open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aethelbald od Mercije

**Æthelbald** (također navođen kao **Ethelbald** iili **Aethelbald**) (? - 757) bio je kralj Mercije, anglosaksonske države u današnjem Midlandsu od 716. do 757. Za vrijeme njegove duge vladavine Mercija je postala hegemon među svim drugim anglosaksonskim kraljevstvima, povrativši položaj koji je uživala u 7. vijeku pod moćnim kraljevima Pendom i Wulfhereom. Za vrijeme njegovom života uspostavljena mercijska dominacija Engleske se nastavila do kraja 8. vijeka; Offa, unuk Æthelbaldovog rođaka Eanwulfa, započeo je vladavinu nedugo nakon Æthelbaldove smrti, a ona je potrajala čak 39 godina.

Æthelbald je na prijestolje došao nakon smrti svog rođaka Ceolreda. U tom trenutku su i Wessex i Kent bili pod vlašću moćnih kraljeva, ali za samo petnaest godina se situacija tako promijenila da je kroničar Beda Uvaženi opisao Æthelbalda kao vladara cijele Engleske južno od rijeke Humber. Kasnija *[[Anglosakonska kronika]]*, međutim, ne navodi Æthelbalda na popisu bretwaldi ili "vladara Britanije", iako se to ponekad tumači time da je napisana u prema Aethelbaldu neprijateljskom Wessexu.

Godine 745. je Sv. Bonifacije pisao pismo Aethelbaldu u kome ga je kritizirao za niz nekršćanskih djela. Dvije godine kasnije - 747. je održan sinod u Cloveshou, a 749. je Æthelbald izdao povelju u Gumleyu kojom se Crkva oslobađa dotadašnjih obaveza prema kralju; dio historičara špekulira da se time nastojalo odgovoriti na Bonifacijevo pismo. U svakom slučaju je Æthelbald godine 757. ubijen od svojih tjelohranitelja. Nakratko ga je naslijedio opskurni Beornrad, ali već za godinu dana je na prijestolje došao poznatiji Offa.

## Fusnote

## Izvori
**Primarni**

*  (1991 edition: )
* Bede, *[[Ecclesiastical History of the English People]].* Translated by Leo Sherley-Price, revised R.E. Latham, ed. D.H. Farmer. London: Penguin, 1990. 
* 
* 


**Sekundarni**

*  (2003 edition: )
* 
* 
* 
* 
* 
* 


## Vanjske veze


* , at CCEL, tr. A.M. Sellar
* Anglo-Saxon charters , at Anglo-Saxons.net.
Sufijan al-Tauri

**Sufijan al-Tauri ibn Said** () (716–778) bio je *[[Tabiini|tabi'i]]* muslimanski učenjak, hafiz i pravnik, poznat kao osnivač taurijskog mezheba. Također je prikupljao i hadise.

Bio je rodom iz Kufe i u mladosti podržavao šijite u borbi protiv Omejada. Nakon dolaska u Basru 748. je napustio šijite i postao blizak al-Avzaijevoj školi. Posljednje godine života je proveo krijući se od kalifa Al-Mahdija s kojim je došao sukob. Iako njegov mezheb nije preživio, autoritetom ga smatraju predstavnici sve četiri današnje škole sunitskog islama.

## Reference
717.

__NOTOC__
Godina **717.** (**[[rimske brojke|DCCXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. Oznaka 717. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina. 

## Događaji

* 21. 3. &ndash; Bitka kod Vincyja u kojoj franački vojskovođa Karlo Martel nanosi poraz neustrijskom majordomu Ragenfridu.

* 25. 3. &ndash; Izaurijski vojskovođa Lav svrgava cara Teodosija III i preuzima bizantsko prijestolje kao Lav III. Kraj Dvadesetogodišnje anarhije u Vizantiji i početak Isavrijske dinastije (do 802).
* Omejadski kalif Sulejman ibn Abd al-Malik umire, te ga nasljeđuje rođak Umar ibn Abd al-Aziz, kasnije poznat kao Omar II.
* Kralj Nechtan IV od Pikta protjeruje redovnike sa škotskog otoka Iona.
* 15. 8. &ndash; Bizantsko-arapski ratovi: Arapsko-muslimanska vojska pod Maslamom započinje veliku opsadu bizantske prijestolnice Konstantinopola.
* jesen - Vasilije Onomagul se proglasio za cara na Siciliji nakon pogrešne vesti o padu Carigrada - pogubljen nakon što je Lavov zvaničnik razjasnio stvar.
* 24. 12. &ndash; Sjeverna Sirija pogođena velikim zemljotresom prilikom čega je uništena stara crkva u Edesi.
* U Japanu otvorena gostionica Hoshi Ryokan, najstarije danas postojeće poduzeće na svijetu (ili 718).


## Rođenja
* Rabi’ah al-Adawiyya, klasična islamska pjesnikinja

## Smrti
* Sulayman ibn Abd al-Malik, omejadski kalif

## Reference
Bitka kod Vincyja

**Bitka kod Vincyja** se odigrala u proljeće 717. u današnjoj sjevernoj Francuskoj (kraj mjesta Les Rues-des-Vignes) za vrijeme franačkog građanskog rata nastalog nakon smrti dugogodišnjeg majordoma Pipina Herstalskog. Na jednoj strani su bili franački kralj Hilperik II i njegov neustrijski majordom Ragenfrid; na drugoj strani je bio Pipinov nezakoniti sin Karlo Martel. On je Hilperika i Ragenfrida bio porazio kod Amblevea prethodne godine, ali je, umjesto da ih goni, nekoliko mjeseci proveo okupljajući i obučavajući svoje trupe. Tek kada su pripreme bile dovršene krenuo je u pohod i suprotstavio se neprijatelju; u bitci im je nanio težak poraz, natjeravši kralja da se skloni iza zidina Pariza. Nakon toga je Karlo odlučio politički konsolidirati svoj položaj te je proglasio novog kralja Klotara IV te smijenio Rigoberta, tadašnjeg biskupa Reimsa, sa svojim pristašom Milonom; konačni obračun sa Hilperikom i Ragenfridom se zbio godinu dana kasnije u bitci kod Soissonsa.

## Izvori
* Oman, Charles. *The Dark Ages, 476&ndash;918*. London: Rivingtons, 1914.
Hoshi Ryokan

je ryokan (tradicionalno japansko prenoćište) smješteno u području Awazu Onsen u gradu Komatsu u japanskoj prefekturi Ishikawa. Osnovano je 717. godine, te, prema Guinessovoj knjizi rekorda predstavlja najstariji hotel koji dan-danas posluje odnosno najstarije još uvijek poslujuće poduzeće nakon likvidacije Kongō Gumija godine 2006. Hotel je vodila jedna te ista porodica kroz četrdeset šest generacija.

## Povezano
* Kompanija

## Reference

## Vanjske veze
* Official website in English 
* Official website in Japanese
* 
*
Opsada Carigrada (717–718)

**Druga arapska opsada Carigrada** se odigrala od 717. do 718. te je predstavljala kulminaciju bizantsko-arapskih ratova, odnosno konačni pokušaj Arapa da pod Omejadskim Kalifatom unište Bizantsko Carstvo osvajanjem njegove prijestolnice Konstantinopola (Carigrada). Pokrenuta je više od četiri decenije nakon prve neuspjele opsade, odnosno u trenutku kada je Bizant bio značajno oslabljen unutrašnjim sukobima i stalnim nasilnim smjenama careva. Arapske snage je vodio daroviti vojskovođa Maslama ibn Abd al-Malik, koji se prije toga istakao uspješnim osvajanjima bizantskih uporišta u Maloj Aziji; njegove snage su bile podržane snažnom mornaricom koja se probila u Mramorno more, te je Carigrad u ljeto 717. bio opkoljen sa kopna. Carigradski bedemi su se, međutim, pokazali previše snažnim za kopneni napad, a dugotrajna opsada, uključujući zimu i bolesti, su iscrpile napadače. Bizantincima su, pak, u pomoć stigli Bugari pod kanom Tervelom koji su Arape udarili u leđa; kombinacija bugarskih napada s kopna, i bizantskog korištenja grčke vatre u kome je potpuno uništena arapska flota je prisilila Arape da se u ljeto 718. povuku. Iako će Arapi nakon opsade nastaviti ofanzive i preotimanja bizantskih teritorija, druga opsada Carigrada se tradicionalno smatra prekretnicom bizantsko-arapskih ratova; ona se zajedno sa bitkom kod Poitiersa smatra početkom kraja muslimanskih osvajanja, odnosno zaustavljanjem arapsko-muslimanskih pokušaja da osvoje ranosrednjovjekovnu Evropu.

## Reference

## Literatura
* R.G. Grant, *Battle: A Visual Journey Through 5,000 Years of Combat* (DK Publishing Inc., New York, 2005), p.&nbsp;74
* Jonathan Harris, *Constantinople: Capital of Byzantium* (Hambledon/Continuum, 2007), pp.&nbsp;49–50. 
* Stephen Turnbull, *[http://www.ospreypublishing.com/title_detail.php/title=S759X~ser=FOR The Walls of Constantinople, AD 324–1453]*, Osprey Publishing, .
* Khalid Yahya Blankinship, *The End of the Jihad State* (2003)
* John Julius Norwich, *A Short History of Byzantium* (Penguin, 1995), p.&nbsp;110
Charles VII od Francuske

*Charles VII*' **Pobednik** (22.2. 1403. - 22.7. 1461.), *kralj [[Francuska|Francuske]] od [[1429]] - 1461. godine.* 

Iako tek jedanaesto dijete kralja Charlesa VI sudbina mu je pružila ruku putem smrti starije braće tako da Charles VII postaje prijestolonasljednik Francuske 1417. godine. Njegova sreća ipak ne traje dugo pošto ga se u stvarnosti otac odriče sporazumom iz 1420. godine. Njime se regulira da će nasljednik Charlesa VI postati njegova kćerka Katerina u čije ime upravljanje državom nakon kraljeve smrti treba preuzeti Henry V . Uranjena smrt ovog kralja je samo rezultirala da do ujedinjenja Engleske i Francuske krune dolazi za života njegovog malenog sina Henrya VI 21. oktobra 1422. godine tako u trenutku smrti Charlesa VI Charles VII ima samo titulu dauphina dok pravno stvarna vlast u zemlji dolazi u ruke njegovog nećaka Henrya V

U tom trenutku Engleska sa svojim saveznicima vojvodstvima Burgundije i Bretanje drži cijelu sjevernu Francusku zajedno s kompletnim tokom rijeke Rajne sve do švicarske granice. Također i područje od grada Bordeauxa do granice Navarre se nalazi u engleskim rukama. Još prije očeve smrti kako bi popravio svoj nezavidni politički položaj Charles VII sklapa bračni ugovor s kćerkom grofa od Anjoua što mu donosi podršku te pokrajine i Provanse.

U prvoj fazi rata oslobođenja njemu su bili suprostavljeni vlastita majka, Engleska, Bretanja i Burgundija. Jedina realna pomoć u to doba je stizala od ženine majke Jolande od Aragona. Prva promjena ove situacije nastupa još prije dolaska heroine ovog rata kada Bretanja istupa iz tog rata i proglašava svoju neutralnost. Pojava Ivane Orleanske na francuskoj sceni 1429. godine ne bi bila dobro prošla bez Jolande. Uz svu želju, vjeru i očekivanja Charles VII nije imao novac za mobiliziranje vojske koju će ona voditi nego je morao zatražiti financijsku pomoć. S odobrenim zahtjevom vojska je krenula osloboditi opsadu Orleansa nakon čega će Charles VII biti okrunjen za kralja 1429. godine.

Narodno ushićenje koje tada zahvaća Francusku postaje simbol buduće neupitne pobjede. Od tada na dalje francuske trupe su prestale gubiti svoje položaje tako da dolazi do kratkotrajne ravnoteže snage. Mirovni ugovor koji Charles VII 1435. godine uspješno podvaljuje velikoj Burgundiji ostavlja Engleze same na bojnom polju što im zapečaćuje sudbinu. Tijekom sljedećih 18 godina Charles VII oslobađa praktički cijelu Francusku od Engleza ostavljujući im u rukama samo grad Calais. Te njegove pobjede su rijetko bilo ostvarene putem vojne sile, a mnogo češće pregovorima ili varkama. Tijekom cijelog svog života ovaj kralj je mrzio "avanture" ili akcije koje imaju i najmanju šansu za neuspjeh.

Pred kraj života Charles VII nalazi pobunu protiv svoje vlasti koju vodi njegov beskompromisni sin i nasljednik Louis XI. Charles je umro 22. jula 1461. godine

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Borivoj Jurković

**Borivoj Jurković** (Sarajevo, 25. III. 1928. — Zagreb, 4. VI. 2006), hrvatski novinar, novinski urednik, prevoditelj, pisac, enigmatičar.

## Biografija
Studirao je arhitekturu u Zagrebu, a od 1952. radio u "Zagrebačkom tjedniku", Radio-Zagrebu, "Filmskom vjesniku" i "Globusu". Od 1959. do umirovljenja 1992. godine radio je u novinskoj kući "Vjesnik" kao novinar i urednik u revijalnim izdanjima "Svijet", "Studio", "Izbor", "Start", "Trag", "Zov strip", "Popaj", "RS magazin" i drugima. Godine 1974-84. bio je glavni urednik Redakcije Romani i stripovi, u čijem je okrilju izlazio SF-časopis "Sirius".

## Znanstvena fantastika
Jurković je pokrenuo i uređivao "Sirius" od 1. do 108. broja, prevodio strane novele za "Sirius", a također je pisao znanstvenu fantastiku. Objavio je oko stotinu novela i kratkih priča u "Areni", "Dometima", "Studiju" i "Siriusu", katkad koristeći pseudonim *Pineas Runner*.

Vjerojatno je najzaslužniji za razvoj znanstvene fantastike (ZF) u Hrvatskoj i bivšoj Jugoslaviji. Za te zasluge je 1986. primio SFerinu povelju. Teško je precijeniti njegovu važnost i utjecaj: stajao je na čelu visokoprofesionalnog časopisa, koji je ne samo objavljivao klasike i recentnu produkciju ZF-a, već je sustavno poticao domaće stvaralaštvo. Časopis "Sirius" ostao je njegovo najveće životno djelo, a Borivoj Jurković ostaje zapamćen kao jedan od velikana hrvatske znanstvene fantastike.

Za svoj žurnalističko-publicistički rad odlikovan je Ordenom zasluga za narod sa srebrnom zvijezdom 1978. godine, a 2005. uvršten je u "Hrvatski biografski leksikon".

## [[Enigmatika]]
Prvi od više hiljada različitih enigmatskih radova objavljen mu je u zagrebačkom "Problemu" oko 1948. godine. Surađivao je u zagrebačkom i sarajevskom "Problemu", "Rebusu", "Iks-u", "Džepnoj križaljci", "Enigmi", "Vjesnikovom kvizu", "Svijetu", "Vjesniku" i nizu drugih časopisa i listova.

Svojim enigmatskim novitetom smatrao je krimi-križaljku. Brojne radove potpisivao je pseudonimima *Borivoj* i *BO-JU*.

Od 1984. do 1990. bio je glavni urednik "Vjesnikovog kviza", a 1992. pokrenuo je i do 1997. uređivao mjesečnik "Dječji klub", časopis koji je u početku bio isključivo enigmatski list za najmlađe, a i danas - iako donosi i druge sadržaje namijenjene mališanima - ima veliki umetak s enigmatikom za djecu koji se zove *"Zagonetni klub"*.

## Izvori
* http://sfera.hr/umro-borivoj-jurkovic-urednik-siriusa/
* http://www.sfera.hr/parsek/br89/borivoj_jurkovic.php (Autor: Hrvoje Prćić, pristupljeno 17. V. 2011)
* Stjepan Horvat : *[[Leksikon zagonetača Jugoslavije]]*. Bjelovar : Enigmatsko udruženje "Čvor", (1979).
Makoa (narod)

**Makoa** je mala etnička skupina od oko 80 069 pripadnika u Madagaskaru, potomaka robova iz Mozambika, koji žive na zapadnoj obali otoka. Makoji danas predstavljaju oko 1% stanovništva zemlje.

Makoaje kao i ostali Sakalave govore malagaški makrojezik, takozvani Sakalava malagaški.

## Historija
Makoje su potomci Bantu robova iz Mozambika (iz plemena Makoa), koje su trgovci robovima prodavali po Kraljevstvu Sakalava u 18. vijeku. 
Donedavno ih se držalo za podskupinu naroda Sakalava, ali su danas priznati kao jedan od 18 malgaških naroda. Poneki ih pogrešno povezuju sa narodom Vezo  zbog rasne sličnosti.

Iako su Makoje formalno slobodni ljudi, njihova integracija u malgaško društvo sporo ide, zbog brojnih predrasuda i tabua koje vladaju u društvu. Kako je za Malgašane neobično važno gdje su im pokopani predci, a to pravo je Makoama uskraćivano kao robovima (oni su pokapani uz noge svog gospodara) - tako su oni i danas potcjenivani kao ljudi bez grobova svojih predaka, dakle kao ljudi bez prošlosti, i zapravo se na njih gleda još uvijek kao na robove.

Malgaške vlasti trude se da emancipiraju Makoje i izjednače ih sa ostalim etničkim grupama, kao jedan od koraka u tom cilju organiziran je skup prisjećanja na njihovo ropstvo novembra 2008. u gradu Morondavi.

Makoji su najčešće znatno većeg stasa od ostalih Malgašana, zbog tog su ih Francuzi za vrijeme svoje kolonijalne uprave u prvoj polovici 20. vijeka odabirali za policajce i vojnike.

## Geografska rasprostranjenost
Makoji žive na zapadnoj obali Madagaskara, isprva ih je najviše bilo na sjeveru, a danas se sve više sele na jug oko rijeke Onilahi.

## Veze
* Malgaši

## Reference

## Vanjske veze
* ''The Makoa in the West Coast of Madagascar'' na portalu Nordiska afrikainstitutet
Vezo (narod)

**Vezo** ili **Vezu** je jedan malgaških naroda od 254.000 pripadnika
koji su poznati ribari sa zapadne obale Madagaskara.

Vezo kao i njihovi susjedi, većinski Sakalave, govore malagaški makrojezik, takozvani sakalava malagaški.

## Historija
Vezo su narod malajsko-indonežanskog porijekla, njih Malgaši zovu nomadima mora, jer znaju ostati po nekoliko dana na moru u potrazi za ribom u svojim malim pirogama. I danas mnogi smatraju da su Vezo, samo dio naroda Sakalave, sa čijom historijom su uvijek bili neposredno povezani.

## Geografska rasprostranjenost
Vezoi danas žive u svojim malim ribarskim naseljima raštrkani duž zapadne obale Mozambičkog kanala, od mjesta Anakao (50&nbsp;km južno od grada Toliara) sve do 400&nbsp;km sjevernijeg grada Morondava.

## Društvo, običaji kultura

Muški članovi plemena Vezo i danas se uglavnom bave ribarstvom, u svojim malim pirogama (lakanas) na jedra, dok se njihove žene bave sakupljanjem školjaka i ostalih plodova mora uz obalu. U posljednje vrijeme bave se i turizmom, ugostiteljstvom i trgovinom. I danas održavaju snažne porodične veze, seoske starješne uživaju veliki ugled u zajednici, i njihove odluke se poštuju. Pomažu se međusobno, tako svi članovi zajednice grade brod za novostasalog člana zajednice. 
Jedan od njihovih specifičnih običaja, je lov na morske Kornjača|kornjače, koji je za njih obredni ritual. Nakon što je ulove, svečano je zakolju na žrtveniku, i njeno meso podijele isključivo muškim članovima zajednice. Čitav ritual smatraju svetom dužnošću prema svojim predcima.

Za razliku od većine Malgašana Vezo ne prakticiraju obrezivanje.

## Veze
* Malgaši

## Reference

## Vanjske veze
* O narodu Vezo na portalu Ikuska 
* Fotoreportaža o lovu na morske pse u Madagaskaru
Kruške i jabuke

**"Kruške i jabuke"** bile su licencna kulinarska TV-emisija, koja se od 1999. do 2002. emitirala u programu HRT-a. Voditelji su bili Mirjana Rogina, Duško Ćurlić, Barbara Kolar, Oliver Mlakar te Karmela Vukov-Colić.

## Koncept emisije
Cilj emisije bio je upoznavanje s novim receptima koje su u djelo provodili kandidati iz grupe "kruške" i grupe "jabuke". Emisija je imala i natjecateljski duh. Tu emisiju naslijedila je nova kulinarska emisija "U istom loncu", iako je njezin koncept dosta drugačiji.
Palazzo Giustinian

**Palazzo Giustinian** (hrvatskosrpski: **Palača Giustinian**) je reprezentativni primjer kasne venecijanske gotičke palače na Kanalu Grande u venecijanskom sestieru Dorsoduro. Palazzo Giustinian zajedno sa susjednom palačom Ca' Foscari formira najveću gotičku cjelinu na kanalu, u jednom njenom dijelu (desnom) je danas smješten venecijanski Univerzitet Ca' Foscari.

## Historija
Palazzo Giustinian je izgrađen u drugoj polovici 15. vijeka i to kao dvije odvojene palače, na mjestu starije gradnje koju su kupili braća Nicolo i Giovanni Giustinian. Predpostavlja se da je u gradnji njihovih novih palača sudjelovao i Bartolomeo Bon, poznati venecijanski arhitekt i kipar tog vremena. Dvije odvojene palače za dvije porodice bile su Ca' Giustinian dei Vescovi (u njoj je danas smješten Univerzitet Ca' Foscari) i Ca' Giustinian dalle Zogie (koja je i danas privatni posjed). Kanije su te dvije palače povezane u cjelinu, restauracijom glavne fasade na Kanalu Grande.

Do 19. vijeka obje palače pripadale su dvijema granama porodice Giustiniani, 1876. lijevi dio palače *Ca' Giustinian dalle Zogie* prodan je porodici Brandolini koja još uvijek u njoj živi. Desni dio palače Ca' Giustinian dei Vescovi pripadao je jedno vrijeme slikaru Natale Schiavoniju koji je 1858. u njoj i umro. U palači je živio i kompozitor Richard Wagner koji je u njoj dovršio drugi čin svoje opere Tristan i Isolda, između 1858. i 1859. godine. U palači je jedno vrijeme živila i u njoj umrla 1864. Louise Marie Thérèse d'Artois, posljednja vojvotkinja od Parme.

### Arhitektura

Građevinu karakterizira tipična gotička uokvirenost rubova i prozorskih istaka, postignuta bijelim istarskim kamenom, na podlozi crvene opeke. Iako sa glavne fasade to izgleda kao jedna građevina, sa stražnje dvorišne strane se vidi da su to dvije građevine, odvojene uskom kaletom koja vodi do velikog središnjeg portala na kanalu, koji sa svake strane ima po jednu monoforu. Iznad njega je niz elegantnih monofora u tri reda na tri etaže. Lijeva i desna strana su zrcalne sa kvadriforama na prvom katu, i posljednjem katu. Drugi kat je najrazvediniji, sa šest velikih prozora, odvojenih elegantnim stupovima koji nose lunete sa motivom četverolista.

Obje palače imaju tlocrt u obliku slova L, i četiri etaže, i vrlo sličnu kiparsku dekoraciju na fasadama, kao i susjedna Ca' Foscari. 
Desna palača *Ca' Giustinian dei Vescovi* na stražnjoj dvorišnoj strani ima vanjsko gotičko stepenište, dok lijeva *Ca' Giustinian dalle Zogie* ima veliki vrt.

## Izvori

## Literatura
* Giuseppe Maria Pilo, ed (2009). Ca' Foscari. Storia e restauro del palazzo dell'Università di Venezia. Venice: Marsilio.
* M. Brusegan, *La grande guida dei monumenti di Venezia*, Roma, Newton Compton, 2005. 

## Vanjske veze

* Palazzo Giustinian na portalu Turismo Provincia di Venezia
Ivanka Brađašević

**Ivanka Brađašević** (1955., Nova Kapela) je hrvatska spisateljica koja piše za katoličke medije. Piše pjesme na stranici Katolici na internetu, Katoličku tiskovnu ageciju Biskupske konferencije Bosne i Hercegovine, Zvonik, Kapelaniju MUP-a, Zagorski list i druge. Živi u Zagrebu.

Završila je hrvatski jezik i književnost te bibliotekarstvo na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Predavala je u srednjoj školi u Labinu i u Zagrebu. Surađivala je s Stjepanom Liceom, Sonjom Tomić i Željkom-Horvat Vukeljom.
Prefektura Ishikawa

**Išikava** (Japanski:石川県; *Ishikawa-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi u regionu Čibu na ostrvu Honšu. Glavni grad je Kanadzava.

## Vanjske veze

* Zvanični vebsajt prefekture Išikava
Prefektura Kagoshima

**Kagošima** (Japanski:鹿児島県; *Kagoshima-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi na ostrvu Kjušu. Glavni grad je Kagošima.

## Gradovi
U prefekturi postoji 19 gradova:

## Vanjske veze

* Zvanični vebsajt prefekture Kagošima
718.

__NOTOC__
Godina **718.** (**[[rimske brojke|DCCXVIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. Oznaka 718. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina. 

## Događaji

* U današnjoj japanskoj prefekturi Ishikawa podignut Hoshi Ryokan, najstariji danas poslujući hotel/prenoćište, odnosno preduzeće (ili 717).
* Sveti Bonifacije kreće u svoju drugu misiju pokrštavanja Frizije.
* 15.8. - Bizantsko-arapski ratovi: Nakon što je bizantska mornarica grčkom vatrom razbila omejadsku arapsko-muslimnasku flotu, a bugarska vojska pod kanom Tervelom uništila omejadske snage na kopnu, omejadski princ Maslama je prisiljen napustiti opsadu Carigrada, odnosno posljednji arapski pokušaj da se zauzme bizantska prijestolnica. Taj događaj se tradicionalno smatra prekretnicom bizantsko-arapskih ratova, odnosno zaustavljanjem muslimanskih osvajanja Evrope sa istoka. 
* Bitka kod Soissonsa u kojoj franački vojskovođa Karlo Martel nanosi odlučujući poraz svom glavnom suparniku, neustrijskom majordomu Ragenfridu i njegovom savezniku, akvitanskom vojvodi Odu Velikom; kralj Hilperik II bježi južno od Loire, ali nakon pada Pariza pod Karlovu vlast ga Odo, u zamjenu za mir, predaje Karlu koga priznaje za majordoma cijele Franačke, a čime de facto prestaje četvorogodišnji građanski rat izazvan smrću Karlovog oca Pipina Herstalskog.
* Tervel prestaje vladati Bugarima.
* Muslimansko osvajanje Hispanije: U planinama Asturije pobunjeni vizigotski princ Pelagije osniva Kraljevinu Asturiju odakle će započeti Reconquista.


## Rođenja
* Carica Kōken (također Carica Shōtoku) od Japana (u. 770)

## Smrti

## Reference
Carica Kōken

, također poznata i kao , bila je 46. i 48. car Japana, prema tradicionalnom popisu,. koja je vladala u dva navrata - pod službenom Kōken od 749. do 758. godine, te pod službenim imenom Shōtoku od 765. do smrti 770.

Otac joj je bio car Shomu, a majka carica Kōmyō. Na prijestolje je prvi put stupila nakon očeve smrti 749. godine. Godine 758. je abdicirala u korist svog rođaka cara Junnina. On je, pak, svrgnut 764. te je na prijestolje stupila Koken, ovaj put pod imenom Shotoku. Za vrijeme druge vladavine je održavala ljubavnu vezu sa budističkim redovnikom po imenu Dokyo, koji je pokušao postati car, ali su njegove planove spriječili drugi dvorjani. Naslijedio ju je rođak car Konin.

## Fusnote

## Literatura
* 
* 
* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). ''The Imperial House of Japan.'' Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* Titsingh, Isaac. (1834). *[[Nihon Odai Ichiran]]*; ou, ''Annales des empereurs du Japon.'' Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). ''Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns.'' New York: Columbia University Press. ; OCLC 59145842
Prefektura Ehime

**Prefektura Ehime** (Japanski:???; *Ehime-ken*) se nalazi na severozapadnom delu ostrva Šikoku. Glavni grad je Macujama.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Ehime
Prefektura Okinava

**Okinava** (Japanski:沖縄県; *Okinawa-ken*) je prefektura u Japanu koja se sastoji od stotine Rjuku ostrva. Glavni grad je Naha, koji se nalazi na najvećem od Rjuku ostrva Okinavi.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Okinava
Okinawa

**Okinava**, ostrvo na jugozapadu Japana, leži između Istočnokineskog mora na zapadu i Tihog okeana na istoku. Sa površinom od 2.255 kvadratnih kilometara Okinava je najveće od Rjukju ostrva.

## Geografija

Planine pod šumama zauzimaju dve trećine ostrva (na severu), dok je južna trećina brdovito
područje i tu živi najveći broj stanovnika od ukupno 1.229.000.

## Klima
Ostrvo ima toplu i vlažnu klimu tako da se leti često javljaju tajfuni.

## Ekonomija
Glavne ekonomske aktivnosti su poljoprivreda, ribolov, drvogradnja, prerada hrane, tekstilna proizvodnja i grnčarija. Američka vojna baza i turizam su takođe značajni za ekonomiju. Naha je administrativni centar, najveći grad i najveća luka.

## Historija
Sve do 14. veka ostrvo je bilo nezavisna kraljevina. Od 14. do 19. veka ostrvo je plaćalo porez Kini, a konačno 1879. Okinava je pripojena Japanu. 1. aprila 1945 za vreme Drugog svetskog rata, američka vojska se iskrcala na zapadnu obalu ostrva i to je bila poslednja velika pomorsko-desantna operacija u ratu i jedna od najtežih bitaka na Pacifiku. Posle 82 dana žestokih borbi, prestao je organizovani otpor Japanaca. Okinava je bila pod kontrolom Sjedinjenih Američkih Država od 1945. do 1972, kada je ponovo vraćena Japanu. Pod uslovom posleratnog ugovora, zemljoposednici na Okinavi morali su iznajmljivati zemlju američkoj vojsci.

Međutim, septembra 1995. američki vojnici su silovali dvanaestogodišnju devojčicu i izazvali veliki otpor američkom prisustvu na ostrvu, što je dovelo do toga da veliki broj zemljoposednika odbija da iznajmljuje zemlju Amerikancima. Aprila 1996. američka vlada se saglasila da vrati 20 procenata okupirane teritorije (4.900 hektara) u roku od sedam godina.
## Vanjske veze
Prefektura Tokushima

**Tokušima** (Japanski:徳島県; *Tokushima-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi na ostrvu Šikoku. Glavni grad je Tokušima.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Tokušima
Shikoku

**Šikoku** je najmanje od četiri glavna ostrva Japana. Nalazi se južno od ostrva Honšu i istočno od ostrva Kjušu, između Unutrašnjeg mora 
(*Inland Sea*) i Pacifičkog okeana. Šikoku je 225 kilometra dug i između 50 i 150 kilometra širok. Značajno je zarastao u šume, a reljef je planinski. Najviši vrh je planina Išizuči (1 982). Glavni proizvodi ostrva su voće, pirinač, duvan i soja. Najznačajnije industrijske grane su ribolov, drvna industrija, i proizvodnja papira. Najznačajniji gradovi su Macujama i Takamacu. Površina je 18 800 kvadratnih kilometara, a broj stanovnika (1990.) 4 195 000.
Ciprian Marica

**Ciprian Andrei Marica** (Bukurešt, 2. listopada 1985.) je rumunjski nogometaš koji igra za njemački klub FC Schalke 04.

## Nagrade
#### Dinamo Bucureşti
* Rumunjska liga: 2001–02, 2003–04
* Rumunjski kup: 2002–03

#### Šahtar Donjeck
* Ukrajinska premijer liga: 2004–05, 2005–06
* Ukrajinski kup: 2003–04
* Ukrajinski superkup: 2005
Malgaški Kinezi (Sinoa)

**Malagaški Kinezi** ili **Sinoa** su jedna od malgaških nacionalnih manjina od 51 000 pripadnika.
Oni su brojem mala, ali vrlo uticajna zajednica na Madagaskaru, od kojih je velika većina rođena na Madagaskaru, a potječu od bivših kineskih radnika, koji su došli raditi na Madagaskar na početku 20. vijeka.

Malagaški Kinezi uz materinji kineski govore i malagaški makrojezik, i to brojne varijante, ovisno o kraju gdje žive.

## Historija
Prvi kineski doseljenik na Madagaskar naselio se u Toamasini 1862., gdje je otvorio dućan i kasnije oženio za lokalnu malgaškinju. Prvi veći kontingent od 500 radnika došao je Toamasinu 1896. Sljedeće godine, 3000 kineskih radnika stiglo je na Madagaskar na inicijativu francuskog guvernera Josepha Gallienija na rad na izgradnji željezničke pruge Toamasina - Antananarivo. Oni su imali ugovore, u kojima je bila klauzala da se po isteku radova moraju vratiti u Kinu. Dobar dio njih se razbolio na izgradnji željezničke pruge, a dobar dio pomro na povratku brodom za Kinu. Tako da je nakon završetka gradnje pruge - 1904., na Madagaskaru ostalo samo 452 Sinoa. Od te male kolonije već 1911. broj je narastao na 649 a to je tad bilo 3% stranog stanovništva u tadašnjoj zemlji od 3,2 milijuna.
Po službenoj statistici tadašnjih francuskih kolonijalnih vlasti 1957. na Madagaskaru je živjelo 7349 Sinoa, u 48 distrinkta (od tadašnjih 58). Do 2006., taj broj je narastao na oko 40 000, od tog su njih 30 000 izvorni emigranti i njihovi potomci, a oko 10 000 novi doseljenici iz Narodne Republike Kine i stotinjak iz Tajvana.

Danas se većina Sinoa na Madagaskaru bavi trgovinom. Oni su 1990. kontrolirali 50 % ukupnog prometa alkoholnih pića i odjeće, do sredine 2000-ih, njihov udio u prodaji alkoholnih pića pao na jednu petinu, ali je zato u prometu odjeće narastao na 90%. Manji dio njih rade kao slastičari, i drže oko 10 % prometa na otoku.

## Geografska rasprostranjenost
Polovica Sinoa živi u Toamasini i Antananarivu, a 1/8 u Regiji Diana, ostatak živi po drugim regijama.

## Veze
* Malgaši

## Reference

## Vanjske veze
* Udruženje Kineskih trgovaca i poduzetnika sa Madagaskara  
* Fotografije kineskog kvarta iz Antananariva
Eskil Pedersen

**Eskil Pedersen** (rođen 6. marta 1984 u Skienu) je norveški socijaldemokratski političar iz vladajuće Radničke stranke (Arbeiderpartiet), odnosno vođa njenog podmlatka Saveza radničke omladine (AUF) od 17. oktobra 2010.

Bio je vođa AUFa u Telemarku u periodu 2001–2004, godine 2006. je bio vođa AUF u Oslu, a u periodu 2006–2010. Pedersen je također bio član okružnog odbora za okrug Telemark od 2003–2007. On je isto bio član odbora euroskeptične organizacije Ne za EU za Telemark. On je prvi otvoreni homofilni vođa AUFa.

Široj je javnosti poznat kao najviše rangirani član AUF i Radničke stranke koji je preživio masakr na otoku Utoya 22. jula 2011.
Igor Vori

**Igor Vori** (Sesvete, 20. IX. 1980), hrvatski rukometaš.

Kao član Hrvatske rukometne reprezentacije 2004. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar"

Godine 2009. Igor je dobio nagradu za najboljeg hrvatskoga rukometaša. .Obitelj supruga Olja, sin Petar,kćerka Nika i otac Željko. Rukomet je počeo igrati na poziciji lijevog vanjskog.

## Izvor
Malgaški Indijci (Karana)

**Malagaški Indijci** (ili kako ih Malgašani zovu **Karana**) su jedna od malgaških nacionalnih manjina od 66 000 (po nekima samo 25 000 ) pripadnika.

U vrijeme kad su se oni počeli doseljavati na Madagaskar - Indija (zapravo cijeli Indijski podkontinent) bila je britanska kolonija, sa brojnim formalno nezavisnim radžastanima, sultanatima i sličnim tvorevinama, tako da bi za njih bilo pravilnije reći Malagaški doseljenici sa Indijskog potkontineta jer među njima ima i onih pripadnika, koji su danas Pakistanci. Oni su brojem mala, ali vrlo uticajna zajednica na Madagaskaru, od kojih je velika većina rođena na Madagaskaru, a potječu od doseljenika, sa Indijskog podkontinenta (danas su to većinom Gudžarati) koji su došli raditi na Madagaskar na početku 20. vijeka.

Malagaški Indijci uz neki od svojih materinjih jezika sa Indijskog potkontinenta govore i malagaški makrojezik, i to brojne varijante, ovisno o kraju gdje žive.

## Historija
Oko 1880. nastala je prva zajednica od 200 doseljenih trgovaca sa Indijskog potkontinenta u Mahajangi, luci na sjeverozapadnoj obali Madagaskara, pored Zaljeva Bembatoka i delte rijeke Betsiboka. Od samog početka njihova doseljavanja nastala je velika zbrka oko njihovog pravnog statusa, jer su se oni najčešće izjašnjavali kao državljani Madagaskara, da izbjegnu britanske zakone protiv držanja robova i gradnju kamenih kuća. Tako da su oni na svojim jedrenjacima isticali francusku zastavu i nesmetano trgovali zabranjenom robom sa afričkom obalom. U početku su prvi doseljenici bili uglavnom muslimanski Hodžasi, Ismailiti i Daudi, a Hindusi su počeli dolaziti kasnije. Tako da ih je na popisu kojeg su provele francuske kolonijalne vlasti 1911. bilo 4 480, a to je tad bilo 21% od ukupnog broja stranaca. Nakon nacionalizacije privatnih poduzeća, koje je provela tadašnja socijalistička vlada 1970., mnogi bogatiji Karane bili su prisiljeni napustiti Madagaskar, a ostao je uglavnom siromašniji i neobrazovaniji sloj, ali su se oni u međuvremenu adaptirali na novonastalo stanje. Smatra se da su do 2000., Karane kontrolirali oko 50-60% madagaskarske privrede, tako da su tih godina oni bili glavna meta nezadovoljnih demonstranata. Po nekim analitičarima oni i danas, makar predstavljaju samo 2 % stanovništva, kontroliraju čak 80 % sve privredne aktivnosti na otoku.

## Geografska rasprostranjenost
Danas većina Karana živi u Antananarivu i njegovoj okolici.

## Veze
* Malgaši

## Reference

## Vanjske veze
* Madagascar : les luttes intestines dans la communauté Karana (Bhoras, Khoja, etc)
Vazimba (narod)

**Vazimba** su legendarni prvi naseljenici Madagaskara pigmejskog rasta, koji su se naselili između 100. pne. - 400. godine ne.
Za mnoge Malgaše oni i danas žive po šumama oko grada Morondava, iako ih odavna nitko nije vidio.

U Malgaškoj usmenoj predaji, postoje tri vrste Vazimba, koji su živjeli u različitim dijelovima otoka. Vazimba andrano ("vodeni vazimbe") koji su živjeli uz rijeke i jezera, Vazimba anteti ("Zemljani Vazimbe") koji su bili najbrojniji, oni su živjeli na središnjoj visoravni oko doline Betsiriri i Vazimba antsingi ("Vazimbe od krasa") koji su živjeli po vapnenačkim špiljama oko današnjeg rezervata prirode Tsingi de Bemaraha na zapadnoj obali Madagaskara.

## Historija
Po Malgaškoj usmenoj predaji prvo razdoblje njihove historije bilo je *faha vazimba*, kad su prvi naseljenici osnovali svoje kraljevstvo na središnjoj visoravni u kojem su često vladari bile kraljice. Prva vladarica tog kraljevstva bila je Andriandravindravina.
Drugo razdoblje počinje kad su Merine zauzeli Kraljevstvo Vazimba, koje se otad zvalo po njima Imerina. Njihov vladar Andriamanelo (1540.-1575.) koji je i sam bio napola Vazimba (po ženskoj liniji bio je potomak vazimbovskih kraljica Rangite i Rafohi) i njegovi nasljednici, Ralambo i Andrianjaka istjerali su Vazimbe sa centralne visoravni na zapadni dio otoka.

Treće razdoblje bilo je fizičko istijebljenje Vazimba za koje se predpostavlja da se desilo za vrijeme vladavine merinskog kralja Andrianjaka (1610.-1630.). Historičar Jean-Pierre Domenichini ima teoriju da Vazimbe nisu fizički istrebljene, već asimilirane u Merine. Po usmenoj predaji mnogih merinskih i betsilejskih porodica, njihovi pretci živjeli su u mješanim brakovima sa Vazimbama.

Poneki Malgašani misle da su možda pripadnici plemena Mikea i Vezo posljednji nasljednici Vazimba.

## Vazimbe u malgaškoj predaji
Postoje brojne malgaške legende i priče o Vazimbama. Jedna od njih govori o prvim stanovnicima Madagaskara, o ženi po imenu Ramboamana i muškarcu Ramboabesofi, koje oni zovu *tompon-tani* (gospodari zemlje). Oni su živjeli na području današnjeg grada Ankavandra (zapadna obala), imali su dva sina; Rangoromana i Zafihisokija koji je doveo prvog zebua na otok.

Neki Merine vjeruju da vode porijeklo od muškarca po imenu Ndrenavoavo ili njegove sestre Pelamane koji su bili predhodnica drugog vala iseljenika iz Indonezije. Po njima oni su pokopani u šumi pored Tsirendresaka, a njihov grob poštovali su svi Vazimbe iz Betsiririja, a zauzvrat su ljudi iz Tsirendresaka prihvatili "fady" (tabu) koji zabranjuje klanje zebua, zbog Vazimba, koji su uzgajali ta goveda, ali ih nisu jeli.

Čak i danas na Madagaskaru brojni stanovnici vjeruju da Vazimbe nisu uopće bili ljudi, već neka vrsta čudovišta ili zlog duha prirodnih sila, kao što su rijeke, stijene ili kanjoni. Među mnogim praznovjerjima u vezi s Vazimbama, postaji i ono da se nesmije dodiruti nijedan predmet koji je bio u doticaju sa solju, kao zabranjena donošenja češnjaka ili svinjetine u kraj u kojem po predanju ima grobova Vazimba.

## Veze
* Malgaši

## Reference

## Vanjske veze
* Etnie del Madagascar  
* Le 18 Tribu
Prefektura Jamaguchi

**Jamaguči** (Japanski:山口県; *Yamaguchi-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi u regionu Čugoku na ostrvu Honšu. Glavni grad je Jamaguči.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Jamaguči
Željko Nimš

**Željko Nimš** (Sisak, 1950) bivši je hrvatski i jugoslovenski rukometaš.

Karijeru je započeo u RK "Kemičar" - Sisak kao vratar.

Igrao je za jugoslavensku izabranu vrstu.

Od velikih natjecanja, sudjelovao je na OI 1976. u Montrealu, na kojem je sa jugoslavenskom reprezentacijom osvojio 5. mjesto. Zatim je na svjetskom prvenstvu 1974. osvojio brončanu medalju, na Mediteranskim igrama zlatnu medalju 1975. u Alžiru, Kuo europskih prvaka s bjelovarskim ORK Partizan 1972.. Sudjelovao je i u završnici Kupa europskih prvaka 1973., a na SP-u u danskom Kopenhagenu je osvojio 4. mjesto 1978. godine.

Bio je članom sastava Partizana iz Bjelovara koji je osvojio Kup europskih prvaka protiv VfL Gummersbacha. Šest puta je s bjelovarskim Partizanom bio prvak SFRJ.

## Vanjske veze
* RK Bjelovar  Trideset i tri godine od osvajanja europskoga rukometnoga trona
Wakayama (prefektura)

**Vakajama** (Japanski:和歌山県; *Wakayama-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi na poluostrvu Kii u regionu Kansai na ostrvu Honšu. Glavni grad je Vakajama.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Vakajama
Mei

***Mei*** (Kineski 寐 mèi *biti u dubokom snu*) je rod trudontida veličine patke. *Mei* je živio tijekom perioda rane krede, prije 125 milijuna godina. Njegov naziv, *Mei long* (Kineski 寐 mèi i 龙 lóng) znači *zmaj koji spava*. *Mei* je jedan od dinosaura sa najkraćim nazivom roda na svijetu, zajedno sa alvarezsauridom *[[Kol]]* iz Mongolije.

## Otkriće i opis

Tipični primjerak **IVPP V.12733** je 2004. godine pronađen u formaciji Yixian u sjevernokineskoj provinciji Liaoning. U pitanju je bio mladunac dug oko 40&nbsp;cm. Skelet je potpun i izuzetno dobro očuvan u sa trodimenzionalnim detaljima. Njuška je postavljena ispod lijevog prednjeg uda, a tijelo je obavijeno repom, što je slično poziciji u kojoj se odmaraju današnje ptice. Ta pozicija je još jedan dokaz za vezu između ptica i dinosaura po pitanju ponašanja. Kemijski sastav stijene na kojoj se fosil nalazi i pozicija fosila ukazuju na to da je životinja u vrlo kratko vrijeme zakopana vulkanskim pepelom.

Kao i svi trudontidi, bio je vitke građe i vjerojatno mesožder. Koža nije očuvana, pa nije poznato da li je *Mei* imao perje. Glava je bila uska i izdužena sa velikim očima, a zubi su bili maleni i tanki, blisko grupirani. Goljenična kost je bila duža od bedrene kosti, što znači da je *Mei* bio prilagođen trčanju. Dužina tijela se procjenjuje između 45 i 53&nbsp;cm, a u prvom slučaju bi težio samo oko 400 grama.

## Sistematika
Prema sistematici *Mei* se svrstava u trudontide. On se smatra relativno primitivnim pripadnikom ove grupe, a možda je u bliskom srodstvu sa *[[Sinovenator]]om*. Pozicija spavanja slična onoj kod ptica još je jedan pokazatelj da su ptice potekle od teropoda i dokazuje da su se mnoge ptičje osobine po pitanju ponašanja pojavile već kod ove grupe dinosaura.

## U popularnoj kulturi
*Mei long* je prikazan u trećoj epizodi ITV serije *[[Prehistoric Park]]*, u kojoj više njih napada jednog člana ekipe, tražeći hranu u njegovom ruksaku. Tim poslije u blizini vulkana pronalazi nekoliko mrtvih jedinki, ugušeno otrovnim plinovima, što se zasniva na jednoj od hipoteza koje pokušavaju objasniti neobičnu poziciju fosila. U istoj je seriji *Mei* prikazan bez perja i u suživotu sa dromeosauridom *[[Microraptor]]om*, koji se pojavio tek kasnije i pronađen je u mlađim stijenama formacije Jiufotang, a ne u starijim stijenama formacije Yixian u kojoj je pronađen *Mei*.

## Reference

## Vanjske veze

* Troodontidae  na Thescelosaurus
* ''Mei long'' u Američkom prirodoslovnom muzeju
Tomáš Hübschman

**Tomáš Hübschman** (Prag, 4. rujna 1981.) je češki nogometaš i bivši reprezentativac koji igra za Jablonec.

Prije nego je prešao u Šahtar 2004., Hübschman je igrau u Sparti iz Praga.

Na EURO-u 2004. igrao je za Češku.
Prefektura Mie

**Mije** (Japanski:三重県,; *Mie-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi u regionu Kansai na ostrvu Honšu. Glavni grad je Cu.

## Vanjske veze
* Zvanična internet prezentacija prefekture Mije
Jan Laštůvka

**Jan Laštůvka** (Havířov, 7. srpnja 1982.) češki je nogometni vratar.

Trenutno je igrač Dnjipra iz Dnjepra, odakle je prešao iz Šahtara. Jedno je vrijeme boravio na posudbi u Fulhamu i Bochumu, a posljednju sezonu u Šahtaru proveo je na posudbi u engleskom West Hamu, u kojem je zabilježio tek jedan nastup u Liga kupu.

Prije Šahtara Laštůvka je branio u Baníku iz Ostrave.

## Reference
Američka liga Zapad

**Američka liga Zapad** () je jedna od tri divizije Američke lige u okviru MLB-a. Nastala je 1969. godine kada je povećan broj klubova koji nastupaju, a od 1994. ima četiri tima. Pre toga, igralo je i po sedam timova.
## Klubovi

U **Diviziji Zapad** nastupaju četiri kluba:

Oukland atletiksi imaju 14 pobedničkih naslova divizije AL Zapad, a slede ih Los Anđeles ejndžels of Anahajm sa sedam pobeda.
Teksas rendžersi

**Teksas rendžersi** () su profesionalni tim bejzbola u okviru MLB-a, sa sedištem u gradu Arlington u državi Teksas. Svoje utakmice igraju na stadionu Rendžers Bolpark, Arlington. Članovi su Američke lige i nastupaju u diviziji Zapad. Klub je osnovan 1961. godine i do sada je jednom menjao naziv, u periodu 1961-71, nosio je ime „Vašington senatorsi“.

„Rendžersi“ nisu bili šampioni MLB-a, do sada. Klub ima svoju maskotu konja — „Rendžers Kapetana“.

## Povezano
* Američka liga
* Američka liga Zapad

## Vanjske veze
* Zvanična prezentacija kluba
Radnik (razvrstavanje)

**[[Radnik]]** je osoba koja zarađuje za život koristeći svoj rad. Pojam također može biti:

## Naziv fudbalskih ili nogometnih klubova
;Hrvatska
* NK Radnik Velika Gorica
** Stadion Radnik, poznat i kao Gradski stadion Velika Gorica
* NK Radnik Sesvete
* Športski nogometni klub "Radnik" Novi Bezdan (Novi Bezdan, Baranja)

;BiH
* FK Radnik Bijeljina

;Srbija
* FK Mladi radnik (Požarevac)

## Naziv novina
* Radnik ("Radenik")

## Povezano
* Radnički
Radnik

**Radnik** ili **radnica** je u najširem smislu, čovjek koji želi postići odredeni cilj kroz fizički i / ili mentalni rad. U užem smislu zarađuje svoju plaću uporabom svoje - najčešće fizičke radne snage koju stavlja na raspolaganje svojem poslodavcu to jest najčešće nekoj kompaniji pošto je i sam direktor u užem smislu radnik, dok je kompanija poslodavac.
Prefektura Shizuoka

**Šizuoka** (Japanski:静岡県; *Shizuoka-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi u regionu Čibu na ostrvu Honšu. Glavni grad je Šizuoka.

Poznata je po proizvodnji zelenoga čaja.

## Gradovi
Prefektura Shizuoka ima 23 grada:

## Vanjske veze

* Zvanični vebsajt prefekture Šizuoka
Prefektura Fukui

**Prefektura Fukui** (Japanski:福井県; *Fukui-ken*) se nalazi u regionu Čibu. Glavni grad je Fukui.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Fukui
Prefektura Aichi

**Prefektura Aiči** (Japanski:愛知県; *Aichi-ken*) se nalazi u regionu Čibu. Glavni grad je Nagoja.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Aiči
Prefektura Niigata

**Niigata** (Japanski:新潟県; *Niigata-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi na ostrvu Honšu. Glavni grad je Niigata. U prevodu ime znači „Nova laguna“.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Niigata
Prefektura Gunma

**Prefektura Gunma** (Japanski:群馬; *Gunma-ken*) se nalazi na severozapadni kraj Kanto regiona u Honšu, Japan. Glavni grad prefekture je Maebaši.

## Vanjske veze

* Zvanični vebsajt prefekture Gunme
Prefektura Akita

**Prefektura Akita** (Japanski:秋田県; *Akita-ken*) se nalazi u regionu Tohoku. Glavni grad je Akita.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Akita
Prefektura Aomori

**Prefektura Aomori** (Japanski:青森県; *Aomori-ken*) se nalazi u regionu Tohoku. Glavni grad je Aomori.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Aomori
Hokkaidō

**Hokaido**, ranije *Jezo*, je drugo po veličini ostrvo Japanskog arhipelaga. Najsjevernije je od četiri najveća ostrva. Nalazi se između Pacifičkog okeana na istoku, Ohotskog mora na sjeveru, Japanskog mora na zapadu. Površina, uključujući neka manja okolna ostrva iznosi 83.452 kvadratna kilometra, a stanovništvo (2010.) 5.520.883.

## Geografija
Hokaido je od najvećeg japanskog ostrva, Honšua odvojeno na jugu Cugaru moreuzom, od ostrva Sahalin na sjeveru je odvojeno La Peruzovim moreuzom (Soja-kaikjo). Od Kurilskih ostrva na sjeveroistoku je odvojeno Nemuro moreuzom. 
Oblik ostrva Hokaido je nepravilan – dugo je 450 kilometra, a široko 420 km. Zbog preovlađujuće ojaši (Kurilske) struje, ljeta su hladna, a zime duge i oštre. Hokaido karakterišu kompleksni planinski sistemi i vulkanske mase koje se dižu do visine od 2.290 m iznad nivoa mora na planini Asahi (Asahi Dake) u Nacionalnom parku Daisecuan. Glavna luka je Hakodate, a Sapporo je najveći grad i prijestonica Hokaido prefekture. Planine bogate šumom se dižu iznad ekstenzivnih ravnica u riječnim bazenima Išikari i Tokači. 

## Privreda
Od industrije je razvijena industrija mlijeka (90 procenata putera i sira Japana se proizvodi na ovom ostrvu), a Išikari polja proizvode 30 procenata uglja Japana. Tamo se nalaze i nalazišta željeza i mangana. Bogatstva Hokaida uključuju i ribom bogate okolne vode, a značajna je i drvna industrija. 

## Stanovništvo
Hokaido je najrjeđe naseljeno od japanskih glavnih ostrva. Ovdje se između ostalih nalazi Ainu, domorodački narod nepoznatog porijekla.
Prefekture Japana

**Prefekture** predstavljaju najvišu jedinicu administrativne podjele Japana. Postoji ukupno 47 prefektura - jedna "metropola" (都 *to*), Tokyo; jedan "okrug" (道 *dō*), Hokkaidō; dvije gradske prefekture (府 *fu*) - Osaka i Kyoto; i 43 ostalih prefektura (県 *ken*). U japanskom se za sve njih koristi zajednički izraz . Prefekture predstavljaju višu razinu državne uprave od gradova, manjih gradova i sela.

Prefekturom upravlja neposredno izabrani . Uredbe i budžete za rad svake prefekture određuje jednodomna  čiji se članovi biraju na mandat od četiri godine.

Po odredbama trenutno važećeg Zakona o lokalnoj autonomiji, svaka prefektura se dijeli na gradove (市 *shi*) i distrikte (郡 *gun*). Svaki distrikt se dalje dijeli na gradska naselja (町 *chō* ili *machi*) i sela (村 *son* or *mura*). Tako npr. Hokkaidō ima 14 podprefektura koje djeluju kao ogranci (支庁 *shichō*) prefektura. Druge prefekture također imaju ogranke koje obavljaju administrativne funkcije izvan sjedišta prefekture.

Prefekture su u Japan uvedene za vrijeme Meiji perioda u julu 1871. godine, kada su zamijenile dotadašnji sistem *hanova*. Ispočetka ih je bilo 300, da bi iste godine broj bio smanjen na 72. Današnji broj od 47 prefektura je uveden godine 1888. Za vrijeme savezničke okupacije su godine 1947. doneseni zakoni kojima su značajno povećane ovlasti prefektura u odnosu na centralnu vlast.

## Popis prefektura
### Popis po redoslijedu ISO
Prefekture su grupirane prema regijama. Te regije nemaju formalni karakter, niti specifična tijela ili funkcionira. One se, međutim, neformalno koriste. Od sjevera na jugu (brojevi po redoslijedu ISO 3166-2:JP order), prefekture i njihove uobičajene regije su:

## Vanjske veze

* National Governors' Association Website (English)
* Map of Japan showing prefectures 
* Japanese essay on types of prefectures
* Local Authorities for International Relations (English)
* CityMayors.com profile of prefectures
Prefektura Jamagata

**Jamagata** (Japanski:山形県; *Yamagata-ken*) je prefektura u Japanu koja se nalazi u regionu Tohoku na ostrvu Honšu. Glavni grad je Jamagata.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Jamagata
Prefektura Chiba

**Prefektura Čiba** (Japanski:千葉県; *Chiba-ken*) se nalazi širem području Tokia. Glavni grad je Čiba.

## Vanjske veze
* Zvanični vebsajt prefekture Čiba