open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
John Nash (arhitekt)

**John Nash**' (* London, 1752 - † Cowes, Otok Wight, 13. maj 1835.) bio je engleski arhitekt i urbanist, poznat kao autor Regent’s Parka i Regent Streeta, podignutih u duhu klasicizma kog često zovu - *regent stil*, po Georgu tadašnjem Princu od Walesa koji je u to vrijeme vladao kao regent umjesto svog oca Georga III.

## Biografija

Školovao se kod arhitekta Roberta Taylora, nakon tog je počeo raditi u građevinski poduzetnik i arhitekt u Londonu. Nakon bankrota - 1783. preselio se u Wales i radio kao arhitekt na projektiranju skromnijih kuća, pa se uspio financijski oporaviti. Krajem 1790-ih vratio se u London i počeo raditi kao neformalni partner pejzažnog arhitekta Humphrya Reptona. Od 1798. radi za Princa od Walesa (budućeg kralja Georga IV). Ti poslovi donjeli su mu pravo bogatsvo pa si je u Cowesu na Otoku Wight podigao neogotički dvorac (počeo graditi 1798.), koji je utjecao na gotički preporod.

Kad je 1811. park Marylebone vraćen na kruni, Nash je angažiran da na tom zemljištu podigne Regent’s Park. 
On je osmislio projekt koji je uključivao prokapanje kanala, izgradnju jezera, veliki pojas šume i botanički vrt. A uz sam rub parka ulazne arkade sa trgovinama i dva naselja vila na istočnom i zapadnom ulazu, koje je nakon njegove smrti dovršio njegov asistent James Pennethorne.
 
Nakon tog je radio na izgradnji Regent Streeta, duž kojeg je podigao kolonade (srušene 1848.) sa efektnim kružnim spajanjem kod Piccadilly Circusa, kog je završio oko 1825.

Između 1813. - 1815. Nash je bio zaposlen kao glavni dvorski arhitekt, nakon tog je do 1822. radio na preuređenju Kraljevskog paviljona u Brightonu palači po uzoru na Taj Mahal, čiji su se troškovi popeli do astronomskih visina.

Između 1827. - 29. radi na preuređenju londonskog Parka St. James i na rekonstrukciji Buckinghamske palače (koja je počela 1821.). Kad je George IV umro - 1830., Nash je smijenjen tako da nije mogao dovršiti projekt, i stavljen pod istragu vezanom uz troškove i konstrukcijske nedostatke. Otpušten je - 1831., pa se povukao u Cowes gdje je proživio u tišini posljednje godine svog života.

## Reference

## Vanjske veze

* John Nash na portalu architecture.com
Duchennova mišićna distrofija

**Duchennova mišićna distrofija** (**DMD**) je teški oblik mišićne distrofije. Ispoljava se kao slabost mišića koja obično počinju oko četvrte godine u dječaka i brzo se pogoršava. Tipski gubitak mišića javlja se prvo u gornjem dijelu nogu i karlici a zatim onih iz nadlaktice. To može dovesti do problema uspostavljanja stojećeg položja. Većina pogođenih nije u stanju da hoda u dobi od 12. godine. Ugroženost mišića može izgledati veće zbog povećanog sadržaja masnog tkiva. Također je uobičajena i skolioza. Neki su možda sa mentalnom retardacijom . Žene sa jednom kopijom mutantnog gena (heterozigoti) mogu ispoljavati blage simptome.

## Uzroci i dijagnoza
Pojava Dušenove distrofije povezana je sa recesivnim genom na X hromosomu. Oko dvije trećine slučajeva bolest nasljeđuje od roditeljske osobe, dok jednu trećinu čine slučajevi zbog novih mutacija. To je uzrokovano mutacijom u genu za protein distrofin. Distrofin je važan za održavanje ćelijskih membrana mišićnih vlakana. Dijagnoza se može postaviti odmah pri rođenju, nakon genetičkog testiranja. Pogođeni također imaju visok nivo keratin-kinaze u krvi.

## Liječenje
Za ovu distrofiju nije poznat niti jedan lijek. Fizikalna terapija, ortopedske proteze i korektivne operacije mogu pomoći kod osoba sa nekim simptomima. Potpomognuta ventilacija može biti potrebna u onim slučajevima sa slabošću mišića za disanje.Lijekovi koji se koriste uključuju steroide koji usporavaju degeneraciju mišića, kao i antikonvulzivi za kontrolu oduzetosti, a neke mišićne aktivnosti i imunosupresanti odlažu mogućnost da oštećenja usmrte mišićne ćelije.

## Povezano
* Mišićna distrofija

## Reference

## Vanjske veze

* 
* CDC’s National Center on Birth Defects and Developmental Disabilities (previously listed below as "Duchenne/Becker Muscular Dystrophy, NCBDDD") at CDC
* [Genes and Disease Page at [National Center for Biotechnology Information|NCBI]]
Bakterijska vanjska membrana

**Bakterijska vanjska membrana** nađena je kod gram-negativnih bakterija. Njen sastav se razlikuje od unutrašnje citoplazmatske ćelijske membrane. Između ostalog, vanjski sloj vanjske membrane mnogih gram-negativnih bakterija sadrži kompleks lipopolisaharida čiji lipidni dio djeluje kao endotoksin – i u nekim bakterijama kao što je *[[E. coli]]* povezana je sa ćelijskim peptidoglikanom Braunovog lipoproteina.

U ovom sloju mogu se naćise porini.

## Klinički značaj
Ako lipid A, koji je dio LPS, uđe u krvotok izaziva toksične reakcije aktiviranjem TLR 4. Lipid A je vrlo patogen i neimunogen. Međutim, polisaharidna komponenta je vrlo imunogena, ali ne i patogena, uzrokujući agresivni odgovor imunskog sistema. Pogođene osobe će imati visoku temperaturu, ubrzano disanje i nizak krvni pritisak. To može dovesti do endotoksičnog šoka, koje može biti poguban. Bakterijska vanjski membrana je fiziološki premazana kao priključna membrana **vanjske membranske vezikule** u kulturama, kao i u životinjskim tkivima na sučeljavanju domaćin-patogen, upletenom u translokaciju biohemijskih signala gram-negativnih mikroba na domaćina ili ciljne ćelije.

## Biogeneza
Biogeneza vanjske membrane zahtijeva da pojedinačne komponente se pređu od mjesta sinteze do konačnog odredišta izvan unutrašnje membrane, koje prelaze i hidrofilne i hidrofobnne pregrade. Mehanizam i izvor energije koji pokreću taj proces još uvijek nisu u potpunosti objašnjeni. Polovinsko jezgro lipidaA ivljajuće jedivice O antigena sintetiziraju sena citoplazmatskoj površini unutrašnje membrane i posebno se prenosi preko dva nezavisna transportna sistema. Naime, O-antigenski transporter Wzx (RfbX) i ATP vežuća kaseta (ABC) transportera MsbA okreću polovinsko jezgro unutrašnjeg lipida A na vanjski listić unutrašnje membrane. Ponavljajuće jedinice O-antigena zatim se polimerizujui u periplazmi pomoću Wzy polimeraze i veće za ligated to jezgro u A-lipidnoj polovini, djelovanjem WaaL ligaze.

Mehanizam transporta lipopolisaharida sastoji se od komponenti LptA, LptB, LptC, LptD, LptE. Ovo podržava nalaz da trošenje bilo kojeg od ovih proteina blokira skupove LPS puta i rezultate u vrlo sličnim nedostacima biogeneze vanjske membrane. Osim toga, lokacija barem jednog od ovih pet proteina u svakom ćelijskom odjelu ukazuje na model za organizaciju LPS puta i njegovog uređenja u prostoru.

LptC potreban je za premještanje lipopolisaharida (LPS) iz unutrašnje na vanjsku membranu. LptE formira kompleks sa LptD, koji je uključen u skupinu LPS vanjskog listićain vanjske membrane i bitan je za kompletiranje biogeneze.

## Povezano
* Vanjska mitohondrijska membrana
* Bakterija

## Reference
Regent Street

**Regent Street** je ime londonske ulice u Boroughu City of Westminster, koja se proteže od kvarta St James do crkve sv. Svetih u kvartu Marylebone.

Ime je dobila po regentu Georgu-Princu od Walesa, koji je u to vrijeme vladao umjesto svog oca Georga III.
 
## Historija
Regent Street formira granicu između luksuznog rezidincijalnog kvarta Mayfair i oronulog Sohoa. Ulica je podignuta  između 1813. i 1823. po projektu arhitekta John Nasha. Danas gotovo da ništa nije ostalo od njegovog orginalnog projekta, nakon potpune rekonstrukcije 1898. kako bi se u nju smjestile veće tgovine.

Zamišljena je kao veliki bulevar koji je trebao voditi od palače Carlton (Pall Mall) do  Parka St. James. Nažalost kao i uvijek novac je stao na pola puta, tako da je samo djelomično izgrađena.

Regent Street je dug nekih1.3 km, u njegovom donjem dijelu pored Piccadilly Circusa nižu se neki od najluksuznijih londonskih dućana.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Regent Street''
Grof Iblis

**Grof Iblis** () je izmišljeni lik vanzemaljca iz originalne verzije TV-serije ''Battlestar Galactica'', a koga je tumačio Patrick MacNee.

Grof Iblis se pojavljuje u dvodijelnoj epizodi *War of the Gods* kojom je završena prva sezona, odnosno originalna serija. U njoj članovi piloti "Vipera", istražujući nestanak svojih kolega, dolaze na neobičnu crvenu planetu i tamo pronalaze grofa Iblisa, koji tvrdi da je jedini preživio pad svemirskog broda. Iblis je doveden na *Galacticu* gdje svojim izuzetnim šarmom brzo stiče popularnost među posadom. Iako se Iblis odbija podvrgnuti medicinskim testovima ili išta reći o svom porijeklu, *Galacticu* impresionira i svojim telekinetičkim sposobnostima, ali i tako što izvede dva čuda - natjera izdajničkog grofa Baltara da se mirno preda *Galactici* i uspije uzgojiti oštećene usjeve na poljoprivrednom brodu. Zbog svega toga raste raspoloženje da mu se preda mjesto predsjednika u zamjenu za pomoć pri određivanju lokacije Zemlje. Usprkos toga, komandant Adama je sumnjičav i šalje Apolla, Starbucka i Shebu natrag na crvenu planetu da otkriju pravu istinu. Tamo ih dočeka Grof Iblis, sa kojim ulaze u sukob prilikom koga se ispostavi da je u pitanju demonsko biće nalik na Đavla, a prilikom koga Apollo pogine. U posljednjem trenutku, međutim, Apolla ožive anđeoski Serafi i objasne da je Iblis bio jedan od njih.

Grof Iblis se pojavljuje o stripovima o *Battlestar Galactici* izdanim sredinom 1990-ih, ali nema svoj ekvivalent u redizajniranoj seriji.
Iblis (razvrstavanje)

Iblis je ime za prvog među vragovima u islamu. 

Također može označavati:

*Grof Iblis, lik vanzemaljskog negativca u originalnoj verziji TV-seriji ''Battlestar Galactica''
* Garm Bel Iblis, osnivač Pobunjeničkog saveza u fiktivnom univerzumu *[[Star Wars|Ratova zvijezda]]*
Zac (Battlestar Galactica)

**Poručnik Zac** je izmišljeni lik pilota Kolonijalnih snaga u originalnoj verziji TV-serije ''Battlestar Galactica''. Pojavljuje se jedino u pilot-epizodi *[[Saga of a Star World]]* gdje ga je tumačio Rick Springfield.

Zac je opisan kao sin Komandanta Adame i Ile od Caprice, odnosno brat kapetana Apolla i poručnice Athene. Kao i njegov brat Apollo, Zac je pilot "Vipera" te sa njim odlazi na prvu zajedničku patrolu tokom koje zapaze sajlonsku flotu koja se priprema napasti Dvanaest Kolonija. Sajlonci ih također opaze te ih napadnu; Apollo uspije pobjeći i doći na *Galacticu*, gdje doznaje da je Zac stradao u okršaju sa Sajloncima.

Zac se pojavljuje kao lik u romanima koje je 1990-ih pisao Richard Hatch, u kojima je opisano kako su ga preuzeli Serafi te kako služi na njihovim Brodovima svjetla.

## Redizajnirana serija

Zac se nakratko pojavljuje i kao lik u redizajniranoj seriji, ali pod imenom Zak Adama, gdje ga tumači Tobias Mehler. Za razliku od originalne serije, njegova smrt se dogodila davno prije sajlonskog napada, a odnos sa ocem, bratom i djevojkom Karom "Starbuck" Thrace je izvorom napetosti i međusobnog optuživanja među likovima.

## Vanjske veze
Pimpinella

***Pimpinella*** je rod biljaka iz porodice mrkava (*[[Apiaceae]]*). Obuhvata aromatske zeljaste biljke, među kojima je i anis (*[[Pimpinella anisum]]*).

## Vrste

## Reference

## Vanjske veze
* United States Department of Agriculture plants profile, ''Pimpinella''
;Ostali projekti
Pukovnik Tigh

**Pukovnik Tigh** () je izmišljeni lik kolonijalnog oficira u originalnoj verziji TV-serije ''Battlestar Galactica''. Tumačio ga je Terry Carter.

U seriji se Tigh pojavljuje kao prvi oficir *Galactice*, odnosno "desna ruka" komandanta Adame. Opisan je kao izuzetno strogi oficir koji inzistira na dosljednjom sprovođenju pravila službe, mada u epizodi *Lost Planet of Gods* iz pritvora izbavljuje nekoliko pilota koji su se našli u nevolji zbog raskalašene momačke zabave. Tigh ne voli alkohol i osjeća se neugodno u baru. Tigh se, također, za razliku od svih ostalih likova, pokazuje najmanje religioznim.

Tigh je također prikazan i kao izuzetno priseban i sposoban oficir, te mu je dodijeljena komanda nad *Pegasusom* u dvodijelnoj epizodi *Living Legend*.

Tigh se nakon serije pojavljuje u stripovima o *Battlestar Galactici* sredinom 1990-ih, kao i u romanima Richarda Hatcha gdje je prikazan kao predsjednik Kvoruma Dvanaest.
Komandant Cain

**Komandant Cain** () je izmišljeni lik kolonijalnog oficira u [originalnoj verziji TV-serije ''Battlestar Galactica''. Tumačio ga je [Lloyd Bridges.

## Fiktivna biografija

Cain, koji uživa reputaciju jednog od najvećih heroja Kolonijalne službe, je zapovjednik svemirske krstarice *Pegasus* gdje mu kao član posade služi i kćer, poručnica Sheba. Njegov je brod izbjegao uništenje Dvanaest Kolonija tako što je bio dio eskpedicijske "Pete flote" poslane da brani saveznički brod od Sajlonaca; iako je ostatak flote uništena, *Pegasus* se uspio izvući i nastavio sam borbu protiv Sajlonaca.

Cain i *Pegasus* se prvi put pojavljuju u dvodijelnoj epizodi *Living Legend* tokom koje se slučajno susreće sa *Galacticom* i njenom izbjegličkom flotom. Početno oduševljenje, međutim, ustupa mjesto razilaženju sa komandantom Adamom koji drži da je Cainova strategija borbe protiv Sajlonaca previše riskantna, te da se flota mora orijentirati prema putu na Zemlji. Cain se, međutim, pokazuje previše svojeglav, a uz to uživa fanatičnu odanost svoje posade, što dovodi do potencijalnog kobnog raskola u floti. Na kraju se Cain i *Pegasus* žrtvuju u okršaju sa Sajloncima, tokom koja su uništene dvije sajlonske baze, a sudbina broda ostaje nepoznata. Poručnik Sheba ostaje na *Galactici*.Neriješena sudbina njenog oca je jedno od sredstava kojim u epizodi *War of the Gods* grof Iblis manipulira sa Shebom.

Lik Caina se pojavljuje u romanima Richara Hatcha gdje je prikazano kako je preživio okršaj i na jednoj od planeta odlučio osnovati novu koloniju iz koje pokušava nastaviti rat protiv Sajlonaca.

## Redizajnirana serija

Komandant Cain je svoj analogni lik u redizajniranoj seriji dobio u obliku admirala Helene Cain.
Chameleon (Battlestar Galactica)

**Chameleon** je izmišljeni lik varalice u originalnoj verziji TV-serije ''Battlestar Galactica'', a koga je tumačio Fred Astaire.

Chameleon se pojavljuje u epizodi *The Man with Nine Lives* kao varalica koji putnike kolonijalne izbjegličke flote svojim šarmom i izuzetnim sposobnostima uvjeravanja lišava novca i drugih dragocjenosti. Nakon što je borelijanske kriminalce prevario a oni to doznali, odmazdu nastoji izbjeći tako što poručnika Starbucka uvjeri da je njegov otac. Na kraju, međutim, Cassiopeia doznaje kako je Chameleon uistinu njegov otac, ali Chameleonu obeća kako će to sakriti od Starbucka "sve do trenutka kada bude spreman".

Lik Chameleona je Donald P. Bellisario napisao posebno za Freda Astairea, te se često navodi kao jedan od najupečatljivijih u originalnoj verziji TV-serije.

## Vanjske veze
Oogamija

**Oogamija** je poznati oblik spolnog razmnožavanja.  To je oblik anizogamije (heterogamija),  u kojem je ženski gamet (npr.  jajna ćelija)  znatno veća od muških gameta i nepokretna je. Muške spolne ćelije su obično vrlo pokretljivi spermatozoidi, u konkurenciji za oplodnju nepokretnog  jajeta.

Za razliku od izogamije, ove spolne ćelije su specijalizirane. Jajašce sadrži gotovo sve materijale koji će biti potrebne zigotu nakon oplodnje, ali je nepokretno. Spermatozoid ne sadrži gotovo ništa drugo nego muški genetički doprinos zigotu, ali njegovo putovanje je  potrebno da spoji odgovarajuće gamete. Prevalencija oogamije  u viših životinja dovodi do zaključka da je ova specijalizacija spolnih ćelija rezultat potrebe za bolje obavljanje glavne funkcije, efikasnije nego one koju mogu se obavljati isogameti, posebno sposobnost koncentracije visoke energetske supstance u manjem broju jaja.

Oogamija se  pretežno se javlja u životinja, ali se može naći kod mnogih protista, određenig grupa  algi (*[[Ochrophyta]]*,  *[[Charophyta]]*), i nekih drugih  biljaka, kao što su mahovine i paprati, te neke gimnosperme. kao cikade i ginkgo.

Kod  nekiih algi, a najviše gimnospermi i svih angiospermi, varijacija oogamje se  javlja gdje su nonpokretne i ćelije sperme.

Po svemu sudeći, izogamija je prva faza spolnog razmnožavanja.  Ovaj oblik reprodukcije se samostalno razvio  u nekoliko skupina  anizogamije sa gametima  muškog i ženske tipov oogamije. Postoji dobar argument da je ovaj obrazac je vođen fizičkim ograničenjima mehanizama kojima su, za spolno razmnožavanje, neophodna dva različita gameta.
## Reference

## Povezano
* Gamet
*Zigot
* Anizogamija
* Izogamija
Anizogamija

**Anizogamija**  (ili  **heterogamija**)  se odnosi na oblik spolnog razmnožavanja  koje uključuje fuziju ili spajanje dva nejednaka gameta, koji se razlikuju po veličini i obliku. Podrazumijeva se da je  manji gamet muški spermatozoid, dok je veći gamet jajna ćelija .

Postoji nekoliko tipove anizogamije. Oba gameta mogu imati bič (flagelum) koji ih pokreće. Alternativno,  oba  gameta mogu biti bez biča.  Takvi primjeri se javljaju kod nekih algi i biljaka. Kod crvene alge *Polysiphonia*, velika, nepokretna jajna ćelija se oplođava malim nepokretnim spermatozoidom ..Kod biljaka cvjetnica, gameti su nepokretne ćelije unurar gametofita.

Oblik heterogamije koji se javlja u životinja , uključujući i ljude, je **[[oogamija]]**. Kod oogamije, relativno velika, nepokretljiva jajna ćelija (jajašce) se oplođava od malim, pokretnim spermatozoidom. Veliki jajna ćelija je optimizirana  za dugovječnosti, a mali spermatozoid za pokretljivost i brzinu. Veličina i resursi jajne ćelije omogućavaju proizvodnju feromona, koji privlače ćelije plivajućih  spermija.
## References

## Povezano
*Izogamija
*Oogamija
*Gamet
*Oplodnja
*Zigot
Serafi (Batlestar Galactica)

**Serafi** () su izmišljena rasa vanzemaljaca iz originalne verzije TV-serije ''Battlestar Galactica''.

Prvi put se pojavljuju u dvodijelnoj epizodi *War of the Gods* kojom je završila prva i jedina sezona originalne serije. Prikazani su kao bestjelesna, prozirna bića koja putuju svemirom u "Brodovima svjetla". Njihov odnos prema čovječanstvu je blagonaklon, te često interveniraju u njegovu korist. Raspolažu gotovo natprirodnim moćima, što uključuje kako preuzimanje ljudskog oblika, tako i uskrsnuće umrlih ljudi (kao u slučaju kapetana Apolla. Komandant Adama vjeruje da su Serafi drevna "Bića svjetlosti" o kojima govore kolonijalne svete knjige. Sami Serafi ljudima objašnjavaju kako su "ono što ste sada, mi smo nekada bili; ono što smo mi sada, jednom vi možete postati"; taj spis predstavlja parafrazu stihova mormonskog vođe Lorenza Snowa i često se navodi kao korištenje koncepta deifikacije u mormonskog kozmologiji u *Battlestar Galactici*. Grof Iblis, također uveden u istoj epizodi, je prikazan kao demonski Seraf koji se odmetnuo.

Serafi se također pojavljuju u *The Return of Starbuck*, posljednjoj epizodi TV-serije *[[Galactica 1980]]*, gdje njihova intervencija služi kao objašnjenje za pojavu tajanstvenog dr. Zeeja u floti.

## Redizajnirana serija

Serafi se ne pojavljuju u redizajniranoj seriji, ali je zato njihov Brod svjetla prikazan na slici koju je Kara "Starbuck" Thrace naslikala tokom vizija koje će Flotu odvesti prema Zemlji.

## Reference
Poručnica Athena

**Poručnik Athena** je izmišljeni lik kolonijalnog oficira u originalnoj verziji TV-serije ''Battlestar Galactica'', a koga je tumačila Maren Jensen.

## Fiktivna biografija

Athena je kćer komandanta Adame i Ille od Caprice, odnosno sestra kapetana Apolla i poručnika Zaca. Njen brat Zac i majka ginu u sajlonskom napadu na početku serije. Na *Galactici* služi kao oficir na zapovjednom mostu, mada povremeno odlazi u borbene akcije kao pilot "Vipera". U slobodno vrijeme podučava djecu u osnovnoj školi.

Prije samog početka serije je njen lik bio u ljubavnoj vezi sa poručnikom Starbuckom, ali su se njih dvoje počeli razilaziti, prije zahvaljujući Starbuckovoj vezi sa bivšom "društvenjačom" Cassiopeiom. U epizodi *The Long Patrol* Starbuck pokušava održati odnos sa njih dvije istovremeno, pa čak iste večeri sa njih dvije odlazi na randevu, ali na kraju Cassiopeia pobjeđuje u ljubavnom nadmetanju. Athena je sve vrijeme zabrinuta za Starbucka zbog njegove nepromišljenosti.

Lik Athene je "iščezao" prije kraja serije, a što je posljedica procjene producenata da Maren Jensen nije posjedovala adekvatne glumačke vještine, te je kao svojevrsna zamjena uveden lik poručnice Shebe. Jensen je, međutim, ostala biti navođena na glavnoj špici, a lik Athene se spominje u *The Return of Starbuck*, posljednoj epizodi TV-serije *[[Galactica 1980]]*.

Lik Athene se pojavljuje u stripovima o *Battlestar Galactici* sredinom 1990-ih, kao i u romanima Richarda Hatcha.

## Redizajnirana TV-serija

Lik Athene se ne pojavljuje u redizajniranoj seriji niti nema neposredni ekvivalent, iako se pojedini elementi Athene mogu pronaći kroz neloliko likova:

* Sharon Valerii i Kara Thrace su žene-piloti upetljane u komplicirane ljubavne veze sa kolegama, a također ih William Adama, koji nema biološke kćeri, tretira kao svojevrsne "pokčerke"
* Kopija Valerii udana za Karla Agathona dobija pozivni znak "Athena" kako bi se razlikovala od kopije koja je nekoć nosila pozivni znak "Boomer".
* Atheninu ulogu oficira na mostu preuzima Anastasia Dualla, koja će kasnije postati Adamina snaha.
Imena na stećcima

**Imena na stećcima** su interesantno svjedočanstvo o imenima srednjovjekovne Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Crne Gore i Srbije, na onim prostorima gdje se danas nalaze stećci. Najviše ima stećaka sa uobičajenim natpisima "a se leži taj i taj", uklesanih da bi trajalo sjećanje na pokojnika i na one koji su spomenik digli. Na pojedinim stećcima su i imena majstora klesara (kovač i dijak). Nekoliko stećaka pripada istorijskim ličnostima.

Bjeljak, Bogdan, Bolašin Bogačić, Božićko Banović , Bunac Rušović 

Crijep Vlahović

Đurađ

Gligorije kaluđer, Goisava

Hlapac

Petar

Rašoje, Rajko, Rade Raičev, Raško Vlahović, Radič, Radoje Radosalić Pribinić, Radič ,

Sanko, Stipan

Tarah Boljunović

Vitoje Daković, Vlatko Vuković, Vukša Dubčević, Vlač Vlahovič}}

## Literatura
* Šefik Bešlagić, Sarajevo: “Veselin Masleša“, 1982. STEĆCI – KULTURA I UMJETNOST
* Šefik Bešlagić, Sarajevo: Veselin Masleša, 1971. STEĆCI, KATALOŠKO-TOPOGRAFSKI PREGLED
* Marko Vego,  Sarajevo: Izdanje Zemaljskog muzeja, knjiga III, 1964.Zbornik srednjovjekovnih natpisa Bosne i Hercegovine.
* Marko Vego, Glasnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu,  XII,  Sarajevo, 1957., 127-141.Nadgrobni spomenici porodice Sankovića u selu Biskupu kod Konjica

## Reference
Pribinići

**Prininići** su velikaška porodica, koja  je bila nosilac nasljedne županske časti u srednjovjekovnoj župi Lepenica, u Gornjoj Bosni.

Poznati članovi ove porodice i njihova genealogija može se uspostaviti prema pojavljivanju u poveljama. Iz ovog roda poznato je svega 7 članova. Svi su bili članovi velikaškog zbora, odnosno državnog vijeća i bliski suradnici vladara. Zabilježeni su na vladarskim poveljama kraljeva: Tvrtka I, Dabiše, Ostoje i Tvrtka II.  
Na spomeniku br. 2 na nekropoli u Zabrđu je grb i natpis velikog kneza bosanskog Radoja Radosalića Pribinića. Prema natpisu, spomenik je podigao njegov sin, knez Radič. 

#Brajko je župan iz prve generacije Pribinića i pojavljuje se u 6 povelja između 1353. i 1392. godine), 
#Vukota (knez, pojavljuje se u 3 povelje između 1367. i 1395. godine)
##Vukac Vukotić, unuk Vukotin, koji se javlja  u poveljama iz 1419. I 1426. godine.
#Radosav (župan, koji se pojavljuje u dvije povelje iz 1378. i 1392. godine). 
##Radoje Radosalić, sin Radosava,župan, a kasnije veliki knez bosanski, koji se javlja na 6 povelja u periodu od 1392. do  1408. godine. 
###Radič Radojević, sin Radoja, knez, potpisnik na poveljama iz 1417. i 1420. godine (umro između 1420. i 1426. godine). 
####Dragić Radičević, sin Radiča, posljednji poznati član ove porodice je,  koji se javlja na povelji kralja Tvrtka II od 7. oktobra 1426. godine. 

Prema Anđeliću,  vlasteoskom rodu Pribinića pripadaju i Mirkovići. 
## Literatura
* Pavao Anđelić, Srednji vijek - doba stare bosanske države. U: Visoko i okolina kroz historiju 1, SO Visoko, Visoko, 1984, 102-297
* Vego, Marko, Zbornik srednjovjekovnih natpisa Bosne i Hercegovine. IV, Zemaljski muzej u Sarajevu, Sarajevo, 1970.
* Anđelić, Pavao, Arheološka ispitivanja. U: Lepenica priroda, stanovništvo, privreda i zdravlje. Naučno društvo Bosne i Hercegovine, posebna izdanja, knjiga III, Sarajevo, 1963, 151-191

## Reference
Branivojevići

**Branivojevići** su srpska vlastela iz Stona, oblast Zahumlje, koje istoriografija pominje na početku XIV stoljeća. 

Kada su Šubići krenuli u osvajanje Zahumlja, prvi su Branivojevići bili na udaru, pa su i oni počeli s napadima na susjedne oblasti Šubića, gledajući u banu Mladenu otvorenog protivnika. Ubrzo je ban Mladen II nastradao u borbama u Hrvatskoj. Istovremeno su nastali u Srbiji borbe oko prijestola, nakon smrti kralja Milutina.

Ovim metežima u Srbiji i Hrvatskoj najviše se koristio Stjepan II Kotromanić, mudri bosanski ban, koji se vanredno vješto držao i u svima drugim krizama svoga vremena i koji je od dotle male bosanske države stvorio političkog činioca od značaja. On je, za vreme tih prestonih borbi, osvojio od Srbije gotovo cijelo humsko područje  i dao Bosni širok izlaz na more. 

Srpski gospodari iz Huma prešli su djelimično pod vlast bosanskog bana, a delimično su se povukli na susjedno trebinjsko područje. Borbe na granici pretvorile su se u četovanje. Naročito strada stoka i trgovački karavani. Dubrovačka Republika krivila je za to ponajviše uglednu vlasteosku kuću Branivojevića iz Stona, koja je bila u vezi s porodicom Vojinovića, jednom od prvih kuća u srpskom kraljevstvu.

U dinastičke sukobe u Srbiji uvukli su se i Dubrovčani, koji su pomagali Vladislava u borbi sa kraljem Stefanom Dečanskim. S toga je vjerovatno da su napadaji pograničnih vojvoda Branivojevića i gatačkog Vojina bili njegov odgovor na taj postupak. Srbi su s povećom vojskom napali dubrovačku oblast i naneli joj grdne štete. Dubrovčani, u nevolji, poslaše dva građanina da umire kralja Stefana, a u isto vreme zamoliše i Mletačku Republiku da se zauzme za njih. Ova je to odmah i učinila, prekinuvši sve trgovačke veze sa Srbijom. Dubrovačke hronike spominju da se tom prilikom zauzeo za njih i ban Stjepan II. Do mira je najzad došlo 26. marta 1326. 

Dubrovčani su se posle toga svirepo osvetili Branivojevićima. Ovi su, i posle mira, nastavljali svoja pljačkanja, ali su doskora pali u dubrovačke ruke. Iako su bili ozloglašeni i svojevoljni, za Branivojeviće su se ipak, radi njihovih porodičnih veza, zauzimali i srpski dvor, i bosanski ban i vojvoda Mladen, rodonačelnik Brankovića, i vojvoda Vojin, tast Brajka Branivojevića, ali uzalud. Dubrovčani su Brajka umorili glađu, držeći ga zatvorena u jednom kavezu, na javnu sablazan. Drugog brata, Branoja, osudio je srpski sud na smrt i kazna je izvršena u Kotoru, pošto su Dubrovčani podmitili sve uticajne ličnosti i silom spriječili njegovu majku da ode kod kralja Stefana i izmoli milost za sina.

## Branivojevići

***Branivoje** (spominje se oko 1318), lokalni vlastelin u službi kralja Milutina.
****Branoje Branivojević** (spominje se oko 1326), knez Stona i Pelješca.
****Mihajlo Branivojević** (umro 1326)
****Branko Branivojević** (umro 1326)
****Brajko Branivojević** (umro 1326), oženjen sa Vojislavom Vojinović

## Reference
Nikolići (vlastela)

**Nikolići** su direktni potomci humskog kneza Andrije iz 13. st. (1217 – 1249), koji je pokopan u crkvi sv. Marije u Stonu. Arhivske vijesti i natpisi na stećcima u Vranjevu selu svjedoče da su tu sahranjeni.

*Nikola, župan, oženjen Katarinom (Katalinom), sestrom bosanskog bana Stjepana II Kotromanića. Sahranjena je u nekropoli Vranjevo selo.Transkriipcija na stećku u cijelosti glasi: *Ovdje počiva gospođa Katalina (Katarina), sa svojim gospodinom županom Nikolom koji je bio u službi [[Kotromanići|Kotromanića]] tasta i slavnog bana Stjepana. Ovaj (kamen) postavi na nju Vladislav (njen sin) i njegov brat Bogiša*
** Vladislav, knez, sin Nikole i Katarine, oženjen Stanislavom, kćerkom plemića iz Dalmacije. U pisanim izvorima Dubrovačkog arhiva knez Vladislav se spominje 1344. god., zatim 1347. god. i posljednji put 1363. godine. Umro je u drugoj polovini 14. st. Natpis je uklesao majstor Pomočan. Natpis na stećku u nekropoli Vranjevo selo u transkripciji glasi: *Ovdje počiva knez Vladislav, sin župana Nikole, nećak bana Stjepana, na svojoj plemenitoj zemlji (baštini). Ovo je napisao Pomočan (klesar*)
***Petar Nikolić, sin Vladislavov, prvi put se spominje 1380. godine, zajedno sa braćom.  Njihov utjecaj je znatno porastao nakon smrti kralja Tvrtka I, 1391. god. Krajem 1392. godine braću Nikoliće i njihovu majku Stanislavu Dubrovčani primaju za svoje građane. Sljedeće godine kralj Dabiša prenosi na njih pravo primanja humskog mogoriša (margarisiuma), dohotka koji je Dubrovnik svake godine plaćao gospodarima svog zaleđa. Petar je umro između novembra 1396. i juna 1397. godine. Sahranjen je u nekropoli u Vranjevu selu, gdje je na jednom stećku nađen natpis, koji u transkripciji glasi: *Ovdje počiva knez Petar, sin kneza Vladislava*. 
***Vukoslav, sin Vladislavov. Kralj Ostoja, u nestašici novca, 1399. prodao je Primorje Dubrovčanima. Vukoslav Nikolić i Radič Sanković nisu pristali,, ali su ih Dubrovčani udobrovoljili de dobili zemljište *ot Kurila  deri prijeko Imotice do sela, koe se imenuje Dlži*.  Tako je župa Žaba podijeljena na humski i dubrovački dio. Stradao je u bosansko-dubrovačkom ratu 1403.
****Grgur, sin Vukoslavov. Novembra 1403. godine Dubrovčani javljaju Grguru Nikoliću da njegovi ljudi mogu doći u Ston da urede grob njegovog oca Vukoslava (da stave ploču na očev grob).  To je prva jasna informacija o Grguru Nikoliću koji je poslije oca preuzeo upravljanje porodicom. Krajem 1403. godine Grgur je udavao sestru čije ime nije navedeno a zabilježeno je da je u Dubrovniku zbog toga nabavljao poklone i svadbenu opremu. 
*****Vuk, sin Grgurov. Sredinom 15. st, zajedno sa bratom, ubraja se u vlastelu Stjepana Vukčića – Kosače. Najvjerovatnije nisu dočekali kraj rata koji je sredinom 15. st. izbio između hercega Stjepana i Dubrovnika. Nikolići se ne spominju među hercegovom vlastelom koja je sklapala ugovor o miru sa Dubrovnikom.
*****Vukašin, sin Grgurov,
****Radoje, sin Vukoslavov,
***Miliša, sin Vladislavov. Početkom 15. st. braća Nikolići su bili feudalni gospodari župa Žaba i Popovo
**Bogiša, Vladislavov brat
## Reference
Green Park

**Green Park** (prevedeno *[[Zelena|Zeleni]] park*) je najmanji od svih osam londonskih kraljevskih parkova u Westminsteru, samom centru Londona. Green Park je šumoviti trokut površine 19 hektara između Buckinghamske palače i ulica Constitution Hill i Piccadilly.

## Historija
Svojevremeno je bio dio lovišta kralja Henrya VIII, spojen sa Parkom St. James i Hyde parkom, vremenom su oni razdvojeni. Kralj Charles II je sredinom 17. vijeka dao podići neke staze i Snježnu kuću, koja je odavno srušena, isto se desilo i sa Hramom mira podignutim 1749. koji je izgorio u požaru. Park je otvoren za javnost 1826. godine.

Na zapadnom rubu parka prema Hyde Parku, nalazi se Wellingtonov slavoluk podignut 1826. u čast Vojvode Wellingtona pobjednika u Napoleonskim ratovovima. Orginalno je bio postavljen na sjevernom ulazu u Buckinghamsku palaču, ali je premješten na sadašnju lokaciju krajem 19. vijeka.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Green Park'' 
* ''Green Park'' na portalu The Royal Parks
Higrofita

**Higrofite** (stgrč *hygros* = vlaga, mokrina + *phyton* = biljka) su kopne biljke koje su prilagođene na staništa sa visokom i/ili čestom vlažnošću okolnog zraka i/ili tla. Ove biljke naseljavaju uglavnom vlažne i tamne šume i otoke močvara i vrlo vlažne poplavne livade. U grupi svih vrsta kopnenih biljaka, one su najmanje otporne na sušu.

Prema prilagodbama okolinskim uvjetima, ova grupa biljaka je između kategorija hidrofite (vodene biljke) i mezofite (biljke koje pretežno uspijevaju pri umjerenim uvjetima okoliša). Ove
biljke koje žive na vlažnim staništima obično nemaju kseromorfnih svojstava i funkcija.

## Primjeri higrofitnih rodova

**[[Adoxa]]*;
**[[Agrostis]]*;
**[[Bidens]]*;
**[[Caltha]]*;
**[[Cardamine]]*;
**[[Carex]]*;
**[[Catabrosa]]*;
**[[Chelidonium]]*; 
**[[Circea]]*;
**[[Cyperus]]*;
**[[Drosera]]*;
**[[Equisetum]]*;
**[[Gallium]]*;
**[[Glyceria]]*;
**[[Hymenophyllum]]*;
**[[Juncus]]*;
**[[Lythrum]]*:
**[[Oxalis]]*, etc.

## Povezano
*Hidrofite
*Mezofite
*Kserofite

## Reference

## Vanjske veze
Vodena biljka

Vodene biljke su biljke koje su prilagođene na život u vodenim sredinama (slane ili slatke vode). One su također naziva **hidrofite** ili **hidrofora** ili **vodene makrofite**. Ove biljke imaju posebne prilagodbe za život ako su potopljene u vodi, ili na površini vode. Najčešća adaptacija im je aerenhim (tkivo za skladištenje vazduha), ali su plutajuće i fino nareckani listovi također česti. Vodene biljke mogu rasti samo u vodi ili u tlu koji se stalno zasićeno vodom. One su stoga zajedničke komponenta vegetacije močvara.

## Pregled

Glavni faktor kontrole distribucije vodenih biljaka je dubina i trajanje poplava. Međutim, drugi faktori također mogu kontrolirati njihovo rasprostranjenje, brojnost i rast, uključujući i hranjive tvari, poremećaje od talasa, ispašu, i salinitet. Vodene vaskularne biljke (sa provodnim sudovima) su nastala u više navrata u različitim biljnim porodicama, a mogu biti paprati ili cvjetnice (uključujući i monokotijedone i dikotiledone). Morske alge nisu takve biljke, nego višećelijske morske biljke koje se obično ne uključuju među vodene biljke. Nekoliko vodenih biljaka su u mogućnosti da uspješno opstaju i u slatkim, i slanim i bočatnim vodama. Primjeri se mogu naći u rodovima kao što su *Thalassia* i *Zostera*. Iako se većina vodenih biljkaka može reproducirati do cvjetanja i ostavljanja sjemena, mnoge također imaju bespolno razmnožavanje, putem rizoma, gomolja, a i fragmenata općenito. One example has six groups as follows:

Jedna od najvećih vodenih biljaka u svijetu je amazonski lokvanj; jedan od najmanjih je minijaturno pačje sjeme. Mnoge male vodene životinje koriste biljke kao dom ili za zaštitu od predatora, ali u područjima s više vegetacije će vjerovatno imati više predatora. Neki drugi poznata primjera vodenih biljaka mogu uključivati plutajući srce, lokvanj, lotos, vodrni ljutić, vodeni zumbul i druge. 
Neki vodene biljke se koriste kao izvor hrane. Primjeri uključuju divlju rižu (Zizania), lokvanj (Trapa natans), kineski vodeni kesten (Eleocharis dulcis), indijski lotos (Nelumbo nucifera), vodeni špinat (Ipomoea aquatica), i potočarke (Rorippa potočarka-Aquaticum).

## Morfološka klasifikacija

Mnoge klasifikakacije vodenih biljaka se zasnivaju na morfologiji. Jedan od primjera ima šest grupa, kako slijedi: 
***Ampifite**: biljke koje su prilagođene za život ili potopljene ili na kopnu; 
***Elodeide**: matične biljake koje završe cijeli životni ciklus potopljene, ili samo njihovi cvjetovi su iznad vodene linije; 
* **Izoetide**: rozeta biljke ostaju potopljene tokom cijelog životnog ciklusa; 
***Helofite**: biljke ukorijenjene u dnu, ali s listovima iznad vodene linije; 
* **Nimpheide**: biljke ukorijenjene u dnu, ali s lišćem kje pluta na površini vode;
***Pleuston**: vaskularne biljke koje plutaju slobodno u vodi.

## Povezano
* Hidrofilnost
* Biljka
* Lotos
## Reference

## Vanjske veze

* http://aswm.org 
* http://plants.ifas.ufl.edu
Endofita

**Endofita** ili **endofit** je endosimbiont, često a bakterija ili gljiva, koja živi unutar biljke, sa najmanje jedan dio životnog ciklusa, bez očiglednog izazivanja bolesti. Endofite su sveprisutno raširene i nađene su kod svih do danas proučavanih biljaka. Međutim, većina međuodnosa endofit–biljka domaćin nije sasvim poznata. Također poznato je da se endofite javljaju i na lišajima i algama. Mnoge ekonomski važne trave (npr. *Festuca* spp. i *Lolium* spp.) nose gljivične endofite roda *[[Epichloë]]*, koje mogu poboljšati rast i snabdijevanje hranjivim sastojcima. Mogu poboljšati i sposobnost biljke da tolerira abiotske stresove, kao što su suša i povećati otpornost na insekte, biljne patogene i sisarske biljojede.

## Prenošenje
Endofite se mogu prenositi ili vertikalno (direktno od roditelja na potomstvo) ili horizontalno (među jedinkama). Vertikalno prenosivee gljivične endofite se obično smatraju klonskim i prenese preko gljivičnih hifa koje prodiru unutar embriona u sjemenu domaćina, kao naprimjer kod oblika roda *[[Epichloë]]* Nasuprot tome, reprodukcija putem aseksualnih ili seksualnih spora dovodi do horizontalnog prijenosa, gdje endofite mogu se prenositi između biljaka u populaciji ili u zajednici. Neki endofite koje se često prenose vertikalno mogu proizvesti spore u biljkama, koje se mogu prenijeti horizontalno (npr. *Epichloë festucae*). Neke od endofita iz roda Epichloë proizvode skrivene ali infektivne konidijske agense na površini listova. Međutim, u kojoj mjeri endofite oslanjaju se na ove zagonetne konidije za horizontalni prijenos, još uvijek je nepoznato. Neke endofitske gljivice su zapravo latentni patogeni ili saprotrofi i samo postaju aktivne i razmnožavaju se pod određenim uslovima okoliša ili kada im biljke domaćini to omoguće ili počnu da stare.

## Povezano
* Biofertilizator
* Spisak endofita

## literatura

## Vanjske veze
*
Drugi glasnik

**Drugi glasnici** – poznati i kao **sekundarni glasnici** ili **sistem drugih/sekundarnih glasnika** – su molekule koji prenose signale od receptora na površini ćelije do unutarćelijskih ciljnih molekula, u citoplazmi ili jedru. Prenose signale hormona kao što su epinefrin (adrenalin) i faktor rasta, izazivajuĆI neki oblik promjene u aktivnosti ćelija. U značajnoj mjeri, pojačavaju snagu signala. Sekundarni glasnici su komponente kaskade prijenosa signala.

Druge glasnike je otkrio Earl Vilbur Suderland Yunior. Za ovo otkriće mu je dodeljena Nobelova nagrada za fiziologiju ili medicinu 1971. Uočio je da epinefrin stimulira jetru da pretvara glikogen u glukozu (šećer), a da to epinefrin ne može činiti neposredno. On je ustanovio da da bi jetra mogla da pretvarati glikogen u glukozu, epinefrin mora podstaći sekundarnog glasnika: ciklični AMP. Sistemi sekundarnih glasnika se mogu sintetizirati i biti aktivirani dejstvom enzima, kao što su ciklaze. One kataliziraju sintezu cikličnih nukleotida, putem otvaranja ionskih kanala, čime se omogućava unos iona metala, kao što se dešava u Ca2+ signalizaciji. Te molekulw se vežu i aktiviraju proteinske kinaze, ionske kanale i druge proteine, čime se nastavlja signalna kaskada.

## Tipovi drugih glasnika
Postoje tri osnovna tipa sekundarnih glasnika:
* **[[Hidrofobnost|Hidrofobne]] molekule** su u vodi nerastvoljive molekule, kao što su digliceridi i fosfatidilinozitol, koji su vezani za membranu i prenose se difuzijom kroz ćelijsku membranu, u međumembranski prostor, gdje kontaktiraju i reguliraju za membranu vezane *[[Efektor (biologija)|efektorske proteine]]*.
* **[[Hidrofilnost|Hidrofilni]] molekuli** su u vodi rastvorljive molekule, poput cAMP, cGMP, IP<sub>3</sub>, i Ca<sup>2+</sup>, koji se nalaze u citozol
* **[[Gas]]ovi** uključuju dušik monoksid (NO) i ugljen monoksid (CO), koji se difuzno prenose kroz citozol i ćelijske membrane.

Ovi unutarćelijski glasnici imaju niz zajedničkih svojstava:
* Mogu biti sintetizirani i/ili oslobođeni i razgrađeni putem specifičnih enzimskih reakcija ili ionskih kanala.
* Neki od njih, kao npr. Ca2+, mogu se skladištiti u specijalnim ćelijskim organelama i, po potrebi, brzo aktivirati.
* Njihov nastanak/oslobađanje i razgradnja mogu biti *lokalizirani*, što daje mogućnost da ograniči prostor i vireme aktivnosti ćelijskih signala.

## Primjeri

## Reference

## Vanjske veze

* J. Kimball: Second messengers
Reichenbachova pusina

**Reinchenbachova pusina**, odnosno **Rajhenbahova pusuna** (lat. *Silene reinchenbachii* Vis. − sinonim: *S. picta*
Reichenb., non L.) − je biljka iz porodice *[[Caryophyllaceae]]* (katanfili). Diploidna hromosomska garnitura joj sadrži 2*n*= ?

## Opis
Ovo je višegodišnja biljka sa odrvenjenim donjim dije­lovima. Iz korijena izbija 2-5 (-8) uspravnih i pravih stabljika, visokih oko 25-55, ponekad i do 65&nbsp;cm. Pokrivene su kratkim dlakama koje nisu ljepljive, a često su crvenkasto osjenjene. Prizemni listovi su zeleni, blago sjajni, lopatasti ili linearni. Imaju vrlo duge drške. Dugi su oko 16–22&nbsp;mm, a široki oko 2–4&nbsp;mm. Ponekad su kratko ušiljeni. Na stabljici ih je i3-6 parova, od kojih su donji slabo lopatasti, a gornji linearni. Internodije između lisnih parova su duge. Uži rubni pojas stabljike i lisne peteljke su usko kožasti.

Cvjeta u julu i augustu. Cvjetovi su u spojeni u višecvjetne metlice. Cvjetne peteljke su iste dužine kao čašični listići ili su duže.

Časice je duga 9,5–12&nbsp;mm i manje-više cjevasta, sa ispupčenom osnovom. Grubo je kožasta, sa 10 nerava, a često tamnocrveno nijansirana. Čašični zupci su dugi, trouglasto zašiljeni i po rubovima kožasti. Latice imaju dugi (oko 9&nbsp;mm) klinac (unguis), mem­branozne su i prozračne. Lamina je duga oko 8&nbsp;mm, s gornje strane zeleno-žućkasta, s donje - zelenkasta i malo crvenkasto nahukana. Do 2/3 pa i više je rascijepljena, a lapovi su dugi i uski.

Plod je izduženo jajolika čahura, duga oko 6–11&nbsp;mm, Oko 1–2&nbsp;mm je duža od cašice, sa 6 unatrag savijenih zubica.

## Ekologija i rasprostranjenje
Rajhenbahova je stanovnik submediteranskih krških ka­menjara i kamenjarskih pašnjaka. Raste u brojnim biljnim zajednicama sa vrstama roda *Chrysopogon* i *Satureia*, a karakteristična vrsta je u zajednicama sa vrstama roda *Reichardia*. Kao izrazito heliofilna vrsta uspijeva na krečnjačkim, krecnjačko-dolomitskim, plit­kim tlima, tipa sirozema i rendzina.

Endem je Dinarida (Hrvatska, Bosna i Hercegovina i Crna Gora.
Opca rasprostranjenost: endem Dinarida (Ju­

*Locus classicus* je u Hrvatskoj: Bio­kovo (Visiani, R. 1852).

## Povezano
* Endemizam
* Bosanskohercegovački endemi

## Reference

## Vanjske veze
* Species 2000 & ITIS
* World Plants: Synonymic Checklists of the Vascular Plants of the World
Poljska metvica

**Poljska metvica** ili **divlja metvica** (lat. *Mentha arvensis*) je biljna vrsta iz roda metvicâ, porodica *[[Lamiaceae]]*, sa cirkumborealnim rasprostranjenjem. Prirodno raste u umjerenim područjima Evrope i Zapadne i Centralne Azije. Njen areal seže na istok do Himalaja i Istočnog Sibira, a ima je i u Sjevernoj Americi.

## Opis
Divlja metvica je zeljaste višegodišnja biljka koja općenito naraste do visine od oko 10–60 cm, rijetko i do 100 cm. Ima pužuće izdanke iz kojih raste uspravna ili polurazuđena četverougaonua stabljika. Listovi su u suprotnim parovima, jednostavni, dugi oko 2–6,5 cm i široki oko 1–2 cm, dlakavi i sa grubo nazubljenim rubovima. Cvjetovi su blijedo ljubičasti (ponekad bijeli ili ružičasti), u pršljenovima na stabljici, na bazi lišća. Svaki cvijet je dug oko 3 do 4 mm i ima petorežnjevitu dlakavu čašicu, četiri režnja krunice s najvišim režanjek koji je veći od drugih i četiri prašnika. Plod je dvokomorna karpela.

## Podvrste
*Menta arvensis* ima šest podvrsta:
* *Mentha arvensis* subsp. *arvensis*.
* *Mentha arvensis* subsp. *agrestis* (Sole) Briq.
* *Mentha arvensis* subsp. *austriaca* (Jacq.) Briq.
* *Mentha arvensis* subsp. *lapponica* (Wahlenb.) Neuman
* *Mentha arvensis* subsp. *palustris* (Moench) Neumann
* *Mentha arvensis* subsp. *parietariifolia* (Becker) Briq.

Neki autori, drodnu vrstu *[[Mentha canadensis]]* također svrstavaju u *M. arvensis*, sa dva varijeteta: *M. arvensis* var. *glabrata* Fernald (Sjeverna Amerika) i *M. arvensis* var. *piperascens* Malinv. ex L. H. Bailey (Azija).

## Upotreba
U Ayurveda običajima, divlja metvica (*pudina*) smatra se predjelom i korisnom za liječenje želudačnih problema. U Evropi, divlja metvica koristi se za liječenje nadutosti, probavnih problema, problema žuči i kašlja. Asteci koristili su za slične svrhe, kao i da izazovu znojenje, a odležalu u vodi koristili za lečenje nesanice. Ekstrahirano ulje utrljava se u kožu, protiv bolova mjehura. Indijanaci koristili su ga u nekoliko tradicijskih načina.

Danas se ova metvica koristi u mnogim zemljama za različite bolesti. Ekstrahirani mentol koristi se u hrani, pićim, kao lijek za kašalj, za kreme i cigarete.

Hemijske tvari koje mogu biti izvađene iz divlje metvice su mentol, menton, izomenton, neomentol, limonen, metil-acetat, piperiton, beta-kariofilen, alfa pinen, p-pinen, tanini i flavonoidi. Mentol naširoko se koristi u zubarskoj praksi kao lokalni antibakterijski agens, koji je učinkovit protiv streptokoka i laktobacila.

## Povezano
* *[[Lamiaceae]]*

## Reference

## Vanjske veze
* Jepson Manual Treatment
* USDA Plants Profile
* Photo gallery
;Ostali projekti
Richmond Park

**Richmond Park** je najveći od svih osam londonskih kraljevskih parkova, koji se nalazi u boroughu Richmond upon Thames. Park ima površinu od 955 hektara (zajedno sa brdom Primrose) najvećim dijelom pokriven je travnjacima prošaranim tu i tamo ponekim hrastom. Ali ima dijelova sa 
šumom i jezerom. Po čitavom parku se slobodno šeću jeleni koji su tu naseljeni u 17. vijeku.

## Historija
Historija parka počela je 1625. kad je kralj Charles Stuart posjetio taj kraj srednjovjekovnih farmi i pašnjaka i odlučio ga pretvoriti u kraljevsko loviše. Charles Stuart je 1637. naselio oko 2.000 jelena, a kako bi osigurao da mu ne pobjegnu ogradio je teren zidom od opeke dugim nekih trinajest km, koji se još danas može vidjeti. Od tada se počeo mijenjati izgled parka, jeleni su brstili lišće i koru mladih stabala i tako su spriječili da se otvorene travnate površine pretvore u šumu.

Tokom 18. vijeka podignuta su dva vidikovca, sa kojih su važni gosti mogli vidjeti čitav park i okolicu i lovačka kuća White Lodge za kralja Georga I. Jezero Pen Bare je podijeljeno na dva dijela nasipom, podignutim 1746. Tokom 19. vijeka pošumljeno je nekoliko šumaraka, između ostalih Sidmouth i Isabella Plantation, kako bi se ograničilo kretanje jelena. U tom periodu zabranjeno je lokalnim stanovnicima da izvlače drvo za ogrjev. Od tad park izgleda manje više isto, pa se može služiti kartama iz onog vremena.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Richmond Park'' na portalu The Royal Parks
Bushy Park

**Bushy Park** je drugi po veličini od osam londonskih kraljevskih parkova, koji se nalazi u boroughu Richmond upon Thames. Park ima površinu od 450 hektara i nalazi se pored dvorca Hampton Court. Mješavina je šuma, jezera, vrtova i travnjaka po kojima slobodno šeću jeleni.

## Historija
Bushy je postao kraljevski park 1529., kad ga je kardinal Wolsey poklonio kralju Henryu VIII zajedno sa Dvorcem Hampton Court, do tada je to bilo poljoprivredno zemljište.
Henry VIII je taj teren odmah pretvorio u loviše za jelene i ogradio ga zidom od opeke, dio tog zida i danas je vidljiv na sjevernoj strani puta za Hampton Court. Jeleni su se i dalje lovili tokom 17. vijeka, ali se karakter parka se promijenio. Kralj Charles Stuart je 1610. dao prokopati kanal Longford dug19 km, kojim je donio vodu iz rijeke Colne u Hertfordshiru. Taj rukom iskopani kanal, koji danas izgleda potpuno prirodno,  uvelike je izmjenio floru i faunu parka.

Tokom 17. i 18. vijeka podignuto je nekoliko objekata, oni su korišteni kao lovačke kuće i stanovi za čuvare. Jedna od njih, kuća Bushy, danas pripada Nacionalnom laboratoriju za fiziku. Tokom Prvog svjetskog rata u parku su bili stacionirani kanadski vojnici, pa je lovačka kuća Upper Lodge pretvorena u njihovu bolnicu. U uspomenu na njih je 1992. podignut memorijalni stup u *Woodland Gardensu*.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata, dio parka postao je *Camp Griffiss*, baza američke 8. armije ratne aviacije, a kasnije Vrhovni štab savezničkih snaga. To je bilo mjesto gdje je general Eisenhower planirao Operaciju Overlord. Većina baraka je uklonjena iz kampa 1963., ali se još uvijek mogu vidjeti njihovi tragovi. Park se i danas intezivno pošumljuje najveća površina je *Woodland Gardens* u jugoistočnom kutu parka, čije je formiranje počelo u 20. vijeku, a uključuje i šume Waterhouse i Pheasantry Plantations. To područje se danas obnovlja u sklopu projekta vrijednog 7,2 miliona funti, dio sredstava daje državna lutrija.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Bushy Park'' na portalu The Royal Parks
Constitution Hill, London

**Constitution Hill** je ime londonske ulice u Boroughu City of Westminster, koja se proteže od Ulice Mall (ispred ulaza u Buckinghamsku palaču) do Hyde Parka.

Duž nje prostire se s jedne strane park Buckinghamske palače a s druge strane Green Park.

## Historija

Ta ulica nastala je tokom 17. vijeka, kao promeda kralja Charlesa II koji se volio šetati po njoj sa svojim psima.

Constitution Hill nije dugo ostao miran u njoj je 1840-ih u nekoliko navrata pokušan atentat na kraljicu Viktorija, dok se kočijom vozila prema palači.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Constitution Hill'' na portalu The Royal Parks