open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rečica (Karlovac)

**Rečica** je naselje u blizini Karlovca, u čijem se sastavu administrativno nalazi. Naselje ima, prema popisu iz 2001., 1145 stanovnika.

Rečica je društveno, umjetničko i športsko središte, u kojoj djeluje Kulturno-umjetničko društvo "Rečica", nogometni klub "Mladost", dobrovoljna vatrogasna društva "Dolnja Rečica", "Rečica Kolodvor" i "Rečica-Matica " te lovačko društvo "Rečica". Rečica je također središte župe sv. Ivana Krstitelja, kojoj još pripadaju i sela Luka Pokupska, Zamršje i Karasi. Navedena sela i administrativno pripadaju Mjesnom odboru Rečica te društvenoj zajednici Rečice.

Rečica se u dokumentima spominje u 15. st. Najveća kulturno-povijesna baština Rečice i šire okolice je dvorac Draškovića, ostatak nekad mnogo većeg vlastelinstva. Dvorac je najpoznatiji po grofu Janku Draškoviću koji je u njemu boravio u prvoj polovici 19. st.

## KUD Rečica
Kulturno-umjetničko društvo "Rečica" najstarije je Društvo u Karlovačkoj županiji, djeluje neprestano od davne 1923. godine. Članovi društva desetljećima njeguju izvorne rečičke pjesme, plesove, običaje i narodnu nošnju, a svoj rad uspješno prezentiraju na svim važnim manifestacijama u Hrvatskoj i u inozemstvu. U Društvu djeluje nekoliko sekcija: Dječji tamburaški orkestar, folklorna sekcija, dječja folklorna sekcija i etnografska sekcija. Najveće bogatsvo Rečice je  rečička narodna nošnja koja pripada pokupskom tipu narodne nošnje, ali se i znatno razlikuje od ostalih pokupskih nošnji po bogatim i osebujnim vezovima, bojama, utkanim ukrasima i našivenim nakitom. I muška i ženska nošnja prožeta je motivom divlje ruže (šipkova ruža).

## Stanovništvo

* 2001. - 629
* 1991. - 777 (Hrvati - 770, Srbi - 3, ostali - 4)
* 1981. - 854 (Hrvati - 835, Jugoslaveni - 10, Srbi - 4, ostali - 5)
* 1971. - 909 (Hrvati - 896, Srbi - 4, Jugoslaveni - 1, ostali - 8)

## Sport
* NK Mladost Rečica

### Izvor

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.
Goran Jurić (operski pjevač)

**Goran Jurić** (Karlovac, 6. svibnja 1983.) je hrvatski operni pjevač, bas. Radio je i kao prevoditelj s talijanskog. Rodom je s Korduna.

## Biografija
Rođen je u Karlovcu. U Karlovcu je u školskoj dobi učio pjevanje u Glazbenoj školi, a u Zagrebu je pohađao Glazbenu školu Vatroslava Lisinskog. U Zagrebu je apsolvirao fonetiku i talijanski jezik i književnost na Filozofskom fakultetu, a još je studirao i kemiju na zagrebačkom PMF-u.
Studij pjevanja je završio na Muzičkoj akademiji u Zagrebu, u klasi prof. Vlatke Oršanić. Usavršavao ga je u Salzburgu kod poznatih glazbenih imena: Piotra Beczale, Christe Ludwig i Michaela Schadea i na seminarima poznatih pedagoga.

Talijanski je usavršavao u Italiji, u Firenzi i Gemoni del Friuli. Za glumu se školovao u zagrebačkom Studiju KUBUS-u.

Nastupao je još kao student Muzičke akademije. Odigrao je uloge Plutona u Monteverdijevu *Orfeju*, Sulejmana u Zajčevu *Nikoli Šubiću Zrinskom* te Sarastra u Mozartovoj *Čarobnoj fruli*, Baalova prvosvećenika u Verdijevu *Nabuccu*, Komtura u Mozartovu *Don Giovanniju*, Collinea u Puccinijevoj *La bohème*, u Beethovenovu *Fideliju*, Puccinijevoj *Turandot*, Verdijevu *Don Carlosu* i dr.

Debitirao je u zagrebačkom HNK-u. Nastupao je u Rimu u Teatru dell'opera di Roma, te u venecijanskoj opernoj kući *La Fenice*. Danas je članom Bavarske državne opere (Bayerische Staatsoper).

Nastupao je s Hrvatskim baroknim ansamblom, Zborom HRT-a i ansamblom Cantusom. Njegovim nastupima su dirigirali poznati dirigenti kao Riccardo Muti, Zubin Mehta.

Jurićev glas je raskošnih boja, sonoran, velika raspona i prelijepa timbra.

## Nagrade i priznanja
* prve nagrade na državnim natjecanjima studenata glazbe
* Dekanova nagrada
* posebno priznanje Rektora zagrebačkog Sveučilišta za međunarodne uspjehe
* 2005. – 1. nagrada na Državnom natjecanju učenika i studenata glazbe i plesa u Dubrovniku
* 2010. – 2. nagrada na Međunarodnom natjecanju pjevača "Mikuláš Schneider-Trnavský" u Trnavi te posebne nagrade Slovačkoga narodnog kazališta iz Bratislave i Češkoga narodnog kazališta iz Praga 
* 2010. – 1. Nagrada na Međunarodnom natjecanju "Iris Adami Corradetti" u Padovi
* 2012. – nagrada Ivo Vuljević Hrvatske glazbene mladeži za najistaknutije ostvarenje mladoga glazbenika u 2012. godini

## Izvori
* Eva Kirchmayer-Bilić: Mladi hrvatski glazbenici. Uspjesi Gorana Jurića, Hrvatsko slovo, 27. siječnja 2012., str. 19.

## Vanjske veze
* Goran Jurić - službene stranice     
* Matica hrvatska - Jana Haluza: »Još jedan Hrvat u svjetskim opernim kućama« 
* Matica hrvatska - Jana Haluza: »Život u ravnoteži« 
* '''culture'''net.hr - »Bas Goran jurić dobitnik nagrade Ivo Vuljević«
KK Karlovac 67

**KK Karlovac 67** je košarkaški klub iz Karlovca, Hrvatska.

Velika hrvatska košarkaška imena u svezi s ovim klubom su Živko Kasun i Boris Križan, zatim predsjednik kluba Dragutin Luketić te direktor Zdravko Švegar.

Klupsko je igralište bilo iza osnovne škole na Baniji.
## Historija
Povijest ovog kluba je u svezi s karlovačkim Željezničarem. Unutar Željezničara je vremenom došlo do neslaganja u klubu. Tad je Slobodan Kolaković, jedan od najboljih Željezničarovih igrača, zajedno sa skupinom zanesenjaka osnovao Karlovac 67.

Za hrvatsku je športsku povijest značajan po tome što je postao prvakom Hrvatske u juniorskoj konkurenciji. Sastav koji je izborio naslov prvaka bio je: Bjelivuk, Šulentić, Češković, Vukašinović, Ilić, Štahan, Lovrić, Medek, Bašović, Kosovac i Čačić, trener Ivica Peris. Do naslova su došli pobjedama nad Perinčićevim Zadrom (izbacili Lokomotivu) i Željezničarem.

U seniorskoj košarci, klub je tu i tamo postizao uspjehe.

## Izvori
KK Željezničar Karlovac

**Košarkaški klub Željezničar** je hrvatski košarkaški klub iz Karlovca.

## Historija
Zahvaljujući Željezničaru grad je Karlovac od 1959. do 1974. godine bio poznat kao "grad košarke".

Na 9. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1954. bili su 10. na ljestvici, a najbolji hrvatski klub bila je zagrebačka Mladost.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1959. bili su 3. na ljestvici i najbolji hrvatski klub.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1960. bili su 5. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1961. bili su 7. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1962. bili su posljednji 7. na ljestvici, a najbolji hrvatski klub bio je Zadar.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1963. bili su 4. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1964. bili su 5. na ljestvici.

Te je 1964. godine u lipnju Željezničar ugostio selekciju američkih profesionalnih košarkaških zvijezda, s tadašnjim velikim zvijezdama poput Billa Russella, Oscara Robertsona, Boba Cousyja, Jerryja Lucasa i dr. Nastupili su kao momčad svih zvijezda ("All stars"). Prijateljsku su utakmicu odigrali Hrvatske, pobijedivši 110:65 (50:31). Od reprezentativaca iz Karlovca nastupili su Križan, Kolaković, Kasun, Kiseljak i Ledić.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1965. bili su 7. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1966. bili su 6. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1967. bili su 5. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1967./68. bili su 8. na ljestvici.

U ovom se je razdoblju skupina koja se nije slagala izdvojila i osnovala KK Karlovac 67.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1968./69. bili su 9. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1969./70. bili su 10. na ljestvici.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1970./71. bili su 12. na ljestvici i ispali iz 1. lige.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1972./73. bili su 14. na ljestvici i ispali iz 1. lige.

## Poznati igrači
Poznati igrači su:
* Boris Križan, drž. reprezentativac
* Slobodan Kolaković, drž. reprezentativac
* Živko Kasun, drž. reprezentativac
* Zlatko Kiseljak, drž. reprezentativac
* Ledić, drž. reprezentativac
* Ivan Jelinčić
* Vladimir Diklić
* Berislav Radišić
* Slavko Cvitković

## Reference
ŠK Olimpija Karlovac

**Športski klub Olimpija** je nogometni klub iz Karlovca. 
Osnovan je 1908. godine. Osnovala ga je skupina ljudi, među njima kasniji državni reprezentativac, onda još srednjoškolac Artur Dubravčić.

Početkom Drugog svjetskog rata klubovi Olimpija i Građanski, uz Orijent stvaraju Športski klub Tomislav, a glavni konkurenti dok glavni konkurenti Karlovac, Viktorija i Primorac spojili su se u Športski klub Velebit.

## Poznati igrači
*Artur Dubravčić
Marija Jambrišak

**Marija Jambrišak** (Karlovac, 5. rujna 1847. - Zagreb, 23. siječnja 1937.), hrvatska prosvjetiteljica, književnica, domoljub i borkinja za prava i školovanje žena. Bila je istaknuta članica Hrvatskog pedagoško-književnog zbora i istaknuta članica Udruge učiteljica .

## Biografija

Marija se Jambrišak sa šest godina s obitelji iz Karlovca doselila u Zagreb. Završila je dvogodišnju učiteljsku školu kod Sestara milosrdnica sv. Vinka Paulskoga u Zagrebu 1863., a učiteljsku praksu u samostanu uršulinki 1864.-1865. u Varaždinu. Nakon položenog učiteljskog ispita 1866., u Krapini je 1867. počela raditi kao učiteljica.

Na prvoj općoj učiteljskoj skupštini 25. kolovoza 1871. u staroj kazališnoj zgradi na trgu svetog Marka u Zagrebu. Bilo je to prvi put u Hrvatskoj da je žena javno istupila tražeći izjednačavanje plaća i radnih uvjeta za učitelje i učiteljice.

Marija je Jambrešak zaslužna za izgradnju prve državne ženske škole u Austrougarskoj Monarhiji, te za brojne prosvjetiteljske poduhvate na dobrobit hrvatskog naroda.

Bila je urednica časopisa Domaće ognjište.

Na Gornjem gradu u Opatičkoj ulici u blizini Kamenitih vrata nalazi se Učenički dom "Marija Jambrišak", a osnovan je na njezin prijedlog sredstvima prikupljenim u spomen tragično preminule Elizabete Austrijske.

## Nagrade i priznanja

* Nagrada Matice hrvatske za Znamenite žene
* odlikovana je Zlatnim križem za zasluge (1906.)
* odlikovana je križem *Pro Ecclesia et Pontifice* (1908.)

## Djela

* O pristojnom vladanju
* Znamenite žene

## Izvori

* Ana Batinić ; Plemkinje duha : Marija Jambrišak - Jagoda Truhelka - Zdenka Marković (pristupljeno 19. kolovoza 2012.)
Lista vojnih zapovjednika Karlovačkog generalata

Popis vojnih zapovjednika (generala) Karlovačkog generalata Vojne Krajine.

## XVI. stoljeće
* Ivan Ferenberg (Fernberg) iz Auera (1578.-1579.)
* Ivan Vajkard barun Auersperg (1579.-1580.)
* Jobst Josip grof od Turna i Križa (1580.-1589.)
* Andrija barun Auersperg (1589.-1593.)
* Juraj Lenković od Podbriježja (1593.-1601.)

## XVII. stoljeće
* Vid Kisel barun od Fužine (1601.-1609.)
* Vuk barun Eggenberg (1609.-1614.)
* Adam grof Trautmansdorf (1615.-1617.)
* Marquard Eck barun od Hungersbacha (1617.-1618.)
* Gotfrid Stadel/Stadler (1618.-1622.)
* Rudolf barun Paar (1622.-1626.)
* Vuk Krsto Frankopan grof Tržački (1626.-1652.)
* Herbard grof Auersperg (1652.-1669.)
* Ivan Josip grof Herberstein (1669.-1689.)
* Karl Eugen vojvoda od Croya (1689.-1694.)
* Franjo Karlo grof Auersperg (1694.-1701.)

## XVIII. stoljeće
* Hanibal Alfons Emanuel knez Porcia (1701.-1709.)
* Josip grof Rabata (1709.-1731.)
* Franjo grof Stubenberg (1731.-1740.)
* Ivan Juraj grof Herberstein (1740.-1744.)
* vojvoda Fridrik Josip Maria Hildburghausen (1744.-1748.)
* Leopold barun Scherzer (1748.-1754.)
* Benvenuto grof Petazzi (1754.-1763.)
* Filip Levin barun Beck (1763.-1768.)
* Franjo barun Preis (1768.-1771.)
* Vjenceslav Kleefeld barun od Hnojeka (1771.-1777.)
* Samuel grof Gjulaj (1777.-1786.)
* barun de Vins (1786.-1790.)
* Ivan grof Erdödy (1790.-1791.)
* grof Kaunitz od Rittberga (1791.-1799.)

## XIX. stoljeće
* Chernell v. Chernellhasa (1799.-1807.)
* barun Hiller (1807.-1809.)
* Lattermann (1809.)
* grof Carra St. Cyr (1809.-1810.) (Napoleonova francuska uprava)
* barun Delzon (1810.-1812.) (Napoleonova francuska uprava)
* barun de Pourally (1812.) (Napoleonova francuska uprava)
* barun Jeanin (1813.) (Napoleonova francuska uprava)
* Pavao pl. Radivojević (1814.-1829.)

## Izvori
* Rudolf Strohal *Grad Karlovac opisan i orisan*, tisak M. Fogine, a trošak piščev, Karlovac, 1906. (str. 110-115)
Elvira Abdić-Jelenović

**Elvira Abdić-Jelenović** (Karlovac, 7. rujna 1967.) je hrvatska političarka u Domu naroda PFBiH od siječnja 2007.

## Biografija

Elvira Abdić Jelenović je rođena u Karlovcu u Hrvatskoj. Kćer je poznatog političara iz BiH Fikreta Abdića. Studirala je na Građevinskom fakultetu Sveučilišta u Sarajevu. Godine 2006. je izabrana u parlament Federacije BiH kao hrvatska zastupnica u Domu naroda.

Elvira Abdić-Jelenović se protivila imenovanju Platformaške Vlade Federacije BiH 17. ožujka 2011., zbog toga što nije imala podršku većine hrvatskih izaslanika u Domu naroda PFBiH, tvrdeći da je zbog toga imenovanje vlade, kao i drugih dužnosnika u vlasti, nelegalno. Abdić-Jelenović je djelovala suprotno uputama svoje stranke, te je zbog toga kritizirana, a u prosincu 2012., njezino članstvo je suspendirano.

## Izvori

## Vanjske veze
*Parlament BiH: Elvira Abdić-Jelenović
Nacionalno svetište sv. Josipa

**Nacionalno svetište sv. Josipa** nalazi se u Karlovcu. Svetište su hrvatski biskupi proglasili Nacionalnim svetištem svetog Josipa Crkve u Hrvata, 15. travnja 1987. godine. Nalazi se u Dubovcu, podno istoimenog starog grada iz 13. stoljeća. 

Gradnja crkve sv. Josipa započela je 1968. godine. Kamen temeljac blagoslovio je tadašnji pomoćni biskup Franjo Kuharić 14. srpnja 1968., a crkvu je posvetio 15. rujna 1974. godine nadbiskup Franjo Šeper. Glavna projektantica bila je dipl. arh. Josipa Šponar Muth. Na ulazu u svetište, na parkovnoj površini, nalazi se skulptura "Umornog putnika" – "Hodočasnika". 

Hodočasnici najviše dolaze 19. ožujka (svetkovina sv. Josipa) kad je glavno proštenje, kojem prethodi devet srijeda priprave i 1. svibnja (svetkovina sv. Josipa Radnika). Proštenja završavaju u rujnu, kad se 15. rujna slavi Posvetilo crkve. Svetište vodi župnik mons. Marijan Radanović, koji izdaje "Glasnik sv. Josipa" četiri puta godišnje.

Hrvatski sabor na svom zasjedanju 9. i 10. lipnja 1687. godine proglasio je sv. Josipa zaštitnikom hrvatskog kraljevstva odnosno Zaštitnikom Domovine i hrvatskog naroda. Točnije, u saborskom protokolu od tih dana, na latinskom jeziku piše: "*Sveti Josip, Krista Spasitelja vjerni branitelj, Djevice Bogorodice djevičanski zaručnik, za posebnog zaštitnika Kraljevine Hrvatske u Državnom saboru godine 1687. od redova i staleža jednoglasno je odabran.*" Svijest o tome nije osobito zaživjela, ali su hrvatski biskupi na svom zasjedanju u Splitu 1972. godine rekli "da je odluka Hrvatskog sabora iz 1687. god. i sada na snazi, jer Sabor nije imao u vidu apstraktno hrvatsko kraljevstvo, nego hrvatski narod, koji nadživljuje sve peripetije oko svoga suvereniteta…". Tada je Hrvatska biskupska konferencija donijela odluku da se osobito mora štovati u Hrvatskoj . To je proglašenje na prijedlog zagrebačkog biskupa Martina Borkovića bilo pravovaljano sa svjetovne i crkvene strane, i kasnije nije nikada osporeno.

Sveti Josip odlukom Gradskog poglavarstva Grada Karlovca 1990. godine, postaje zaštitnikom grada Karlovca.

## Izvori
Vrbanićev perivoj

**Vrbanićev perivoj** je perivoj u Karlovcu. Najvjredniji je perivoj u gradu parkova Karlovcu zahvaljujući pejsažno-oblikovnoj osmišljenosti.

Nalazi se u sklopu rekreacijskog dijela Karlovca koji se nalazi na lijevoj obali Korane, na jugoistoku, između Zvijezde i rijeke Korane. 

Inicijativa za uređenje ovog parka došla je od Društva za proljepšavanje grada. Josip Vrbanić, tadašnji karlovački gradonačelnik i ljekarnik prihvatio je inicijativu. U prvim je planovima park trebao biti mali botanički vrt na otvorenom. Gradonačelnik se svesrdno založio za park. Dao je urediti nasad drveća i ukrasnog bilja. Sadnice su nabavili iz Dubovca iz Vranyczanyjevog rasadnika, iz Nadbiskupskog vrta te iz Beča i Trsta. Otvoren za javnost 1896. godine. 

Perivoj je napravljen u tri dijela. To su engleski perivoj, zatim središnji dio perivoja koji je uređen kao francuski perivoj a crnogorična smreka i jela čine treću cjelinu. Perivoj su resili brojni kipovi od terakote sve do prvog svjetskog rata. Perivoj je bio mjestom gdje su se održavale izložbe skulptura na otvorenom. Napravljen je mali zoološki vrt i pušteni su pauni da se slobodno šeću perivojem.

## Izvori
Vrbanićev perivoj
Stari grad Dubovac

**Stari grad Dubovac** je renesansni kaštel s gotičkim elementima u karlovačkom predjelu Dubovcu. Kaštel Dubovac spada među najljepše i najbolje sačuvane spomenike feudalnog graditeljstva u Hrvatskoj. Ime nosi po hrastovoj šumi koje je okruživala ovaj kaštel, a svoje ime je prenio na gradsku četvrt.

Nalazi se na prapovijesnom humku povrh Kupe na 185 metara nadmorske visine. Arheološka iskapanja pretkraj 20. stoljeća otkrila su bogate prapovijesne i starovjekovne slojeve bivšeg naselja iz kasnog brončanog i ranog željeznog doba.

Kaštel Dubovac datira od prije 13. stoljeća, a prvi pisani dokumenti koji ga spominju datiraju tek iz 1339. godine. To su crkveni spisi koji spominju kad je dobio prvog župnika. Brojni su pisani glagoljicom. Od 14. stoljeća Dubovcem upravljaju različite plemićke obitelji koje su se smjenjivale u vlasništvu. Za Dubovac najviše su pridonijeli Frankopani. Dok su oni bili vlasnici Dubovca, kaštel je poprimio današnji izgled. Tada je od drvenog zdanja postao kamena građevina. Osim Frankopana Dubovcem su vladali Zrinski, (S)Zudari i zapovjedništvo karlovačke vojske odnosno Ratno vijeće koje je kupilo Dubovac koji su razorili Osmanlije tijekom pohoda 1578. na Veliki petak.

Kroz povijest mijenjala mu se uloga. Bio je važniji i značajniji od grada Karlovca koji se pojavio znatno kasnije. Višestruko je obnavljan i dograđivan. 
Vojni inženjer Krey dokumentirao je 1777. godine Dubovac kao kaštelsku građevinu zidanu uglavnom lomljenim kamenom. Tlocrt dvorca je nepravilan i četvrtast. Kaštel je ojačan ugaonim kulama. Branič-kula je četvrtasta i više je za dva kata od tri ostale kule koje su oble i dvokatne. Među kulama su razvijena krila u kojima se nalaze  obrambene, skladišne i stambene prostorije. 

Danas je turističko odredište. Na njemu s enalazi vidikovac i stalna muzejska izložba na najvišoj kuli.

Podno Dubovca nalazi se Nacionalno svetište sv. Josipa, svetište koje su hrvatski biskupi proglasili Nacionalnim svetištem svetog Josipa Crkve u Hrvata, 15. travnja 1987. godine.

## Izvori

* Gradski muzej Karlovac 
* Stari grad Dubovac , Karlovac
* Hodočašća. Karlovac-Dubovac , Glas Koncila, Preuzeto 7. prosinca 2012.
Miroslav Blejc

**Miroslav Miro Blejc** bio je hrvatski prvak u motokrosu iz Karlovca. Slovenskog je podrijetla. Po struci je bio stolar. 
Blejc je bio prvak Hrvatske 1961. godine.

## Izvori
* Irena Turk Vukić: Kukuljevićeva ulica, KAfotka
* Silvin Jerman: Miroslav Miro Blejc : slovenski prvak v hrvaškem motokrosu  Odmev, glasilu kulturno prosvetnega društva slovenski dom "ODMEV", travanj 2010., str. 16.. Blejc je na naslovnici.
NK Šišljavić

**NK Šišljavić** hrvatski nogometni klub iz grada Karlovca.

NK Šišljavić utemeljen je 1987. godine i jedan je od najstarijih nogometnih klubova na području Karlovačke županije. Sjedište kluba sa svom sportskom infrastrukturom je u Šišljaviću. Tijekom svih godina dosadašnjeg postojanja klub kontinuirano, bez prekida (čak i za vrijeme Domovinskog rata), uspješno djeluje i natječe se na području NSKŽ.

## Stadion

Stadion se nalazi u samom središtu mjesta Šišljavić. Zbog napora koji se ulaže u njegovo održavanje, NK Šišljavić može se pohvaliti s jednim od najboljih travnjaka u Karlovačkoj županiji.

## Vanjske veze
Slavko Cvitković

**Slavko Cvitković** (Karlovac, 13. lipnja 1950.) - hrvatski športski komentator

## Biografija
Rodio se u Karlovcu 13. lipnja 1950. Igrao je košarku u karlovačkom "Željezničaru" 1967. i 1968. godine s kojim je bio juniorski prvak Hrvatske u košarci. Pisao je za Karlovački vjesnik i bio dopisnik Večernjeg lista.

Postao je dio športske redakcije HTV-a nakon Olimpijskih igara u Münchenu 1972. godine. Milka Babović i Boris Mutić bili su mu mentori.

Najpoznatiji je po osebujnom dugogodišnjem komentiranju košarkaših utakmica.

## Reference
Bilokalnik

**Bilokalnik** je poduzeće u gradu Koprivnici. Osnovano je 1960. godine i bavi se papirnom industrijom. Ime poduzeća dolazi od dviju hrvatskih gora, Bilogore i Kalnika.

## Vanjske veze
* Službena stranica Bilokalnika
Brežanec

**Brežanec** je selo koje je u srednjem vijeku postojalo u blizini Koprivnice. Spominje se 1513., 1517. i 1520. godine. Brežanec je tada imao 7 poreznih dimova. Istoimeni se posjed spominje i 1523. godine, a odgovara današnjem istoimenom južnom dijelu grada Koprivnice, između ostataka utvrde i željezničke pruge Koprivnica-Osijek. Danas na mjestu nekadašnjeg sela Brežanec postoje ulice Stari Brežanec, Novi Brežanec, Gorička, Magdalenska, Petra Svačića, Dore Pejačević, Katarine Zrinski i Beč.
Lička pruga

**Lička pruga** je željeznička pruga od Knina, preko Gospića do Ogulina i Oštarija. Pruga od Knina do Splita naziva se Dalmatinska pruga.

Iako je izgradnja pruge koja bi spajala hrvatski glavni grad, Zagreb s najvažnijim gradom na hrvatskom jugu, Splitom, bila velika želja hrvatskog stanovništva, ova pruga nije nikad izgrađena za vrijeme Austro-Ugarske, nego tek za Kraljevine SHS. Gradnja je počela u jesen 1912., nakon što je obrazovan konzorcijum banaka u Budimpešti i zaključen ugovor između Austrije i Ugarske, jer su se Mađari plašili konkurencije za Rijeku.

Posljednji segment je bio Knin-Gračac, "neobično težak za građenje", Čupkovića vijadukt je opisan kao "kiklopska građevina" i najveći u zemlji.

Prema zapažanju jednog savremenog izvještača, na hrvatskoj strani se viđao "najbanalniji tip mađarskih staničnih zgrada" na dalmatinskoj "stanice i stražarnice u lepom stilu tirolskih brdskih pruga, od kamena, na oko lepe, unutra udobne, sa parketom u čekaonicama, pećima od kaljeva i u stražarnicama", gdje su također cestovni prijelazi bili uvijek "ispod ili iznad pruge" a ne u ravni.

Lička pruga počinje u stanici Oštarije gdje se odvaja od pruge Zagreb - Ogulin - Rijeka. Stanica Oštarije leži na nadmorskoj visini od 315 metara. 

## Stanice, stajališta i objekti na Ličkoj pruzi
(navedeni prema uzužnom profilu pruge prije remonta 1999. godine):

## Galerija slika

Image:Oštarije kolodvor.jpg|Kolodvor Oštarije,mjesto na kojem počinje Lička pruga
Image:Oštarije triangl.jpg|Lijevo je odvojak iz Oštarija prema Kninu i Splitu
Image:Oštarije Ravnice.jpg|Stajalište Oštarije Ravnice
Image:Kolodvor Josipdol.jpg|Kolodvor Josipdol
Image:Stajalište Vojnovac.jpg|Stajalište Vojnovac
Image:Kolodvor_Ličko_Lešće.jpg‎|Kolodvor Ličko Lešće
Image:Nagibni vrhovine.jpg|ICN prolazi Vrhovine
Image:Stajalište Latin.jpg|Stajalište Latin
Image:Kolodvor Plaški.jpg|Kolodvor Plaški
Image:Zavoj Vrhovine.jpg|Zavoj prije ulaska u Vrhovine
Image:Nagibni Gračac.jpg|ICN na kolodvoru Gračac
Image:Kolodvor_Gospić.jpg|Kolodvor Gospić
Image:ŽCP Perušić.jpg|ŽCP u Perušiću
Image:2062 Lovinac.jpg|HŽ serija 2062 na kolodvoru Lovinac
Image:Lika pruga.jpg|Detalj s Ličke pruge
Image:Lička jasenica.jpg|Kolodvor Lička Jesenica
Image:Kolodvor Rudopolje.jpg|Kolodvor Rudopolje
Image:Kolodvor Knin.jpg|Kolodvor Knin
Ema Pukšec

**Ilma de Murska** (Ogulin, 6. veljače 1834. - München, 14. siječnja 1889.), pravim imenom **Ema Pukšec**, je bila hrvatska koloraturna sopranistica.

Svojom pojavom, ekscentričnošću i pjevačkim darom je bila metom pozornosti, gdjegod je djelovala.

Njezin rad nije prošao nezapažen u svijetu, tako da su je poznate osobe njezina vremena nazivale *hrvatskim slavujem* (H. Klein), *povijesnom pjevačicom 19. stoljeća* (R. Celetti), *lady of position* (G. B. Shaw).

S uspjehom je nastupala na opernim pozornicama u Italiji, Mađarskoj i Španjolskoj.
U bečkoj Dvorskoj operi nastupa od 1864. do 1873., zatim u Njemačkoj (Berlin, Hamburg), Francuskoj (Pariz), Engleskoj (London) i njenim posjedima Australiji i Novom Zelandu, Rusija, Americi .

Njoj u čast se održavaja kulturološka manifestacija  „Dani Ilme de Murske” u Ogulinu.

## Vanjske veze
* Vijenac  Hrvatski operni pjevači 1945.-2002.
Dani Ilme de Murske

**„Dani Ilme de Murske”** je hrvatska kulturna manifestacija, koja se održava svake godine u Ogulinu.

Ime su dobili po Ema Pukšec, u opernom svijetu poznatijoj kao *Ilma de Murska*.

Prvi put su organizirani od 23. do 25. veljače 2007..

Projekt je pokrenut i ostvaren inicijativom prof. Antuna Petrušića suradnjom sa i uz organizaciju Pučkog otvorenog učilišta u Ogulinu, a uz pokroviteljstvo Grada Ogulina.

Manifestacija je u svom programu ima koncerte opernih pjevača, oratorijskih arija, nastupe lokalnih pjevačkih društava te majstorski tečaj za mlade pjevače pod mentorstvom poznatih osoba.

Od poznatih osoba iz opernog svijeta, na Danima su nastupale Ivanka Boljkovac, Vlatka Oršanić, Nikša Radovanović, Olga i Bojan Šober, Kristina i Robert Kolar.
Bjelolasica

**Bjelolasica** je planina u masivu Velike Kapele. Najviša je planina Gorskog kotara s vrhom Kula (1.534&nbsp;m).

## Geografija
Bjelolasica kao najviša planina Gorskog kotara, nalazi se unutar gorja Velika Kapela, s vrhom Kula (1.534&nbsp;m) i planinom Klek (1.182&nbsp;m), kao i strogim prirodnim rezervatima: Bijele stijene (1.335&nbsp;m) i Samarske stijene (1.302&nbsp;m).

Ime je dobila po uskome svijetlom hrptu koji se ističe iznad šumskog pojasa osobito kad je pod snijegom. Dugačka 7&nbsp;km, vrlo strmih strana, obiluje prostranim i gustim šumama prošaranim vapnenačkim stijenama i prostranim livadama, a šumski putovi i ceste povezuju ih u jedinstveni kaleidoskop šuma i proplanaka pružajući nezaboravan doživljaj ljubiteljima prirode, pješačenja, biciklizma i drugih aktivnosti. Prvi zapisani planinarski uspon, uglavnom ogulinskih časnika, datira iz 1862. godine.

S Bjelolasice se pruža prekrasni pogled na: Velebit, Ličku Plješivicu, otoke Krk, Cres, Lošinj, Kvarnerski zaljev…

## Turizam
Na Bjelolasici je izrazito razvijen planinski turizam, tamo je smješten "Hrvatski olimpijski centar Bjelolasica" gdje se skijaška reprezentacija redovito priprema za natjecanja.

## Vanjske veze

* www.bjelolasica.org - Web stranica o Bjelolasici i smještaju
Đulin ponor

**Đulin ponor** ili **Dobrin ponor** je ponor ponornice Dobre u Ogulinu. Kanjonom svoj tok završava rijeka Dobra. Do sada je istraženo čak 16.396 metar sustava.

## Legenda o ponoru
Prema legendi, dobio je ime po mladoj djevojci Đuli koja je u 16. st. živjela u Ogulinu. Legenda kaže da su Đulu roditelji obećali starijem plemiću za ženu. U to doba su se vodile velike bitke sa Turcima, te je u Ogulin stigao mladi krajiški kapetan Milan Juraić. Milan je branio frankopansku utvrdu u Tounju. Prema legendi, Milan i Đula su se zaljubili na prvi pogled. No, Milan je smrtno stradao u jednoj od bitaka sa Turcima. Čuvši za tu vijest, Đula se zbog nesretne ljubavi bacila u ponor rijeke Dobre, te od tada Ogulinci zovu taj ponor Đulinim ponorom.

## Izvori

## Vanjske veze

* Špiljski sustav Đulin ponor - Medvedica
NK Ogulin

**NK Ogulin** je nogometni klub iz Ogulina.

## Historija

NK Ogulin je osnovan 1928. godine pod imenom **Viktorija**. Od 1945. do 1991. godine nosi naziv **Jedinstvo**, a od 1991. sadašnji naziv.

Trenutačno se natječe u 1.ŽNL - Karlovačka Županija
Josip Binički

**Josip Binički** (Lađevac kraj Slunja, 31. kolovoza 1861. - Zagreb, 25. ožujka 1952.), hrvatski pedagog i književnik

Bio je nastavnik i ravnatelj škole te potpredsjednik *Saveza hratskih učiteljskih društava*. Zalagao se za staleška prava učitelja i unapređenje struke, objavio niz tekstova o pedagoškim pitanjima. Pisao je i pjesme, pripovjetke i humoreske ("Poža Dubice", "Naše selo"). Izumio je svjetozor - napravu za povećanje slika u nastavi zemljopisa.
Mile Bogović

**Msgr. Mile Bogović** (Cerovac kraj Slunja, 7. kolovoza 1939.), gospićko–senjski biskup i crkveni povjesničar.

## Biografija

Osnovnu školu pohađao je u Slunju, a klasičnu gimnaziju u sjemeništu u Pazinu. Maturirao je na srednjoj vjerskoj školi u Pazinu 1958. Iste godine upisuje bogosloviju na Visokoj teološkoj školi u Pazinu, a završava je u Zagrebu.

Za svećenika je zaređen 28. lipnja 1964. te imenovan kapelanom u Senju i upraviteljem župe Krivi Put. Na studij u Rim odlazi 1966. gdje je studirao na Papinskom sveučilištu Gregoriani 1971. Od 1977., docent je pri katedri crkvene povijesti na Katoličko-bogoslovnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, odsjek Teologije u Rijeci. Imenovan je naslovnim biskupom Tamate i pomoćnim riječko-senjskim biskupom sa sjedištem u Gospiću 1999. sa zadatkom da ispita mogućnosti osnutka nove biskupije. Nakon što je poslao izvješće 25. svibnja 2000. Glavni zareditelj je bio msgr. Anton Tamarut, a suzareditelji msgr. Valter Župan i msgr. Ivan Milovan. Vatikan je proglasio utemeljenje Gospićko-senjske biskupije i imenovan je prvim gospićko-senjskim biskupom.

Obavljao je i ove dužnosti: tajnik nadbiskupa Viktora Burića, rektor na Riječkoj teologiji, župnik u Praputnjaku, generalni vikar Riječko-senjske nadbiskupije, voditelj Sakralne baštine u Senju te profesor crkvene povijesti na Riječkoj teologiji. Član je upravnog odbora Hrvatskog kulturnog vijeća.

## Znanstveni rad

Objavio je 5 knjiga i 80 znanstvenih članaka. Znanstvena djelatnost veoma je raznolika, ali se mogu izdvojiti tri područja kojima je on posvetio najviše pažnje: odnosi s pravoslavnom Crkvom, povijest biskupija Senjske i Modruške ili Krbavske (napose onog dijela koji je ušao u sastav Gospićko-senjske biskupije) i hrvatski glagolizam (hrvatska glagoljska kultura).

## Napomene
Vid Stipetić

**Vid Stipetić** (Ogulin, 29. listopada 1937. - Split, 10. lipnja 2011.), hrvatski admiral. Od 1996. do 2002. godine obnašao je dužnost zapovjednika Hrvatske ratne mornarice.

## Biografija
Rođen je 1937. u Ogulinu. U Divuljama je 1959. završio Vojnopomorsku akademiju, a 1973. u Lenjingradu Višu vojnopomorsku akademiju. U JNA je obnašao dužnosti od službe na školskim brodovima Jadran i Lavsa do načelnika štaba brigade torpednih čamaca i načelnika štaba flote u Splitu.

U rujnu 1991. napušta JNA, te kao dragovoljac pristupa HRM-u. Iskustvom i znanjem dao je značajan doprinos formiranju i stvaranju HRM-a. U čin kontraadmirala promaknut je 1993., u čin viceadmirala 12. ožujka 1996., a u čin admirala 2002., kada je i umirovljen.

Zapovjednikom HRM-a imenovan je 1. lipnja 1996. Osobit doprinos dao je u jačanju i ostvarivanju suradnje OSRH i HRM na međunarodnom planu.

## Odlikovanja
Admiral Vid Stipetić nosio je sljedeća odlikovanja:

* Red bana Jelačića
* Red hrvatskog pletera
* Red Nikole Šubića Zrinskog
* Red hrvatskog trolista
* Red kneza Domagoja s ogrlicom
* Spomenica domovinskog rata
* Spomenica domovinske zahvalnosti
* Medalja Oluja

## Izvori
*
Dejan Šorak

**Dejan Šorak** (Karlovac, 29. ožujka 1954.), hrvatski redatelj,  scenarist i  književnik.

Diplomirao je režiju na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu. Dobitnik je mnogih nagrada kao što su: Zlatna arena za scenarij, Zlatna vrata Pule za najgledaniji film, nagrada Vladimir Nazor za najbolji film, nagradu za najbolji film HDFD te Jadran filma. Sudjelovao je na festivalima širom svijeta od Indije do Kanade, a film Oficir s ružom (1987) je prikazivan u 15-ak zemalja.

## Redateljska i scenaristička karijera
* Dva igrača s klupe (2005) cjelovečernji igrani film
* Garcia (1999) cjelovečernji igrani film
* Vrijeme ratnika (1991) cjelovečernji igrani film 
* Krvopijci (1989) cjelovečernji igrani film
* Oficir s ružom (1987) cjelovečernji igrani film 
* Mala pljačka vlaka (1984) cjelovečernji igrani film
Jelica Pavličić–Štefančić

**Jelica Pavličić–Štefančić** (Slunj, 4. veljače 1954.), sprinterica iz Hrvatske.

Jelica je 1974. godine oborila svjetski rekord na 400 metara s rezultatom **50.98**. Natjecala se u razdoblju od 1971. do 1979. pod zastavom bivše Jugoslavije te je 5 puta bila prvakinja države na 100 metara, 6 puta na 200 metara i 5 puta na 400 metara. Osvojila je 3 medalje na Mediteranskim igrama. Nastupila je i na Olimpijskim igrama 1976. u Montrealu. Godine 2005. je dobitnica Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".
Ivo Protulipac

**Ivo Protulipac** (Karlovac, 4. lipnja 1899. - Trst 31. siječnja 1946.) bio je hrvatski liječnik, odvjetnik i važan katolički aktivist kojeg je u Trstu  31. siječnja 1946. godine ubio Gino Benčić iz Sušaka pripadnik UDBA-e. 

Kao odvjetnik branio je Marka Hranilovića u suđenju nekolicini članova Hrvatske pravaške omladine (HPO), koju je Kraljevina Jugoslavija proglasila terorističkom organizacijom, a sam Hranilović je bio optužen za ubojstvo novinara Tonija Schlegela, zbog čega je 25. prosinca 1931. godine na smrt obješen zajedno s Matijom Soldinom. 

Bio je predsjednik "Hrvatskog orlovskog saveza"  u trenutku, kada ga je kralj Aleksandar I. za vrijeme diktature zabranio kao organizaciju što je Protulipca i Ivana Merza ponukalo na reformiranje saveza pod ime "Križari". Zbog tog svog djelovanja 
Protulipac je u više navrata uhićivan, a biskupi Akšamović i Bonefačić su privođeni na ispitivanja od istražnih organa. 

Protulipac je napustio Zagreb 6. svibnja 1945. godine, u nadi spasa pred progonom od strane partizanskih snaga iz Hrvatske. Premda je stigao do Rima odlučio se vratiti u Trst i pomagati izbjeglim Hrvatima na granici. Uz velečasnog Stanislava Golika srčano je pomagao hrvatskim izbjeglicama, pomagao organizirati svete mise i vjeronauk i tim se bavio sve do kobnog 31. siječnja 1946. godine kada ga je likvidirao pripadnik UDBA-e Gino Benčić s metkom u glavu. Za tijelo Ive Protulipca pobrinuo se velečasni Stanislav Golik koji mu je pronašao primjeren grob u kojem je počivao sve do prenošenja tijela u Hrvatsku u Zagreb na Mirogoj nakon stjecanja neovisnosti devedesetih godina.

Tijelo je ekshumirano 24. lipnja 1993. godine sa tršćanskog groblja svete Ane te nakon što je prevezeno u Zagreb 25. lipnja je održana prigodna misa zadušnica i oproštaj od pokojnika, 26. lipnja je pokopano na Mirogoju  u grobnicu gdje je za vrijeme svoga života dr. Protulipac često dolazio,  dok je u njoj počivao njegov prijatelj Ivan Merz. (Tijelo Ivana Merza preneseno je 1977.g. u Baziliku Srca Isusova u Zagrebu).  

## Vidi i:

*Ivan Merz
*Marica Stanković
*Alojzije Stepinac
*Ljubomir Maraković 
*Antun Mahnić
*Marija Petković
*Josip Stadler
*Miroslav Bulešić

## Izvori

## Literatura
Gordan Akrap: Specijalni rat, sv. 2, Zagreb, 2012., str. 52
Festival neobjavljene ljubavne poezije Zvonimir Golob

**Festival neobjavljene ljubavne poezije Zvonimir Golob** se održava se od 2009. godine.

Održava se u Koprivnici početkom lipnja, na obljetnicu smrti hrvatskog pjesnika Zvonimira Goloba, kome u čast ovaj festival nosi ime. 

Organizira ga Udruga branitelja, invalida i udovica Domovinskog rata (UBIUDR) koprivničkog poduzeća Podravke.

Na 1. festivalu održanom 1. lipnja 2009., prigodnu nagradu je dobio hrvatski pjesnik Tomislav Marijan Bilosnić za svoje tri pjesme *Volim te dok imaš sve što ima kuća*, *Nevidljiva kuća ljubavi* i *U ljubavi nema kuće*.

## Izvori
* Culturenet.hr Pjesnikinja Kolinda Vukman dobila Nagradu Zvonimir Golob, 6. svibnja 2009.
Radoslav Gerba

**Radoslav (Rajmund) Gerba** (Ogulin, 1. svibnja 1849. - Opatija, 18. ožujka 1918.) bio je general austro-ugarske vojske, zapovjednik zagrebačkog XIII. korpusa i Kraljevskog Hrvatskog Domobranstva.

## Biografija
Nakon pohađanja pukovnijske vojno-inžinjerske škole 1868. raspoređen je kao natporučnik u 71. pješačku pukovniju te je služio pri glavnom stožeru pukovnije. 1878. s pukovnijom sudjeluje u zaposjedanju Bosne i Hercegovine te je otada služio u raznim glavnim stožerima. Od 1885. do 1889. služio je u odjelu za ratnu povijest Carske Akademije u Beču. 1893. postaje zapovjednik 97. pješačke pukovnije. Od 1903. do 1907. bio je zapovjednik VII. domobranskog okružja u Zagrebu, a 1907. preuzima dužnost zapovjednika XIII. zagrebačkog korpusa.

Protivio se protuzakonitom uvođenju mađarskog na željeznice u Hrvatskoj te ga je u pismu ministru rata, generalu Franzu von Schönaichu, nazvao "mačem u srce". 1. svibnja 1909. dobio je čin generala pješaštva. 1913. postao je *pravi tajni savjetnik* - imenovan je članom *Geheimer Rat* (tajnog dvorskog vijeća). Iste je godine dobio počasni naziv "Inhaber" 78. osječke pješačke pukovnije (doslovni prijevod vlasnik), što je u habsburškoj vojnoj tradiciji označavalo posebnu počast vojnom zapovjedniku ili aristokratu.

## Književni rad
Knjige o Ratu za poljsku baštinu 1773. – 1775. i borbi austrijskih postrojbi na Korzici i Siciliji su za njegovog života prevedene na talijanski. 2006. i 2008. digitaliziralo ih je Harvardovo sveučilište.

## Reference

## Literatura
*  Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950, Bd. 1 (Lfg. 5, 1957), S. 425; Gerba, Raimund (1849-1918), General
*  Austro-Hungarian Army - Full Generals Promoted 1890-1918
Frankopanski kaštel u Ogulinu

**Frankopanski kaštel** je renesansna utvrda u gradu Ogulinu u Karlovačkoj županiji. 

Tlocrt građevine je u obliku nepravilnog četverokuta, a po svom sadržaju pripada tipu renesansnog kaštela. Ogulin je nastao oko kaštela, kojeg je izgradila plemićka obitelj Frankopan krajem 15. stoljeća. Točno vrijeme nastanka ogulinske utvrde nije utvrđeno, no poznata je isprava Bernardina Frankopana koju je izdao u svom gradu Modrušu oko 1500. godine, kada je novosagrađenom gradu Ogulinu označio granice između Modruša i Vitunja.

Kaštel je sagrađen u blizini Đulina ponora, koji je ponor rijeke Dobre u središtu Ogulina. 

Bernardin Frankopan dao je sagraditi ovaj kaštel. U to vrijeme bio je jedan od najmoćnijih ljudi u Hrvatskoj, velikaš, vojskovođa, diplomat i mecena, pripadnik roda knezova Frankopana. Kao moćan i ugledan aristokrat, bio je nositelj borbe za opstanak hrvatskog naroda na prostorima ugroženima od turske invazije.

Kaštel je odigrao veliku ulogu u razvoju sadašnjeg Ogulina.

Danas je u kaštelu Zavičajni muzej otvoren 1967. godine. Ima nekoliko zbirki: arheološku, etnografsku, starog oružja, spomen-sobu Ivane Brlić-Mažuranić, planinarsko-alpinističku, te izložbu akademskog slikara Stjepana Galetića podrijetlom iz Ogulina.

## Izvori
Josip Magdić

**Josip Magdić** (Ogulin, 19. 3. 1937.) je poznati hrvatski skladatelj, dirigent, glazbenik i glazbeni pedagog. Svira na orguljama i glasoviru.

Srednje školovanje je imao u dva grada. U Ogulinu je pohađao niže razrede gimnazije. Potom odlazi u Zagreb gdje pohađa klasičnu gimnaziju i glazbenu školu. Školovanje nastavlja u Višoj pedagoškoj školi, na studijskoj grupi glazbe i hrvatskog jezika. U Zagrebu je usporedno s tim studijem privatno studirao polifoniju i radio kao nastavnik solfeggia i glasovira u Glazbenoj školi Sveučilišta August Cesarec.

1960-ih odlazi u Sloveniju, u Ljubljanu, gdje završava Akademiju za glazbu sveučilišta u Ljubljani studij kompozicije i dirigiranja, a potom i postdiplomski studij kompozicije. Usporedno sa studijem na Akademiji, 1964. postaje članom Slovenskog društva skladatelja. 

Godine 1967. se vratio u Hrvatsku. Zaposlio se u Bjelovaru gdje je radio kao profesor i direktor u Glazbenoj školi. Tri godine poslije, 1970., je otišao u BiH, u Sarajevo. Ondje se zadržao preko dva desetljeća, posvetivši se predavanju na Muzičkoj akademiji, skladanju i koncertnim nastupima. Iste te 1970. godine postaje članom tamošnjeg društva skladatelja. Dvije godine poslije zajedno s Rajmundom Likićem osniva ansambl suvremene glazbe MOMUS (MOderna MUzika Sarajevo). 1977. je utemeljio još jedan ansambl suvremene glazbe Masmantra koji je djelovao u uskoj svezi s elektroakustičkom radionicom (EAR). U ansamblu je također djelovao Rajmund Likić.

1994. postaje članom Hrvatskog društva skladatelja. 1995. se vratio živjeti u Hrvatsku. Od tad radi na Muzičkoj akademiji kao redovni profesor.

Iza Josipa Magdića je bogat skladateljski opus koji je pobrao brojne nagrade i priznanja diljem svijeta. Skladbe su mu izvođene diljem Europe i Amerike, u Aziji su mu djela izvodili u Japanu, a u Oceniji u Australiji i na Novom Zelandu. Sam Magdić je često izvodio na orguljama vlastita djela na koncertima, od kojih su mu poznati koncerti u Hrvatskoj, u rodnom Ogulinu te u inozemstvu: Danskoj, Francuskoj, Italiji, Norveškoj i Njemačkoj.

Za svoje bogato stvaralaštvo dobio je mnoga domaća i svjetska priznanja i nagrade.

## Izvor
* Ogulin Poznati Ogulinci
* Hrvatsko društvo skladatelja 
* Župa Vareš  Miholjski koncert klasične glazbe
Mile Magdić

**Mile Magdić** (Ogulin, 29. rujna 1847. - Zagreb, 3. veljače 1931.) je bio hrvatski povjesničar.

Studirao je povijest u Grazu. Po povratku u Hrvatsku je radio kao gimnazijski profesor u Zagrebu, Senju i Osijeku i kao gimnazijski ravnatelj u Srijemskoj Mitrovici, Gospiću i Varaždinu.

Bavio se poviješću i kulturnom baštinom grada Ogulina, Senja, Primorja, Like i Krbave. Napisao je Topografiju i povijest Ogulina, Topografiju i poviest grada Senja, Život i djela Senjanina Mateše Antuna pl. Kuhačevića hrvatskoga pjesnika 18. vieka i još neka djela.
Sabljaci

**Jezero Sabljaci** je umjetno jezero udaljeno oko 3 kilometra od Ogulina. 

Jezero je stvoreno u svrhu akumuliranja vode rijeke Zagorske Mrežnice za potrebe proizvodnje električne energije hidroelektrane Gojak. Ovo jezero je tunelom povezano s jezerom Bukovnik koje je oko kilometar udaljena akumulacija na rijeci Dobri, odakle se nastavlja tunel prema hidroelektrani Gojak, udaljenoj oko desetak kilometara od Ogulina. Površina jezera Sabljaci je oko 170 hektara, pa je jedanaesto po veličini u Hrvatskoj. Zbog toga ga mnogi zovu "Ogulinsko more". Na jezeru se preko ljeta održavaju "Jezerske igre", razni sportovi na vodi kao što su veslanje, jedrenje, plivanje, sportski ribolov i drugo. 

Po sastavu ribljih vrsta od domaće pastrve, amura i klena do kapitalnih linjaka, prava je meka za ribolovce, ali i pruža mogućnosti za rekreativce, plivače, veslače, jedrenje na dasci, veslačke regate te ugodnu šetnju i vožnje biciklom u njegovoj blizini. Ribolov je dopušten tijekom cijele godine, a može se loviti osim potočne i kalifornijske pastrve, lipljan, amur, šaran, smuđ, klen, linjak, plotica i žutooka. Svaku zimu svoje utočište na jezeru nalaze prekrasni bijeli labudovi, a dijelovi jezera ponekad potamne od velikog jata crnih liski.

## Hidroelektrana Gojak
Hidroelektrana Gojak je protočna (točnije akumulacijsko/protočna) hidroelektrana koja ima brane na rijekama Ogulinskoj Dobri i Zagorskoj Mrežnici, a strojarnicu na Gojačkoj Dobri. Prema planovima na rijeci Dobri bi trebalo biti 5 hidroelektrana, a uz HE Gojak je 2010. puštena u rad i HE Lešće. Ukupna instalirana snaga HE Gojak je 55,5 MW (3 Francisove turbine x 18,5 MW iz 1959. i obnovljene 2006.). Raspoloživi konstruktivni pad vode je 118 metara. Ukupni instalirani volumni protok je 57 m<sup>3</sup>/s (3 x 19 m3/s). Srednja godišnja proizvodnja električne energije je 191 GWh, dok je masimalna proizvodnja bila 280 GWh (2010.). HE Gojak je puštena u pogon 1959.  

## Umjetno jezero Bukovnik
Još jedno jezero se nalazi na rijeci Dobri nešto prije nego što ponire u Đulinom ponoru. Naime, negdje oko jedan kilometar udaljeno od centra Ogulina na rijeci Dobri je podignuta brana, te je na taj način stvoreno još jedno umjetno jezero Bukovnik. Iz tog jezera se kanalima dugima i do 30 kilometara, voda odvodi do hidroelektrane Gojak. 

## Reference
Ivan Golac (fudbaler)

**Ivan Golac** (Koprivnica, 15. lipnja 1950.) je poznati srpski nogometaš i trener, rođenjem iz Hrvatske. Igrao je na mjestu braniča. Najpoznatiji je kao igrač i trener beogradskog Partizana.

U Ujedinjenom ga se Kraljevstvu pamti kao jednog od prvih inozemnih igrača koji je igrao na otoku. Igrao je za Southampton, s kojim je došao do završnice Liga kupa 1979. godine. Poslije je bio trenerom Dundee Uniteda s kojim je osvojio škotski kup 1994. godine.

## Igračka karijera

Rodio se je u Koprivnici u Hrvatskoj. Otac mu je bio vojnik u Titovoj gardi. S 12 se je godina odselio u Beograd gdje je trenirao u pionirima i kadetima Partizana. Poslije je zaigrao u prvoj momčadi. Za Partizan je zaigrao 350 puta, osvojivši dva naslova prvaka, 1975./76. i 1977./78. godine. U tom je vremenu zaigrao je jednu i jedinu utakmicu za Jugoslaviju, protiv Alžira.

## Izvori
Antun Nemčić

**Antun Nemčić Gostovinski** (Edde, Mađarska, 14. siječnja 1813. - Križevci, 5. rujna 1849.), hrvatski književnik

Studirao je pravo i filozofiju u Zagrebu, bio sudac u Novom Marofu i bilježnik Križevačke županije. Bio je pristaša narodnog preporoda, a pod pseudonimom A. N. Gostovinski pisao je pjesme, "putositnice", a okušao se i kao romanopisac i komediograf. Po stilu je romantičar, a pjesništvo mu je budničarsko i domoljubno. Za života je dospio objaviti samo knjigu putopisne proze "Putositnice", koja je nastala tako što je pisac, nesretno zaljubljen, išao u Italiju tražeći zaborav. Nemčić je pisao pjesme koje imaju domoljubni uzlet ali ne odskaču od srodne lirike u hrvatskomu preporodu. Ostavio je i komediju "Kvas bez kruha, ili tko će biti veliki sudac". Umalo je poginuo kao jedan od glavnih aktera krvave restauracije 1845. Umro je od kolere u trideset i sedmoj godini. Porijeklom iz plemićke obitelji Nemčića-Gostovinskih. Veći dio života je živio u gradovima Ludbreg i Koprivnica. U Koprivnici je sačuvana njegova kuća sa spomen pločom, a u selu Starigrad kraj Koprivnice obilježena je i klijet gdje je u vinogradu napisao svoje najznačajnije djelo "Putositnice". U Koprivnici jedna osnovna škola nosi njegovo ime.

**Djela**:
* "Kvas bez kruha" ili "Tko će biti veliki sudac"
* "Putositnice"
* "Udes ljudski"
Dragutin Feletar

**Dragutin Feletar** (Veliki Otok, općina Legrad, 10. srpnja 1941. ), hrvatski geograf i publicist.

## Biografija
Gimnaziju završio u Varaždinu, diplomirao geografiju u Zagrebu. Radio je kao učitelj u osnovnoj školi, novinar i animator kulture. Dio radnog vrijeka je proveo na Odsjeku za geografiju Prirodoslovno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, gdje je djelovao kao profesor, dok je na kraju sveučilišne karijere bio dekan PMF-a. Pokrenuo je i uređivao niz časopisa od kojih je široj javnosti najpoznatiji časopis «Meridijani». Objavio je tri zbirke pjesama i knjigu putopisa. Osim knjige "Podravina" (1973. i 1988.) i djela o nizu poduzeća, autor je više knjiga vezanih uz pojedina naselja u Podravini i Međimurju, npr. "Legrad" (1971.), , "Povijest Kuzminca" (1992.), "Povijest Kunovca" (1993.), "Prelog - izabrane teme" (1995.), "Virovitica - izabrane teme" (1996.), "Koprivnica - izabrane teme" (1997.)", "Povijest Torčeca" (2000.), "Općina Novigrad Podravski" (2001.), "Općina Donja Dubrava" (2008.), "Virovitica - tradicija i suvremenost" (2008.) itd.

Dragutin Feletar je dobio državnu nagradu za popularizaciju znanosti, nagradu za životno djelo Koprivničko križevačke županije (2002.), nagradu za životno djelo Grada Koprivnice (2005.), Medalju grada Koprivnice te još nekoliko javnih priznanja i nagrada.

Godine 2006. izabran je za člana suradnika HAZU-a, a od 2006. do 2011. obnašao dužnost velikoga meštra Družbe "Braća Hrvatskoga Zmaja", gdje nosi i naziv zmaj velikootočki.

## Izvori

* Hrvatska enciklopedija, 3 (2001.), str. 597.
Baltazar Dvorničić-Napuly

**Baltazar Dvorničić-Napuly** [~ nǎːpuʎ] (Koprivnica, o. 1560. – Zagreb, 29. ožujka 1624.), pravnik.

## Biografija

Rođen je oko 1560. u Koprivnici. Brat Blaža Napulyja. Prema svojim biografima već je od najranije mladosti pokazivao znakove neobične nadarenosti. Zagrebački biskup Ivan Moslavački ga je kao vrlo mladoga 1581. godine imenovao zagrebačkim kanonikom. Na svučilištu Bologna se spominje od 1581. godine kao student. Postoje pretpostavke, ali bez uporišta u izvorima, da je dio svog školovanja polazio u Grazu i Beču. U Bologni je stekao doktorat filozofije, teologije i obaju prava 1588. godine.  Od studenoga 1589. do prosinca 1591. godine obnašao je prestižnu dužnost rektora Ugarsko-ilirskog (hrvatskog)  kolegija u Bologni. Kasnije se vratio uz Zagreb gdje se posvetio građanskom pravu zajedno sa svojim prijateljima Gašparom Petričevićem i Ivanom Kitonićem. Plod njihove suradnje se vidi u djelu "Methodica Processum Directio" (1590.) koje je sastavio kao rektor kolegija u Bologni. Spomenuto djelo je 1619. godine izdao Ivan Kitonić uz malu promjenu naslova, ne spominjući Baltazara Dvorničića Napulya. Još u vrijeme studija je 1588. godine postao varaždinski arhiđakon, da bi 1591. bio imenovan goričkim, a 1597. katedralnim arhiđakonom. Godine 1600. postaje kustos, a 1601. lektor Zagrebačkog kaptola. Godine 1613. postao je prepošt (glavni kanonik Zagrebačkog kaptola). Bio je zastupnik na hrvatskim i ugarskim saborima te povremeno predsjednik Banskog stola. Pisao je pravna djela, a u Zagrebu je osnovao prvu pravničku školu. Umro je u prvoj polovici 17. stoljeća, a početkom 17. stoljeća je igrao jednu od ključnih uloga u hrvatskoj povijesti i očuvanju hrvatske državnosti. Izuzetno zaslužan za hrvatsku pravnu znanost i povijest školstva te za crkvenu povijest.