open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Cádiz

Kadiz () je glavni grad istoimene provincije Cádiz u španskoj autonomnoj pokrajini Andaluzija, i gradski centar Zaliva Kadiz, 
treći po veličini grad Andaluzije i jedan od najaktivnijih gradova Andaluzije u ekonomskom i industrijskom smislu. Osim toga, zajedno sa opštinama Čiklana de la Frontera, Herez de la Frontera, Puerto de Santa Marija, Puerto Real, Rota i San Fernando čini zajednicu opština Zaliva Kadiz.

Grad je od nesumnjivo velikog turističkog značaja zbog svoje duge i značajne istorije koja traje više od 3.100 godina.

## Etimologija imena
**Gadir** (גדר, prvobitno feničansko ime grada), etimološki znači "tvrđava" ili "utvrđenje". Odgovara imenu "Agadir" koje je često na severu Afrike kao na primer Agadir u Maroku. I dan danas, kod Berbera "agadir" znači "zid". Gadir je bila najznačajnija feničanska enklava u antičko doba na Iberijskom poluostrvu.

Kasnije je grad bio poznat po svom grčko-atičkom imenu - Gadeira". Na latinskom, grad se zvao Gades.

## Klima
Kadiz ima mediteransku klimu. Prosečna godišnja temperatura je 18,1º-{C}-, karakteristična za mediteransko podneblje. Najtopliji mesec je avgust sa prosečnom najvišom temperaturom od 34,7º-{C}-, dok je prosečna najniža temperatura u najhladnijem mesecu, januaru, iznosi 9,9º-{C}-,

## Historija
**Kadiz** je osnovan oko 80 godina posle Trojanskog rata. Grad su onovali Feničani, i dali mu ime Gadir (feničanski:גדר), koji su ga koristili pri trgovini sa Tartešanima. Gadir je bio grad-država na ušću reke Gvadalkivir, oko 30 kilometara severzapadno od Kadiza (njegova tačna lokacija nikad nije jasno ustanovljena).

Kadiz se smatra jednim od najstarijih gradova u Zapadnoj Evropi. Tradicionalno, datum njegovog osnivanja se smešta u 1104. pne., prema Veleju Peterkuliju u Istorija Rima 1:2,1-3), mada od 2004, ni jedno arheološko otkriće nije starije od 9 veka pne. Jedino rešenje ovog neslaganja je pretpostavka da je Kadiz u početku bio mala trgovačka ispostava .

Kasnije su ga Grci nazvali **Gadira**, ili **Gadeira**. Prema grčkoj legendi, Gadir je osnovao Herakle nakon što je ubio Geriona, monstruoznog ratnika-titana sa tri glave i tri poprsja i samo jednim parom nogu. Pored Kadiza postoji jedan "tumulus" (brežuljak) za koga se kaže da je Gerionov grob

## Značajne osobe
* Manuel de Falla, najugledniji španski kompozitor ranog 20. vijeka.

## Reference
Lista jezika

## Porodice jezika i izolovani jezici

### [[Evropa]], Jugozapadna [[Azija]], Severna [[Afrika]]
* Indoevropska porodica
* Severnokavkaska porodica
* Južnokavkaska porodica
* Dravidska porodica
* Afroazijska porodica
* Baskijski (izolat)
* Burušaski (izolat)

### Severna [[Evroazija]]
* Uralska porodica
* Altajska porodica
* Čukotsko-Kamčatska porodica
* Jenisejsko-Ostjačka porodica
* Jukagirska porodica
* Giljački (izolat)
* Ainu (izolat)
* Japanski (izolat)
* Korejski (izolat)

### Jugoistočna [[Azija]]
* Kinesko-Tibetska porodica
* Hmong-Mien porodica
* Tajska porodica
* Austro-Azijska porodica
* Austronezijska porodica
* Nihali (izolat)

### [[Afrika]]
* Niger-Kongoanska porodica
* Nilsko-Saharska porodica
* Kojsanska porodica
* Mbugu (izolat)

### [[Amerike|Amerika]]
* Amerindijanska porodica
* Na-Dene porodica
* Eskimsko-Aleutska porodica

### [[Australija]] i [[Okeanija]]
* Australijska porodica
* Indo-Pacifička porodica
* Andamanska porodica
* Tasmanijska porodica

## Sporna klasifikacija

Pored generalno prihvaćene jezičke klasifikacije, postoje i izvesne hipoteze o daljoj klasifikaciji u makro-jezičke porodice. Međutim, jedan broj lingvista ovakvu klasifikaciju osporava zbog nedovoljno dokaza koji idu u prilog tome. Ovde se nalazi spisak ovih hipotetičnih makro-porodica jezika:

### [[Kavkaska porodica]]
* Severno-Kavkaska grupa
* Južno-Kavkaska grupa

### [[Uralsko-Jukagirska porodica]]
* Uralska grupa
* Jukagirska grupa

### [[Uralsko-Altajska porodica]]
* Uralska grupa
* Altajska grupa
* Japanski
* Korejski

### [[Korejsko-Japanska porodica]]
* Japanski
* Korejski

### [[Evro-Azijska porodica]]
* Indo-Evropska grupa
* Južno-Kavkaska grupa
* Altajska grupa
* Uralska grupa
* Jukagirska grupa
* Japanski
* Korejski
* Ainu
* Giljački

### [[Nostratička porodica]]
* Indo-Evropska grupa
* Afro-Azijska grupa
* Južno-Kavkaska grupa
* Dravidska grupa
* Altajska grupa
* Uralska grupa
* Jukagirska grupa
* Čukotsko-Kamčatska grupa
* Eskimsko-Aleutska grupa
* Japanski
* Korejski
* Ainu
* Giljački

### [[Dene-Kavkaska porodica]]
* Severno-Kavkaska grupa
* Kinesko-Tibetska grupa
* Jenisejsko-Ostjačka grupa
* Na-Dene grupa
* Baskijski
* Burušaski

### [[Elamitsko-Dravidska porodica]]
* Dravidska grupa
* Elamitski (mrtav jezik)

### [[Akvitansko-Baskijska porodica]]
* Baskijski
* Akvitanski (mrtav jezik)

### [[Kongoansko-Saharska porodica]]
* Niger-Kongoanska grupa
* Nilsko-Saharska grupa

### [[Austro-Tajska porodica]]
* Tajska grupa
* Austronezijska grupa

### [[Austrička porodica]]
* Tajska grupa
* Austro-Azijska grupa
* Austronezijska grupa
* Hmong-Mien grupa
* Ainu

### [[Pacifička porodica]]
* Australijska grupa
* Indo-Pacifička grupa
* Andamanska grupa
* Tasmanijska grupa

### [[Paleo-Sibirski jezici]]
* Čukotsko-Kamčatska grupa
* Jenisejsko-Ostjačka grupa
* Jukagirska grupa
* Eskimsko-Aleutska grupa
* Giljački
Izolirani jezici

**Izolirani jezici** su oni za koje se smatra da nisu genetski povezani ni s jednim drugim poznatim jezikom.

Primjeri izoliranih su ainu, baskijski, burušaski i korejski jezik, kao i neki izumrli jezici, od kojih su najpoznatiji etrurski i sumerski.

Ponekad davanjem statusa jezika dosadašnjem dijalektu nekog jezika, jezik formalno prestaje biti izoliran, npr. japanski.

Termin se može koristiti i relativno (rjeđe): grčki, albanski i armenski su izolirani indoeuropski jezici, jer unutar te porodice nemaju (dokazanih) bliskih srodnika.

## Vanjske veze

* Orphans with no Families: Languages missing genetic relationships 
* Popis izoliranih jezika na Ethnologue
Oscar Montelius

**Oscar Montelius** (9.9. 1843 – 4.11. 1921.) bio je švedski arheolog koji je rafinirao koncept serijacije, odnosno metodu relativnog kronološkog datiranja. Serijacija je postupak razvijanja kronologije kroz aranžiranje materijalnih ostataka kulturne tradicije u redu koji producira najkonzistentniju matricu njenih kulturnih osobina.

Početni poticaj mu je bilo nastojanje da pruži relativne datume za artefakte u muzejskim zbirkama koje često nisu imale rigorozne podatke, i to tako što je radio usporedbe s drugim artefaktima unutar određenog geografskog područja. Monteliusova metoda je stvorila kronologije specifične za lokaciju, temeljene na materijalnim ostacima. Kasnije, kada bi se kombinirali s pisanim historijskim referencima, predmeti bi mogli dobiti apsolutne datume.

On je uzeo sistem tri doba (Kameno doba, Brončano doba, Željezno doba), prvotno zamišljen od Christiana Jürgensena Thomsena kako bi organizirao danske muzejske zbirke arheoloških materijala te ih je podijelio na manje pod-periode. Tako je neolit u Skandinaviji podijelio na četiri perioda označena brojevima (I-IV) a Nordijsko brončano doba na šest perioda (I-VI). Prvi je ustanovio kako brojni švedski petroglifi datiraju iz Nordijskog brončanog doba, i to tako što je uspoređivao sjekire prikazane na petroglifima s arheološkim nalazima. Također je podržavao Thomsenovu tipologiju brakteata iz perioda Velike seobe naroda.

Koristeći kalendarske datumi iz nedavno dešifriranih hijeroglifa Drevnog Egipta, Montelius je koristio složeni sistem ukršetnog datiranja kroz tipologije i pridružene nalaze kako bi ustanovio apsolutne datume za arheološke nalaze širom Evrope.

Njegove difuzionističke teorije su s vremenom zamijenili složeniji pogledi na kulturnu interakciju ali se njegov sistem pod-podjela još uvijek koristi. Montelius je godine 1917. postao članom Švedske akademije.

## Vanjske veze
* Oscar Montelius
Izbjeglica

**Izbjeglica** (ijek.) ili **izbeglica** (ek.), pojam koji u najširem smislu označava svaku osobu koja je bila zbog rata, elementarne nepogode ili sličnih okolnosti bila prisiljena trajno ili na duži rok napustiti svoju domovinu ili prebivalište.

Od godine 1951. pojam izbjeglice je suzilo međunarodno pravo, odnosno Konvencija UN o statusu izbjeglica koja kao izbjeglicu definira osobu koja se "se nalazi izvan zemlje svog državljanstva i koja uslijed osnovanog straha od proganjanja zbog rase, vjere, nacionalnosti, pripadnosti određenoj društvenoj grupi ili političkog uvjerenja ne želi ili se ne može staviti pod zaštitu te države".

## Povezano
* Azil
* Raseljena osoba

## Vanjske veze

* Ured Visokog povjerenika UN za izbjeglice u Hrvatskoj
* Ministarstvo za ljudska prava i izbjeglice pri Vijeću ministara Bosne i Hercegovine
Bantu jezici

**Bantu jezici** (odnosno **uži bantu jezici**) predstavljaju grupu koja pripada nigersko-kongoanskoj porodici. Ova grupa se nalazi duboko u genealološkom stablu bantoidske grupe, koja je, pak, duboko u nigersko-kongoanskom stablu. Prema nekim procjenama, ima oko 513 jezika u Bantu grupi, 681 jezika u bantoidskoj te 1.514 in u nigersko-kongoanskoj grupi. Bantu jezici se danas uglavnom govore istočno i južno od suvremene Nigerije tj. u oblastima koja su se nekada zvale centralna, istočna i južna Afrika. Neki od tih "Bantu" dijelova Afrike također imaju jezike izvan nigersko-kongoanske porodice (v. karta).

Riječ Bantu je prvi koristio Wilhelm Heinrich Immanuel Bleek (1827-1875) s time da je označavala 'narod', a što se reflektira u mnogim jezicima grupa. Zajednička karakteristika Bantu jezika je da koriste korijene kao *-ntu* ili *-tu* za 'osobu', a prefiks za narode je u mnogim jezicima *ba-*, a što zajedno daje *ba-ntu* "narod". Bleek, a kasnije Carl Meinhof, su vršili komparativne studije gramatika Bantu jezika.

## Povezano
* Bantu narodi

## Reference

## Vanjske veze

* Comparative Bantu Online Dictionary  - includes a comprehensive bibliography.
* Bantu online resources by Jacky Maniacky, including
** List of Bantu noun classes with reconstructed Proto-Bantu prefixes (in French)
* List of Bantu language names with synonyms ordered by Guthrie number).
* Introduction to the languages of South Africa
* Etymology Dictionary
* Adaptation of English loanwords in Chichewa 
* Bemba Phonology 
* Journal of West African Languages  - for back issues and reprints of articles.
* Bantu Languages of Uganda
Predrimsko željezno doba

**Predrimsko željezno doba Sjeverne Evrope** (5/4. vijek pne. - 1. vijek pne.) označava najraniji dio Željeznog doba u Skandinaviji, sjevernoj Njemačkoj i Nizozemskoj sjeverno od rijeke Rajne, a na čijim područjima se nalaze brojna arheološka nalazišta s mnoštvom artefakata. Predmeti otkriveni na nalazištima sugeriraju kako su se kulture Predrimskog željeznog doba razvijale bez naglog skoka iz Nordijskog brončanog doba, ali da su postojali snažni uticaju keltske Hallstattske kulture u Centralnoj Evropi. Za vrijeme 1. vijek pne. rimski uticaj se počeo osjećati čak i u Danskoj.

## Povezano
* Kameni krugovi Željeznog doba
* Germanska plemena
* Kultura polja urni
* Jastorfska kultura
* Hjortspringski čamac
* Tijela iz močvara

## Izvori

## Vanjske veze
* "Tracing Prehistoric man in Scandinavia"
Apolon iz Veja

**Apolon iz Veja** je velika oslikana etrurska statua Apolona od terakote, a koja je napravljena u gradu Veji oko 550. i 500. pne. u 'međunarodnom' jonskom ili kasnom arhajskom etrurskom stilu. Iskopana je godine 1916., a danas se nalazi u Nacionalnom etrurskom muzeju.

Moguće je da ju je napravio Vulka, jedini etrurski umjetnik čije je ime poznato.

## Izvori
* 

## Vanjske veze
* Its colours reconstructed
* Its own website
Vaishali

**Vaishali** se može odnositi na :
* Koloniju u sjeverozapadnom Delhiju
* Distrikt Vaishali u indijskoj državi Bihar.
* Vaishali (drevni grad), drevni indijski grad smješten u današnjem okrugu Vaishali District u indijskoj državi Bihar.
* ''Vaishali'' (film), Malayam film koga je režirao Bharathan
Vulka

**Vulka** (*Vulca*) je bio etrurski umjetnik iz grada Veji. On je jedini etrurski umjetnik čije se ime spominje u antičkim izvorima. Prema njima je radio za posljednjeg rimskog kralja Tarkvinija Oholog. On je napravio Jupiterov kip od terakote koji se nalazio unutar Hrama Jupitera Optimusa Maximusa na Kapitolu, a možda i Apolon iz Veja. Statua Jupitera, napravljena s crvenim licem, bila je tako slavna da su rimske vojskovođe za vrijeme trijumfa bojali svoje lice u crveno. Plinije Stariji navodi kako su njegova djela bila "najdičniji prizori božanstava u njegovom vremenu... cjenjenija od zlata."

## Reference
Portonaccio

**Portonaccio** je lokacija koja se nalazi u blizini drevnog etrurskog grada Veio, sjeverno od Rima u centralnoj Italiji. Ne bi se smio miješati s rimskom četvrti koja se nalazi kraj Via Tiburtine.

Portonaccio je najpoznatiji po svetištu Minerve, prvom etrurskom hramu koji je koristio toskanski red, a koji je sagrađen 510. pne.
Nacionalni etrurski muzej

*Ovo je članak o muzeju, za historiju same kuće u kojoj je smješten v. [[Villa Giulia]].*

**Nacionalni etrurski muzej** () je muzej etrurske civilizacije smješten u Villa Giuliji u rimskom Parku Villa Borghese.

## Historija
Vila je sagrađena za pape te je ostala u njihovom vlasništvu sve do 1870. godine, kada je poslije Risorgimenta i propasti Papske države postala vlasništvo Kraljevine Italije. Muzej je osnovan godine 1889. kao izraz nacionalističkog pokreta koji je nastojao prikupiti sve pred-rimske antikvitete Lacija, južne Etrurije i Umbrije a koje su pripadale etrurskoj i faliskanskog civilizaciji. 

## Zbirke
Najpoznatije blago muzeja je grobni spomenik od terakote poznat pod nazivom *Muž i žena* (takozvani *Sarcofago degli Sposi*) koji izgledaju kao da su zajedno na gozbi.

Ostali eksponati su:
* Etrursko-feničanske Pyrgi tablice.
* Apolon iz Veja.
* Cista Ficoroni.
* Rekostruirani friz koji prikazuje Kreugasa kako jede mozak svog neprijatelja.

## Vanjske veze

*  Museo Nazionale Etrusco information
509. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji
* U Rimu svrgnuta monarhija i uspostavljena Rimska Republika.
* 1. 3. — U Rimu održan prvi trijumf pod Republikom.
* 13. 9. — Jupiterov hram je posvećen na rimskom Kapitol na septembarske ide.

## Rođenja

## Smrti
* Lucius Junius Brutus, rimski konzul i osnivač Republike
* Titus Junius Brutus i Tiberius Junius Brutus, braća (i sinovi konzula Luciusa Juniusa Brutusa) koji su zajedno sa ujacima iz roda Vitellii i tri brata Aquillii, bili pogubljeni nakon otkrića Tarkvinijanske zavjere
* Aruns, sin posljednjeg rimskog kralja Lucija Tarkvinija Oholog
* Spurius Lucretius Tricipitinus, rimski consul suffectus

## Reference
508. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji
* U Rimu uvedena služba *[[pontifex maximus]]*.
* 508. pne./507. pne. – Klisten preuzima vlast u Areni, organizira deme i uvodi demokratske reforme.

## Rođenja

## Smrti

## Izvori
507. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji

## Rođenja
* Lu Ban, kineski izumitelj i filozof

## Smrti
* Sudharmaswami, indijski vjerski vođa

## Izvori
506. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji
* Bitka kod Bojua: Snage Države Wu pod komandom Sun Tzua tuku snage države Chu, uništavaju njen glavni grad Ying i tjeraju kralja Jinga na bijeg.

## Rođenja

## Smrti

## Izvori
503. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji
* Latinski gradovi Pomecija i Kora uz pomoć Auruncija dižu ustanak protiv Rima.

## Rođenja

## Smrti
* Publius Valerius Publicola, rimski političar i vođa ustanka protiv Tarkvinija Oholog

## Izvori
502. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji
* 4.12. – Solarna eklipsa zamračuje Egipat.
* Latinski savez poražava Etrurce pod Lars Porsenom kod Aricije.
* Naksos diže pobunu protiv perzijske dominacije što predstavlja početak Jonskog ustanka.

## Rođenja

## Smrti
* Anaksimen iz Mileta, filozof

## Izvori
501. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji
* Klisten reformira demokraciju u Ateni.
* Naksos je napadnut od Perzijskog Carstva.
* Kao odgovor na prijetnje Sabinjana, Rim stvara službu diktatora.
* Konfucije je imenovan guvernerom Chung-tua.
* Gadir (današnji Cádiz) osvaja Kartaga. (približan datum)

## Rođenja

## Smrti
* Vojvoda Ai od Qina, vladar kineske Države Qin
* Deng Xi, kineski filozof

## Izvori
500. pr. n. e.

__NOTOC__

## Događaji
* Darije I od Perzije proglašava aramejski kao službeni jezik zapadne polovice svog carstva.
* Izbjeglice s Teosa ponovno naseljavaju Abderu.
* Osnovana prva republika u Vaishaliju, u današnjoj indijskoj državi Bihar.
* Narodi koji govore Bantu dolaze u jugozapadnu Ugandu sa zapada. (približan datum)
* Završetak civilizacije nordijskog prončanog doba prema periodizaciji Oscara Monteliusa i početak Predrimskog željeznog doba.
* Stanovništvo svijeta: 100,000.000
* Vulka radi Apolona iz Vejia, iz hrama Portonaccio. Danas se čuva u Museo Nazionale di Villa Giulia u Rimu.

## Rođenja
* Fidija, grčki kipar

## Smrti
* Pitagora, starogrčki filozof

## Reference
Matematičar

**Matematičar** je osoba čija je glavni predmet proučavanja i istraživanja polje matematike.

## Matematika

**Matematika** (grčki: *μαθηματική* što znači *učenje*) je formalna i egzaktna nauka koja je nastala izučavanjem figura i računanjem s brojevima. Pod matematikom se u širem smislu podrazumeva da je ona nauka o količini (aritmetika), strukturi (algebra), prostoru (geometrija) i promeni (analiza).

Na srpskom jeziku se matematika izučava, npr. na Matematičkom fakultetu Univerziteta u Beogradu i Matematičkoj gimnaziji.

## Zanimanje
Na osnovu srpskog Republičkog zavoda za statistiku, zanimanje matematičar (šifra 2120) je svrstano u kategorije:
* (2) stručnjaci i umetnici,
* (21) Stručnjaci osnovnih i primenjenih nauka i
* (212) Matematičari, aktuari i statističari.
Pored opšte kategorije matematičar postoje i sledeća zanimanja:
* Matematičar u oblasti čiste/primenjene matematike
* Statističar matematičar
* Nastavnik matematike
* Stručni saradnik u matematici
Na osnovu istraživanja objavljenog na portalu Zavoda za zapošljavanje Republike Srpske, matematičar je bilo jedno od deset najboljih zanimanja u 2012. godini.
## Nagrade i takmičenja
Ne postoji Nobelova nagrada za oblast matematike, mada je bilo slučajeva kada su matematičari dobijali nagrade iz drugih oblasti, npr. ekonomije.

Zaslužnim matematičarima se dodeljuju sledeće nagrade: 
* Abelova nagrada (po Nilsu Abelu), 
* Černova medalja (po Šing-Šen Černu), 
* Fildsova medalja (po Džon Fildsu), 
* Gausova nagrada (po Karlu Gausu) 
i druge.

Iz oblasti matematike, se organizuju brojna takmičenja na različitim školskim nivoima: 
* Međunarodna matematička olimpijada, najvažnije i najuglednije takmičenje iz matematike učenika srednjih škola 
* Balkanska matematička olimpijada, godišnje takmičenje u matematici učenika srednjih škola iz zemalja članica takmičenja
i druga.

## Značajni matematičari

GodfreyKneller-IsaacNewton-1689.jpg|Isak Njutn, 1642 – 1727
Leonhard Euler 2-2.jpg|Leonard Ojler, 1707 – 1783
Joseph-Louis_Lagrange.jpeg|Žozef Luj Lagranž, 1736 – 1813
Carl Friedrich Gauss.jpg|Karl Fridrih Gaus, 1777 – 1855
Georg_Friedrich_Bernhard_Riemann.jpeg|Bernhard Riman, 1826 – 1866
JH Poincare.jpg|Anri Poenkare, 1854 – 1912
Hilbert.jpg|David Hilbert, 1862 – 1943
Srinivasa_Ramanujan_-_OPC_-_1.jpg|Srinivasa Ramanudžan, 1887 - 1920


## Povezano
* Spisak članaka na srpskoj Vikipediji o matematičarima

## Izvori


## Vanjske veze

* Društvo matematičara Srbije
* The MacTutor History of Mathematics archive. A comprehensive list of detailed biographies.
* The Mathematics Genealogy Project. Allows to follow the succession of thesis advisors for most mathematicians, living or dead.
* ''Occupational Outlook'' – Mathematicians . Information on the occupation of mathematician from the US Department of Labor.
* Unsolved Problems. A list of sixteen major unsolved problems in mathematics at MathWorld.
* Sloan Career Cornerstone Center: Careers in Mathematics.
Poslanica Efežanima

**Poslanica Efežanima** je jedna od knjiga Novoga zavjeta i Biblije. Tradicionalno se smatra, da je poslanicu napisao apostol Pavao, dok je bio u zatvoru u Rimu oko 62. godine. U to vrijeme nastala je i Poslanica Kološanima te Poslanica Filemonu. Biblijska kratica knjige je Ef.

Teolog William Barclay naziva ovu poslanicu "kraljicom poslanica". Tradicionalno se smatra, da je poslanicu napisao apostol Pavao, jer započinje riječima: "Pavao, po volji Božjoj apostol Krista Isusa: svetima koji su u Efezu i vjernima u Isusu Kristu (Ef 1,1)" . Neki učenjaci smatraju, da je poslanicu napisao neki Pavlov suradnik uz Pavlovu pomoć ili netko drugi. Ako je apostol Pavao autor, vjerojatno je pisao za vrijeme zatočeništva u Rimu, jer spominje zatočeništvo više puta u poslanici (Ef 3,1; 4,1; 6,20).

Glavna tema je Crkva i njeno utemeljenje u Kristu, kao dio želje Boga Oca. Poslanica počinje temama o otajstvu spasenja Crkve, Božjem naumu spasenja i o spasiteljskom Božjem naumu ostvarenom u nama. Pavao je prvi put na tri mjeseca boravio u Efezu, što je zabilježeno i u Djelima apostolskim (Dj 18,19-21). U Efezu je tada ostavio Priscilu i Akvilu, raspravljao je sa Židovima u sinagogi i poručio, da će se vratiti ako bude Božja volja. Vratio se iste godine i ostao tri godine. Njegovim zalaganjem i radom razvijala se i jačala kršćanska zajednica u Efezu. O tome piše: "Meni, najmanjemu od svih svetih, dana je ova milost: poganima biti blagovjesnikom neistraživog bogatstva Kristova (Ef 3,8)". Iz toga grada, kršćanstvo se proširilo na gotovo cijelu (tada poznatu) Aziju (Dj 19,26). Kada je Pavao bio u gradu Miletu pozvao je, da tamo dođu stariješine iz Efeza i prenio im je svoju poruku, misleći da se više neće vidjeti: "Zato bdijte imajući na pameti da sam tri godine bez prestanka noću i danju suze lijevajući urazumljivao svakoga od vas (Dj 20,31)".

U Efezu je bila multikulturalna kršćanska zajednica sastavljena od obraćenih Grka i Židova. Apostol Pavao je imao to na umu pišući poslanicu i prilagodio je teme sukladno tome. Piše kako su nekada bili izvan Krista, a "sada pak, u Kristu Isusu, vi koji nekoć bijaste daleko, dođoste blizu - po Krvi Kristovoj (Ef 2,13)". Poziva ih na jedinstvo i zajedništvo (te se riječi spominju mnogo puta u poslanici) te da podnose jedni druge (Grci Židove, a Židovi Grke). Upozorava ih, da bludnost, nečistoća ili pohlepa ne priliče svetima (Ef 5,3). Radije neka pjevaju Gospodinu, zahvaljuju i slave Boga. Ženama i muškarcima piše, da se međusobno poštuju i ljube: "...neka svaki od vas ljubi svoju ženu kao samog sebe, a žena neka poštuje svog muža (Ef 5,33)". Djecu poziva na poštovanje roditelja, a roditeljima poručuje, da ih dobro odgajaju. Sve poziva na budnost: "Obucite svu opremu Božju da se mognete oduprijeti lukavstvima đavlovim (Ef 6,11)." Na kraju poslanice su osobne obavijesti i pozdrav.

## Reference

## Povezano
* Pavlove poslanice
490-e pr. n. e.

### Događaji
* 499. pne. — Aristagora, po nalogu Perzijskog Carstva vodi neuspjeli napad na Naksos, što je povod za početak Jonskog ustanka.
* 498. pne. — Leontini pokorava Hipokrat od Gele.
* 498. pne. — Aleksandar I nasljeđuje svog oca Amintu I kao kralj Makedonije.
* 497. pne. — Potideju pogađa tsunami.
* 496. pne. — Bitka kod Jezera Regillus: Legendarna rana rimska pobjeda na Etrurcima ili Latinima.
* 496. pne. — ralj Goujian od Yuea pobjeđuje i protjeruje kralja Fuchaia od Wu i stječe privremenu hegemoniju u Kini pred kraj perioda Proljeća i Jeseni.
* 495. pne. — Podignut Merkurov hram kraj Circus Maximusa u Rimu.
* 494. pne. — Bitka kod Lade u kojoj su Perzijanci zauzeli Joniju i okončali Jonski ustanak.
* 494. pne. — U Rimu izabrana prva dva plebejska tribuna i prva plebejska edila.
* 493. pne. — Sagrađena atenska luka Pirej.
* 493. pne. — Rimski vojskovođa Koriolan osvaja volščanski grad Corioli.
* 492. pne. — Prva ekspedicija perzijskog kralja Darija Velikog protiv Grčke, pod vodstvom njegovog zeta Mardonija.
* 491. pne. — Leotihida II nasljeđuje svog rođaka Demarata akao kralj Sparte.
* 491. pne. — Gelon postaje tiranin Gele.
* 12.9. 490. pne. — Bitka kod Maratona.
* 490. pne. — Fidipid trči 40 kilometara od Maratona do Atene.
499. pr. n. e.

__NOTOC__
Godina **499. pne.** bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U Rimskom Carstvu bila je poznata kao **Godina konzulstva Ebucija i Cikurina** (ili, rjeđe, **godina 255. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 499. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.

## Događaji

* Aristagora diže Jonski ustanak.
* Miltijad Mlađi, vladar Tračkog Hersona, osvaja otoke Lemnos i Imbros.

## Rođenja
*

## Smrti
*
Aristagora

**Aristagora** je bio vođa jonskog grada Mileta krajem 6. i početkom 5. vijeka pne. 

Bio je sin Molpagore, zeta (i nećaka) Histieja, koga su Perzijanci postavili za tiranina Mileta. Aristagora je dobio nadzor nad gradom kada je Histiej imenovan savjetnikom perzijskog cara Darija I. Kada se Naksos pobunio godine 502. pne. perzijski garnizon je pozvao Aristagoru za pomoć, i on je pristao pod pretpostavkom da će po kršenju pobune zavladati otokom. Sklopio je savez sa Artafernom, perzijskim satrapom Lidije, i dobio flotu. Međutim, prije same invazije, Aristagora se posvađao s admiralom Megabatom, koji je planove izdao Naksijancima. 

Invazija je propala, a s njome i savez sa Artafernom. Zato se Aristagora odlučio spasiti od perzijskog bijesa tako što je 499. pne. podigao ustanak protiv perzijske vlasti. Njegov prijedlog su podržali vodeći građani Mileta, s izuzetkom historičara Hekateja. U gradu je proglašena demokracija, a primjer Mileta su slijedili i drugi jonski gradovi, pa je tako započeo jonski ustanak.

Aristagora je nakon toga otputovao u Grčku kako bi od tamošnjih polisa dobio podršku u borbi protiv Perzijanaca. Prvo je došao u Spartu gdje je kralja Kleomena I pokušao nagovoriti da iznenadnim prepadom osvoji Perzijsko Carstvo. Na pitanje koliko je Susa - glavni grad Perzije - udaljen od egejske obale, Aristagora je odgovorio "samo tri mjeseca putovanja". Spartanski kralj je na to odlučio ne sudjelovati u ustanku. Aristagora je više sreće imao u Ateni gdje je, kako kaže Herodot, bilo u uspjeh lakše uvjeriti "rulju do 1000 ljudi u skupštini nego jednog kralja".

Uz atensku pomoć je Aristagora vodio napad na Sard, glavni grad perzijske satrapije Lidije. Međutim, usprkos početnih uspjeha, Perzijanci su na kraju uspjeli ugušiti ustanak. Aristagora je pobjegao u Trakiju gdje je pokušao osnovati koloniju na rijeci Strumi kraj atenskog Amfipolisa. Tada je ubijen u okršaju s Tračanima.
Henry Middleton

**Henry Middleton** (1717 &ndash; 13.6. 1784.) iz Južne Karoline bio je drugi predsjednik američkog Kontinentalnog kongresa od 22.10. 1774. do trenutka kada je Peyton Randolph nakratko preuzeo dužnost 10. maja 1775. Otac mu je bio Arthur Middleton (1681-1737), vršilac dužnosti guvernera June Karoline (1725-1730) .

Kao delegat Kontinentalnog kongresa, Middleton je podnio ostavku kako bi se pripremio za predstojeći rat. Na tom mjestu ga je naslijedio Arthur Middleton (1742-1787), koji je kasnije potpisao Deklaraciju nezavisnosti.

Arthurov sin Henry (1770-1846) je bio uspješni političar. Bio je guverner Južne Karoline (1810-1812), kongresnik (1815-1819) i izaslanik SAD u Rusiji (1820-1830).

## Vanjske veze
* biographic sketch at U.S. Congress website
* Middleton Place
Minutaši

**Minutaši** () su bili timovi ljudi, izabranih iz američke kolonijalne milicije tokom Američkog revolucionarnog rata. Zavetovali su se da će biti spremni za borbu protiv Britanaca u roku od dva minuta nakon što dobiju poziv.
Prvi Kontinentalni kongres

**Prvi Kontinentalni kongres** bila je konvencija delegata trinaest britanskih sjevernoameričkih kolonija koji su se sastali u jesen 1774. godine, u predvečerje američke revolucije. Sazvana je kao odgovor na *[[Nepodnošljivi zakone|Nepodnošljive zakone]]* britanskog Parlamenta, a održala se u Filadelfiji. Na Kongresu je sudjelovalo 56 delegata koje su imenovale skupštine Trinaest kolonija, s izuzetkom provincije Georgije, koja nije poslala delegate. Kongres je razmatrao opcije, organizirao ekonomski bojkot britanske robe, objavio popis nepravdi te poslao peticiju kralju Georgeu kako bi se te nepravde ispravile.

Kongres je također odlučio da se sazove novi Kontinentalni kongres u slučaju da peticija ne uspije spriječiti primjenu Nepodnošljivih zakona. S obzirom da peticija nije uspjela, sljedeće godine je sazvan Drugi Kontinentalni kongres koji je organizirao obranu kolonija u revolucionarnom ratu.

## Vanjske veze
* The Continental Congress - History, Declaration and Resolves, Resolutions and Recommendations 
* Full text of ''Journals of the Continental Congress, 1774-1789''
* ''Papers of the Continental Congress'' (Digitized Original Documents)
Drugi Kontinentalni kongres

**Drugi Kontinentalni kongres** bila je konvencija delegata iz trinaest britanskih sjevernoameričkih kolonija koja se sastala 10. maja 1775. nedugo nakon izbijanja oružanog sukoba između američkih kolonista i britanske vlade kasnije poznatog kao američki revolucionarni rat. Njegovo sazivanje je, u slučaju eskalacije sukoba predvidio Prvi Kontinentalni kongres, sazvan godinu dana ranije. Drugi Kongres je organizirao i koordinirao ratni napor kolonija te postupno politički pripremio nezavisnost, koju je proglasio u znamenitoj Deklaraciji nezavisnosti 4. jula 1776. S obzirom da je podizao vojske, koordinirao strategiju, imenovao diplomate i sklapao formalne međunarodne sporazume, Kongres je djelovao kao *de facto* nacionalna vlada budućih SAD. Taj je status formaliziran Članci o Konfederaciji, usvojenim 1781. godine, a nakon kojih je Kongres postao Kongres Konfederacije.

## Napomene

## Vanjske veze
* “The Continental Congress - History, Declaration and Resolves, Resolutions and Recommendations” from Americans.net 
* Full text of ''Journals of the Continental Congress, 1774–1789''
* Interactive Flash Version of John Trumbull's "Declaration of Independence"
Milicija

**Milicija** je izraz koji se u najširem i najčešćem smislu koristi za vojne i paravojne formacije koje se sastoje od običnih građana umjesto profesionalnih vojnika i oficira, te koje u pravilu djeluju jedino u izvanrednim situacijama. Pojam i značenje milicije se razlikuje od države do države, kao i ovisno o vremenskom periodu.

## Etimologija i značenja pojma milicija
Riječ milicija dolazi od latinske riječ miles ("vojnik"). Doslovan prijevod latinskog izraza "militia" bi stoga trebao biti "vojna služba".

U Drevnom Rimu, kao i većini antičkih gradova-država, na samom početku nije postojala profesionalna vojska, odnosno vojska se sastojala od slobodnih građana koji su imali obavezu sudjelovati u ratu. Stoga su u to doba izraz "vojska" i izraz "milicija" u današnjem smislu predstavljali sinonime.

Kada je krajem 2. vijeka pne. Gaj Marije uveo vojne reforme, a s njima i stajaću, profesionalnu vojsku izraz milicija dobiva današnje značenje, odnosno počinje predstavljati vojne formacije sačinjene od običnih građana koje se organiziraju i djeluju tek u posebnim prilikama, odnosno obavljaju pomoćne zadatke.

Suvremeni primjer milicije koja je integrirana u oružane snage, odnosno vojsku jedne države predstavlja Nacionalna garda u SAD.

Osim toga, izraz "milicija" može označavati i naoružane pripadnike nekog političkog pokreta ili stranke, pa tako govorimo o stranačkoj miliciji.

Najčešći izvor nedoumica vezan uz pojam "milicija" potječe od toga da su komunističke države u 20. vijeku iz ideološko-propagandnih razloga odbacile korištenje izraza "policija", odnosno za odgovarajuću instituciju koristile izraz "milicija". To je uključivalo i SFRJ u kojoj se za policijske snage koristio izraz "narodna milicija".

## Povezano
* Milicijski pokret

## Literatura

* *The Rise and Decline of the American Militia System*, by James B. Whisker, Susquehanna University Press (1999) 
* Cooper, Jerry M. 1998. *The rise of the National Guard: the evolution of the American militia, 1865-1920*. Studies in war, society, and the military, v. 1. Lincoln: University of Nebraska Press.
Grb Rijeke

**Povijesni grb grada [[Rijeka|Rijeke]]** temelji se na grbu koji je dodijelio hrvatski kralj i austrijski car Leopold I. 6. lipnja 1659. U crvenom ovalnom štitu desnom nogom stojeći na stijeni dvoglavi crni orao uzdignutih krila obiju glava gledajući u lijevo sa zlatnim kljunovima i nogama i crvenim jezicima, lijevom nogom drži vrč prirodne boje iz kojeg se obilno izlijeva voda koja se razlijeva oko stijene. Iznad orla je austrijska carska i hrvatska kraljevska kruna s dvije plave trake koje vise vodoravno iz nje. Ispod štita je traka s natpisom "INDEFICIENTER" (nepresušan). U službenoj uporabi je verzija grba bez krune i natpisa Indeficienter budući su odbijeni mišljenjem ministrastva Uprave iz 1998.

## Priča o riječkom orlu
Povijest riječkog dvoglavog orla počinje u 17. stoljeću kada na zahtjev Riječana car Leopold I izdaje povelju 6. lipnja 1659. kojom gradu Rijeci odobrava grb. Neki povjesničari prenose kako su izgled grba zamislili sami Riječani. Prema toj povelji grb je opisan na slijedeći način: iznad damask-plava podloga obrubljena zlatnom bojom, štit s karmin-crvenom podlogom u sredini kojeg se nalazi dvoglavi orao koji desnom kandžom stoji na stijeni, a lijevom drži vrč iz kojeg teče voda. Iznad orla nalazi se kruna, a ispod njega natpis *Indeficienter*. 

Koliko su Riječani voljeli svoj grb dokazuju i mnogi prosvjedi nakon 1890. godine kada je dvoglavi orao zbog rekonstrukcije maknut s vrha Gradskog tornja o čemu svjedoče čak i riječke narodne pjesme kao npr. popularna «Indeficienter». U isto vrijeme pojavio se i politički spor izmedju ugarskih i gradskih vlasti o tome čija bi se zastava trebala vijoriti na gradskoj uri, mađarska ili riječka.

Problem je riješen 1906. godine kada je zahvaljujući riječkim ženama dvoglavi orao vraćen na svoje mjesto. Naime naše poduzetne bake i prabake su nakon brojnih prosvjeda za vraćanjem orla, stvar uzele u svoje ruke i osobnim prilozima su skupile novac za izgradnju novog. Novi orao je bio visok 2,20 metara, a širok (raspon krila) 3 metra i težio je 2000 kg. Svečanost inauguracije novog dvoglavog orla na Gradskom tornju je održana na dan Sv. Vida 15. lipnja 1906. godine. Priča se da je gotovo cijeli grad prisustvovao tom činu, a slavlje i pjesma čula se do duboko u noć.

Orao je u prvotnom obliku preživio sve do 1919. godine i dolaska D'Anunzia u grad. Naime, tada mu je jedan D'Anunzijev ardit odrubio jednu glavu budući su talijanski fašisti tumačili kako je dvoglavi orao austrijski, a jednoglavi rimski.

Ipak, orao je i u takvom krnjem obliku preživio sve do 1949. godine kada su ga tadašnje komunističke vlasti označile kao buržoaski i nenarodni simbol te ga dale skinuti i rastaliti. Nisu u potpunosti uspjeli. Stari Fiumani-Riječani koji su tada bili među radnicima brodogradilišta '3. Maj' kojima je naređeno skidanje orla, uspjeli su sakriti nekoliko komada brončane statue te ga do danas sačuvati u gradu na nekoliko lokacija.
Žandarmerija

**Žandarmerija** ili **oružništvo** u najširem smislu označava vojne ili paravojne formacije čiji je primarni zadatak obavljanje policijskih, odnosno poslova unutarnje sigurnosti. Ovisno o državi, žandarmerija može biti biti dio vojske, policije ili potpuno samostalna formacija. U raznim državama se za nju koriste razni nazivi kao što su **unutrašnja vojska**, **poljska policija**, **streljačka policija** i **karabinjeri**. Izvor zabune ponekad može izazvati činjenica da neke države za žandarmeriju koriste izraz vojna policija.

Na prostoru bivše Jugoslavije žandarmerija trenutno postoji u Srbiji. Prije toga je postojalo poljsko oružnistvo (*Feldgendarmerie*) u Austrijskom Carstvu, odnosno Austro-Ugarskoj. Žandarmerija je postojala i u Kneževini, a kasnije i Kraljevini Srbiji, pa je sličnu instituciju dobila i Kraljevina Jugoslavija. Oružništvo je postojalo u NDH. Za vrijeme i neposredno nakon drugog svjetskog rata FNR Jugoslavija je imala paravojnu formaciju Korpus narodne obrane Jugoslavije (KNOJ). 1991. godine je Hrvatska, neposredno pred izbijanje rata, formirala paravojnu formaciju Zbor narodne garde koji će kasnije prerasti u Hrvatsku vojsku.

## Povezano

* Evropske žandarmerijske snage
* Karabinjeri
* Narodna naoružana policija
* Obalna straža SAD
Luc Montagnier

**Lik Montanjer** je rođen 1932. godine u Francuskoj, virolog dobitnik Nobelove nagrade za fiziologiju i medicinu za 2008. godinu. Otkrio je virus koji dovodi do bolesti side, HIV virus i naišao na internacionalni prezir od strane imunologa i virologa kada je 1990. godine izjavio da HIV virus ne može sam da izazove sidu, već da je potrebno prisustvo kofaktora za koji je on verovao da je mikoplazma.

NJegovo istraživanje je obavljeno na Pasterovom Institutu u Parizu. I dalje postoji prepirka oko toga ko je prvi izolovao HIV virus između Montanjera i Amerikanca Roberta Gala. Uzrok ove prepirke je taj što su prvobitne vrste HIV virusa, LAV i HTLV-IIIB, veoma slične, a obe vrste su izolovane iz iste grupe uzoraka, dok je kod pacijenata virus imao visok stepen varijacija.

On je jedan od osnivača Svetske Fondacije za prevenciju Side. Dobitnik je više od 20 značajnih nagrada i priznanja.
Harald zur Hausen

**Harald cur Hauzen** (, rođen 11. marta 1936. u Gelzenkirhenu) je nemački lekar i mikrobiolog.

Haraldova specijalnost je proučavanje virusnih infekcija kao uzroka pojave raka. Već 1976. objavio je hipotezu po kojoj humani papiloma virusi imaju ulogu u nastanku raka grlića materice. Ova teorija je uskoro eksperimentalno potvrđena. Početkom 1980-ih je sa grupom saradnika prvi put izolovao sojeve 16 i 18 humanih papiloma virusa sa žena obolelih od raka grlića materice. Otkriće uzročnika trećeg najčešćeg raka kod žena otvorilo je nove perspektive u borbi protiv ove bolesti. Tako se 2006. na tržištu pojavila vakcina protiv raka grlića materice, pod imenom Gardasil.

Za ovo otkriće, Harald cur Hauzen je nagrađen Nobelovom nagradom za medicinu i fiziologiju 2008. Drugu polovinu nagrade dele Fransoaz Bar Sinusi i Lik Montanjer, koji su nagrađeni za pronalazak virusa HIV. Nagrada će im biti dodeljena 10. decembra 2008.

## Reference

## Vanjske veze

* Intervju sa Haraldom povodom početka primene vakcine Gardasil
* Biografija, intervjui, odabrana predavanja
Yōichirō Nanbu

**Joiširo Nambu** (, , rođen 18. januara 1921, umro 5. lipnja 2015), američki fizičar japanskog porekla koji je radio kao profesor na Univerzitetu u Čikagu. 

Za doprinos u oblasti teorijske fizike, konkretno: otkriće mehanizma spontanog narušavanja simetrije u subatomskoj fizici, dodeljena mu je Nobelova nagrada za fiziku 2008. 

## Vanjske veze

* Stručni profil
* Bibliografske informacije
Osamu Shimomura

**Osamu Šimomura** (na japanskom 下村 脩;  1928. – 2018.) bio je japanski naučnik koji se bavio organskom hemijom i biologijom mora. Nagrađen je Nobelovom nagradom za hemiju 2008. godine, za otkriće zelenog flurescirajućeg proteina, zajedno sa američkim kolegama Martijem Kalfijem i Rodžerom Cienom.

## Biografija
Tokom detinjstva se dosta selio, jer je otac bio oficir. Drugi svetski rat ga zatiče u Nagasakiju, gde je porodica tada živela - svedok je bacanja atomske bombe na grad. Doktorirao je na katedri za organsku hemiju Univerziteta u Nagasakiju, te je kasnije radio kao profesor u penziji (engl. Professor Emeritus) u Laboratoriji za biologiju mora u Masačusecu, u SAD. Bio je oženjen i dobio je dvoje dece. Sin Cutomu Šimomura se bavi bezbednošću u kompjuterskim sistemima, a ćerka Saši Šimomura je (univerzitetski) profesor književnosti.

## Nagrade
* Pearse Prize (2004)
* Emile Chamot Award (2005)
* Asahi Prize (2006)
* Nobelova nagrada (2008)
## Vanjske veze
Ivana Hodak

**Ivana Hodak** (7.2. 1982. - 6.10. 2008.) je bila hrvatska pravnica, najpoznatija po tome što je bila kći poznatog advokata Zvonimira Hodaka i Ljerke Mintas-Hodak, bivše potpredsjednice hrvatske vlade. Dana 6.10. 2008. u 11 sati je ubijena s dva hica iz pištolja u haustoru zgrade gdje su joj živjeli roditelji. Ubistvo se dogodilo nedugo nakon što je u Hrvatsku iz Austrije izručen bivši general Vladimir Zagorec, koga njen otac zastupa u procesu zbog krijumčarenja dijamanata.

Ubistvo, izvršeno usred bijela dana i u neposredno blizini sjedišta Policijske uprave Zagrebačke i Ministarstva vanjskih poslova, izazvalo je šok i sveopće zgražanje u hrvatskoj javnosti, ali i zahtjeve za ostavkom vlade premijera Ive Sanadera, s obzirom da ga se držalo odgovornim za dramatičan pad razine sigurnosti u Zagrebu i Hrvatskoj. Nekoliko sati kasnije, Sanader je objavio kako će smijeniti ministra unutarnjih poslova Berislava Rončevića, ministricu pravosuđa Anu Lovrin i ravnatelja policije RH Marijana Benka. Na njihova mjesta su kasnije došli Tomislav Karamarko, dr. Ivan Šimonović i Vladimir Faber.

U trenutku ubistva Ivana Hodak je bila u ljubavnoj vezi s Ljubomirom Pavasovićem-Viskovićem, advokatom koji zastupa Hrvoja Petrača, bivšeg poduzetnika osuđenog zbog otmice Zagorčevog sina.

U februaru 2009. je u Zagrebu uhapšen Mladen Šlogar, beskućnik koji je priznao da je ubistvo počinio iz osvete, uvjeren da ga je Zvonimir Hodak prevario nudeći mu posao prije petnaest godina. U martu 2010. je nepravomoćno osuđen na 30 godina zatvora.

Do hvatanja Šlogara su u hrvatskim medijima i javnosti bile česte medijske špekulacije da je to ubistvo povezano sa sukobom Zagorčevog i Petračevog klana, odnosno s bombaškim napadom na Ivu Pukanića koji se dogodio nekoliko tjedana kasnije.

## Vanjske veze

* [ Životopis Ivane Hodak u [Jutarnji list|Jutarnjem listu]]
Berislav Rončević

**Berislav Rončević** (Borovik, 23. lipnja 1960.) je hrvatski političar, aktualni ministar unuranjih poslova u Vladi Republike Hrvatske i bivši ministar obrane.

Po struci je diplomirani pravnik. Član je HDZ-a od 1990. godine. Obnašao je stranačke funkcije u gradu Našicama, a zatim i u Osječko-baranjskoj županiji. Bio je zamjenik gradonačelnika, a od 2003. godine i gradonačelnik Našica. Bio je zastupnikom u Hrvatskom saboru od 2000. godine. Nakon parlamentarnih izbora 2003. preuzeo je dužnost ministra obrane.

U desetoj Vladi Republike Hrvatske preuzeo je dužnost ministra unutarnjih poslova. 6. listopada 2008., nekoliko sati nakon ubojstva Ivane Hodak, premijer Sanader je najavio njegovu smjenu.

28.10. 2009. protiv Rončevića je USKOK podigao optužnicu zbog navodnih malverzacija vezanih uz nabavku kamiona za Hrvatsku vojsku. 6.12. 2010. je nepravomoćno osuđen na četiri godine. 

## Poveznice
* Ministarstvo unutarnjih poslova Republike Hrvatske
* Vlada Republike Hrvatske

## Vanjske veze

* MUP
Ana Lovrin

**Ana Lovrin** (Zagreb, 2. 12. 1953.), hrvatska političarka, poznata kao ministrica pravosuđa u Vladi Republike Hrvatske u vladi Ive Sanadera.

Diplomirala je na Pravnom fakultetu u Zagrebu. Obnašala je dužnosti u gradu Zadru (tajnica Grada, zamjenica gradonačelnika), a 2003. nakon imenovanja Božidara Kalmete ministrom, postala i je gradonačelnicom Zadra. U veljači 2006 imenovana je ministricom pravosuđa, nakon smjene dotadašnje ministrice Vesne Škare-Ožbolt. Mandat joj je potvrđen 12. 1. 2008. godine.

Članica HDZ-a od 1993. Obavljala je stranačke dužnosti u Zadru. Bila je potpredsjednica Gradskog odbora HDZ-a Zadra, te predsjednica Županijske zajednice HDZ-a "Katarina Zrinska". Od 2003. godine predsjednica je Gradskog odbora HDZ-a Zadra, članica Županijskog odbora HDZ-a Zadarske županije te članica Središnjeg odbora HDZ-a.

Dana 6. 10. 2008., nekoliko sati nakon ubojstva Ivane Hodak, premijer Sanader je najavio njenu smjenu.

Udana je i majka četiri kćeri.

## Povezano
* Vlada Republike Hrvatske
Ivan Šimonović

**Ivan Šimonović** (Zagreb, 2. 5. 1959.) je hrvatski sveučilišni profesor, diplomat i trenutačni ministar pravosuđa. Oženjen je i otac dvoje punoljetne djece. Od stranih jezika govori engleski, a služi se i talijanskim i njemačkim. Nije član niti jedne političke stranke.

Rođen je 1959. godine u Zagrebu, gdje je završio osnovnu školu te Klasičnu gimnaziju. Šimonović je diplomirao na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu 1982. godine. Na istom fakultetu magistrirao je na poslijediplomskom studiju upravno-političkog smjera u lipnju 1984., te doktorirao u prosincu 1990. godine. Stručno se usavršavao na Pravnom fakultetu u Grazu i kao dobitnik Fulbrightove postdoktorske stipendije za znanstveno istraživanje na Pravnom fakultetu Sveučilišta Yale u SAD-u.

Od 1982. do 1986. godine zaposlen je u Institutu za društvena istraživanja Sveučilišta u Zagrebu. Od rujna 1986. zaposlen je na Pravnom fakultetu u Zagrebu, gdje je iste godine izabran za znanstvenog asistenta na Katedri teorije države i prava, a 1991. godine za docenta. Godine 1991. sudjelovao je kao dragovoljac u Domovinskom ratu u sklopu 100. brigade Zbora narodne garde.

Uključuje se u hrvatsku diplomaciju pri stvaranju neovisne hrvatske države. Postaje pomoćnik ministra vanjskih poslova 1992. godine, a godinama je slovio kao jedan od vodećih hrvatskih diplomata. U rujnu 1993. godine izabran za izvanrednog profesora na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Od 1994. do 1996. obavlja dužnost pomoćnika ministra vanjskih poslova za multilateralu, a od 1996. do 1997. zamjenika ministra vanjskih poslova.

Godine 1997. otišao na službu u UN, gdje se zadržao idućih šest godina kao stalni predstavnik Republike Hrvatske pri Ujedinjenim Narodima u New Yorku. U zadnjoj godini mandata izabran je na prestižnu funkciju predsjednika Ekonomskog i socijalnog vijeća UN-a, a iste godine vratio se u Zagreb. Zbog njegovog rada na čelu tog vijeća francuska vlada ga je odlikovala Legijom časti. Između 1999. i 2002. bio hrvatski veleposlanik pri UN-u, a posljednjih godinu dana koalicijske vlade i zamjenik ministra vanjskih poslova Tonina Picule.

Poslije HDZ-ova izbornog trijumfa napustio je ministarstvo i vratio se na Pravni fakultet. Od 2004. zaposlen je kao izvanredni, a od rujna 2005. kao redoviti profesor na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, gdje predaje na Katedri Opća terorija prava i države te predmet Međunarodni odnosi i diplomacija. Od listopada 2005. obavlja dužnost prodekana Pravnog fakulteta. U Haagu zastupa Hrvatsku u tužbi protiv Srbije i Crne Gore za genocid, a jedine veće kritike pretrpio je zbog angažmana prilikom proglašenja gospodarskog pojasa na Jadranu koji Italija, Slovenija i EU nisu dočekali s odobravanjem.

U listopadu 2008. godine nakon ubojstva mlade odvjetnice Ivane Hodak, kćeri poznatog odvjetnika Zvonimira Hodaka, pravnog zastupnika Vladimira Zagorca, premijer Sanader imenuje Šimonovića novim ministrom pravosuđa umjesto dotadašnje ministrice Ane Lovrin. Njegovo imenovanje kao stručne nestranačke osobe pozdravljeno je od javnosti. U Saboru je s 80 glasova za i 49 suzdržanih 10. 10. 2008. potvrđen za novog ministra pravosuđa.