Farsa

**Farsa** (franc. *farce*), naziv za lakrdiju, šaljivu scensku igru, odnosno lakomislenu i vulgarnu komediju.

## Farsa kao književna i kazališna vrsta
Farsa je kratak, veseo kazališni komad u kojemu je humor grub, drastičan i jeftin. Riječ *farce* značila je u francuskom jeziku najprije nadjev, sjeckano meso, povrće, žitarice, kruh, začin itd. kojim se punila pečena živad; kasnije ona počinje metaforički označavati scenski »začin«, tj. različite bufonerije, burleske, harlekinade i slično, koje su se kao međuigra umetale u srednjovjekovna crkvena prikazanja, da bi se razbila monotonija njihove naivno-otužne biblijske i hagiografske tematike. Srednjovjekovno je poluliturgijsko kazalište ograničeno na određeno doba godine, vezano uz crkvene blagdane, i nije repertoarnih obilježja. U nas se taj tip predstava što ga nazivamo *prikazanje* (*skazanje*) razvio iz pučkih pobožnosti, zatim »plačeva« i dijaloških pjesama u 14. i 15. stoljeću. Organizirani oblici profanoga mima pretvaraju se postepeno u posebni segment srednjovjekovnoga kazališta. Tako nastaju *farse*, *sotije*, *intermezzi* i dr. Profesionalni glumci crpu svoje teme iz svakodnevnog života, prikazujući u farsama drastično-naturalističkim načinom bračne peripetije, sudsku praksu itd. Marin Držić, Molière, Carlo Goldoni, Johann Nestroy, Eugène Labiche i Georges Feydeau svojim su se farsama svrstali među najpoznatije pisce ove književne i kazališne vrste.

## Farsa u liturgijskoj glazbi
Farsa (lat. *farcire* = popuniti, ispuniti) je u starokršćanskoj glazbi bio naziv za jednu od mnogih vrsta *tropiranja*. Pod tropiranjem se razumijeva umetanje novih tekstovnih odlomaka, a katkad i novih melodija, u službene liturgijske tekstove. Takvi se umetci susreću od 9. do 13. stoljeća. Tropirali su se gotovo svi dijelovi ordinarija i proprija mise te časoslova. Budući da su se tropi usklađivali s formom i stilskim značajkama gregorijanske melodije kojoj su dodani, a prilagođavali su se i ukusu vremena, to je nastao čitav niz oblika. Srednjovjekovni pisci i crkveni glazbenici su ih pored općenitije oznake *tropus* nazivali i *laudes*, *laudes festivae* (jer su se tropi pjevali većinom za većih, svečanijih služba), zatim *farsa*, *neuma*, *versus* (kasnije *versus intercalares*), *prosa*, *prosula* itd. Tridentski koncil je ukinuo praksu tropiranja.

## Farsa u svjetovnoj glazbi
Krajem 18. i početkom 19. stoljeća je u Italiji, točnije u Veneciji bila vrlo popularna *farsa* ili *farsetta*, podvrsta komične opere. Bile su to uglavnom šaljive jednočinke, katkada i s kraćim baletnim prizorima. Izvodile su se u venecijanskom kazalištu San Moisè (Teatro San Moisè), često u vrijeme poznatoga karnevala. Njemački skladatelj Johann Simon Mayr, koji je živio i djelovao u sjevernoj Italiji, pored brojnih je vokalnih i koncertnih instrumentalnih djela te »ozbiljnih« opera napisao i tridesetak farsa. Gioachino Rossini je također napisao nekoliko farsa, od kojih se neke još i danas izvode: *La cambiale di matrimonio* (*Bračna mjenica*, 1810.), *L’inganno felice* (*Uspješna obmana*, 1812.), *La scala di seta* (*Svilene ljestve*, 1812.), *L’occasione fa il ladro* (*Prilika čini lopova*, 1812.), *Il Signor Bruschino* (*Gospodin Bruschino*, 1813.) i *Adina* (1818.).

## Literatura
# Ajanović, Ivona: „TROP”, u: Kovačević, K. (ur.), *MUZIČKA ENCIKLOPEDIJA*, Zagreb: JLZ, 1977, sv. 3, str. 605-606.
# Andreis, Josip: *Povijest glazbe*, Zagreb: SNL, 1989, sv. 1, str. 91-96.
# Batušić, Nikola/Švacov, Vladan: „Drama, dramaturgija, kazalište”, u: Škreb, Z./Stamać, A. (ur.): *UVOD U KNJIŽEVNOST*, Zagreb: Globus, 1986, str. 441-487.
# Beaujean, Alfred (*et al*): *HARENBERG OPERNFÜHRER*, Dortmund: Harenberg Kommunikation, 1999, str. 712-748. 
# Klaić, Bratoljub: *Rječnik stranih riječi*, Zagreb: Nakladni zavod MH, 1988, str. 412.
# Kovačević, Krešimir: „FARSA”, u: Kovačević, K. (ur.), *MUZIČKA ENCIKLOPEDIJA*, Zagreb: JLZ, 1971, sv. 1, str. 555.
# Šentija, Josip (*et al*): „FARSA”, u: Šentija, J. (ur.):, *OPĆA ENCIKLOPEDIJA*, Zagreb: JLZ, 1977, sv. 2, str. 666.

## Napomene
#  B. Klaić: *Rječnik stranih riječi*, str. 412.
#  J. Šentija (*et al*): *OPĆA ENCIKLOPEDIJA*, sv. 2, str. 666.
#  N. Batušić/V. Švacov: „Drama, dramaturgija, kazalište”, str. 450.
#  J. Andreis: *Povijest glazbe*, sv. 1, str. 91. 
#  I. Ajanović: „TROP” (u: *MUZIČKA ENCIKLOPEDIJA*, sv. 3), str. 605.