Glumci Vojin Ćetković, Ivan Bosiljčić i Sloboda Mićalović su jedini trostruki nosioci nagrade - Vojin 1999. i 2002. sa Minom Lazarević i 2003. sa Katarinom Radivojević, Ivan 2009. i 2012. sa Slobodom Mićalović i 2010. sa Ivanom Jovanović, a Sloboda 2009. i 2012. sa Ivanom Bosiljčićem i 2005. sa Andrijom Miloševićem.

## Dobitnici

## Vanjske veze
* 40. godina dodele Nagrade Glumačkog para godine
Robert Conquest

**George Robert Acworth Conquest**  (15. jul 1917 – 3. august 2015) bio je britanski historičar, publicist i pjesnik, poznat po knjigama na temu historije SSSR, od kojih se posebno ističe *[[The Great Terror]]* iz 1968. godine, koja je u posljednjim decenijama Hladnog rata u u zapadnim zemljama  predstavljala najiscrpniji i najpopularniji prikaz Velike čistke, odnosno značajno uticala na opću percepciju komunističke ideologije i prakse.

Conquest, koji je u mladosti za vrijeme studija na Oxfordu neko vrijeme bio član Komunističke partije Velike Britanije, za vrijeme Drugog svjetskog rata je služio u Britanskoj vojsci te je od kraja 1944. kao dio vojno-diplomatske misije boravio u Bugarskoj 1944. godine postavši svjedokom uspostave komunističkog režima nakon sovjetske invazije. Ta su ga iskustva pretvorila u gorljivog antikomunista. Nakon početka Hladnog rata se 1950. godine  priključio Odjelu za istraživanje informacija pri britanskom Ministarstvu vanjskih poslova zaduženom za antisovjetsku propagandu. Njega je napustio 1956. godine kako bi se posvetio književnoj i publicističkoj djelatnosti, a 1962. i 1963. je nakratko bio književni urednik britanskog konzervativnog časopisa *[[The Spectator]]*. Godine 1967. je bio među grupom britanskih intelektualaca koji su otvorenim pismom tražili da se britanske trupe pridruže američkim u borbi protiv komunista u vijetnamskom ratu. Od 1981. godine je živio i radio u Kaliforniji, kao suradnik Hoover Institution.

## Vanjske veze
* ''Scourge and Poet'' profil u Guardianu 
* člnaci Roberta Conquesta u New York Review of Books''
* ''Where Ignorance Isn't Bliss'' , članak Roberta Conquesta u *National Review Online* 
* Biografija  na stranici Hoover Institution 
* Great Terror at 40  
* Intervju Elizabeth Farnsworth  za PBS  
* Provil Roberta Conquesta na Spartacusu
* Robert Conquest's profile at Stanford University, Ukrainian Studies Department webpage  
*
Univerzitet u Harkovu

**Univerzitet u Harkovu** (ukrajinski: Харківський університет, , ) je javni univerzitet u Harkovu, u Harkovskoj oblasti u istočnoj Ukrajini. Danas je jedan od dominantnih univerziteta u Ukrajini, a pre raspada Sovjetskog Saveza jedan od glavnih univerziteta u SSSR-u. Osnovan je 1804. godine i nakon Univerziteta u Lavovu najstariji je univerzitet u zemlji.

## Izvori

## Vanjske veze
*univer.kharkov.ua
Siringa

**Siringa**(grč. Συριγξ), je u grčkoj mitologiji nimfa Najada, kći riječnog boga Ladona, poznata po svojoj čednosti. Morala je ostati djevica, jer je bila Artemidina prijateljica.
## [[Mitologija]]
Obitavala je u rijeci Ladon u sjevernoj Arkadiji na Peloponezu u južnoj Grčkoj. Narugala se bogu Panu, koji ju progonio. Ne želeći mu uzvratiti ljubav i naklonost, došla je do rijeke Ladon. Nemajući više gdje pobjeći zamoli riječne nimfe, svoje vodene sestre da je probraze u trstiku. Došavši do rijeke, umjesto očekivane Siringe, Pan ne nađe ništa osim visoke trstike. Pan od tuge doboko uzdahne, a lagani vjetar pronjiše trstiku i zasvira tužnu melodiju. Opčinjen ljepotom zvuka, od trstike rezličitih duljina, Pan je sebi napravio sviralu koju je po svojoj voljenoj nimfi nazvao siringa (Panova frula).
## [[Umjetnost]]
### [[Slikarstvo]]

*Pietro Francavilla (1553-1615), *Pan i Siringa*, Vila Braki, Rovecano.
*Paul Bril (1554-1626), *Pan i Siringa*, Louvre, Pariz.
*Hans Rottenhammer (1564-1625), *Pan i Siringa*, National Gallery, London.
*Peter Paul Rubens (1577-1640), *Pan i Siringa*, Buckingham Palace, London.
*Jan Wildens (1586-1653), *Pan i Siringa*, Buckingham Palace, London.
*Jacob Jordaens (1593-1678), *Pan i Siringa*, Nizozemski: Koninklijke Musea voor Schone Kunsten van België, Francuski: Musées royaux des Beaux-Arts de Belgique, Bruxelles.

*Nikolas Poussin (1594-1665), *Pan i Siringa*, Gemäldegalerie Alte Meister, Dresden.
*Jan Brueghel (1601-1678), *Pan i Siringa*, National Gallery, London.
*Charles de La Fosse (1636-1716), *Pan i Siringa*, Musée des beaux-arts d'Orléans, Orléans.
*Gérard de Lairesse (1641-1711), *Pan i Siringa*, Dulwich Picture Gallery, London.
*Johannes Dunz (1645-1736), *Pan i Siringa*, Kunstmuseum, Bern.
*Sebastiano Ricci (1659-1734), *Pan i Siringa*, Palača Bartoldi, Beluno.
*Willem van Mieris (1662-1747), *Pan i Siringa*, Le Musée des Beaux Arts, Valenciennes.
*Jean François de Troy (1679–1752), *Pan i Siringa*, J. Paul Getty Museum, Los Angeles.
*Mathias Braun (1684-1738), *Pan i Siringa*, Národní galerie, Praha.
*Francois Boucher (1703-1770), *Pan i Siringa*, National Gallery, London.
*Giovanni Bettino Cignaroli (1745-1826), *Pan i Siringa*, Teatr Filarmonico, Verona.
*Arthur Hacker (1858–1919), *Siringa*, Manchester Art Gallery, Manchester.

### [[Glazba]]
*Claude Debussy (1862-1918), *Syrinx* (*La Flute De Pan*).
*Carl Nielsen (1865-1931), *Pan og Syrinx*.
### Literatura
*Thomas Woolner (1825-1892), *Silenus*.
*William Warner (1558?-1609), *Pan his Syrinx, or Pipe, Compact of Seven Reedes*
## Izvori
* Ovidije: *[[Metamorfoze]]*
## Vanjske veze
* Theoi Greek Mytology & The Gods - Syrinx
Državni univerzitet Južne Osetije

**Državni univerzitet Južne Osetije** (, , ) je javni univerzitet u Chinvaliju, glavnom gradu samoproglašene i djelomično priznate Južne Osetije koju izuzev Rusije i još tri zemlje članice Ujedinjenih nacija, gotovo sve zemlje svijeta smatraju sastavnim dijelom kavkaške države Gruzije, dok ista nad regijom nema kontrolu. 1932. godine otvorena su dodatna dva fakulteta pri Južnoosetijskom pedagoškom institutu koji je osnovan 1931. godine. 1935. prvi studenti završili su svoje obrazovanje na ovoj instituciji. U akademskoj godini 1937/1938 instituciju je napustilo 133 diplomiranih studenata, a upisalo ju je  njih 255. 1984. godine institucija je ponijela ime osetijskog novinara i književnog kritičara Aleksandra Arsenijeviča Tibilova. 1993. godine pedagoški institut postao je današnji Državni univerzitet Južne Osetije.

## Vanjske veze
* xipu.ru
Jovan Ilić

**Jovan Ilić** (Resnik, 15.8. 1824 — Beograd, 12.3. 1901) je bio srpski književnik, ministar pravde i državni savetnik.

## Biografija
Rođen je 1824. godine u Resniku. Gimnaziju je učio u Kragujevcu, licej u Beogradu, a filozofiju u Eperješu i Beču. Još kao đak, Ilić se istakao u slobodoumnim i slovenofilskim omladinskim krugovima. Pobratim je Branka Radičevića, prijatelj Sime Milutinovića Sarajlije, aktivan je član kao član napredne omladine, a 1848. sa dobrovoljcima Stevana Petrovića Knićanina učestvovao u borbi protiv Mađara. Član je Liberalne stranke, borben na Svetoandrejskoj skupštini. Bio je pisar Državnog saveta (od 1847), korektor *Srpskih novina*, profesor u Negotinu, Šapcu i Beogradu, član Velikog suda (od 1859), ministar pravde (1869 — 1871. i državni savetnik (1873—1882). Umro je 1901. godine u Beogradu. Njegovi sinovi su književnik Dragutin Ilić i pesnik Vojislav Ilić.

## Književni rad i kritički osvrt
Ilić je objavio tri zbirke lirskih pesama i romantično-idilični spev **Pastiri**. U rukopisu je ostavio zbirku **Slijepac**.

Prva zbirka njegovih pesama ispevana je u duhu pseudoklasične, poučne i bezlične lirike četrdesetih godina. U drugoj zbirci se oslobađa ranijih uticaja, prima Vukove ideje i piše sasvim u duhu narodne pesme. On toliko podražava i ton i oblik narodne pesme, da su mnoge njegove pesme ušle u narod i teško ih je razlikovati od narodnih. Naročito je s uspehom podražavao bosanske sevdalinke i dao je celu jednu zbirku istočnjačkih pesama **Dahire**. 

Romantično-idilični spev „Pastiri“ ispevan je po jednoj narodnoj legendi, sasvim u narodnom duhu, prosto i neusiljeno.

Spada u pevane pesnike srpske književnosti, na čije stihove su komponovali Stevan Mokranjac (Pembe Ajša, Prva Rukovet), Stanislav Binički (Kad ja videh oči tvoje), Davorin Jenko (Dvori Davorovi), Vladimir Đorđević (Dilber-Ana). 

Jovan Ilić najbolje predstavlja one srpske romantičarske pesnike koji su se trudili da u duhu i ruhu narodne poezije stvore umetničku poeziju. Od svih njih konačno je uspeo samo Njegoš, ali se i Ilić ipak odvaja od običnih podražavalaca. On je, sem toga, stvorio priličan broj dobrih orijentalskih pesama. Iako ne ide u red velikih pesnika, Ilić je jedan od onih koji su izgrađivali naš novi književni jezik i književnost na nacionalnim osnovama.

Živeći povučeno i skromno, na starinski tradicionalan način, u maloj kući na Dorćolu, koju je Antun Gustav Matoš sugestivno opisao, Ilić je sa svoja četiri sina, stvorio od svog doma mali književni centar u kome su se okupljali najistaknutiji predstavnici književnog, umetničkog i pozorišnog sveta (Stevan Sremac, Janko Veselinović, Antun Gustav Matoš, Toša Stanković i dr.)radi plodne izmene misli i prijateljskog razgovora.
Krupa (Hutovo blato)

**Krupa** je rijeka na jugoistoku Bosne i Hercegovine duga 9 km lijeva pritoka Neretve.

## Geografija

Krupa izvire iz Deranskog jezera u Hutovom blatu, od tamo teče prema jugozapadu do svog ušća u Neretvu, kod sela Dračevo (Čapljina).

Sliv rijeke velik je 74 km² i proteže se preko močvare Hutovo blato, u kojem je Krupa glavni vodotok koji sistemom podzemnih kanala daje, a svojim nadzemnim tokom i odvodi vode Gornjeg blata i Svitavskog jezera u rijeku Neretvu.

Krupa koja je iako kratka, prosječno duboka 5 metara, nije samo po tome neobična, već i po tome što (ponekad) teče prema izvoru, to se dešava kada se poveća vodostaj Neretve, pa ona potisne Krupu prema Deranskom jezeru.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Krupa'' na portalu Hutovo blato
Karl XIII od Švedske

**Karl XIII** (Stockholm, 7. oktobar 1748. - Stockholm, 5. februar 1818.), bio je 
švedski kralj od 1809. do 1818 i norveški kralj od 1814. do 1818., kad su se te zemlje 
ponovno ujedinile, pod vladarskim nazivom Karl II.

Karl je bio posljednji monarh Dinastije Holstein-Gottorp.

## Biografija
Karl je bio drugi po redu sin kralja Johana III i Louise Ulrike od Prusije, njegov stariji brat 
kralj Gustav III još ga je kao dječaka proglasio Vojvodom od Södermanlanda. Kasnije 
za Rusko-švedskog rata (1788 - 1790.), služio je kao admiral, a 1792. - nakon ubojstva svog brata postao je regent svom trinaestogišnjem nećaku Gustavu Adolfu, kasnijem kralju 
Gustavu IV Adolfu.

Karl nije imao vladarskog dara i čvrstinu karaktera, tako da je stvarna moć bila u rukama njegovih savjetnika, sve dok se mladi Gustav IV Adolf nije umješao i zatražio ono što mu pripada. Ali su njegovi potezi bili katastrofalni, naročito za Napoleonskih ratova, pa je zbog toga smjenjen u martu 1809.

Na njegovo mjesto je instaliran Karl, tada još premlad i suviše boležljiv. Kako je švedski parlament predvidio takvu mogućnost, proglasili su prijestolonasljednikom *[[vojvoda|Vojvodu]] Fredrika Kristiana Augusta* (kasniji Karl August). 
Kad je on prerano umro 1810., na njegovo mjesto su postavili jednog od napoleonovih maršala - Jean-Baptiste Bernadotta kog je Karl August posinio.

Od tada pa sve do svoje smrti Karl IV praktički više nije vladao (čak ni u ceremonijalne svrhe) već je sve na sebe preuzeo prijestolonasljednik **Jean-Baptiste** alias Karl XIV Johan.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Karl XIII'' na portalu Encyclopædia Britannica
The Spy in Black

***The Spy in Black*** ˙() je britanski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Michaela Powella i premijerno prikazan 1939. godine, poznat kao prvo djelo znamenitog scenarističko-režiserskog tandema Powell i Pressburger.

Scenario filma je napisao Emeric Pressburger prema istoimenom romanu J. Storera Cloustona iz 1917. godine. Radnja se događa na otočju Orkney za vrijeme Prvog svjetskog rata, a naslovni lik, koga tumači Conrad Veidt, je zapovjednik njemačke podmornice koji se iskrcava na obalu kako bi uz pomoć njemačkih agenata isplanirao te potom izveo napad na britansku mornaričku bazu u Scapa Flowu.

*The Spy in Black* je bio originalno zamišljen kao brzinski film za kvotu u produkciji britanske podružnice hollywoodskog studija Columbia Pictures. Projekt je, pak, kao producent preuzeo Alexander Korda koji je angažirao Powella, impresioniran njegovim ranijim filmom *[[The Edge of the World]]*, ali i uvjeren kako bi diplomatska kriza u kojoj se našla tadašnja Evropa, odnosno mogućnost izbijanja novog rata temu učinila aktualnom. Iako je film snimljen 1938. godine, njegova premijera je odgađana sve do neposredno pred sam rat. Nedugo nakon izbijanja rata je pod naslovom ***U-Boat 29*** () distribuiran na američkom tržištu gdje mu je dodatni publicitet dao spektakularni njemački podmornički napad na Scapa Flow u kome je potopljen britanski bojni brod *[[HMS Royal Oak (08)|HMS Royal Oak]]*.

## Uloge
*Conrad Veidt ... Kap. Hardt 
*Sebastian Shaw ... Por. Ashington/Kmdr. David Blacklock
*Valerie Hobson ... Frau Tiel (učiteljica)/Jill Blacklock
*Marius Goring ... Por. Schuster
*June Duprez ... Miss Anne Burnett
*Athole Stewart ... Vlč. Hector Matthews
*Agnes Lauchlan ... Mrs. Matthews
*Helen Haye ... Mrs. Sedley
*Cyril Raymond ... Vlć. John Harris
*George Summers ... Kap. Walter Ratter (kapetan trajekta) 
*Hay Petrie ... James, strojar trajekta
*Grant Sutherland ... Bob Bratt
*Robert Rendel ... Admiral
*Mary Morris ... Edwards, vozačica
*Margaret Moffatt ... Kate
*Kenneth Warrington ... kap. fregate Denis
*Torin Thatcher ... podmornički oficir

;dodatne napomene o postavi:
*Bernard Miles ima malu, na špici nenavedenu ulogu kao Hans, recepcionar hotela.
*Graham Stark ima malu nenavedenu ulogu kao bellboy.
*Skelton Knaggs ima malu nenavedenu ulogu kao njemački monrar koji traži kap. Hardta.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* ''The Spy in Black'' reviews and articles at the Powell & Pressburger Pages
* . Full synopsis and film stills (and clips viewable from UK libraries).
The Edge of the World

***The Edge of the World*** () je britanski film snimljen 1937. godine u režiji Michaela Powella, koji se često navodi kao prvo "pravo" ostvarenje u njegovoj filmografiji.

Radnja se zbiva na izoliranom otoku ispred škotske obale čije se stanovništvo suočava sa depopulacijom izazvanom time da mlađe generacije odlaze na kopno tražiti posao i životnu sreću. Protagonisti su troje mladih - mladić, djevojka i njen brat - koji imaju različite stavove o tome da li treba ostati ili otići, a što se odražava i na njihove roditelje.

Powell je prije *The Edge of the World* tokom nekoliko godina snimao veliki broj filmova, ali su svi oni bili brzinski filmovi za kvotu, naručeni od strane britanskih podružnica hollywoodskih studija, i koji u pravilu nisu imali naročitu kvalitetu. *The Edge of the World* je Powellu predstavljao prvi ozbiljniji autorski projekt, a za koga je inspiraciju dobio pročitavši članak o evakuaciji škotskog otoka St. Kilda nekoliko godina ranije. Powell je originalno namjeravao snimati film na St. Kildi, ali za to nije dozvolio, te se umjesto toga odlučio za otok Fuola na Shetlandima; snimanje je bilo izuzetno naporno i dugo, prije svega zbog loših prometnih veza, te je Powell sa članovima ekipe bio prisiljen ostati nekoiiko mjeseci na otoku.

Film, u kome je vješto koristio lokacije, je izazvao veliku pažnju uglednog producenta Alexandera Korde koji je Powella angažirao za niz skupih i prestižnih projekata i tako ga učinio jednim od najvećih britanskih sineasta 1940-ih. Powell je o iskustvima snimanja filma kasnije napisao knjigu *200,000 Feet on Foula*, a godine 1978. je za BBC režirao dokumentarni film pod naslovom *Return to the Edge of the World* posvećen snimanju filma.

## Izvori
### Napomene

### Literatura

* Powell, Michael. *200,000 Feet on Foula*. London: Faber & Faber, 1938.
* Powell, Michael. *200,000 Feet – The Edge of the World* (US title). New York: E.P. Dutton & co., 1938
* Powell, Michael. * "Edge of the World": The Making of a Film*. London: Faber & Faber, 1990. Paperback
* Powell, Michael. *A Life in Movies: An Autobiography*. London: Heinemann, 1986. .
* Powell, Michael. *Million Dollar Movie*. London: Heinemann, 1992. .
* Earl, David W.. "Michael Powell's The Edge of the World - Then & Now". Hanover Publications, February 2014. .

## Vanjske veze
* 
* 
* . Puni sinopsis i fotografije iz filma (i snimci koji se mogu vidjeti iz UK biblioteka).
* 
* 
* Recenzije i članci na Powell & Pressburger Pages
Smith (film, 1939)

***Smith*** je kratki crno bijeli igrani film snimljen 1939.) u režiji Michaela Powella. Napravljen je po narudžbi  *The Embankment Fellowship Centre*, dobrotvorne organizacije koja je pružala financijsku i drugu pomoć veteranima Prvog svjetskog rata. Protagonist, koga glumi  Ralph Richardson je veteran koji je ostao nezaposlen za vrijeme ekonomke krize 1930-ih, a kome na kraju, pružajući povoljni zajam, kao i besplatne tečajeve za sticanje novih radnih vještina, pomaže dobrotvorna organizacija. Film, u kome veteranovu suprugu tumači Flora Robson, je prvi put prikazan na zatvorenoj projekciji za članove britanskog Parlamenta i vodeće funkcionare dobrotvornih organizacija. Njegovo javno prikazivanje je, međutim, zaustavilo izbijanje Drugog svjetskog rata, odnosno mišljenje vlasti da bi film o problemima ratnih veterana bio loš za moral. *Smith* se dugo vremena smatrao izgubljenim dok nije pronađen 2003. godine.

## Literatura

* Powell, Michael. *A Life in Movies: An Autobiography*. London: Heinemann, 1986. .

## Vanjske veze
* View ''Smith''  on the Veterans Aid website
* 
* ''Smith'' reviews and articles at the Powell & Pressburger Pages
Oscar I od Švedske

**Oskar I** rođen kao **Joseph François Oscar Bernadotte** (Pariz, 4. jul 1799.. - Stockholm, 8. jul 1859.), bio je švedsko - norveški kralj  od 1844. do 1859.

## Biografija

Oskar I je bio sin bivšeg napoleonovog maršala, a nakon tog i švedskog kralja Karla XIV Johana.

Od kad je stupio na tron 8. marta 1844. kao uvjereni liberal radio je zajedno s parlamentom na provođenju brojnih reformi, kao što je bila jednakopravnost žena i muškaraca 1845. i ukidanje cehova 1846.

Što se pak tiče vanjske politike - Oscar je prekinuo sa dotadašnjom pro-ruskom 
politikom, pa je 1855. obećao da će se i Švedska pridružiti Francuskoj i 
Britaniji u
Krimskom ratu. Ali Švedska ipak nikad nije objavila rat Rusiji i to zbog toga, jer je Oscar 
uspio dobiti rusko obećanje da neće utvrditi arhipelag Åland.

Oscar je također čvrsto vjerovao u bratstvo skandinavskih zemalja 
(Danske, Norveške i Švedske), zbog brojnih kulturnih veza. pa je zbog toga i radio 
na razvitku čvršćih i bliskijih odnosa između tih triju zemalja.
 
## Reference

## Vanjske veze

* ''Oscar I'' na portalu Encyclopædia Britannica
Seks komedija

**Seks komedija** ili, rjeđe, **erotska komedija**, u najširem smislu označava svako scensko djelo (teatarski komad, igrani film, TV drama ili serija) koje pripada žanru komedije, ali u kome seks predstavlja glavnu temu ili element radnje, odnosno sadržava implicitne ili eksplicitne elemente erotike.

U svom užem smislu se pod time podrazumijeva filmski žanr, odnosno kombinacija filmske komedije i erotskog filma, a koja je uživao izuzetnu popularnost u komercijalnim svjetskim kinematografijama 1960-ih i 1970-ih, često kao odraz razbijanja dotadašnjih cenzorskih tabua i seksualne revolucije. U nekim kinemtaografijama su takvi filmovi imali specifičan stil, odnosno postali zasebni žanrovi, kao što je primjer Japan sa *[[pink film]]ovima*, te Italija sa žanrom *[[sexy comedia all'italiana]]*. Od 1980-ih se u Hollywoodu kao specifičan podžanr pojavljuje *tinejdžerska seks komedija* namijenjena mlađoj publici, a koja za temu ima različite aspekte seksualnog sazrijevanja adolescenata, pri čemu su neki od najuspješnijih naslova bili *[[Porky's]]* i serija *[[American Pie (filmska serija)|Američka pita]]*.

U svom najužem smislu se izraz "seks komedija" koristi za specifičan podžanr romantične komedije u kome je seksualni aspekt odnosa protagonista temelj zapleta; takvi filmovi  ne moraju sadržavati eksplicitno erotske elemente, odnosno seks je u njima češće predmet diskusije, verbalnog humora te više ili manje implicitnih aluzija. Najpoznatiji primjeri tog žanra se najćešće vezuju uz Hollywood 1950-ih i na početku 1960-ih, odnosno komedije u kojimaq je glavnu protagonisticu tumačila "vječna djevica" Doris Day.

## Vanjske veze
* McDonald, Tamar Jeffers. 2007. *Romantic Comedy: Boy Meets Girl Meets Genre.* Wallflower Press
* McDonald, Tamar Jeffers, ed. 2010. *Virgin Territory: Representing Sexual Inexperience in Film.* Wayne State University Press.
* Sheridan, Simon. 2011. *Keeping the British End Up: Four Decades of Saucy Cinema.* Titan Books. 4th edition.
Promises! Promises!

***Promises! Promises!*** () je američka filmska komedija snimljena 1963. godine u režiji Kinga Donovana, poznat kao prvi moderni hollywoodski mainstream film u kome se glavna zvijezda pojavila gola.

Protagonistica, koju tumači Jayne Mansfield, je žena koja želi dobiti dijete, ali joj to njen poslom preozaokupljen muž (koga tumači producent filma Tommy Noonan) nema vremena pružiti. Radnja prikazuje kako ga na kraju nagovori da odu na krstarenje gdje upoznaju drugi bračni par (koga tumači Marie McDonald i Mansfieldin tadašnji suprug Mickey Hargitay) te nakon konzumnacije velikih količina  obje žene završe trudne ne znajući tko su pravi očevi.

Film je snimljen u vrijeme kada je karijera Jayne Mansfield, usprkos toga što se još uvijek smatrala jednim od seks simbola tadašnjeg Hollywooda, bila u krizi, odnosno kada ju je matični studio 20th Century Fox "degradirao" tjerajući je da snima u Evropi. Mansfield je odranije pokazivala spremnost za egzibicionističkim trikovima stvara dodatni publicitet, a za *Promises! Promises!* je inspiraciju pružio i prethodne godine snimani, ali na kraju nedovršeni film *[[Something's Got to Give]]*, gdje je veliki publicitet izazvala scena u kojoj se Mansfieldina glavna suparnica Marilyn Monroe nakratko također pojavljuje gola. Mansfield je, pak, otišla korak dalje, te je, kako bi dodatno promovirala film, snimila duplericu za *[[Playboy]]* u kojoj se pojavljuje gola; taj je potez doveo do toga da Hugh Heffner, vlasnik i urednik časopisa, nakratko bude uhapšen od čikaške policije pod optužbom za "opscenost".

Sam je film snimljen sa relativno skromnim budžetom, a producentima je ispočetka bilo jasno da, s obzirom na scene golotinje, nemaju nikakve šanse dobiti odobrenje hollywoodskog cenzorskog odbora, čiji je strogi Kodeks izričito zabranjivao takve scene. Međutim, već tada su pojedini producenti i studiji napravili presedane snimajući filmove bez cenzorskog certifikata te ih kasnije distribuirali u velikim gradovima, čije je tržište bilo dovoljno veliko da povrati troškove snimanja. *Promises! Promises!* je, pak, čak i u takvim okolnostima bio predmetom auto-cenzure; verzija koja se pojavila u kino-dvoranam je bila skraćena, odnosno golotinja Jayne Mansfield se svodila na nekoliko kratkih kadrova na kojima je snimana s leđa. Kada se pojavio u kino-dvoranama, bio je gotovo jednodušno osuđen od kritike, odnosno proglašen "jeftinim trikom", odnosno očajničkim potezom Jayne Mansfield u svrhu obnove karijere. Usprkos toga, kao i službenih zabrana u pojedinim gradovima kao što je Cleveland, *Promises! Promises!* je imao solidan uspjeh, a Mansfield je nakratko ponovno u anektama postala jedna od najpopularnijih hollywoodskih glumica.

Ubrzo se počela prikazivati i integralna verzija gdje se Mansfield pojavljuje u toplesu. Također su se počele prodavati i kopije filma na formatu Super 8 predviđenom za kućne kino-projektore, a "problematične" scene iz filma su kasnije postali dijelom dokumentarnog mondo filma *[[The Wild, Wild World of Jayne Mansfield]]* iz 1968. godine.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
*
L'amore primitivo

***L'Amore Primitivo*** () je italijanska filmska komedija snimljena 1964. godine u režiji Luigija Scattinija. Protagonistica, čiji lik tumači Jayne Mansfield, je antropologinja koja dolazi u Rim prezentirati svoja istraživanja vezana uz rituale udvaranja u svijetu. Radnja je smještena u hotel gdje odsjeda, a gdje će njena prisutnost izazvati opsjednutost dvojice tamošnjih portira, koje tumači popularni komičarski duo Franco Franchi i Ciccio Ingrassia. Film sadržava i dokumentarne snimke iz različitih dijelova svijeta, prezentirane  u stilu mondo filma.

## Cast
*Jayne Mansfield ... Dr. Jane (glas sinkronizirala Carolyn De Fonseca)
*Franco Franchi  ...  Francho, hotelski portir
*Ciccio Ingrassia ...  Ciccio, hotelski portir
*Mickey Hargitay ...  Poslovođa u hotelu
*Carlo Kechler ... Profesor

## Reference

## Vanjske veze
*
*Članak o filmu na službenom blogu režisera Scattinija
Too Hot to Handle (film, 1960)

***Too Hot to Handle*** (), u SAD izdan pod naslovom ***Playgirl After Dark*** () je britanski kriminalistički film snimljen 1960. u režiji Terencea Younga. Radnja je smještena u londonski Soho, a protagonistica, čiji lik tumači Jayne Mansfield je glavna zabavljačica u tamošnjem noćnom klubu, čiji vlasnik i njen momak (koga tumači Leo Glenn) postaje predmetom iznude i lažne optužbe za ubistvo iza koje stoje vlasnici suparničkog noćnog kluba. *Too Hot to Handle* je snimljen nakon što je vodstvo hollywoodskog studija 20th Century Fox, frustirano trudnoćama i problemima sa linijom Jayne Mansfield, odlučilo svoju glavnu zvijezdu posuditi drugim studijima, uključujući one u Evropi. Film je nastojao iskoristiti kako status Mansfield kao seks simbola, tako i reputaciju Sohoa kao svojevrsne britanske prijestolnice seks industrije. Kritičari su ga negativno dočekali, zamjerajući mu senzacionalizam, ali i izuzetno loše napisane dijaloge.

## Glavne uloge

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Review at a Mansfield fan site
* summary in the NYTimes
Haopterus

***Haopterus*** je rod pterosaura pterodaktiloida iz donjokredske Formacije Yixian (barremij-aptij) u Liaoningu, Kina. Naziv su mu 2001. dali Wang Xiaolin i Lü Junchang. Nomenklaturni tip je *Haopterus gracilis*. Naziv roda dat mu je u čast profesoru Haou Yichunu i kombinira njegovo ime sa latiniziranim grčkim *pteron*, "krilo". Naziv vrste, "lake građe" na latinskom, odnosi se na stanje kostiju donožja.

## Opis
Taj rod zasniva se na holotipu IVPP V11726, smrvljenom fosilu pronađenom na lokalitetu Sihetun 1998. godine. Starost sloja u kojem je otkriven ustvrđena je na 124,6 miliona godina pomoću K-Ar datiranja. Bio je prvi kineski fosil pterosaura kod kojeg je očuvana lubanja. Sastoji se od prednje polovine neodrasle jedinke, uključujući lubanju, donju vilicu, rameni pojas, prsnu kost, krila, vratne i leđne pršljenove, nepotpunu zdjelicu i kosti donožja.

Sa dužinom od 145 milimetara, lubanja je duga i niska, bez kreste. Njuška se ne krivi, ali je bila šiljasta. Maksilarna i premaksilarna kost potpuno su srasle bez vidljivih šavova. Nazopreorbitalni otvor na lubanji izdužen je i eliptičan sa dužinom od četiri centimetra, što je činilo 27,6% ukupne dužine lubanje. Donja vilica duga je 128 milimetara. Zubi se nalaze u prednje dvije trećine čeljusti. I u gornjoj i u donjoj vilici nalazi se dvanaest pari zuba. Oni su krupni, oštri, šiljasti i krive se prema nazad. Postepeno rastu u veličini prema naprijed, a i njihovo usmjerenje se mijenja u tom pravcu. Međutim, prva tri para u prednjem dijelu vrlo su malena; opisivači su pretpostavili da su to bili tek nikli zamjenski zubi.

Stražnji dio lubanje i vratni pršljenovi jako su smrvljeni, zbog čega je većina detalja nejasna. Očuvano je osam leđnih pršljenova, sa ukupnom dužinom od 52 milimetra. Prsna kost imala je oblik lepeze sa istaknutom kobilicom. Krila su bila krupno građena; lakatna kost je sa dužinom od 101 milimetra duža od zapešća krila, koje ima dužinu od 89 milimetara. Raspon krila holotipa procijenjen je na 1,35 metara. Za usporedbu, stražnji udovi bili su slabe građe, sa kostima donožja dugim samo sedamnaest milimetara.

Autori su zaključili da je tanka građa stražnjih udova značila da je on bio primoran kretati se četveronožno na tlu, što ukazuje na način života koji uključuje specijaliziranu ishranu ribom i provođenje većine vremena u jedrenju nad vodom.

Wang je klasificirao *Haopterusa* kao pripadnika Pterodactylidae, uglavnom zbog kombinacije krupnih zuba i nedostatka kreste na lubanji. Međutim, Lüova kladistička analiza iz 2006. pokazala je da je bio primitivan pripadnik Ornithocheiridae.

## Povezano
* Popis pterosaura

## Reference

## Vanjske veze
* ''Haopterus''  na The Pterosauria
MCV

**MCV** (eng. **M**ean **C**orpuscular **V**olume ili **M**ean **C**ell **V**olume) je mjera za prosječni obujam crvenih krvnih zrnaca (eritrocita).

Kod bolesnika s anemijom, mjerenjem MCV-a ustanovljavamo radi li se o:
*mikrocitnoj anemiji (MCV ispod referentnog intervala),
*normocitnoj anemiji (MCV u referentnom intervalu) ili
*makrocitnoj anemiji (MCV iznad referentnog intervala).

## Izračun i referentni interval
MCV se izražava u femtolitrama (fL, ili 10−15L) po sljedećoj formuli:
:10 x hematokrit podijeljen s brojem crvenih krvnih zrnaca (milijuna/mm3).

Referentni interval za MCV je 83-97,2 fL.

Za mjerenje broja crvenih krvnih zrnaca koristi se Coulterov brojač. Zrnca prolaze kroz mali mjerač pobuđujući signal koji je proporcionalan njihovom obujmu. Drugi mjerači rade na principu refrakcije, difrakcije ili rasapa svjetlosti.

## Tumačenje
### Visok MCV
U slučaju hemolitičke anemije, prisustvo retikulocita može povećati MCV. Kod perniciozne anemije (makrocitna), MCV može biti povećan i do 150 fL.

Povišen MCV je također povezan s alkoholizmom (kao povišeni GGT) kao i omjer AST:ALT od 2:1.
Manjak vitamina B<sub>12</sub> i/ili folne kiseline također je povezan s makrotcitnom anemijom (visok MCV).

### Nizak MCV
Najčešći uzrok mikrocitne anemije je manjak željeza usljed neodgovarajućeg unosa hrane, ponavljajućeg krvarenja iz probavnog sustava, menstrualnog krvarenja ili talasemije. Kod mikrocitne anemije MCV može biti nizak do 50-70 fL. U nekim slučajevima talasemije, MCV može biti nizak iako ne postoji manjak željeza.

Nizak MCV kod bolesnika s krvavom stolicom ukazuje na mogućnost postojanja tumora probavnog sustava.

## Reference
MCH

**MCH** (eng. mean corpuscular hemoglobin ili mean cell hemoglobin) predstavlja prosječnu
masu hemoglobina po crvenom krvnom zrncu (eritrocitu). Dio je
standardne krvne slike. MCH je smanjen u slučaju hipokromne anemije.

## Izračun i referentni interval
MCH se izračuna tako da se ukupna masa hemoglobina podijeli brojem eritrocita u obujmu krvnog uzorka.

MCH=(Hgb*10)/RBC 

RBC (eng. red blood cell) - eritrocit

Referentni interval je 27,4-33,9 pikogram/eritrocitu.

U SI sustavu iterval je 1,68-1,92 fmol/eritrocitu.

## Reference
Kanski filmski festival 1965.

Osamnaesti po redu **[[Kanski filmski festival|Kanski festival]]** () je održan od 3. do 16. maja 1965. u Cannesu.

Na njemu je Međunarodnu Veliku nagradu festivala () osvojila britanska komedija  *[[The Knack... And How to Get It]]*. Nagradu za najboljeg glumca je osvojio britanski glumac Terence Stamp, a za najbolju glumica njegova kolegica Samantha Eggar, oboje za nastup u filmu *[[The Collector]]*.

Bivšu Jugoslaviju je u konkurenciji kratkog filma predstavljao *[[I videl sam daljine meglene i kalne]]*, animirani film u režiji Zlatka Boureka,

## Nagrade
*Grand Prix du Festival International du Film:  *[[The Knack …and How to Get It]]*, rež. Richard Lester
*Specijalna nagrada žirija: *[[Kwaidan (film)|Kaidan]]*, rež. Masaki Kobayashi
*Najbolji glumac: Terence Stamp u *[[The Collector (1965 film)|The Collector]]*
*Najbolja glumica:  Samantha Eggar u *[[The Collector (1965 film)|The Collector]]*
*Najbolji režiser: Liviu Ciulei za *[[Forest of the Hanged|Pădurea spânzuraţilor]]*
*Najbolji scenario:
**Pierre Schoendoerffer za *[[The 317th Platoon|La 317e Section]]*
**Ray Rigby za *[[The Hill (film)|The Hill]]*
*Specijalni spomen: 
**Jozef Kroner i Ida Kaminska za glumački nastup u *[[The Shop on Main Street|Obchod na korze]]*
**Vera Kuznjecova za glumački nastup u *[[There Was an Old Couple|Živjeli starac i starica]]*
*Tehnički Grand Prix:
***[[Ban ye ji jiao]]*, rež. Yeou Lei
***[[Circus Angel|Fifi la plume]]*, rež. Albert Lamorisse 
***[[Overture (1965 film)|Overture]]*, rež. János Vadász
***[[Az Életbe táncoltatott leány]]*, rež. Tamás Banovich
*Tehnički Grand Prize - Poseban spomen: *[[The Knack …and How to Get It]]*, rež. Richard Lester
*Zlatna palma za kratki film: *[[Overture (1965 film)|Overture]]*, rež. János Vadász
*Specijalna nagrada žirija - najbolji kratki film: *[[Johann Sebastian Bach: Fantasy in G minor]]*, rež. Jan Švankmajer
*Nagrada žirija - najbolji kratki film: *[[Monsieur Plateau]]*, rež. Jean Brismée
*Nagrada FIPRESCI: *[[Always Further On|Tarahumara (Cada vez más lejos)]]*, rež. Luis Alcoriza
*Nagrada OCIC: *[[Yo Yo]]*, rež. Pierre Étaix
*Najbolji film za omladinu:
***[[Los Junqueros]]*, rež. Oscar Kantor 
***[[Yo Yo]]*, rež. Pierre Étaix

## Izvori

## Vanjske veze
*1965 Cannes Film Festival 
*Cannes Film Festival 1965
*Cannes Film Festival:1965  at Internet Movie Database
*18ème Festival International du Film - Cannes
38. dodjela Oscara

**38. dodjela Oscara** je održana 18. aprila 1966. u dvorani Santa Monica Civic Auditorium u Santa Monici. Na njoj je losanđeleska Akademija odala priznanje najboljim filmskim ostvarenjima premijerno prikazanim u periodu od 1. januara do 31. decembra 1965. godine. Vodio ju je komičar  Bob Hope.

Najveći pobjednik večeri bio je *[[The Sound of Music (film)|The Sound of Music]]*, ekranizacija popularnog brodvejskog mjuzikla, koja je osim glavne osvojila još četiri nagrade. Glavni joj konkurenti je konkurent bio historijski spekatkl ''Doktor Živago'' koji je osvojio podjedak broj nagrada, a imao i isti broj nominacija. Oba filma su također predstavljala komercijalno najuspješnija ostvarenja prethodne godine. *The Sound of Music* je, pak, Oscara osvojio bez prethodne nominacije za najbolji scenarij, a što je bio prvi takav slučaj od filma *[[Hamlet (1948 film)|Hamlet]]* 1948. godine, a što se neće ponoviti sve do filma *[[Titanic (1997 film)|Titanic]]* 1997. godine.

Julie Christie, koja je osvojila Oscar za najbolju glumicu, postala je prva glumica kojoj je to uspjelo u ulozi u kojoj se njen lik (doduše nakratko) pojavljuje bez odjeće). 

Na samoj ceremoniji je veliku pažnju izazvala Linda Byrd Johnson, kćer tadašnjeg američkog predsjednika Johnsona, koja se pojavila u društvu tadašnjeg momka, hollywoodskog glumca Georgea Hamiltona.

## Nagrade

Pobjednici su navedeni prvi i označeni **podebljanim slovima**.

### Memorijalna nagrada Irving G. Thalberg
** ''[[William Wyler]]'' **

### Humanitarna nagrada Jean Hersholt
** ''[[Edmond L. DePatie]]'' **

## Najavljivači i izvođači

### Najavljivači

### Izvođači

## Broj nagrada i nominacija

### Višestruke nominacije

Ovi filmovi su dobili više nominacija:

**10 nominacija*: *Doctor Zhivago* and *The Sound of Music*
**8 nominacija:* *Ship of Fools*
**5 nominacija:* *The Agony and the Ectasy*, *Cat Ballou*, *Darling*, *The Great Race*, *The Greatest Story Ever Told* and *Patch of Blue*
**4 nominacije:* *Othello*, *A Thousand Clowns* and *The Umbrellas of Cherbourg*
**3 nominacije:* *The Collector* and *Inside Daisy Clover*
**2 nominacije:* *The Flight of the Phoenix*, *King Rat*, *Morituri*, *The Slender Thread* and *The Spy who Came in From the Cold*

Ovi su filmovi dobili više nagrada.

**5 wins*: *Doctor Zhivago* i *The Sound of Music*
**3 wins*: *Darling*
**2 wins:* *Ship of Fools*

## Vanjske veze
* The 38th Annual Academy Awards Synopsis  at IMDb
Johann Sebastian Bach: Fantasia G-moll

***Johann Sebastian Bach> Fantasia G-moll*** je čehoslovački kratki animirani film snimljen 1965. u režiji Jana Švankmajera. Radnja prikazuje pijanista kako izvodi istoimenu kompoziciju Johanna Sebastiana Bacha, pri čemu predmeti oko njega, zahvaljujući tehnici lutkarske animacije "oživljavaju" i pokreću se u ritmu muzike. *Fantasia G-moll* je prikazan na Kanskom festivalu gdje je dobio nagradu žirija za kratki film.

## Vanjske veze
*
Nyitány

***Nyitány*** () je mađarski kratki dokumentarni film snimljen 1965. godine u režiji Jánosa Vadásza. U njemu se, uz pomoć rendgenskog uređaja, prikazuje kokošje jaje, odnosno život pilećeg embrija sve do izlijeganja. Kao muzička podloga se koristi Beethovenova Egmontova uvertira. *Nyitány* je prikazan na Kanskom festivalu gdje je osvojio Zlatnu palmu za kratki film.

## Reference

## Vanjske veze
*
Az Életbe táncoltatott leány

***Az Életbe táncoltatott leány*** () je mađarski igrani film snimljen 1965. godine u režiji Tamása Banovicha. Glavni lik, koji tumači Adél Orosz, je djevojka koja u davnoj prošlosti postaje žrtvom kletve koju će sa sebe skinuti jedino plesom. Radnja se odvija u tri različita perioda, te koristi tri različite tehnike plesa - tradicionalne mađarske plesove, klasični balet i moderni ples. Film je prikazan na Kanskom festivalu gdje je dobio nagradu za tehnička dostignuća.

## Uloge
* Adél Orosz - A lány
* Levente Sipeki - A fiú
* György Bárdy - Black Man
* Irma Vass - (as Vas Irma)
* Tamás Major - Képmutogató
* Hilda Gobbi - A Képmutogató felesége
* Zsolt Galántai - A Képmutogató fia

## Reference

## Vanjske veze
*
Fifi la plume

***Fifi la plume*** je francuski crno-bijela fantastična filmska komedija snimljena 1965. u režiji Alberta Lamorissea. Protagonist, koga tumači Philippe Avron je mladi i nespretni provalnik koji se, bježeći pred policijom, skriva u cirkusu gdje, sticajem okolnosti, dobije krila koja mu omogućavaju da leti. *Fifi la plume* je premijerno prikazan na Kanskom festivalu gdje je, zahvaljujući za tadašnje standarde prilično impresivnim specijalnim efektima, dobio nagradu za tehničko dostignuće.

## Uloge
* Philippe Avron ... Fifi
* Pierre Collet
* Raoul Delfosse
* Georges Guéret
* Henri Lambert
* Mireille Nègre ... Djevojka

## Izvori

## Vanjske veze
*
Živio starac sa staricom

***Živio starac sa staricom*** () je sovjetski crno-bijeli igrani film snimljen 1965. u režiji Grigorija Čuhraija. Po žanru je drama. Protagonisti, koje tumače Ivan Marin i Vera Kuznjecova, su ostarjeli bračni par iz Ukrajine koji, nakon što im izgori kuća, odlaze živjeti kod svoje kćeri u Vorkutu. Radnja prikazuje kako se ispostavi da im je kćer radi drugog muškarca napustila muža-alkoholičara, ali i kćer o kojoj se dvoje protagonista počnu brinuti. *Živio starac sa staricom* je prikazan na Kanskom festivalu gdje je Kuznjecova dobila posebno priznanje za svoju ulogu.

## Uloge
* Ivan Marin - Starac, Gusakov
* Vera Kuznjecova - Starica, Gusakova
* Ljudmila Maksakova - Nina
* Georgi Martinjuk - Valentin
* Galina Polskikh - Gaja
* Anatolij Jabarov - Sektaš
* Viktor Kolpakov - Bolničar
* Nikolai Krjučkov - Direktor sovhoza
* Nikolaj Sergejev - Knjigovođa
* Giuli Chokhonelidze - Inženjer
* Jelena Deržavina - Iročka (kao Lenočka Deržavina)
* Nikolaj Hlibko - epizodna uloga

## Reference

## Vanjske veze
*
Tarahumara (Cada vez más lejos)

| image          =
| caption        =
| director       = Luis Alcoriza
| producer       = Antonio MatoukAngélica Ortiz
| writer         = Luis Alcoriza
| starring       = Ignacio López Tarso
| music          =
| cinematography = Rosalío Solano
| editing        = Carlos Savage
| distributor    =
| released       = 
| runtime        = 105 min.
| country        = 
| language       = španski
| budget         =
}}

***Tarahumara (Cada vez más lejos)*** () je meksički crno-bijeli igrani film snimljen 1965. u režiji Luisa Alcorize. Po žanru je drama, a radnja prikazuje kako službenik meksičkog Indijanskog instituta nastoji zaštititi Tarahumara Indijance, odnosno omogućiti im da zadrže svoju zemlju, a zbog čega dolazi u sukob sa pohlepnim zemljoposjednicima i korumpiranim političarima. *Tarahumara* je prikazan na Kanskom filmskom festivalu gdje je dobio nagradu FIPRESCI.

## Uloge
* Ignacio López Tarso
* Jaime Fernández
* Aurora Clavel
* Eric del Castillo
* Berta Castillón
* Pancho Córdova
* Regino Herrera

## Reference

## Vanjske veze
*
Yoyo (film)

***Yoyo*** je francuska crno-bijela filmska komedija snimljena 1965. godine u režiji Pierrea Étaixa, koji također tumači naslovnu ulogu. Radnja započinje 1920-ih kada se bogataš (koga također tumači Étaix) nesretno zaljubi u cirkusku zabavljačicu, i koji, nakon sloma burze 1929. godine, izgubi cjelokupno bogatstvo što ga potakne da se priključi cirkusu. Protagonist je njegov sin koji tokom sljedećih decenija postaje uspješan klaun te stekne dovoljno novaca da otkupi očevu palaču. *Yoyo* se isticao time da je napravljen filmskim tehnikama istovjetnima vremenu kada se odvija radnja - u prvom dijelu, koji se odvija 1920-ih je nijemi, a u drugom, koji se odvija 1930-ih i kasnije, je zvučni film. Godine 1965. je prikazan na Kanskom festivalu gdje je osvojio nagradu OCIC.

## Reference

## Vanjske veze
*
Kordopski Emirat

**Kordopski Emirat** (, *Imārah Qurṭuba*) je bio neovisni emirat na Pirinejskom poluotoku između 756. i 929. s Córdobom kao glavnim gradom.

Nakon omejadskog osvajanja Hispanije u periodu između 711. i 718. godine, Iberijski poluotok je osnovan kao pokrajina pod Omejadskim Kalifatom. Ovi vladari osnovali su svoju prijestolnicu u Córdobi i od kalifa iz Damaska dobili su ​​titulu valije ili emira.

Godine 756. Abd ar-Rahman I oglušio se na pozive abasidskog kalifa u Damasku i postao neovisan emir. Ranije je šest godina proveo u bijegu nakon što su Omejadi izgubili položaj kalifa u Damasku 750. godine. S ciljem da učvrsti svoju vladarsku poziciju, porazio je postojeće muslimanske vladare tog područja i ujedinio razne lokalne feude u emirat. Međutim, ovom prvom ujedinjenju al-Andalusa pod Abd ar-Rahmanom I još uvijek je trebalo više od 25 godina za potpunu centralizaciju (Toledo, Zaragoza, Pamplona, Barcelona).

Idući vijek i pol, njegovi potomci i dalje su vladali kao kordopski emiri s nominalnom kontrolom nad ostatkom al-Andalusa. U praksi, stvarna vlast je ovisila o sposobnostima pojedinog emira. Primjerice, pod vladavinom Abdalaha kordopska vlast nije se protezala izvan samog grada Córdobe.

Po dolasku na prijestolje njegovog unuka Abd ar-Rahmana III, koji ga je naslijedio 912. godine, politički pad emirata je bio evidentan. Abd ar-Rahman III je vrlo brzo vratio omejadsku moć u al-Andalusu, proširivši je također po zapadnom dijelu Sjeverne Afrike. Namjeravajući učvrstiti svoj autoritet i prekinuti nemire i sukobe koji su poharali Iberijski poluotok, godine 929. proglašava sebe kalifom i uzdiže državu na prestižan status koji su istovremeno imali Abasidi u Bagdadu i šijitski Fatimidi u Tunisu, koji su im predstavljali konkurenciju oko kontrole Sjeverne Afrike.

## Literatura

*