open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Miješak

U botanici, **miješak** je suhi unilokularni plod formiran od jedne karpele, koji sadrži dvije ili više sjemenki. Obično se definira kao dehiscencija sa šavom kako bi se oslobodile sjemenke, na primjer kod pripadnika roda *[[Consolida]]*, božura i ciganskog perja (*[[Asclepias]]*).

Međutim, postoje i neki teški slučajevi, tako da se ponekad koristi termin **neraskidivi miješak**, na primjer kod roda *[[Filipendula]]*, koji ima neotvarajuće plodove koji bi se mogli smatrati posrednim između (raskidivog) miješka i (neraskidive) orašice.

Zbirni plod koji se sastoji od miješaka može se nazvati **folicetum**. Primjeri uključuju kukurijek, jedić, rodove *[[Delphinium]]*, *[[Aquilegia]]* ili porodicu Crassulaceae, gdje se nekoliko miješaka nalazi u pršljenu na skraćenoj cvjetnoj loži, ili rod *[[Magnolia]]*, koja ima mnogo mješaka raspoređenih u spiralu na izduženoj cvjetnoj loži.

Miješci nekih vrsta se otvaraju ventralnim šavom (kao kod roda *[[Banksia]]*), ili dorzalnim šavom (kao kod magnolije).


Follicles of Helleborus foetidus.JPG|Miješci iz *[[Helleborus foetidus]]* (Ranunculaceae)
Banksia integrifolia and marginata cones.jpg|Samo neki cvjetovi u cvatu roda *[[Banksia]]* sazrijevaju u miješke ugrađene u "konus"
Stenocarpus sinuatus, vrugte, Manie van der Schijff BT.jpg|Miješci *[[Stenocarpus sinuatus]]* (Proteaceae) će osloboditi papirnate smeđe sjemenke
Brachychiton discolor, vyf kokervrugte, Pretoria-dieretuin, d.jpg|Pet miješaka u monoflornom zbirnom plodu vrste *[[Brachychiton discolor]]* (Malvaceae)


## Reference

## Vanjske poveznice
Odocoileus

***Odocoileus*** je rod jelena srednje veličine (porodica Cervidae) koji sadrži tri vrste porijeklom iz Amerike. Naziv, koji se ponekad piše *odocoeleus*, je kontrakcija grčkog korijena *odont-*, što znači "zub", i *-coelus*, novog latinskog za "šuplji".

## Postojeće vrste

## Historija
Rod *Odocoileus* imenovao je francuski zoolog Constantine S. Rafinesque 1832. godine na osnovu zuba i dijela vilice (vjerovatno *Odocoileus virginianus*) koje je sakupio gospodin Wardel iz anonimne pećine u Carlisleu, Pennsylvania, na obalama potoka Conococheague, i čuvao u kolekciji gospodina Haydena iz Baltimorea. Rafinesque nije mogao povezati te zube ni sa jednom drugom živom životinjom koja mu je poznata, uprkos tome što je decenijama živio u izvornom staništu bjelorepih jelena (iako je bjelorepi jelen prethodno opisan u literaturi, između 1850. i 1900. godine populacija bjelorepih jelena smanjena je na 300.000 do 500.000 jedinki, koje su se nalazile samo na udaljenim lokacijama nedostupnim ljudima). Rafinesque je opisao caklinu koja je prekrivala zub, uključujući i udubljenje iznutra, i nazvao vrstu *Odocoileus speleus*, što znači "dobro izdubljeni zubi", a *speleus* se odnosi na pećinu.

## Reference
Marko Stupar

**Marko Stupar** (Vođenica, Bosanski Petrovac, 11. novembar 1936. - Pariz, 7. marta 2021.) bio je jugoslavenski i francuski slikar. Njegovo djetinjstvo obilježeno je ratom i teškim životnim uslovima. Osnovnu školu je završio u rodnom selu, a poslije završetka banjalučke gimnazije, došao je 1961. godine u Beograd na studije tehničkih nauka.  Zatim se zaposlio kao inženjer u fabrici alatnih mašina i istovremeno studirao na večernjim satovima na Beogradskoj školi likovnih umjetnosti. 

Rano se posvetio likovnoj umjetnosti, crtajući u svojoj maloj bilježnici krajolike raznih predjela Jugoslavije u kojima je boravio do svog šesnaestog rođendana. U Beogradu je svakodnevno obilazio muzeje i upoznavao se s djelima impresionista (Monet, Renoir, Pissarro ...). 

Svoj uzor i nadahnuće potražio u stvaralaštvu umjetnika pripadnika beogradske škole slikarstva (Мarko Čelebonović, Milo Milunović, Kosta Hakman, Jefto Perić, Ivan Tabaković, Nedeljko Gvozdenović i Ljubica Cuca Sokić).
## U Parizu
Sa 28 godina, po završetku studija", preselio se u Pariz. Na prvoj izložbi na *Place du Tertre*na temu urbanih krajolika predstavio se s pseudonimom. Počeo je na *Place du Tertre*, pod pseudonimom. Nakon toga počela je njegova velika međunarodna karijera. 

Umjetnost Marka Stupara potpuno je integrirana u Parišku školu. Iako je njegov rad i dalje ostao vrlo osoban, grafička priroda njegovog slavenskog porijekla sada je jedinstveno spojena sa suptilnošću koju je pronašao kod Pierre Bonnarda.

Stupar sudjeluje na žiriranim izložbama od 1966. godine, kada je osvojio Srebrnu medalju u Centru za difuziju Azurne obale. Redovno sudjeluje na "Salon d'Automne", "Salon National des Beaux-Arts", "Salon des Artistes Français" i "Salon Comparaison". Dobitnik je i nagrade "Taylor Foundation Grand Prix" 2006. godine. 

Među ostalim priznanjima, Stupar je osvojio i srebrnu i zlatnu medalju na "Salonu des Artistes Français". Samostalno je izlagao u gradovima širomm svijeta, uključujući Pariz, Ženevu, Lyon, Osaku, Düsseldorf, Strasbourg, Zagreb, Annecy, Havre, New York, Philadelphiju, Dallas i Houston. 

Njegova djela nalaze se u kolekcijama Ministarstva za kulturu Francuske i drugih evropskih institucija, u muzejima u Bosni i Hercegovini, Francuskoj, Sjedinjenim Državama te u ličnim kolekcijama Gari Kupera, Glorije Svenson i drugih svetskih zvijezda. Izuzetno poznat u svojoj zemlji porijekla, u Francuskoj je jedan od posljednjih postimpresionističkih slikara, sa "slavenskim dodirom".

Marko Stupar stekao je i status počasnog građanina Monmartra, koji su prije njega stekli Modiljani, Pikaso i Dali.

## Vanjske veze
* Preminuo Marko Stupar - Večernje novosti.
* Marko Stupar - Galerija slika i antikvarnica D&B 
## Reference
Morski puž

**Morski puževi** su spori morski mekušci iz porodice gastropoda, obično s vidljivim vanjskim ljuskama, poput puževih kućica ili školjki. Dijele taksonomsku klasu Gastropoda s puževima golaćima, koji se od puževa razlikuju prvenstveno po odsustvu vidljive ljuske.

## Definicija
Morski puž je uobičajeni naziv za raznoliku grupu morskih puževa koji obično posjeduju spiralno savijenu ljušturu (iako neki nemaju ljušture ili ih imaju smanjene), kreću se pomoću mišićavog stopala i nastanjuju morska okruženja u rasponu od međuplimnih zona do dubokog mora. Morski puževi nisu jedna taksonomska grupa, već uključuju vrste iz nekoliko klada puževa, kao što su Caenogastropoda, Vetigastropoda i Heterobranchia.

## Anatomija
### Školjka
Kućice puževa su složene i rastu različitim brzinama. Na brzinu rasta utiče nekoliko varijabli kao što su temperatura vode, dubina vode, hrana prisutna za puža, kao i izotopski nivoi kisika. Prateći sastav aragonita u slojevima rasta mekušaca, može se predvidjeti veličina koju kućica mekušaca može dostići.

## Taksonomija

### Taksonomija iz 2005.
Sljedeći kladogram je pregled glavnih klada živih gastropoda na osnovu taksonomije Boucheta i Rocroija (2005), pri čemu su taksoni koji sadrže vrste slane ili bočate vode označeni **podebljanim** slovima (neki od istaknutih taksona sastoje se isključivo od morskih vrsta, ali neki od njih sadrže i slatkovodne ili kopnene vrste.)

* Klada **[[Patellogastropoda]]**
* Klada **[[Vetigastropoda]]**
* Klada **[[Cocculiniformia]]**
* Klada **[[Neritimorpha]]**
** Klada **[[Cycloneritimorpha]]**
* Klada **[[Caenogastropoda]]**
** Neformalna grupa **[[Architaenioglossa]]**
** Klada **[[Sorbeoconcha]]**
** Klada **[[Hypsogastropoda]]**
*** Klada **[[Littorinimorpha]]**
*** Neformalna grupa **[[Ptenoglossa]]**
*** Klada **[[Neogastropoda]]**
* Klada **[[Heterobranchia]]**
** Neformalna grupa **[[Niža Heterobranchia]]**
** Neformalna grupa **[[Opisthobranchia]]**
*** Klada **[[Cephalaspidea]]**
*** Klada **[[Thecosomata]]**
*** Klada **[[Gymnosomata]]**
*** Klada **[[Aplysiomorpha]]**
*** Klada **[[Acochlidiacea]]**
*** Klada **[[Sacoglossa]]**
*** Grupa **[[Cylindrobullida]]**
*** Klada **[[Umbraculida]]**
*** Klada **[[Nudipleura]]**
**** Klada **[[Pleurobranchomorpha]]**
**** Klada **[[Nudibranchia]]**
***** Klada **[[Euctenidiacea]]**
***** Klada **[[Dexiarchia]]**
****** Klada **[[Pseudoeuctenidiacea]]**
****** Klada **[[Cladobranchia]]**
******* Klada **[[Euarminida]]**
******* Klada **[[Dendronotida]]**
******* Klada **[[Aeolidida]]**
** Neformalna grupa Pulmonata
*** Neformalna grupa Basommatophora
*** Klada Eupulmonata
**** Klada **[[Systellommatophora]]**
**** Klada Stylommatophora
***** Klada Elasmognatha
***** Klada Orthurethra
***** Neformalna grupa Sigmurethra

## Upotreba
### Kod ljudi
Morski puževi se jedu širom svijeta i izvor su sterola, poput holesterola, fitosterola i minerala, koji igraju važnu ulogu za ljudsko zdravlje.

Zbog visokog sadržaja kalcijum karbonata, ljušture morskih puževa imaju potencijal da se koriste kao sirovina u proizvodnji kreča.

## Povezano
* Slatkovodni puž
* Kopneni mekušci
* Kopneni puž
* Morski krastavci

## Reference
Vejsil Ćurčić

**Vejsil Ćurčić** (Sarajevo, 17. decembar. 1868. Osmansko Carstvo – Sarajevo, 29. novembar 1959. Jugoslavija) bio je bosanskohercegovački i jugoslavenski arheolog i Etnografija|etnograf. Studirao je istoriju umjetnosti i arheologiju u Beču. Radio je u Zemaljskome muzeju u Sarajevu (1891–1924), bio direktor muzeja u periodu 1943-1945. i radio poslije rata u Zavodu za zaštitu spomenika kulture (1947–51). Kao asistent bio je dvije godine u Beču od 1905. godine u Dvorskom muzeju i univerzitetu, nakon čega je u Zemaljskom muzeju rukovodio prethistorijskim odjeljenjem.

Sudjelovao je kod iskopavanja neolitskog naselja u Butmiru kod Sarajeva, tumula na Glasincu, Ripču kod Bihaća. Značajna su njegova istraživanja sojeničkog naselja i nekropole u Donjoj Dolini kod Bosanske Gradiške, naselje Velika Gradina u Varvari na vrelu Rame kod Prozora. Obavio je i obimna terenska istraživanja gradina kod Bosanskog Petrovca.

Snimao je srednjovjekovne nekropole nadgrobnih spomenika – stećke. U novoj zgradi Zemaljskog muzeja postavio je prvu izložbu 1913. godine Etnološkog odjeljenja i u botaničkoj bašči postavio zbirku stećaka

Bavio se narodnim običajima, pčelarstvom, drvorezbarstvom, narodnim vezovima i oružjem.

## Izvori
Državni zbor

**Državni zbor Republike Slovenije** (skraćeno: **Državni zbor**) je najviše predstavničko i zakonodavno tijelo Republike Slovenije te donji dom slovenskog parlamenta. Slovenski parlament je dvodoman i čine ga Državni zbor i Državni savjet. Državni zbor ima 90 poslanika, od čega se 88 bira na općim izborima, a dva poslanika biraju autohtone italijanska i mađarska nacionalna manjina u Sloveniji.

## Historija
Državni zbor je počeo s radom nakon parlamentarnih izbora održanih 6. decembra 1992., kada je istekao mandat Skupštini Republike Slovenije. Prva konstitutivna sjednica održana je 23. decembra 1992.

## Sastav i izbor
Mandat poslanika traje četiri godine. Većina poslanika (88) bira se po proporcionalnom izbornom sistemu, dok se dva poslanika nacionalnih manjina biraju posebnim postupkom glasanja predviđenim za manjinske zajednice. Posljednji opći izbori za Državni zbor održani su 24. aprila 2022., kada je birano 90 poslanika.

## Nadležnosti
Državni zbor donosi zakone i druge opće akte te odlučuje o ključnim pitanjima državne politike u okviru ustavnih ovlaštenja. U okviru nadzorne uloge može provoditi parlamentarnu istragu i obavljati nadzor nad radom Vlade. Također ima važnu ulogu u imenovanju i razrješenju određenih nosilaca najviših državnih funkcija, u skladu sa slovenskim pravnim okvirom.

## Reference

## Vanjski linkovi
* Službena stranica Državnog zbora Republike Slovenije
Slušni aparat za dugotrajno nošenje

**Slušni aparat za dugotrajno nošenje** je vrsta slušnog aparata koji se postavlja duboko u ušni kanal i može se nositi nekoliko mjeseci bez skidanja. Ta vrsta slušnog aparata je prvenstveno pogodna za osobe koje imaju blagi do umjereno teški gubitak sluha. Taj novi koncept slušnog aparata izumio je Adnan Shennib, osnivač InSound Medical, Inc.

Postavljanje tih aparata direktno u ušni kanal može smanjiti distorziju, buku vjetra, okluziju i povratnu informaciju, kao i bolju usmjerenost i kvalitet zvuka u poređenju s drugim slušnim aparatima.

## Upotreba i rad
Slušni aparati za dugotrajno nošenje izrađeni su od mekog materijala dizajniranog da se prilagodi ušnom kanalu svakog korisnika, s rasponom veličina širine kanala kako bi se prilagodili dimenzijama uha. ORL ljekar, audiolog ili specijalista za slušne aparate nehirurški ubacuje uređaj u uho, postavljajući ga u koštani dio ušnog kanala ~4 mm od bubne opne. Kaže se da specifično postavljanje u ušni kanal pruža ukupno povećanje pojačanja i izlaza, veću dinamičku rezervu, smanjeni efekat okluzije, smanjenu povratnu spregu i poboljšanu usmjerenost. Nakon umetanja, korisnici mogu mijenjati jačinu zvuka i postavke pomoću magnetnog alata za podešavanje.

Preporučuje se da specijalista za sluh ukloni slušni aparat za dugotrajno nošenje kada se baterija isprazni i uređaj treba zamijeniti, ali većina stručnjaka pacijentima daje alat za uklanjanje s petljom kako bi se omogućilo samostalno uklanjanje ukoliko bude potrebe.

## Prikladnost
Kao i kod drugih slušnih aparata, kompatibilnost se zasniva na gubitku sluha pojedinca, veličini i obliku uha, zdravstvenom stanju i načinu života. To se može utvrditi posjetom specijalisti za slušne aparate.

## Trajnost
Slušni aparati za dugotrajno nošenje napravljeni su da izdrže vlagu i cerumen (ušni vosak) i mogu se nositi tokom vježbanja, tuširanja itd. Na vijek trajanja slušnih aparata za dugotrajno nošenje utiču obrasci korištenja, razlike u okolini i način života svakog korisnika.

## Reference


## Vanjske poveznice
* Američko udruženje za gubitak sluha grupa za samozastupanje potrošača, informacije.
* Zagovornici za osobe s oštećenim sluhom  Neprofitna fondacija posvećena pomaganju osobama s gubitkom sluha
Rob Jetten

**Rob Arnoldus Adrianus Jetten** (rođen 25. marta 1987. u Veghelu) nizozemski je političar socijalliberalne stranke Democrate 66 (D66). Od 23. februara 2026. obavlja dužnost premijera Nizozemske i predvodi Kabinet Jetten.

Lider D66 postao je 12. augusta 2023, a u periodu 2022–2024. bio je ministar za klimu i energiju u vladi Marka Ruttea. Uoči formiranja Kabineta Jetten, mediji su ga opisivali kao kandidata za najmlađeg premijera u historiji Nizozemske.

## Biografija

Jetten je rođen 25. marta 1987. u Veghelu, a odrastao je u Udenu. Studirao je javnu upravu na Radboud univerzitetu u Nijmegenu (2005–2011), nakon čega je radio u željezničkom sektoru u kompaniji ProRail, uključujući poslove savjetnika i regionalnog menadžera.

## Politička karijera

Politički se angažirao tokom srednjoškolskih dana, a kasnije je obavljao funkciju predsjednika omladinske organizacije Jonge Democraten (2008–2009). Bio je član općinskog vijeća Nijmegena (2010–2017), a potom i zastupnik u Drugom domu nizozemskog parlamenta u više mandata.

U januaru 2022. imenovan je ministrom za klimu i energiju, a na toj funkciji ostao je do jula 2024. Nakon što je 12. augusta 2023. izabran za novog lidera D66, predvodio je stranku u nacionalnoj politici kao ključna figura opozicije i kasnije pregovora o formiranju nove vlade.

Nakon političkih pregovora poslije izbora, Jetten je 23. februara 2026. položio zakletvu kao premijer Nizozemske i preuzeo dužnost šefa vlade (Kabinet Jetten).

## Politički stavovi

Kao ministar, Jetten je predstavljao dodatni paket mjera u aprilu 2023. s ciljem smanjenja jaza prema klimatskim ciljevima za 2030. godinu. U decembru 2023. objavljeno je da je usvojen konačni „Nationaal Plan Energiesysteem“ u okviru energetskog planiranja države.

Tokom kampanje 2025. zalagao se za veću integraciju u Evropsku uniju i jačanje proevropskog kursa Nizozemske. Kao jednu od tema u javnim debatama isticao je i stambenu krizu te ideje o gradnji novih urbanih cjelina.

## Privatni život

Kao mlađi sportista bavio se atletikom, a u tekstovima o njegovoj biografiji navodi se da je sportsku karijeru prekinuo zbog povrede. Zaručen je za argentinskog reprezentativca u hokeju na travi Nicolása Keenana.

## Reference

## Vanjski linkovi

* Biografija na Parlement.com
Bazardüzü

**Bazardjuzju** (; ) je planinski vrh u istočnom delu Velikog Kavkaza, na granici Azerbejdžana i Rusije. Sa visinom od 4.466 metara ovo je najviši vrh Azerbejdžana.

Svega 4 kilometra severnije od vrha nalazi se najjužnija tačka Rusije. Sa samog vrha se spušta 8 manjih glečera, od kojih je najveći 1 km dugi lednik *Tihicar*.
U prevodu sa azerskog jezika ime ovog vrha znači „trgovački trg“ a nastalo je tako što je ovaj planinski vrh bio glavni orijentir trgovcima u srednjem veku koji su dolazili u područje Šahnabadske kotline. Lokalni Lezgini ovu planinu zovu „*Kičendag*“ ili „*strašni vrh*“ jer je uvek obavijena gustim oblacima.

Prvi alpinista koji se popeo na ovu planinu bio je *Aleksej Aleksandrov* 1847. godine i to sa severoistočne strane.

## Povezano
* Veliki Kavkaz

## Reference

## Vanjske veze
Holozojska ishrana

**Holozojska ishrana** (grčki: *holo* - cijela; *zoikos* - od životinja) je vrsta heterotrofne ishrane koju karakterizira internalizacija (gutanje) i unutrašnja obrada tekućina ili čvrstih čestica hrane. Protozoe, poput ameba, i većina slobodnoživućih životinja, poput ljudi, pokazuju tu vrstu ishrane gdje se hrana unosi u tijelo kao tekućina ili čvrsta tvar, a zatim se dalje razgrađuje, što je poznato kao holozojska ishrana.

U holozojskoj ishrani, energija i organski gradivni blokovi se dobijaju gutanjem, a zatim probavom drugih organizama ili dijelova drugih organizama, uključujući krv, meso i raspadajuću organsku materiju. Ovo je u suprotnosti sa holofitskom ishranom, u kojoj se energija i organski gradivni blokovi dobijaju putem fotosinteze ili hemosinteze, i sa saprozojskom ishranom, u kojoj se probavni enzimi oslobađaju spolja, a rezultirajući monomeri (male organske molekule) se apsorbuju direktno iz okoline.

Postoji nekoliko faza holozojske ishrane, koje se često odvijaju u odvojenim odjeljcima unutar organizma (kao što su želudac i crijeva):
# Ingestija: Kod životinja, to je jednostavno uzimanje hrane kroz usta. Kod protozoa, ovo se najčešće dešava putem fagocitoze.
# Digestija: Fizička razgradnja složenih velikih čestica hrane i enzimska razgradnja složenih organskih spojeva na male, jednostavne molekule.
# Apsorpcija: Aktivni i pasivni transport hemijskih proizvoda probave iz odjeljka koji sadrži hranu u tijelo.
# Asimilacija: Hemijski proizvodi se koriste za različite metaboličke procese.
# Egestija: Uklanjanje otpada i neprobavljene hrane; kod protozoa poznatije kao pinocitoza.

## Reference
Heterotrofna ishrana

**Heterotrofna ishrana** je način ishrane u kojem organizmi zavise od drugih organizama za hranu da bi preživjeli. Oni ne mogu sami proizvoditi hranu kao zelene biljke. Heterotrofni organizmi moraju unositi sve organske supstance koje su im potrebne za preživljavanje.

Sve životinje, određene vrste gljiva i biljke koje ne fotosintetiziraju su heterotrofne. Nasuprot tome, zelene biljke, crvene alge, smeđe alge i cijanobakterije su autotrofi, koji koriste fotosintezu za proizvodnju vlastite hrane iz sunčeve svjetlosti. Neke gljive mogu biti saprotrofne, što znači da će ekstracelularno lučiti enzime na svoju hranu koja će se razgraditi na manje, topljive molekule koje se mogu difundirati natrag u gljivu.

## Opis
Svi eukarioti, osim zelenih biljaka i algi, nisu u stanju sami proizvoditi hranu: oni je dobijaju od drugih organizama. Ovaj način ishrane poznat je i kao **heterotrofna ishrana**.

Svi heterotrofi (osim krvnih i crijevnih parazita) moraju pretvoriti čvrstu hranu u topljive spojeve koji se mogu apsorbirati (digestija). Zatim se topljivi produkti probave za organizam razgrađuju radi oslobađanja energije (respiracija). Svi heterotrofi zavise od autotrofa za svoju prehranu. Heterotrofni organizmi imaju samo četiri vrste ishrane.

## Bilješke

## Reference
Branko Gavela

**Branko Gavela**, (Bosanski Petrovac, Austro-Ugarska, 1914. - Beograd, SR Jugoslavija) bio je jugoslavenski i srpski arheolog i istoričar umjetnosti. Svojim radom je dao ukupne vrlo značajne doprinose arheologiji, istoriji umetnosti i antičkoj balkanologiji.

## Biografija
Diplomirao je na Filozofskom fakultetu u Beogradu 1939. godine. Godine 1946. zaposlio se na Filozofskom fakultetu. Doktorsku disertaciju pod nazivom - Keltski opidium — Židovar odbranio je 1952. godine. Za nastavne predmete Praistorijska arheologija i Istorija antičke umetnosti, 1962. godine izabran je za redovnog profesora. Bio je upravnik Odeljenja za arheologiju, šef katedre za praistorijsku arheologiju. U periodu od 1979-1981. godina radio je kao dekan Filozofskog fakulteta. Obavljao je i dužnost predsjednika Srpskog arheološkog društva, Društva za antičke studije i upravnik Centra za arheološke studije. Izvjesno vrijeme obacljao je funkciju zamjenik direktora Izdavačkog preduzeća „Prosveta“. Počasni je član Arheološkog društva Vojvodine.

### Naučni doprinosi
Sistematska arheološka istraživanja pećine pod Jerininim brdom sproveo je 1951. i 1952. godine, dok je pećinu Risovaču istraživao u periodu od 1955. do 1961. godine. Pored toga, realizovao je rekognosciranja i iskopavanja pećina na prostoru Beljanice i u okolini Svrljiga, čime je postavio osnove proučavanja paleolita u Srbiji. U rodnom Bosanskom Petrovcu, zajedno sa Brankom Raunig je sondažno istraživao ilirsku gradinu Kadinjaču iz željeznog doba.

Njegova aktivnost je najviše bila usmjerena na istraživanje i proučavanje praistorijske i antičke prošlosti, a posebno balkanskih zemalja i naroda u domenu istoriografije, umjetnosti, |etnologije i opšte kulture, umjetničke i književne baštine.

To se prije svega odnosi na otkrića prvih paleolitskih stanica, rasprave o balkanskim Keltima i njihovim migracijama, Ilirima, o problemu porijekla i jedinstva Indoevropljana, zatim o spomenicima grčko-egipatskog sinkretizma u Jugoslaviji.

## Djela
Objavio je više od 120 studija, knjiga, rasprava i članaka iz oblasti praistorijske i klasične arheologije, istorije i istorije umetnosti. 
* Keltski opidum Židovara: Doprinos kulturnoj historiji Jugoslavije u protoistorijskom periodu (Disertacija), 1952.
* Osnove praistorijske arheologije: Paleolit-Neolit-Bronza-Halštat, 1952.
* Praistorijska arheologija. Dio 1, 1956. 
* Fidija: Klasična epoha helenske umjetnosti, 1962.
* Istorija umjetnosti antičke Grčke, 1969. (i nekoliko kasnijih izdanja)
* Predanja i znanja o starom Balkanu, 1978.
* Paleolitska Srbija, 1988.
* Etrurci: Istorija, kultura, umjetnost, 2007.

## Reference
Vitelogeneza

**Vitelogeneza** je proces formiranja proteina žumanca u oocitima tokom seksualnog sazrijevanja. Termin *vitelogeneza* potiče od latinskog *vitellus* („žumance“). Proteini žumanca, poput lipovitelina i fosvitina, u procesu sazrijevanja obezbjeđuju metaboličku energiju oocitima potrebnu za razvoj. Vitelogenini su prekursorski proteini koji dovode do akumulacije proteina žumanca u oociti. Kod kičmenjaka, proizvodnja estrogena i vitelogenina ima pozitivnu korelaciju. Kada se proizvodnja estrogena u jajniku poveća putem aktivacije hipotalmo-hipofizne ose, to dovodi do povećane proizvodnje vitelogenina u jetri. 

Proizvodnja vitelogenina u jetri je prvi korak vitelogeneze. Nakon što se vitelogenini oslobode u krvotok, oni se zatim transportuju do rastuće oocite, gdje dovode do proizvodnje proteina žumanca. Transport vitelogenina u sazrijevajuću oocitu vrši se putem endocitoze posredovane receptorom (receptor lipoproteina niske gustoće - LDLR). Žumanjak je lipoprotein sastavljen od proteina, fosfolipida i neutralnih masti, zajedno s malom količinom glikogena. Žumanjak se sintetizira u jetri majke u rastvorljivom obliku. Cirkulacijom se transportuje do folikula koje okružuju sazrijevajuću jajnu ćeliju i taloži se u obliku trombocita i granula žumanca u ooplazmi. Smatra se da mitohondrije i Golgijev kompleks dovode do pretvaranja rastvorljivog oblika žumanca u nerastvorljive granule ili trombocite.

Dva hormona odgovorna za stimulaciju vitelogeneze kod insekata su seskviterpenoidni juvenilni hormon (JH) i ekdisteroid 20-hidroksiekdizon (E20). Novije studije pokazuju i važnost miRNA u stimulaciji vitelogeneze. Putevi koje ovi hormoni regulišu uveliko zavise od evolucijskog rasta vrste insekata. Zajedno, JH, E20 i mikroRNK pomažu u sintezi vitelogenina unutar masnog tkiva. JH koristi kompleks JH metopren tolerantnih/Taiman receptora koji reguliše JH za sintezu vitelogenina u masnom tkivu.

Kod žohara, na primjer, vitelogeneza se može stimulirati injekcijom juvenilnog hormona u nezrele ženke i zrele mužjake. Kod komaraca zaraženih *[[Plasmodium]]om*, vitelogeneza može biti manipulirana parazitima kako bi se smanjila plodnost, čime se očuva ishrana kod zaražene jedinke.

## Reference
Izolecitalna jajna ćelija

**Izolecitalna jajna ćelija** (grč. *iso* = jednak, *lekithos* = žumance) odnosi se na ravnomjernu raspodjelu žumanceta u citoplazmi jajnih ćelija sisara i drugih kičmenjaka, posebno riba iz porodica Petromyzontidae, Amiidae i Lepisosteidae. Izolecitalne ćelije imaju dvije jednake hemisfere žumanceta. Međutim, tokom ćelijskog razvoja, obično pod utjecajem gravitacije, dio žumanceta se taloži na dnu jajeta, što dovodi do neravnomjerne raspodjele hemisfera žumanceta. Takve neravnomjerne ćelije poznate su kao telolecitalne i uobičajene su tamo gdje postoji dovoljna masa žumanceta.

U odsustvu velike koncentracije žumanca, u izolecitalnim ćelijama mogu se uočiti četiri glavna tipa brazdanja: radijalno holoblastično, spiralno holoblastično, bilateralno holoblastično i rotaciono holoblastično brazdanje. Te holoblastično ravni brazdanja prolaze kroz izolecitalne zigote tokom procesa citokineze. Celoblastula je sljedeća faza razvoja jajnih ćelija koje prolaze kroz takvo radijalno brazdanje. Kod sisara, budući da izolecitalne ćelije imaju samo malu količinu žumanca, one zahtijevaju vrlo brzu implantaciju na zid maternice kako bi primale hranjive tvari.

## Povezano
* Životni ciklus ćelije
* Centrolecitalna jajna ćelija
* Telolecitalna jajna ćelija

## Reference
Telolecitalna jajna ćelija

**Telolecitalna jajna ćelija** (grčki: *τέλος* (telos) = kraj, *λέκιθος* (lekithos) = žumance), odnosi se na neravnomjernu raspodjelu žumanceta u citoplazmi jajnih ćelija koja se nalazi kod ptica, gmizavaca, riba i jednootvornih sisara. Žumance je koncentrisano na jednom polu jajeta, odvojeno od embriona u razvoju.

Ova vrsta jajeta prolazi kroz diskoidno meroblastično brazdanje, gdje se žumance ne ugrađuje u ćelije tokom ćelijske diobe.

## Povezano
* Centrolecitalna jajna ćelija
* Izolecitalna jajna ćelija

## Reference
* Rani razvoj kod riba
* Rani razvoj kod ptica
Radovan Dobronić

**Radovan Dobronić** (Čakovec, 2. prosinca 1960. – Zagreb, 8. ožujka 2025.) bio je hrvatski pravnik i sudac koji je obnašao dužnost predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske od 18. listopada 2021. godine do svoje smrti u ožujku 2025. godine.

Dobronić je rođen u Čakovcu. Njegova obitelj potječe iz Jelse na otoku Hvaru, a kroz tri generacije živi u Zagrebu. Nakon što je diplomirao na Pravnom fakultetu u Zagrebu, volontirao je na Općinskom sudu pa se zaposlio u Zagrebačkoj banci, u Direkciji pravnih poslova. Bio je i voditelj Odjel pravnih poslova za devizno poslovanje.

U Državnoj direkciji za robne rezerve bio je načelnik pravnog, kadrovskog i općeg odjela. Završio je poslijediplomski studij iz trgovačkog prava te je magistarski rad obranio u prosincu 1998. godine. Sudačku karijeru započeo je na Trgovačkom sudu u Zagrebu 1. ožujka 1996. godine. 

Kao sudac Trgovačkog suda donio je presudu protiv osam poslovnih banaka u tzv. slučaju „švicarski franak” 2013. godine. Tom presudom stao je na stranu potrošača Udruge Franak, ocijenivši da su banke povrijedile interes potrošača netransparentno mijenjajući kamatne stope te je valutnu klauzulu proglasio nezakonitom. Ova presuda smatrala se značajnim korakom u zaštiti prava potrošača i pomogla je transparentnosti bankarskog sektora u Hrvatskoj.

Na dužnost predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske izabran je u listopadu 2021. godine, čime je okončano višemjesečno nesuglasje oko kandidata za tu dužnost između predsjednika RH Zorana Milanovića kao ustavnog predlagatelja i premijera Andreja Plenkovića. Dobronić je na dužnost izabran podrškom širokog političkog spektra.

U svom prvom intervjuu nakon imenovanja, Dobronić je izjavio da svoje imenovanje prvenstveno želi iskoristiti za unaprjeđenje pravosuđa „na način koji će kod građana i poduzetnika stvoriti osjećaj jačanja pravnog reda te pravednog djelovanja sustava”. 

Radovan Dobronić preminuo je u ožujku 2025. godine u svom stanu u Zagrebu u 66. godini života, nakon borbe s rakom prostate. Njegovo stanje naglo se pogoršalo posljednjih mjesec dana prije smrti, zbog čega je bio na bolovanju.

Nakon njegove smrti, sukladno Zakonu o sudovima, pokrenut je postupak izbora novog predsjednika Vrhovnog suda. Predsjednik Republike Zoran Milanović izrazio je sućut, ističući kako je Dobronić „svojim radom u hrvatskom pravosuđu značajno pridonio postizanju pravde što bi morao biti glavni cilj i smisao svakog pravosudnog sustava”.

## Izvori
Dušan Borčić

**Dušan Borčić** (Bosanski Petrovac, 13. decembra 1908.  - Beograd, 7. mart 1941.) bio je pilot-lovac Jugoslavenske vojske (JV). Poginuo je 1941. god. tokom odbrane Beograda u njemačkom napadu na Jugoslaviju. Završio je Podoficirsku pilotsku školu u Mostaru, a zatim i cijeli obim  letačke obuke za pilota lovačkog aviona. Godine 1937. unaprijeđen je u čin potporučnika.

Jugoslavenska avioindustrija je bila razvijena između dva rata. Samo u Srbiji je bilo 9 fabrika aviona. Prva i najbolja fabrika bila je Rogožarski u Zemunu koju je osnovao vojni veteran Živojin Rogožarski. Njegov tim inžinjera Ljubomir Ilić, Kosta Sivčev i Slobodan Zrnić konstruisali su jedan od najboljih svjetskih aviona svoje klase (niskokrilni lovački avion jednosed) - Rogožarski IK-3 čija proizvodnja je počela 1940. god.

Dušan Borčić je bio veoma vješt i sposoban pilot. Prilikom posjete Kraljevini Jugoslaviji u martu 1941, lični izaslanik Frenklina Ruzvelta, pukovnik Vilijam Džozef Donovan poželio je da vidi sposobnost jugoslovenskih pilota. Za gosta na pisti, ispred hangara „Aeroputa”, bili su „postrojeni avioni civilnog vazdušnog saobraćaja”, a potporučnik Borčić, na avionu Rogožarski IK-3, izveo je akrobatski let, koji je oduševio američkog pukovnika. Samo četiri mjeseca kasnije, 6. aprila, Borčić je poginuo u istom avionu, hrabro braneći Beograd.

Njemačko bombardovanje Boričića je zateklo na aerodromu Zemun, kao pilota u 51. vazdušnoj grupi 6. lovačkog puka na lovcu domaće proizvodnje Rogožarski IK-3.  Šesti lovački puk bio je naoružan sa 37 aviona Meseršmit Me-109E i 6 aviona domaće proizvodnje IK-3.
 
Prvog dana napada, 6. oprila, oborio je dva neprijateljska aviona, jednog lovca Meseršmita i jednog bombardera Dornier D-17. Nakon toga pogodio ga je Luftvafe pilot Rudolf Šmit iz 5. eskadrile 77. lovačkog puka i njegov avion je pao u blizini Sarajevske ulice a Borčić je poginuopoginuo.

## Izvori
Centrolecitalna jajna ćelija

**Centrolecitalna jajna ćelija** (grč. *kentron* = centar kruga, *lekithos* = žumance) opisuje smještaj žumanceta u centru citoplazme jajnih ćelija. Mnoga jaja zglavkara su centrolecitalna.

Tokom citokineze, centrolecitalni zigoti prolaze kroz meroblastično brazdanje, gdje se ravan brazdanja proteže samo do akumuliranog žumanceta i površinska je. To je zbog velikog gustog žumanceta koje se nalazi unutar centrolecitalnih jajnih ćelija i izaziva odgođeni embrionalni razvoj.

## Povezano
* Životni ciklus ćelije
* Izolecitalna jajna ćelija
* Telolecitalna jajna ćelija

## Reference
Huti (Jemen)

**Huti** su šiitski zajditski političko-vojni pokret nastao na sjeveru Jemena, osobito na području Saade, tijekom 1990-ih godina. Skupina je sastavljena pretežno od zajdita, ali se u raznim izvorima bilježi i prisutnost nekih sunita. Ime "Huti" proizlazi iz porodice ili iz vodeće jezgre povezane s Huseinom al-Hutijem.

Pokret se pojavio kao oporbena snaga predsjedniku Jemena Aliju Abdullahu Salehu, optuženom za korupciju i za političku ovisnost o Saudijskoj Arabiji i Sjedinjenim Državama. Godine 2003. Huti su usvojili službeni slogan izrazito neprijateljski usmjeren protiv Sjedinjenih Država, Izraela i Židova. Godine 2004. Husein al-Huti bio je ubijen od jemenske vojske u Saadi. Ta je epizoda označila početak hutijske pobune. Poslije je pokret bio vođen ponajprije od Abdul-Malika al-Hutija. Huti su sudjelovali u jemenskoj pobuni 2011. i uzeli su udjela u Konferenciji nacionalnoga dijaloga, ali su poslije odbacili politički sporazum iz 2011. Na kraju 2014., nakon što su ponovno uspostavili sporazum sa Salehom, osvojili su Sanu i velik dio sjevera Jemena. Od tada su postali jedan od glavnih aktera jemenskoga građanskog rata.

Godine 2015. Saudijska Arabija organizirala je vojnu koaliciju s ciljem ponovne uspostave međunarodno priznaté jemenske vlade. Sukob traje od tada i Huti su zadržali nadzor nad širokim područjima nekadašnjega Sjevernog Jemena. Razni izvori ih opisuju kao de facto vladajuću frakciju na područjima pod njihovim nadzorom, ali bez međunarodnoga priznanja kao legitimne vlade. Izvori tvrde pokret podupire Islamska republika Iran i da se naširoko smatra dijelom "Osovine otpora". Zbog toga se jemenski rat često tumači kao jedna od bojišnica regionalnog nadmetanja između Irana i Saudijske Arabije.

Nakon početka rata u Gazi 2023., Huti su lansirali projektile prema Izraelu i izvršili napade na brodove u Crvenome moru, izjavljujući da djeluju u solidarnosti s Palestincima i s ciljem olakšavanja ulaska humanitarne pomoći u Gazu. Izvori se nadalje slažu u tome da su Huti bili optuženi za teška kršenja ljudskih prava, uključujući napade na civile i uporabu djece vojnika, te da su bili označeni kao teroristička organizacija od strane nekih država.

## Povezano
* Hutijska pobuna
* Jemenski građanski rat

## Napomene

## Reference
Davor Domazet-Lošo

**Davor  Domazet Lošo** (Sinj, 1. maja 1948.), hrvatski političar, časnik, publicist i geostrateg.

## Biografija
Rođen je u Sinju 1. svibnja 1948. godine. U istome gradu je završio Osnovnu školu i Matematičko-prirodoslovnu gimnaziju. Od 1967 do 1971. pohađao je Vojno-pomorsku akademiju u Splitu. Nakon završetka iste bio je mornarički časnik u JRM, a 1984. godine završio je vojnu taktičku akademiju. Do 1986. godine bio je zapovjednik razarača Split, nakon smjene od 1987. do 1990. godine bio je načelnik odjela za stratešku prosudbu i analitiku vojnopomorske oblasti  u Splitu te je u tome svojstvu pet godina proučavao doktrinu NATO-a. 1990. godine krenuo je pohađati Ratnu školu JNA u Beogradu, ali 1991. godine prebjegao je u Hrvatsku vojsku. 

U doba rata u Hrvatskoj obnašao je sljedeće dužnosti: načelnik Obavještajne uprave Glavnog stožera (1992-1996), zamjenik načelnika Glavnog stožera (1996-1998), načelnik glavnog stožera (1998-2000).

2000. godine je smijenjen i umirovljen, te se od tada bavi geopolitičkim analizama i publicistikom.
Indeks kvalitete govora slušnog aparata

**Indeks kvalitete govora slušnog aparata** (**HASQI** - en. Hearing-Aid Speech Quality Index) je mjera kvalitete zvuka prvobitno dizajnirana za procjenu kvalitete govora za osobe sa slušnim aparatom. Također je dokazano da je u stanju procijeniti kvalitetu zvuka za negovorne zvukove i za slušatelje bez gubitka sluha.

## Pozadina
Iako se percepcija kvalitete zvuka može procijeniti perceptivnim mjerenjima, testiranje oduzima puno vremena. Shodno tome, razvijen je niz metrika koje omogućavaju procjenu kvalitete zvuka bez potrebe za ljudskim slušanjem. Standardizirani primjeri iz telefonije uključuju PESQ, POLQA, PEVQ i PEAQ. HASQI su prvobitno razvili Kates i Arehart kako bi procijenili kako izobličenja koja unose slušni aparati degradiraju kvalitet. Također su proizveli novu verziju 2014. godine.

Kressner et al. testirali su govorni korpus koji se razlikuje od skupa podataka korištenog za razvoj HASQI-ja i pokazali da se indeks dobro generalizira za slušaoce bez gubitka sluha, s performansama usporedivim s PESQ-om. Kendrick et al. pokazali su da HASQI može ocjenjivati ​​audio kvalitetu muzike i geofonskih, biofonskih i antrofonskih svakodnevnih zvukova, iako je njihovo istraživanje koristilo ograničeniji skup degradacija.

## Metoda
HASQI i njegova revizija iz 2014. godine su metode s dva kraja koje zahtijevaju i čistu referencu i degradirani signal kako bi se omogućila evaluacija. Indeks pokušava uhvatiti efekte šuma, nelinearne distorzije, linearnog filtriranja i spektralnih promjena računanjem razlike ili korelacije između ključnih audio karakteristika. To se postiže ispitivanjem kratkotrajnih omotača signala kako bi se kvantificirala degradacija uzrokovana šumom i nelinearnim filtriranjem, te dugotrajnih omotača signala kako bi se kvantificirali efekti linearnog filtriranja. Verzija 2 HASQI-ja uključuje model za snimanje nekih aspekata perifernog slušnog sistema, kako za normalne, tako i za slušaoce s oštećenim sluhom.

Kendrick et al. su razvili slijepu (jednostranu) metodu, bHASQI, koristeći mašinsko učenje. Ovo omogućava procjenu kvaliteta zvuka samo na osnovu degradiranog signala bez potrebe za čistom referencom.

## Povezano
* Perceptualna evaluacija kvalitete govora (PESQ)
* Perceptualno-objektivna analiza kvaliteta slušanja (POLQA)
* Perceptualna evaluacija kvalitete videa (PEVQ)
* Perceptualna evaluacija kvalitete zvuka (PEAQ)

## Reference

## Vanjske poveznice
* Kod za procjenu bHASQI-ja Izvorni kod za slijepu detekciju i mjerenje distorzije i klipinga
SAVAK

**SAVAK** bili su carski iranski tajni službeni organi koji su delovali između 1957. i 1979.

## Historija
Bila je to tajna policija koju je dinastija Pahlavi koristila da drži Iran pod nadzorom, naročito posle vlade Muhameda Mosadeka, koji je pokušao da oslabi njenu vlast i koji je potom zbačen državnim udarom koji su organizovale američke i britanske obaveštajne službe.

SAVAK se jako razvila tokom poslednjih petnaest godina vladavine šaha i pod komandom pukovnika Nematolaha Nasirija. Ukinuta je 1979. za vreme kratkog premijerskog mandata Šapura Bahtijara, kada je Iranska revolucija već bila u toku. Taj potez je učinjen u pokušaju da se umire protivnici šahovog režima. Nakon uspostavljanja Islamske Republike, SAVAK je zamenilo Ministarstvo informacija i nacionalne bezbednosti.

## Direktori
* Tejmur Bahtiar (1957 - 1961)
* Hasan Pakravan (1961 - 1965)
* Nematolah Nasiri (1965 - 1978)
* Naser Mogadam (1978 - 1979)

## Napomene
Riponjina jama

**Riponjima jama** se nalazi na Grmeču, u blizini naselja Smoljane, opština Bosanski Petrovac, Bosna i Hercegovina. I ako mještani znaju za njeno postojanje od ranije, ona je zbog pristupa koji zahtijeva alpinističku opremu, ostala nepoznata i neistražena do juna 2019. Tada se Siniša Mrđa, član kluba ekstremnih sportova "Crni Vrh" iz Bosanskog Petrovca, uz pomoć članova speleološkog društva "Pionir" iz Banja Luke, prvi spustio u jamu i obavio prva istraživanja. Pri tome je napravio fotografije i video zapis kojim je zainteresovao određeni broj speleologa i istraživača.
## Speleološka istraživanja
Prostor Grmeča obiluje brojnim pećinama i jamana, pa se procjenjuje da ih ima više od 280 samo na području koje obuhvata bosanskopetrovačka opština. Velika "Speleološka ekspedicija Grmeč 2021", koju je predvodio Aleksandar Pegan, uz financijsku pomoć vlade Unsko-sanskog kantona i opštine Bosanski Petrovac organizovana na širem području opštine, istražila je 15 pećina i jama na prostoru ove planine, a tom prilikom došlo se do vrlo zanimljivih otkrića. Pećine ili jame na području Smoljane  riznice su podzemnog životinjskog svijeta, u kojima su moguća i velika otkrića, mišljenja su članovi ekspedicije. Cilj je bio valorizovati prirodno bogatstvo Grmeča. U istraživanjima su učestvovali speleolozi, speleoronioci, biolozi i entuzijasti iz Bosne i Hercegovine, Srbije i Slovenije, koji su  tokom istraživanja podzemnih objekata uradili njihovo mapiranje. Evidentirane su i životinjske vrste koje nastanjuju svijet pećina, skeletni ostaci životinja za koje će se tek utvrditi starost, ali i određeni artefakti poput keramike, koji ukazuju na davno prisustvo čovjeka.

Gledajući geološke karte i samu konfiguraciju terena ekspedicija je došla do zaključka da je Grmeč teren na kojem bi se trebalo nalaziti još nekih objekata kao što je Riponjina jama i da se pod zemljom krije neki veliki sistem. Tome ide u prilog činjenica da su izvorišta s druge strane planine (Sanica (rijeka), vrelo Krušnica, Korčanica, Dabar) veliki vodeni tokovi. 

### Opis jame
Poseban utisak izazvala je Riponjina Jama, još uvijek nedovoljno istražena. Radi se o ogromnom prostoru. Jama je duboka 155 m, sa 4 etaže, i ukupne dužine oko 550 m. Bogat pećinskim nakitom i oblicima koje samo priroda može da izvaja. Unutrašnjost je ispunjena mnoštvom speleološkog nakita kao što je milenijski poljubac, pećinski crtež,  “pećinski mozak”, trapete, stub visine 33 m,  stalagmiti visine 9 i širine 13 metara. Prisutne su i bigrene kade koje počinju na dubini od 30 metara i spuštaju se do posljednjeg nivoa, gdje ih ima znatan broj. Registrovani su slijepi miševi te dvije vrste još neistraženih insekata, koje su poslate u Zagreb na istraživanje.

## Vanjski linkovi
* Riponjina jama među najstarijima u Evropi
* Riponjina jama, velika pećina kod Bosanskog Petrovca 

## Izvori
Arheološko nalazište Manastirište

**Arheološko nalazište Manastirište)** (Grčka crkvina ili Crkvina) se nalazi iznad kuća naselja Cimeša, Bosanski Petrovac, Bosna i Hercegovina. Lokalitet je višeslojan: praistorijski, antički i srednjovjekovni. Prvi ga je registrovao Petar Mirković u Godišnjaku Zemaljskog muzeja iz 1890. god. pišući o naselju Bjelaju. Malazište je istraživao Vejsil Ćurčić prilikom terensko-topografskih ispitivanje krajem XIX vijeka.

Na lokalitetu su  otkopani temelji srednjovjekovne crkve u obliku krsta. Uz crkvu se nalazi veći broj pogrebnih humki (tumula), od kojih je 12 prekopano. Promjer im se kreće između 6-8 m, a visine 0,45-0,65 m. Građene su od sakupljenog kamenja i zemlje. Jedne su obrasle travom, a dio je između litica. U njima su pronađeni keramički ulomci, dijelovi opeke iz rimskog perioda i samo u dva slučaja dijelovi kostura što je potvrdilo činjenicu da svaki tumul nije nužno bio grobno mjesto. U jednom od dva groba pronađena je i mermerna ploča s natpisom, ali je ona vremenom izgubljena.

Pronađene su dvije narukvice od brozane žice, proširenih i ukrašenih krajeva u stilu barbariziranih antičkih oblika, ukrašene poprečnim vrpcama sa izdubljenim crtama i zarezima. Za prečke su se kačile girlande. Interesantan je nalaz rijedkog primjerka ukosnice u vidu stilusa od pozlaćenog srebra, kao i željezni "rimski" ključ. Kasnija podrobnija ispitivanja pri Zemaljskom muzeju u Sarajevu su utvrdila da je ukosnica iz perioda kada su ovim krajevima vladali Istočni Goti pošto su predhodno ovladali Zapadnim rimskim carstvom u Italiji.

## Izvori
Pasteurova tačka

**Pasteurova tačka** je nivo kisika (oko 0,3% po volumenu, što je manje od 1% sadašnjeg atmosferskog nivoa zvanog PAL) iznad kojeg se fakultativni aerobni mikroorganizmi i fakultativni anaerobi prilagođavaju s fermentacije na aerobno disanje. Također se koristi za označavanje nivoa kisika u ranoj atmosferi Zemlje za koji se vjeruje da je doveo do velikih evolucijskih promjena. Nazvan je po Louisu Pasteuru, francuskom mikrobiologu koji je proučavao anaerobnu mikrobnu fermentaciju, i povezan je s Pasteurovim efektom.

Nekada se pretpostavljalo da je prije otprilike 400 miliona godina, u kambrijskom periodu, nivo kisika u atmosferi porastao sa 0,1 na 1 posto sadašnjeg nivoa atmosfere. Navodno je to dovelo do toga da su mnogi organizmi prešli sa fermentacije na respiraciju, što je dovelo do razvoja fotosinteze kod organizama i onoga što se naziva kambrijskom eksplozijom vrsta. Također je predloženo da je takav povećani nivo kisika smanjio utjecaj ultraljubičastog zračenja. 

Sada je dobro dokumentirano da je nivo kisika dostigao najmanje 10% sadašnje vrijednosti prije 2,4 milijarde godina (za detalje pogledati veliki oksidacijski događaj).

## Povezano
* Pasteurov efekat
* Bazen L'Atalante

## Reference
Campi Flegrei

**Campi Flegrei** (*Flegrejska polja*) su velika oblast supervulkanskih kaldera smeštenih na zapadu Napulja, u Italiji. Oblast je proglašena regionalnim parkom 2003. godine. Područje kaldere sastoji se od 24 kratera i vulkanskih struktura od kojih većina leži pod vodom. Hidrotermalna aktivnost može se posmatrati u Lucrinu, Agnanu i Pozzuoliju. Izbijanje gasova karakteristično je za krater Solfataru, mitološki dom rimskog boga vatre Vulkana. Ovo područje nadgleda Vezuvska opservatorija. Smatra se supervulkanom.
Područje takođe karakteriše fenomen bradiseizmičnosti, koji je najočitiji u Macelumu iz Pozzuolija (pogrešno identifikovanom kao Serapisov hram): trake bušotina koje su morski mekušci ostavili na mermernim stubovima pokazuju varijacije nivoa lokacije u odnosu na nivo mora.

## Reference

## Vanjske veze
Anka Došen Dobud

**Anka Došen Dobud** (Krnjeuša, Bosanski Petrovac, 1. januar 1920 – Zagreb, 5. februar 2022) bila je jugoslavenska i hrvatska književnica, pedagog i univerzitetski profesor.

U Zagrebu je završila osnovnu školu. Potom se školovala u Koprivnici i Sarajevu. Građansku i učiteljsku školu završila je u Sarajevu. U Breškama kraj Tuzle je školskih godina 1941./42. i 1942./43. predavala u privatnoj osnovnoj školi s pravom javnosti. Nakon rata je radila kao učiteljica, u Babincu kraj Bjelovara, pa u Istri. Uporedo sa učiteljskom službom završila je gimnaziju. Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu 1957. godine završila je studije pedagogije. Po završetku studija postavljena je za profesoricu Učiteljske škole u Puli 1957. u kojoj je školske godine 1960./1961. obavljala dužnost direktorice. Prešla je na Pedagošku akademiju u Puli i od 1967. do 1971. obavljala dužnost dekanice. Godine 1971. zasnovala je radni odnos na Pedagoškoj akademiji u Zagrebu, gdje je radila do penzionisanja 1978. godine. 

Anka Došen Dopud napisala je veći broj knjiga i članaka iz predškolske pedagogije i metodike odgojno-obrazovnog rada. Dala je poseban pečat predškolskoj pedagogiji, znanosti koja i danas traži i pronalazi puteve novog pristupa djetetu. Pomagala je i poticala mnoge odgojitelje i ravnatelje predškolskih ustanova da unose nova znanstvena znanja u svoj rad. Inspiraciju za svoj rad, knjige i članke dobivala je u vrtićima, sjedeći satima na malim dječjim stolicama, promatrajući djecu u igri i odgojno-obrazovnim aktivnostima. 
## Djela
### Knjige za djecu
* U potrazi za vješticom Makrom, Alinea, Zagreb, 2010, 
* Leove priče o prijateljstvu, (koautor Ljiljana Ivković), OSVIT, Zagreb, 2012, 
* Leo's stories about friendship, (Co-Author Ljiljana Ivković), OSVIT, Zagreb, 2012,
* Dva gušterića – Tražeći majku uletjeli u bajku, Hum naklada, Zagreb, 2016, 
Novele
* Krnjeuša u srcu i sjećanju, Matica Hrvatska - Ogranak Rijeka, Rijeka, 1994, 
* To je bilo onda, Zagreb, samizdat, 2006, 
* Lari i Penati Bribićeva doma, Hum naklada, Zagreb, 2012, 
* Godine odlazaka i povrataka, Hum naklada, Zagreb, 2012, 
* Istarska učiteljica – Uspomene iz Zone B, Naklada Pavičić, Zagreb, 2013, 
* Tri križna puta, ITG, Zagreb, 2018, 
## Priznanja
* Orden rada
* Godišnja nagrada „Ivan Filipović” za unapređivanje odgojno-obrazovnog sistema, 1968.[8]
* Povelja zahvalnosti za trajan doprinos obrazovanju učitelja i odgajatelja, Filozofski fakultet u Splitu, 2012
## Izvori