China Zorrilla

**China Zorrilla**, rođena kao **Concepción Matilde Zorrilla de San Martín Muñoz** (Montevideo, 14. ožujka 1922. – Montevideo, 17. rujna 2014.), je bila urugvajska kazališna, filmska i televizijska glumica, redateljica, producentkinja i spisateljica.

Nakon duge karijere u urugvajskom kazalištu, Zorrilla je napravila preko 40 nastupa u argentinskim filmovima, kazališnim i televizijskim predstavama. U Urugvaju je djelovala tijekom 1950-ih i 1960-ih te se kasnije nastanila u Argentini gdje je živjela više od 35 godina. Sa 90 godina odlazi u mirovinu i vraća se u Urugvaju, gdje je i umrla 2014.

## Biografija
### Rani život
China je rođena u Montevideu u aristokratskoj urugvajskoj obitelji, kao druga od pet kćeri Gume Muñoz del Campo i kipara Joséa Luisa Zorrilla de San Martína. Cijenjeni urugvajski pjesnik, Juan Zorrilla de San Martín, je njezin djed po ocu. Njezina starija sestra, Guma Zorrilla (1919.-2001.), bila je poznata kazališna kostimografkinja u Urugvaju.

Odrasla je u Parizu s njezine četiri sestre. Nakon povratka u Montevideo, pohađala je školu *Sagrado Corazon* (Sveti Križ). Godine 1946. dobiva stipendiju i odlazi na Kraljevsku akademiju dramskih umjetnosti u Londonu, gdje je studirala pod vodstvom grčke glumice Katine Paxinou.

### Urugvaj
Povratkom u svoj rodni grad, Zorrilla ostvaruje kazališni debi u djelu *The Tidings Brought to Mary* (1948.). Odmah nakon toga, ona se pridružuje ansamblu Nacionalne komedije Urugvaja, koji su izvodili djela deset godina u Kazalištu Solís

Tijekom 1950-ih i 1960-ih, Zorrilla se pojavila u brojnim izvedbama kao što *[[Filomena Marturano]]*, *[[Romeo i Julija]]*, *[[Macbeth]]*, *[[San Ivanjske noći]]* te *[[Tartuffe]]*. Pojavila se i u djelima brojnih umjetnika kao što su: Peter Ustinov, Tirso de Molina, Lope de Vega, Henrik Ibsen, August Strindberg, J. B. Priestley, Ferenc Molnár, i drugi.

Nakon desetljeća provedenih u skupini *Comedia Nacional*, Zorrilla odlazi u *Teatro de la Ciudad de Montevideo* s glumcem Enriqueom Guarnerom i glumcem-književnikom Antoniom Larretaom. Skupina je krenula na turneju po Buenos Airesu, Parizu i Madridu, gdje su osvojili *Španjolsku nagradu za kritiku*.

Između 1964. i 1966. godine, Zorrilla živi u New Yorku, gdje je radila kao učiteljica francuskog i tajnica na *[[Broadway]]u*. Kao dopisnik urugvajskog lista *[[El País (Urugvaj)|El País]]*, pokrivala je događaje kao što je *[[Filmski festival u Cannesu]] te neki drugi međunarodni događaji.

=== Argentina ===
Godine [[1971.]] China Zorilla je napravila filmski debi glumeći "Donnu Natividad" u trećoj filmskoj verziji klasika *Un Guapo del 900*. Sljedećeg ljeta je napravila spektakularni zaokret zamjenjujući glumicu Anu Maríu Campoy u izvedbi *Butterflies Are Free*, koja je izvedena u Mar del Plati. Nakon toga je jedan dio života živjela u [[Buenos Aires]]u. Njezin boravak u Argentini podudara se sa civilnom i vojnom diktaturom u [[Urugvaj]]u (1973.-1985.), koja ju je i prisilila da ostane u inozemstvu. Tijekom tog razdoblja, bilo joj je zabranjeno, od strane vojnog režima, da nastupa u urugvajskim kazalištima. Nakon povratka demokracije u [[Urugvaj ([[1980.]]), Zorrilla je napravila svoj *pobjednički povratak* u *Teatro Solísu* kada je glumila Emily Dickinson.

Zorrilla je također adaptirala, režirala, producirala i drame i mjuzikle: *Sluga dvaju gospodara* ([[Carlo Goldoni|Goldoni]]), *12 ljutih muškaraca* ([[Reginald Rose]]), *Buha u uhu* ([[Georges Feydeau]]) i *Izgubljeni u Yonkersu* ([[Neil Simon]]). Nakon debija [[1971.]] godine kao "Majka Natividad" u filmu *Un Guapó del 900'', Zorrilla se pojavila u više od 40 argentinskih filmova. Godine 1984. osvojila je nagradu za najbolju glumicu na Filmskom festivalu u Havani.

### Smrt
Zorrilla je umrla 17. rujna 2014. godine od upale pluća u bolnici u Montevideu, Urugvaj, u dobi od 92. godine. Vlada Argentine i Urugvaja proglasila je dva dana nacionalne žalosti nakon njezine smrti.

## Izvori