open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sevdah za Paulu Horvat

***Sevdah za Paulu Horvat*** je treći solo album Branimira Štulića. Sniman je tokom 1991. u Sarajevu i Holandiji, a izdat tek 1995. za izdavačku kuću Komuna.

## Lista pesama
# Nepotrebno precrtaj (2:07)
# Pretvorba (2:47)
# Lijepo lice (2:18)
# Navike (2:21)
# Vlajka (2:51)
# Aj ča (2:38)
# Znam ponavlja se to serijski (2:20)
# Raspleti kose damo (2:49)
# Kratki pomak (2:49)
# Došlo vrijeme da se umire (2:53)
# -{So Far}- (2:18)
# Laku noć (2:46)
# Partizan (2:45)
# Neće da se pomiri (2:59)
# Otac moga oca (6:28)
# Fantazija (2:39)
# Kraj potoka bistre vode (2:49)
# Čežnja (2:17)
# Sevdah šatl (3:01)
# Bugi Bane (3:20)
# Bolja strana neba (2:34)
# Ni jeban ni lud (2:46)
# Sevah za Paulu Horvat (2:13)
# Jovano, Jovanke (2:44)

**izvor:** -{www.discogs.com}- Sevdah za Paulu Horvat

## Nezvanično izdanje
Ovo je verovatno jedini Džonijev album koji je doživeo i piratsko (butleg) izdanje na kompakt-kaseti i to pre zvaničnog izdanja (iste godine). Kasetu je izdala fantomska firma VG iz Beograda, iza koje je stajala produkcija TIOLI (Take It Or Leave It Records). Na kaseti se nalaze sledeće pesme:
### -{A}- strana
# Spušteni iz svojih visina (2:44)
# Ponavlja se to serijski (2:18)
# Kratki pomak (2:48)
# Pretvorba (2:44)
# Navike (2:16)
# Vlajka (2:48)
# Laku noć (2:43)
### -{B}- strana
# Jeza (3:53)
# Raspleti kose damo (2:46)
# Partizan (2:43)
# Lijepo lice (2:16)
# -{So Far}- (2:14)
# Nepotrebno precrtaj (2:03)
# Sevah za Paulu Horvat (2:10)

**izvor:** -{www.discogs.com}- Sevdah za Paulu Horvat butleg

## Reference

## Vanjske veze
* -{www.azraweb.com}- — reči pesama
Miladin Bižić

**Miladin Bižić-Lako** je bio narodni pjesnik sa Korduna, iz sela Prkosa. Spevao je mnoge pjesme u formi tradicionalne srpske narodne epike na temu narodnooslobodilačke borbe.

## Biografija

Miladin Bižić je rođen na Kordunu, u srpskom selu Prkosu.

Bižić je bio partizanski borac od 1941. godine. Bio je u sastavu kordunaških jedinica na pri njihovom pohodu u Žumberak.

1942. godine je bio ranjen, pa je tokom boravka u partizanskoj bolnici na Petrovoj gori napisao dosta pesama.

Nakon rata je bio težak bolesnik i nije pisao pjesme.

## Pjesme

Na Bižića je mnogo utjecala tragedija sela Prkosa, čije neboračko stanovništvo su pobile ustaše, što je i opisao u svojim pjesmama. Mnoge njegove pjesme su recitovane na partizanskim priredbama, pa ih se sjećaju mnogi borci. Dosta ih je i izgubljeno. Neke njegove pjesme su objavljene u knizi *Narodne pjesme Korduna*, koje je sakupio i uredio Stanko Opačić-Ćanica u Zagrebu 1971. Uredniku Stanku Opačiću je njegov rukopis s pjesmama dao prof. Mile Dakić.

Tu su objavljene sledeće Bižićeve pjesme: 
* Pismo ranjenog partizana ženi
* Pjesma o selu Prkosu
* Druga pjesma o Prkosu
* Prvo oslobođenje Tušilovića 26. IX 1941. god
* Oslobođenje Vojnića 12. januara 1942. god
* Boj na Lasinji 12. maja 1942. god
* Zaručnici sa položaja
* Pjesma o Dušanu Vergašu

U zborniku *Kotar Vrginmost u NO borbi*, objavljenom u Beogradu 1980. godine, objavljena je *Pjesma o selu Prkosu*, a kao autor navodi se Milutin Bižić iz Prkosa. pa nije jasno jel u pitanju ista osoba. U zborniku je takođe štampana pesma *Prvi među prvima* Miladina Bižića.

## Izvori

## Povezano
* Partizanske pesme
Vrhovni sud Singapura

**Vrhovni sud Singapura** (engleski: *Supreme Court of Singapore*; mandarinski: 新加坡最高法院, *Xīnjiāpō zuìgāo fǎyuàn*; malajski: *Mahkamah Agung Singapura*; tamilski: சிங்கப்பூர் உச்சநீதிமன்றம்) zbirni je naziv za Žalbeni sud i Visoki sud Singapura te, u tom smislu, predstavlja najvišu sudsku instancu u Singapuru. Vrhovni sud Singapura predstavnik je sudbene vlasti u zemlji prema čl. 93. Ustava, a saslušava i civilne i kaznene predmete. Vrhovnim sudom predsjeda predsjednik, kojeg imenuje predsjednik republike u dogovoru s premijerom; trenutni predsjednik Vrhovnog suda je Sundaresh Menon, koji je na dužnosti od 2012. godine. 

Stvarna nadležnost Visokoga suda generalno je sljedeća: civilni predmeti koji se saslušavaju pred Visokim sudom u pravilu su oni čija je visina tužbenog zahtjeva preko 250,000S$, dok su ostavinske rasprave koje se saslušavaju pred sudom uglavnom one kod kojih je vrijednost ostavštine preko 3,000,000S$ ili gdje postoji određeni međunarodni element. Također, pred sudom se saslušavaju i obiteljski predmeti čija je vrijednost veća od 1,500,000S$. U odnosu na kaznene predmete, Visoki sud saslušava one predmete u kojima je zapriječena smrtna kazna te one u kojima je zapriječena kazne od minimalno 10 godina zatvora. Također, slučajevi u kojima nije moguće odrediti jamstvo također se vode pred Visokim sudom. U pravilu, Vrhovni sud Singaputa ima ovlasti suditi u svim predmetima u Singapuru, iako je radi praktičnijeg funkcioniranja sustava praksa drugačije organizirana. 

Žalbeni sud odlučuje po žalbama na odluke Visokog suda i u civilnim i u kaznenim predmetima. Žalbeni sud također može odlučivati i o relevantnim pravnim pitanjima koja su potrebna Visokom sudu za donošenje odluke, ali i o bilo kojem pravnom pitanju koje je u javnom interesu, a koje se pojavilo u žalbenom postupku i pred sudovima koji su podređeni Visokom sudu.

## Literatura
*.
*.
*.
*.
*.
*.
*.
*.
*.
*.
*.
*.

## Vanjske veze

*Official website of the Supreme Court of Singapore
*Recent Court of Appeal and High Court judgments from Singapore Law Watch
*Selected Court of Appeal judgments from CommonLII
*Selected High Court judgments from CommonLII
Papilionanthe Miss Joaquim

***Papilionanthe'' Miss Joaquim''', znana još i kao '''singapurska orhideja''' te '''orhideja princeze Alohe''', a ranije i kao ***Vanda* Miss Joaquim*', hibridna je orhideja (greks), koja je ujedno i nacionalni svijet Singapura. Dana 15. travnja 1981. godine, tadašnji singapurski ministar kulture S. Dhanabalan objavio je kako je ova orhideja izabrana za nacionalni cvijet Singapura zbog svoje izdržljivosti i cjelogodišnjeg rasta, ali i činjenice da je i sama hibrid, kao i singapurska kultura. 

Cvijet je krajem 1880-ih godina otkrila Agnes Joaquim (rođena kao Ašken Hovakimijan), Singapurka armenskog porijekla, među bambusima. Nakon otkrića, orhideja je 1893. godine pokazana stručnjaku za orhideje Henryju Ridleyju, koji ju je prepoznao kao novu hibridnu vrstu, što je potvrdio i 1896. godine. Ridley je pregledao cvijet, skicirao ga i uvrstio u svoju *Vrtlarsku kroniku*, napisavši: "Prije nekoliko godina, Miss Joaquim, gospođa koja živi u Singapuru, nadaleko pounata po svojim vještinama u hortikulturi, uspješno je križala vrste *Vanda hookeriana* Rchb. f., and *V. teres*, dvije biljke koje se uzgajaju u gotovo svakom singapurskom vrtu." Miss Joaquim je tek 2016. službeno priznata kao osoba koja je stvorila ovaj hibrid, iako postoje autori koji se ne slažu s ovim; godine 2019., staro ime *Vanda* Miss Joaquim promijenjeno je u *Papilionanthe* Miss Joaquim.

Danas ju većina vodećih stručnjaka za orhideje smatra prirodnim hibridom između burmanske vrste *[[Papilionanthe teres]]* (ranije *Vanda teres*) te malajske vrste *[[Papilionanthe hookeriana]]* (ranije *Vanda hookeriana*), mada se izvorno nije znalo koja je vrsta dala sjemenke, a koja polen. Ipak, DNK sekvencijranje iz 2011. godine potvrdilo je da sjeme dolazi od vrste *P. teres* var. *andersonii*, što znači da je *P. hookeriana* dala polen. Ova je orhideja postala prvi registrirani hibrid iz Singapura.

## Reference

## Literatura
*Arditti, J., and C. S. Hew. 2007. The origin of Vanda Miss Jaoquim. Pages 261–309 in K. M. Cameron, J. Arditti and T. Kull (eds.), Orchid Biology, Reviews and Perspectives, Vol. IX, The New York Botanical Garden Press, New York.
*Johnson H. and N. Wright, 2008 Vanda Miss Joaquim: Singapore's National Flower and the Legacy of Agnes and Ridley, Suntree Media Pte Ltd, Singapore. 
*
*Wright N. H. 2000. The Origins of Vanda Miss Joaquim. Malayan Orchid Review  34; 70–73.
*Wright N. H. 2003 Respected Citizens: the History of Armenians in Singapore and Malaysia, Amassia Publishing, Middle Park, Australia.
*Wright N. H. 2004. After a re-examination of the origins of Vanda Miss Joaquim. Orchid Review 112: 292–2988.
*Yam,  T. W. 1999. A possible solution to the parentage riddle

## Vanjske veze
* National Parks Board 
* National Library Board
Singapurski tjesnac

**Singapurski tjesnac** je pomorski tjesnac, dugačak 113 kilometara i širok 19 kilometara, konvencionalno je ograničen Malačkom tjesnacom na zapadu, Južnim kineskim morem na istoku, otokom Singapur na sjeveru i otocima Riau na jugu. Međunarodna hidrografska organizacija precizno definira granice Singapurskog tjesnaca. Kanal uključuje dubokovodnu luku Keppel Harbour i mnoge male otoke te osigurava glavni dubokovodni prolaz do velike luke Singapura, zbog čega je iznimno prometna. U godini 2017. je približno 2000 trgovačkih brodova dnevno plovilo vodama tjesnaca.

Indonezija i Singapur dijele morsku granicu duž tjesnaca.

## Historija
Muslimanski pisac al-Jakubi iz 9. vijeka spominje *Bahr Salahit* ili *Salahitsko more*, jedno od sedam mora koje treba prijeći da bi se stiglo do Kine. Neki su tumačili da se Salahitsko more odnosi na Singapur, iako su ga drugi općenito smatrali Malajskim tjesnacem, dodirnom točkom između Arapa i Zābaja (vjerojatno Sumatre). Među ranim Europljanima koji su putovali u jugoistočnu Aziju, Singapurski tjesnac se može odnositi na cijeli ili na južni dio Malačkog tjesnaca, kao i na druge njegove vodene dijelove. Historičari su također koristili izraz u množini, „Singapurski prolazi”, za označavanje tri ili četiri različita tjesnaca koja se nalaze zabilježena u starim tekstovima i kartama – „Stari singapurski tjesnac” između Sentose i Telok Blangaha, te „Novi singapurski tjesnac” jugozapadno od Sentose, takozvani „Guvernerov tjesnac” ili „tjesnac Johna de Silve” koji odgovara Phillipovu kanalu i tjesnac Tebrau. Danas se Singapurski tjesnac odnosi na glavni kanal vodenog puta južno od Singapura gdje se nalazi međunarodna granica između Singapura i Indonezije.

Tjesnac su minirali Britanci tijekom Drugog svjetskog rata.

Godine 2009. kontejnerski brod Maersk Kendal prizemljio je se na grebenu Monggok Sebarok.

## Povezano
* Malajski prolaz

## Napomene

## Reference
Al-Jakubi

**Jakubi** (), punog imena **Ahmed ibn Abi Jakub ibn Džafar ibn Vahb ibn Vaḍih al-Jakubi**, u zapadnom svijetu poznat i kao Ahmed al-Jakubi bio je muslimanski geograf i vjerovatno prvi historičar svjetske kulture u Abasidskom halifatu.

## Biografija
Ne postoji podaci o vremenu rođenja Jakubija ali se zna da je rođen u Bagdadu, u porodici zvaničnika, kao i da je bio praunuk Vadiha, oslobođenika drugog abasidskog halife El-Mensura.

Tokom ranog period svog života, do 873. živio je u Armeniji i Horasanu gdje je služio u službi perzijske dinastije Tahirida. Nakon pada Tahiridske dinastije putovao je različitim dijelovima svijeta, prvo u Indiju a potom i Egipat gdje se nastanio. Tokom dijela života provedenog u Egiptu proputovao je Magrebom, odnosno područjem Sjeverne Afrike.

Umro je u Egiptu 284. godine po hidžri odnosno 897. godine.

872. godine popisuje kraljevstva Bilad el-Sudan, uključujući Ganu, Gao i Kraljevstvo Kanem–Bornu.

## Djela
Neka od njegovih najpoznatijih djela su:

* Ta'rikh ibn Wadih (Hronika Vadiha) i
* Kitab al-Buldan (*Knjiga o državama*)) - djelo unutar kojeg se nalazi opis Magriba, s cjelovitim prikazom većih gradova i mnogo topografskih i političkih informacija.

Vjerovatno, dok je još boravio u Horasanu, Jakubi je napisao dvotomno djelo *Tarih* (*Historija*). Jedno od prvih djela iz arapske literature o svjetskoj historiji. Prvi dio djela započinje historijom biblijskih patrijarha a zatim slijedi opis mnogih važnijih historijskih ličnosti toga doba. Podaci uključuju i podatke o administrativnim podjelama, mineralima, običajima i načinu života stanovništva. Međutim, geografska imena navedena u knjizi nisu uvijek prepoznatljiva. Knjiga sadrži i informacije o historiji Asirije, Egipta, Grčke i drugih antičkih država.

Jakubi se, kao i mnogi drugi arapski autori iz perioda Zlatnog doba islama, zanimao za geografiju. Tako je oko 891. dovršio geografsko djelo *Knjiga o državama*. 
Djelo sadrži informacije o rutama, o udaljenostima između regija, o mineralima i njihovoj eksploataciji. Najbolje su opisane Zemlje u gornjem toku Nila.

## Reference
Sedam mora

Srednjovjekovni europski i arapski tekstovi često spominju **sedam mora**. Pritom se ne misli uvijek na ista mora. „Sedam mora” je bio uvriježen izraz u mnogim drevnim pisanim spomenicima prije nego što su ga preuzeli Grci i Rimljani - na primjer, pojavljuje se u prijevodu jedne od Enheudaninih himna Inani (8. himna), napisanoj oko 2300. prije Krista u Sumeru. Broj sedam je u mnogim kulturama bio magičan broj, zbog čega su se mnoge stvari prikazivale u skupinama od sedam. „Sedam” se dugo koristio i kao neodređen broj, sinonim za „nekoliko”, kao što je slučaj s grčkih „sedam mora”. U grčkoj i zapadnjačkoj kulturi, sedam mora je ukazivalo na različite stvari, ovisno o zemlji i razdoblju. Ipak, obično se tih sedam uzimalo među ovih devet vodenih masa:

*Arapsko more
*Crno more
*Crveno more
*Egejsko more
*Indijski ocean
*Jadransko more
*Kaspijsko jezero
*Perzijski zaljev
*Sredozemno more

## Druge skupine mora
Stari Rimljani su imali i druga značenja za *septem maria* (latinski), koja danas zvuče neobično. Plovna mreža rukavaca u ušću rijeke Po koji su se izlijevali u slane močvare jadranske obale nazivala se „Sedam mora” u tom području. Rimski pisac Plinije Stariji spominjao je te lagune, razdvojene pješčanim sprudovima od otvorenog mora:

Tako danas u Muzeju Septem Maria možemo vidjeti kako se ta civilizacija vode razvijala od prapovijesti do danas. Muzej se nalazi u Adriji u Rovigu, nekadašnjoj Atriji.

John Lightfoot, svećenik i učenjak iz 17. stoljeća, spominje sasvim drukčiji skup mora u svojem *Komentaru Novog zavjeta*. Poglavlje *Sedam mora prema [[talmud]]istima i četiri rijeke koje okružuju kopno* sadrži „Veliko more” (Sredozemlje), „Tiberijadu” (Galilejsko more), „More Sodome” (Mrtvo more), „Jezero *Samocho*” i „*Sibbichaean*”.

Naposljetku, neke suvremene zemljopisne klasifikacije kažu da svijet ima sedam oceana:

*Sjeverni Tihi ocean
*Južni Tihi ocean
*Sjeverni Atlantski ocean
*Južni Atlantski ocean
*Indijski ocean
*Južni ocean
*Arktički ocean

Djelomično standardizirana ikonografija četiri kontinenta i četiri rijeke svijeta, koju je zasnovala renesansa, uspostavila je jasne slike u europskoj mašti, ali sedam mora se nije jasno razlikovalo - Neptun je vladao nad svima. Rudyard Kipling je jednu zbirku pjesama nazvao *The Seven Seas* (1896).

## Reference

## Natuknice
*E. Washburn Hopkins, "Origin and Evolution of Religion'' , 1923.
*Kipling, Rudyard, '' 'The Seven Seas'', 1896. : e-tekst
*''The New Dictionary of Cultural Literacy'', 3rd Edition. Houghton Mifflin, 2002. , samo kaže da je to "popularan izraz za sve svjetske oceane".
*Betty De Shong Meador, prevoditeljica i urednica, 2001., *Inanna, Lady of Largest Heart : Poems of the Sumerian High* University of Texas. 

## Vanjske veze
*StraightDope.com : Sedam mora
*Atlas svijeta: Sedam mora
Savezničko bombardovanje Jugoslavije u Drugom svjetskom ratu

**Savezničko bombardovanje Vermahta u Jugoslaviji** je operacija vazdušnih udara savezničke avijacije po položajima Vermahta u okupiranoj Jugoslaviji tokom 1943. i posebno tokom 1944. godine.

Bombarderi su izbacivali tovar sa velikih visina i gađanje je bilo krajnje neprecizno. Pored gubitaka nanetih nemačkim snagama i njihovim komunikacijama, bombardovanje je izazvalo i teške civilne žrtve među stanovništvom bombardovanih gradova, uključujući Beograd, Podgoricu, Zadar, Zagreb, Sarajevo, Leskovac, Split, Kraljevo, Slavonski Brod i druge gradove.

## Pozadina

Još 1942. godine, četnički vođa general Draža Mihailović je tražio bombardovanje nemačkih položaja u Srbiji i Beogradu, ali tada još nije bilo uslova za takva saveznička dejstva. 27. 5. 1943. i Vrhovni komandant NOV i POJ Josip Broz Tito je tražio da se pošalju saveznički oficiri za vezu i da se bombarduju neprijateljske koncentracije u gradovima Crne Gore.

Saveznici su tokom 1944. godine pokrenuli veliku kampanju strateškog bombardovanja ciljeva Vermahta po Evropi za koju su dodeljene znatne vazduhoplovne snage, i koja je obuhvatala i teritoriju Jugoslavije. Tokom 1944. saradnja NOVJ i zapadnih saveznika je uznapredovala. Osim snabdevanja oružjem i ratnim materijalom, te evakuacije i zbrinjavanja ranjenika, sve više se nametala potreba i za raznim vidovima borbenog sadejstva partizanske vojske i savezničkog vazduhoplovstva.

## Hronologija

Oktobra 1943. Podgoricu je bombardovalo 30 savezničkih aviona. Poginulo je oko 100 građana i 150-200 nemačkih vojnika, a na aerodromu je zapaljeno 6 nemačkih aviona. 18. oktobra 1943. vlada SAD je predala izbegličkoj vladi Kraljevine Jugoslavije četiri bombardera "Liberatora", zbog čega su Vrhovni štab NOVJ i AVNOJ objavili protestnu notu. 3. 11. 1943. britanski avioni su ponovo bombardovali Podgoricu. Uništeno je 10 nemačkih aviona na aerodromu, a u gradu je poginulo i ranjeno 150 građana.

16. 11. 1943. Vrhovni štab NOVJ je tražio sadejstvo savezničke flote i vazduhoplovstva u borbi protiv neprijateljskih snaga u Hrvatskom primorju i na Kvarnerskim ostrvima. 27. 11. 1943. Šibenik je bombardovala saveznička avijacija i oštetila više zgrada, među kojima i bolnicu. 28. 11. 1943. Saveznička avijacija je bombardovala Zadar i Dubrovnik, kod Zadra potopila parobrod "Sebeniko" i 2 motorna čamca, a u Dubrovniku potopila 2 motorna jedrenjaka i oštetila parobrod "Cavtat". Nemačke jedinice su imale 2 mrtva i 17 ranjenih, a građanstvo 15 mrtvih i 53 ranjena.

Savezničke vazdušne snage su tokom 1944. godine više puta bombardovale nemačka uporišta u Beogradu. Infrastruktura u Beogradu je sukcesivno bombardovana u aprilu, maju, junu, julu i poslednji put u septembru 1944. godine.

## Izvori

## Povezano
* Operacija Ratweek
* Bombardovanje Beograda 1944.
* Savezničko bombardiranje Zadra
* Bombardiranje Dresdena

## Vanjske veze

* Savezničko bombardovanje Vermahta u Jugoslaviji
Planska područja Singapura

**Planska područja**, znana i kao **DGP pordučja** ili **DGP zone**, temeljne su urbane administrativne jedinice te područja definirana za popise stanovništva u Singapuru, a definirao ih je Ured za urbani razvoj. Danas postoji ukupno 55 planskih područja, koja su podijeljena prema pet regija kojima pripadaju. Nakon utemeljenja ovih jedinica, svaka od njih dobila je zasebni urbanistički plan razvoja, koji pokriva planove razvoja svake individualne parcele zemlje u Singapuru. 

Planska su područja prvi put predstavljena početkom 1990-ih godina, nakon što je 1991. godine  donesen posebni Konceptualni plan, a službeno su stupila na snagu 1999. godine. Nakon uspostave granica planskih područja, druge su vladine i administrativne institucije mahom počele primjenjivati ovu podjelu u svojim svakodnevnim poslovima. Primjerice, rezultati popisa stanovništva iz 2000. godine po prvi su puta prezentirani u odnosu na granice planskih područja, a ne izbornih jedinica kako je to bilo ranije. Također, policijske su postaje od 1999. godine organizirane prema granicama planskih područja, a ne izbornih jedinica kako je to bilo do tada. 



## Lista planskih područja

## Reference

## Vanjske veze
*Planning Areas Boundaries Map A 
*Planning Areas Boundaries Map B
Regije Singapura

**Regije Singapura** (engleski: *Regions of Singapore*; malajski: *Kawasan Singapura*; mandarinski: 新加坡的地区; tamilski: சிங்கப்பூர் பகுதிகள்) urbanističke su podjedinice koje je definirao Ured za urbani razvoj kako bi si olakšao posao pri budućem urbanističkom planiranju. Predstavljene su 1991. godine, a službeno uvedene 1999. godine. Kao i u slučaju planskih područja, druga su državna i administrativna tijela s vremenom također usvojila podjelu na regije, iako se ovdje ne radi o službenim samoupravnim jedinicama u administrativnom smislu. Regije su dalje podijeljene na 55 planskih područja, koja uključuju i dva vodozahvatna područja. Površinski najveća regija je Zapadna, s površinom od 218.4 km, dok najviše stanovnika ima Sjeveroistočna regija, gdje živi 930,910 stanovnika (2020.). 

Singapur je u cijelosti unitarna država, bez ikakvih oblika lokalne samoupravne i bez ustavno definiranih administrativnih jedinica. Iako ih brojna državna tijela koriste u svom svakodnevnom radu, regije nisu administrativne jedinice u tradicionalnom smislu i nemaju nikakvih ovlasti. U svrhu administracije, Singapur je podijeljen na distrikte i općinska naselja koja imaju vlastite skupštine i načelnike, međutim vlast je u državi gotovo u cijelosti centralizirana. Uz to, distrikti i općine nisu usklađeni s regijama i planskim područjima, posebice jer se prethodni često mijenjaju zbog potreba usklađivanja granica povodom izbora, dok su regije fiksirane.

## Lista regija

Populacijske brojke su one iz 2020. godine i uključuju državljane i trajno naseljene građane, ali ne i otprilike 1,600,000 građana koji nisu trajno naseljeni u Singapuru.

## Reference

## Vanjske veze
*Urban Redevelopment Authority
*Google Maps of the Regions of Singapore
Žarko Mihajlović

**Žarko Mihajlović** (Neuzina, 4. mart 1920. — Beograd, 16. septembar 1986.) bio je jugoslovenski i srpski fudbalski trener i fudbaler.

## Biografija
Rođen 1920. u Neuzini. Fudbalom je se počeo baviti 1933. godine a prije početka trenerske karijere igrao je za FK Metalac, klub nasljednik BSK-a i prethodnik OFK-a. Prije rata odigrao je dvije utakmice za Reprezentaciju Jugoslavije B, protiv Rumunjske i Mađarske.

Kroz svoju karijeru trenirao je klubove kao što su Crvenu zvezdu, Fenerbahče, Ethnikos, PAOK, Doxu Dramu, Apollon Kalamarias, Karšijaku, OFK i kuvajtsku Al Kadisiju. 

U periodu od 1951/53. godine, trenirao je Crvenu zvezdu koja je tada osvojila prve dvije titule državnog prvaka u njenoj historiji.

U oktobru 1953. postao je trener Fenerbahçea, završivši sezonu na trećem mjestu iza vječitih rivala Galatasaraya i Beşiktaşa. U februaru 1955., dok je još trenirao Fenerbahçe, dobio je ponudu od Turskog fudbalskog saveza da vodi Tursku reprezentaciju uoči Mediteranskog kupa. Turski tim je remizirao 0:0 u utakmici protiv Francuske B 3. aprila 1955. Utakmica protiv Italije B iz 26. juna 1955. završila se 1:1 a nakon utakmice Mihajlović je napustio Tursku i vratio se u Jugoslaviju, mada su ga povremeno zvali turski klubovi.

Godine 1959. postao je trener solunskog PAOK-a u prvoj profesionalnoj sezoni grčke lige (1959/60.), u kojoj klub nije postigao značajne uspjehe. U Tursku je se vratio 1966. i vodio je Karşıyaku sa slabim rezultatima. 1967. vratio je se u Beograd gdje je trenirao OFK sa nešto boljim rezultatima.

Umro je 1986. u Beogradu.

## Reference
Rambo Amadeus

**Antonije Pušić** (Kotor, 14. juni 1963), poznat kao **Rambo Amadeus**, crnogorski je rok-muzičar. Predstavljao je Crnu Goru na Eurosongu 2012.

## Biografija
Antonije Pušić rođen je 14. juna u Kotoru. Odrastao je u Herceg Novom. Njegov otac je arheolog Ilija Pušić, а majka – spisateljica Bosiljka Pušić.

Pušić je svoj prvi album izdao 1988. godine. Zaključno s 2024. izdato je njegovih šesnaest albuma.

Skovao je riječ turbofolk.

## Diskografija

### Ploče

* *O tugo jesenja* (1988)
* *Hoćemo gusle* (1989)
* *Psihološko-propagandni complet M-91* (1991)
* *KPGS* (1994, koncertni)
* *Lažni car Ščepan mali* (1994)
* *Izabrana dela 1989-1994* (1995, kompilacija)
* *Muzika za decu* (1995)
* *Mikroorganizmi* (1996)
* *Titanik* (1996)
* *Koncert v Kud France Prešeren* (1997, koncertni)
* *Zbrana dela 1* (1998, kompilacija)
* *Zbrana dela 2* (1998, kompilacija)
* *Metropolis B Tour de force* (1998)
* *Don't happy, Be worry* (2000)
* *Bolje jedno vruće pivo nego četiri 'ladna* (2002, koncertni)
* *Oprem dobro* (2005)
* *Hipishizik metafizik* (2008)
* *U domu sindikata* (2011)
* *Best of Rambo Amadeus* (2015, kompilacija)
* *Vrh dna* (2015)
* *Brod budala* (2020)

## Reference
Rukometna reprezentacija Singapura

**Rukometna reprezentacija Singapura** predstavlja Singapur na međunarodnim rukometnim natjecanjima. Reprezentacija se nalazi pod ingerencijom Rukometnog saveza Singapura. Razvoj rukometa u Singapuru relativno je mlad, s obzirom da je savez osnovan tek 2008. godine te je član Azijske rukometne federacije i IHF-a. Reprezentacija nije imala zapaženih rezultata, a jedini nastup na međunarodnom natjecanju imali su 2022. godine na Azijskom prvenstvu, na kojem su osvojili 14. mjesto.

## Uspjesi na međunarodnim natjecanjima

### [[Azijsko rukometno prvenstvo]]

## Vanjske veze
* Rukometni savez Singapura
Jin Watanabe (rukometaš)

**Jin Watanabe** (japanski: 渡部 仁, *Watanabe Jin*; Ōita, 17. siječnja 1990.), japanski rukometaš i reprezentativac koji igra kao desni vanjski. Profesionalnu karijeru započeo je 2011. godine, otkad igra za momčad Toyota BRAVE KINGS u Japanskoj rukometnoj ligi. Za reprezentaciju Japana debitirao je 2012. godine, a trenutno je reprezentativni kapetan. S Japanom je igrao na nizu međunarodnih natjecanja.
Diego Simonet

**Diego Esteban Simonet** (Buenos Aires, 26. prosinca 1989.), argentinski rukometaš i reprezentativac koji igra kao srednji vanjski. Trenutno igra za francuski Montpellier HB. 

Rodio se 1989. godine u predgrađu Buenos Airesa. Njegovi roditelji, Luis Simonet i Alicia Moldes, također su bili argentinski reprezentativci, dok mu se braća Pablo (mlađi) i Sebastián (stariji) također profesionalno bave rukometom te su, u različitim fazama svojih karijera, igrali za reprezentaciju Argentine. Karijeru je započeo u argentinskom klubu SAG Ballester, nakon kojega prelazi u brazilski São Caetano HC. Nakon samo jedne sezone, godine 2009. odlazi u Europu, prvo u Španjolsku (CB Torrevieja), a onda u Francusku. U Francuskoj prvo nastupa za US Ivry HB, a od 2013. godine za Montpellier HB. 

Za reprezentaciju Argentine debitirao je 2010. godine te je sudjelovao na nizu međunarodnih natjecanja, osvojivši nekoliko zlatnih medalja na kontinentalnim natjecanjima. Trenutno je kapetan reprezentacije.
Bitka za Odžak

**Bitka za Odžak** je poslednja bitka Drugog svetskog rata u Evropi. 

Odžak je bio poslednje uporište ustaških snaga na teritoriji Jugoslavije. Bitka je otpočela 19. aprila i trajala do 25. maja 1945, 17 dana nakon kraja rata u Evropi i kapitulacije Nemačke. Komandant partizanskih snaga bio je Miloš Zekić, a ustaške snage predvodio je Petar Rajkovačić. Bitka je trajala preko mesec dana i završena je konačnom pobedom Jugoslovenske armije.

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 
* 
* 
*
Sebastián Simonet

**Sebastián Alejandro Simonet Moldes** (Buenos Aires, 12. svibnja 1986.), bivši argentinski rukometaš i reprezentativac koji je igrao kao srednji vanjski. 

Rodio se 1986. godine u predgrađu Buenos Airesa. Njegovi roditelji, Luis Simonet i Alicia Moldes, također su bili argentinski reprezentativci, dok mu se mlađa braća Pablo i Diego također profesionalno bave rukometom te su, u različitim fazama svojih karijera, igrali za reprezentaciju Argentine. Karijeru je započeo u argentinskom klubu SAG Ballester, a 2005. godine odlazi u Europu, gdje većinu vremena provodi u Španjolskoj (JD Arrate, CB Torrevieja i CB Ademar León); od 2011. do 2016. godine igrao je za francuski US Ivry HB. Godine 2019. vraća se u Argentinu, igrajući prvo za Alta Graciju, a onda i za matični SAG Ballester. Umirovio se 2021. godine. 

Za reprezentaciju Argentine debitirao je 2005. godine te je sudjelovao na nizu međunarodnih natjecanja, osvojivši nekoliko zlatnih medalja na kontinentalnim natjecanjima. Nakon Olimpijskih igara 2020. godine, koje su odigrane 2021. godine, odlazi u reprezentativnu mirovinu.
Pablo Simonet

**Pablo Ariel Simonet Moldes** (Buenos Aires, 4. svibnja 1992.), argentinski rukometaš i reprezentativac koji igra kao srednji ili lijevi vanjski. Trenutno igra za španjolski klub Ciudad Encantada. 

Rodio se 1992. godine u predgrađu Buenos Airesa. Njegovi roditelji, Luis Simonet i Alicia Moldes, također su bili argentinski reprezentativci, dok mu se starija braća Diego i Sebastián također profesionalno bave rukometom te su, u različitim fazama svojih karijera, igrali za reprezentaciju Argentine. Karijeru je započeo u argentinskom klubu SAG Ballester, kao i njegova braća, nakon kojega prelazi u Europu, prvo u Španjolsku (Ciudad Encantada), a onda u Francusku, gdje s braćom igra za US Ivry HB. Godine 2016. ponovo se vratio u Španjolsku, a trenutno igra za klub Ciudad Encantada.

Za reprezentaciju Argentine debitirao je 2012. godine te je sudjelovao na nizu međunarodnih natjecanja, osvojivši nekoliko zlatnih medalja na kontinentalnim natjecanjima.
Prolećna ofanziva (1944)

**Prolećna ofanziva** je naziv za vojne operacije koje su na prostoru Makedonije i južnog Pomoravlja pokrenule nemačke snage protiv jedinica NOV Makedonije i južnomoravskih jedinica NOV Srbije u razdoblju od 25. aprila do 19. juna 1944. godine.

## Pozadina
S naglim razvojem Narodnooslobodilačkog pokreta u Makedoniji 1943. i 1944. godine, makedonske jedinice pojačale su ofanzivna dejstva na bugarsko-nemačke posade i na komunikacije u Makedoniji, pri čemu je uspostavljena neposredna i čvrsta terenska veza sa južnomoravskim jedinicama Glavnog štaba NOV i PO Srbije.

Da bi uništili NOV Makedonije i oslobodili komunikacije u Makedoniji i južnom delu Srbije, Nemci su preduzeli ofanzivu za koju su u punoj meri iskoristili bugarske i albanske jedinice, te ostale kvislinške jedinice.

## Ofanziva
U istočnoj Makedoniji ofanziva je počela 30. aprila 1944. godine u kojoj su učestvovale jedinice 14, 17. i 29. bugarske divizije, 13. bugarski puk iz Ćustendila, 41. bugarski puk koji se vraćao iz Grčke i nemačke posadne jedinice iz istočne Makedonije, i trajala je sve do 19. juna 1944. godine.

Neposredno pred početak ofanzive, Treća makedonska udarna brigada i Kosovski partizanski odred su 24. aprila 1944. oslobodili Kratovo. Treća makedonska, Kosovska, 6. i 7. južnomoravska brigada uspešno su odolevale punih 20 dana koncentričnim napadima 14, 17. i 29. bugarske divizije koje su bile pojačane znatnim snagama iz Bugarske. Posle proboja neprijateljskog obruča na Krivoj Reci 20. maja, 3. makedonska brigada, jedan bataljon Šeste i jedan bataljon Kosovske brigade preduzeli su kao Osogovska grupa ofanzivna dejstva preko planine Osogovo i Plačkovice kroz istočnu Makedoniju na Omaru, Golaku, Strumičkom Ridu, Malinskoj Planini, Belasici, Kruša planini i nizu drugih mesta, i 15. juna ponovno stigle u rajon Kumanovo–Vranje.

U zapadnim oblastima Makedonije, ofanziva je započela 28. aprila, a završila 16. juna 1944. godine. U njoj su bile angažovane albanske kvislinške snage, nemačke snage iz sastava 297. i 1. brdske divizije u jačini oko jedne divizije i jedinice 15. bugarske divizije.

Prva makedonsko-kosovska brigada je dva meseca, gotovo svakog dana, vodila teške borbe kod Zavoja, Velmeja, Izvora, Lukova i niza drugih mesta sa daleko nadmoćnijim snagama. Uprkos tome, uspela je da vrati pod svoju kontrolu slobodnu teritoriju u zapadnoj Makedoniji (Debarca).

## Posledice
Neprijateljske snage tokom ofanzive u istočnoj i zapadnoj Makedoniji nisu ispunile svoj cilj, uništenje NOV Makedonije. Naprotiv, slobodne teritorije su proširene, a stvorena je i nova slobodna teritorija na području Bregalnice.

Posle ove ofanzive, u Makedoniji je bio formiran niz novih brigada, a avgusta 1944. i prva divizija u Makedoniji, 41. makedonska divizija NOVJ. Takođe su bili obezbeđeni i uslovi za organizovanje Prvog zasedanja ASNOM-a, koje se održalo 2. avgusta 1944. godine.

## Reference
Dražgoška bitka

**Dražgoška bitka** je jedna od većih bitaka tokom drugog svetskog rata u Sloveniji u 1942. godini. Održana je od 9. do 11. januara 1942. godine u selu Dražgoše. 

## Pozadina

27. 12. 1941. na području reka Poljanske i Selske Sore otpočeo napad sedam nemačkih bataljona na Cankarev partizanski bataljon. Posle teških borbi kod Crnog, Valterskog i Bukovog vrha, bataljon se krajem decembra probio u s. Dražgoše (na pl. Jelovici).

## Tok bitke

07. 01. 1942. u selu Dražgošama (kod Škofje Loke) nemačke snage napale dve čete Cankarevog partizanskog bataljona. Posle trodnevne borbe, u kojoj je neprijatelj pretrpeo osetne gubitke, partizani su se povukli na planinu Jelovicu.

## Posledice

Za odmazdu, nemački okupator je selo Dražgoše sravnio sa zemljom, odrasle muškarce streljao, a žene i decu iselio.

## Izvori
Bitka za Prilep (1944)

**Oslobođenje Prilepa** je bila vojna operacija za oslobođenje grada Prilepa, vođena od strane Narodnooslobodilačke vojske Makedonije, kao dela Jugoslovenskih partizana, protiv Trećeg rajha i Bugarske fašističke okupacije. Jedna od najistaknutijih bitaka pri Završnim operacijama za oslobođenje Makedonije.

## Raspored snaga

Glavni vojni plan za oslobođenje grada bio je organizovan od strane komande 41. Makedonska divizija NOVJ, prema planu 41. Makedonska divizija NOVJ zajedno sa svojom artiljerijom bi zauzela grad, istovremeno 10. makedonska udarna brigada koja je bila postavljena u severnom delu Prilepa bi napala grad. Zajedno sa 2. makedonska udarna brigada koja je bila postavljena pored zapada.

## Tok operacije
Štab 15 korpusa 24. oktobra izdao je naredbu da 28/29. oktobra 41. i 49-ta divizija napadnu i oslobode Prilep. Prethodno, 27. oktobra jedinice 41-ve divizije oslobodile su Kavadarci.

29. oktobra bio je zauzet Pletvar od strane 21. brigade. Nemci su bili opkoljeni oko sela Pletvar. Narednog dana prvi bataljon je započeo napad. Međutim, Nemačke snage su se konsolidovale i odbile prvi i drugi juriš. Nakon 40 sati borbe, Nemci su bili savladani. Narednog 31. oktobra, Nemci su bili podržani pojačanim trupama i vršili su jak pritisak da prodru ponovo do Pletvara, ali svi njihovi pokušaji su bili neuspešni, jer se brigada dobro držala i pružala jak otpor.

Jake borbe su se vodile i na Markovim Kulama. Tamo su nemačke snage bile podržane artiljerijom, a partizanske trupe, iako sa malo municije, napadale su neprijatelja čak i kamenjem. Održavala ih je jaka volja i želja za slobodom. Pri povlačenju ka Varošu i Prilepu, Nemci su zapalili zgrade Instituta za duvan. Potom su sve snage uputile ka Pletvaru, gde su uspeli da probiju pozicije 21. brigade. Ali, pokušaji su bili sprečeni od strane Štaba, koji je izdao naredbu da 5-ta brigada napadne od kasarne i preseče put za Pletvar.

U zoru trećeg novembra započeo je poslednji napad za oslobođenje Prilepa. Poslednji nemački pucnji iz pravca groblja i Varoša ubrzo su prestali. Najteži zadatak imao je Treći bataljon koji je u velikom jurišu, praveći žrtvu, nastojao da zarobi što više neprijateljskih vojnika. Oko sedam sati se čuo i poslednji nemački detonacija, kada su bili aktivirani mini ispod Lenijskog mosta. To je poslednja akcija za Prilep i u grad su ušli oslobodioci.

U poslednja dva dana Prilep je dao 78 žrtava, heroja Narodnooslobodilačke vojske Makedonije. Nemci su pretrpeli 160 žrtava i stotine ranjenih i zarobljenih. Sa zaplenjenim oružjem, borci su se uputili ka Bitolju, koji su oslobodili 4. novembra.

## Reference
Tanju Çolak

**Tanju Çolak** (Samsun, 10. novembra 1963.), bivši turski nogometaš i reprezentativac, igrao je na poziciji napadača. Bio je jedan od najplodnijih igrača u turskoj ligi, imao je vrlo visok prosjek pogodaka.

## Biografija
Rođen je u 10. novembra 1963 u Samsunu. Debitirao za Samsun Yolspor, te je 1981. prebačen u Samsunspor gdje je bio najbolji strijelac lige u sezonama 1985/86. i 1986/87. i četiri puta zaredom najbolji strijelac Samsunspora.

Nakon tih prvih uspjeha, prešao u Galatasaray na kraju sezone 1986/87. U svojoj prvoj sezoni sa u crveno-zlatnom dresu postigao je 39 golova, po peti put u karijeri postao najbolji strijelac i treći put u Superligi, srušeći tako rekord Metina Oktaya i s time osvojio i titulu igrača koji je te godine postigao najviše golova u europskim ligama, što mu je za 1987/88. zajamčilo nagradu Europske zlatne kopačke koju dodjeljuje sportski magazin *[[France Football]]*. Do danas je jedini turski nogometaš do danas s tom nagradom. Sa Galatasarayom je stigao do polufinale Kupa prvaka 1988./89., postigavši golove protiv Neuchâtel Xamaxa i protiv Monaca. U sezoni 1990./91. bio je četvrti najbolji strijelac. Bio je ponovno najbolji strijelac u sezoni 1991/92, a na kraju sezone je prešao u Fenerbahçe, gdje će postići zavidan broj 50 golova u 53 utakmica, te je postao peti i posljednji put najbolji strijelac u sezoni 1992/93.

Nakon što je biznismen Cem Uzan otkupio Istanbulspor, Çolak je prešao u Istanbulspor s astronomskom godišnjom plaćom. U julu 1994. godine osuđen je na 22 mjeseca zatvora zbog ilegalnog uvoza luksuznog automobila, zbog čega prisiljen prekinuti fudbalsku karijeru zbog zatvorske kazne.

Dobio je titulu najboljeg strijelca turske Super lige oborivši legendarni rekord Metina Oktaya. Postigao je ukupno 240 golova u samo devet sezona karijere, od 1982/83 do 1992/93. Njegov rekord oborio je Hakan Şükür u sezoni 2007/08. nakon 17 sezona.

Bio je zamjenik kandidata općine Beylikdüzü za Stranku nacionalističkog pokreta 2009. godine, ali nije izabran.  Zatim bio je kandidat Stranke pravde i razvoja na izborima za turski parlament iz 12. juna 2011.

## Karakteristike
Njegova vještina pozicioniranja i završnice čine ga jednim od najboljih turskih napadača svih vremena, unatoč kratkoće karijere, nedostatka uspjeha sa reprezentacijom i niskog broja klupskih uspjeha. Bio je napadač omanje visine, vješt glavom, a znao je koristiti akrobatska rješenja koja su iznenađivala vratare. Najradije je šutirao desnom nogom i bio je dobar u slobodnim udarcima.

## Reprezentacija
Odigrao je 31 utakmice za Tursku reprezentaciju i postigao 9 pogodaka.

## Nagrade i naslovi
* Prvak Turske: 1987/88.
* Osvajač Kupa Turske: 1990/91.
* Osvajač Superkupa Turske: 1988.

### Individualna priznanja
* Najbolji strijelac Süper Lige: 1985/86., 1986/87., 1987/88., 1990/91., 1992/93.
* Europska Zlatna kopačka: 1987/88.
* Upisan u legende IFFHS-a

## Napomene

## Reference
Košarkaška reprezentacija Singapura

**Košarkaška reprezentacija Singapura** predstavlja Singapur na međunarodnim košarkaškim natjecanjima, a nalazi se pod ingerencijom Košarkaškog saveza Singapura (engl. *Basketball Association of Singapore*, BAS). Ranije je reprezentacijom upravljao Amaterski košarkaški savez Singapura (engl. *Singapore Amateur Basketball Association*, SABA). Savez je od 1963. godine član FIBA-e. 

Reprezentacija nema značajnih uspjeha na međunarodnim natjecanjima; dosad nisu nastupili na FIBA Svjetskim prvenstvima, a najuspješniji period u historiji Azijskog kupa bio im je od 1971. do 1993. godine, kada su izborili 12 uzastopnih nastupa na kontinentalnom prvenstvu. Godine 1956. sudjelovali su i na Olimpijskim igrama, gdje su završili ispred azijskih rivala Južne Koreje i Tajlanda. Od 2001. godine igraju i na SEABA Prvenstvu, na kojem su dva puta bili trećeplasirani. 

Aktualni reprezentativni kadar čine: 

|}

| valign="top" |

;Izbornik
*  Nam Kheng Neo
;Pomoćnik
*  Chin Hong Pang
----

;Legenda:
***Klub** – klub u kojem igrač igra
***Dob** – dob igrača
***(C)** – Kapetan
|}

## Reference

## Vanjske veze

* Official website
* FIBA profile
* Asia-Basket.com
* Archived records of Singapore team participations
Ibrahim al-Masri

**Ibrahim Muhammad Ibrahim al-Masri** (arapski: إبراهيم محمد إبراهيم المصري; Kairo, 11. ožujka 1989.), egipatski rukometaš i reprezentativac koji igra na poziciji pivota. 

Ibrahim al-Masri započeo je svoju karijeru 2007. godine u klubu Al-Nadi iz 6. oktobra. Nakon tri sezone, al-Masri, koji se profilirao kao obrambeni specijalist, otišao je u kairski Ittihad al-Šurta. U sezoni 2012./2013., s klubom uspijeva ugroziti dominaciju dvaju najjačih egipatskih klubova, Al-Ahlija i Zamaleka, zavšrvišvi drugi iza Al-Ahlija. Zahvaljujući dobrim partijama, al-Masri 2013. godine prelazi upravo u Al-Ahli, s kojim je od tada je osvojio nekoliko prvenstava, kupova i međunarodnih natjecanja.

S egipatskom seniorskom reprezentacijom Ibrahim al-Masri je sudjelovao na Svjetskim prvenstvima 2013., 2015., 2017., 2019., 2021. i 2023. te Olimpijskim igrama u Rio de Janeiru, Tokiju i Parizu. S reprezentacijom je osvojio zlatnu medalju na Mediteranskim igrama 2013. te Afričkim prvenstvima 2020. i 2022. godine. Trenutno je kapetan reprezentacije.
James Parker (rukometaš)

**James Lewis Parker** (Buenos Aires, 9. lipnja 1994.), argentinski rukometaš i reprezentativac koji igra na poziciji lijevog vanjskog. Od 2024. godine igra za španjolski Eón Alicante. 

Rodio se u Buenos Airesu kao sin američkog košarkaša s kojim dijeli ime; iako je rođen u naselju San Nicolás de los Arroyos, od ranog djetinjstva živio je s majkom u naselju San Luis, oba u njegovom rodnom gradu. U mladosti je igrao košarku, tenis i golf, a rukomet je zaigrao tek kasnije, međutim je zbog brzine svladavanja pravila i tehnike ubrzo postao dio školske momčadi. Profesionalnu karijeru započeo je 2012. godine u rodnom gradu, a kasnije je igrao u Španjolskoj, Egiptu i Kataru. 

Za reprezentaciju Argentine debitirao je 2018. godine te je sudjelovao na velikom broju međunarodnih natjecanja.
Lista gradonačelnika Zenice

Ovo je lista gradonačelnika Zenice, grada u Zeničko-dobojskom kantonu u Federaciji Bosne i Hercegovine unutar Bosne i Hercegovine.

## Lista

## Reference
Darko Štimac

**Darko Štimac** (Virje, 1. travnja 1967. – Zagreb, 11. lipnja 2024.) je bio hrvatski strojovođa, branitelj i aktivist koji je zbog nemogućnosti sudskog ostvarivanja svojih prava, i zbog neodgovaranja na njegovu komunikaciju od strane predsjednika hrvatske Vlade Andreja Plenkovića izvršio samospaljivanje na Trgu sv. Marka, ispred zgrade Vlade Republike Hrvatske.

Na sam dan tog događaja, mediji nisu spominjali razlog toga čina, pa čak ni Štimčevo ime i prezime već su samo naknadno izvijestili da je preminuo u bolnici od zadobivenih opekotina.

Malo više svjetla na taj događaj bacilo je priopćenje političarke Karoline Vidović Krišto od 12. lipnja, u kom je ona, među ostalim, navela kako je Štimac bio: "hrvatski građanin prema mojim informacijama, hrvatski branitelj, koji osam godina pred hrvatskim sudovima nije mogao ostvariti svoja zakonska prava", te: "samospaljivanje pred zgradom vlade i Sabora jest, naravno, krik bespomoćne, ponižene i od svih napuštene osobe, ali i čin protiv valadjuće strukture".

Razloge Štimčeva samospaljivanja otkrio je tek opširan članak u tjedniku "Nacional" od 23. srpnja 2024. U njemu se navodi kako je Štimac u svojem pismu tj. dopisu ogranku stranke Most u Koprivnici "za svoju tešku situaciju izravno okrivio hrvatskog premijera Andreja Plenkovića, smatrajući ga odgovornim za to što mu nitko iz Vlade nije odgovorio na njegove ranije dopise u kojima je Vladu informirao zašto je smatra odgovornom za štetu povezanu s drugim mirovinskim stupom, koju smatra da je doživio prilikom odlaska u mirovinu."

Nakon izlaska tog članka, niti Vlada RH, niti predsjednik Vlade Andrej Plenković, nisu demantirali točnost navoda iznesenih u "Nacionalu", čime su implicite priznali svoju krivnju za Štimčevu tragičnu smrt.

Iz napisa u "Nacionalu" proizlazi da je Štimčeva smrt zapravo posljedica više kaznenih djela zloporabe položaja i ovlasti koja opisuje Kazneni zakon Republike Hrvatske u člancima 20 i 291, te je protiv Plenkovića podnesena kaznena prijava, a pokrenuta je i građanska inicijativa za preimenovanjem Trga sv. Marka u Trg Darka Štimca, po uzoru na slično obilježavanje mjesta pogibije Jana Palacha u Pragu i na slično preimenovanje Trga Nevenke Topalušić, nakon njezine smrti na tom zagrebačkom trgu.

## Literatura
* Orhideja Gaura Hodak, Berislav Jelinić, Dragan Đurić: Darko Štimac okrivio je premijera Plenkovića jer prilikom odlaska u mirovinu nije dobio očekivanih 40 tis. eura iz drugog mirovinskog stupa / Štimac je napisao i poslao više pisama ali mu nitko nije odgovorio, Nacional, Zagreb, 23. srpnja 2024., str. 1, 24-28

## Izvori
*Prijedlog preimenovanja trga sv. Marka, 26. lipnja 2024.
*Tekst kaznene prijave protiv predsjednika Vlade RH Plenkovića i drugih odgovornih za smrt Darka Štimca, 9. 7. 2024.
*Dopuna Prijedloga preimenovanja trga sv. Marka, 29. srpnja 2024.
*Kaznena prijava protiv predsjednika Vlade RH, Plenkovića zbog njegove odgovornosti za smrt Darka Štimca, 29. srpnja 2024.

## Napomene
Stadion Grbavica

**Stadion Grbavica** je stadion u istoimenom naselju u Sarajevu. On je domaći teren FK Željezničara.

Stadion je izgrađen 1953. godine i renoviran je dvaput. prva obnova je trajala od 1968. do 1976. godine i u 2004. godini, nakon oštećenja stadiona tokom rata u Bosni u Hercegovini je opet renoviran.

## Reference
Mirko Lalatović

**Mirko Lalatović** (Straševina, 1904 — 1945) bio je vojni pilot, major Jugoslavenske vojske, šef Drugog odseka Operativnog odeljenja Vrhovne Komande Jugoslovenske vojska u otadžbini i saradnik okupatora u drugom svetskom ratu.

## Biografija
Rođen je 1904. godine u prigradskom naselju Straševina, kod Nikšića.

Završio je vojne škole i bio vojni pilot. Imao je čin generalštabnog vazduhoplovnog majora Jugoslovenske vojske. Bio je na službi u operativnom odseku Generalštaba vazduhoplovstva vojske Kraljevine Jugoslavije. 

### Drugi svetski rat

U toku Aprilskog rata, 1941. godine, nekoliko dana pre kapitulacije avionom je pobegao u inostranstvo. Polovinom 1941. godine prebačen je u Savezničku komandu u severnoj Africi.

Zajedno sa majorom Zaharijem Ostojićem, nalazio se u sastavu prve Savezničke vojne misije u Jugoslaviji, koju je predvodio major Bil Hadson i koja se 21. septembra 1941. godine iskrcala u blizini Petrovca na moru. Posle toga je došao u štab Draže Mihailovića na Ravnoj gori.

Od kraja 1941. pa sve do kraja aprila 1945. godine bio je šef Drugog odseka Operativnog odeljenja Vrhovne Komande Jugoslovenske vojska u otadžbini (JVuO). Tokom proleća 1942. godine rukovodio je radio-vezom sa inostranstvom. Sa Mihailovićevim štabom je na proleće 1942. godine prešao u Crnu Goru, gde su četnici uspostavili saradnju sa fašističkom Italijom. 

Tokom bitke na Neretvi, u kojoj su četnici učestvovali na strani okupatora, major Lalatović 18. marta 1943. godine upućuje depešu poručniku Predragu Rakoviću, komandantu Drugog ravnogorskog korpusa, u kojoj nalaže uništenje "komunista":

Tokom Prodora NOVJ u Srbiju proleća 1944. godine, Lalatović se zajedno sa nemačkim snagama borio protiv partizana.

### Povlačenje i smrt

Bežeći ispred partizana, Pavle Đurišić je sredinom marta 1945. godine samovoljno napustio četničkog "đenerala" Dražu Mihailovića (tada već ražalovanog), pokušavajući da se probije ka zapadu, u dogovoru sa ustaškim vlastima. Sa Đurišićem ka zapadu je krenulo više četničkih vođa i njihovih jedinica, uključujući i Mirka Lalatovića:

Đurišićeva kolona je uništena u bici na Lijevča polju od snaga NDH, nakon što je prekršio sporazum. Lalatovićevu i Ostojićevu grupu su razoružale ustaše na Lijevčem polju i potom odveli u logor Jasenovac. Zajedno sa majorom Zaharijem Ostojićem ubijen je u Jasenovcu, krajem aprila 1945. godine.

## Mihailović o Lalatoviću

Na beogradskom procesu 1946. godine Draža Mihailović je bio optužen za saradnju sa okupatorom. Mihailović je priznao da su njegovi komandanti sarađivali sa okupatorom, i okarakterisao je to kao izdaju, ali se branio da su njegovi potčinjeni to činili na svoju ruku.

:Pretsednik: Da li je ovo što je radio Trifunović, Keserović, Račić u proleće 1944. godine, Neško Nedić, Zvonimir Vučković, Mirko Lalatović, Ostojić, da li je takav način rada izdaja naroda?
:Optuženi: Rđav rad.
:Pretsednik: Da li je izdaja?
:Optuženi: Teško mi je to da kažem.
:Pretsednik: A je li tačno?
:Optuženi: Jeste.

## Literatura
* 

## Izvori
Đuro Tiljak

**Đuro Tiljak** (Zagreb, 25. mart 1895 — Zagreb, 11. decembar 1965) bio je hrvatski slikar i učesnik NOB.

## Biografija

Rođen je u Zagrebu 1895. godine. Započeo je studij u Zagrebu, kojeg je prekinuo i 1919. godine otišao u Moskvu, gde je studirao kod Vasilija Kandinskog. Posle se vratio u Zagreb i diplomirao 1923. godine. 1930-ih je putovao dalmatinskom obalom u potrazi za inspiracijom, posebno na ostrvo Vis. Studije je nastavio u Parizu.

Bio je član grupe »Zemlja« i surađivao u mnogim ljevičarskim časopisima. 

Godine 1942. otišao je u partizane, zajedno s kolegom slikarom Marijanom Detonijem. Bio je vijećnik AVNOJ-a i ZAVNOH-a, radio u koloniji umjetnika-partizana Hrvatske u Cozzanu i u Kulturno-umjetničkom odjelu ZAVNOH-a. Izlagao je na izložbama umjetnika-partizana Hrvatske u NOB-i. 

Po povratku u Zagreb 1945, bio je predavač na Akademiji lepih umetnosti sve do svoje smrti. Bio je urednik revije *Kultura* i časopisa *Književnik*.

Umro je u Zagrebu 1965. godine. U Komiži je 1966. otvorena *Memorijalna zbirka Đure Tiljka*.

## Analiza djela

U početku je pod uticajem impresionista i postimpresionista (Pol Sezan, Vinsent Van Gog i Matis), a posle je slikao u duhu magičnog realizma. Slikao je poetične krajolike zagrebačke okolice i ostrva Visa, u ratu dramatične prizore zbegova, a poslednji akvareli su mu bili na rubu apstrakcije. 

## Reference