open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antonija Mišura

**Antonija Mišura** (Šibenik, Hrvatska, 19. svibnja 1988.) je hrvatska profesionalna košarkašica, članica hrvatske košarkaške reprezentacije i francuskog kluba Toulouse Métropole Basket, igra na poziciji organizatorice igre.

## Karijera
Antonija je profesionalnu karijeru započela 2005. godine u ŽKK Vidici Dalmostan, od 2007.  prelazi u ŽKK Jolly Šibenik za koji i sada igra.

Na Mediteranskim igrama u Pescari 2009. izabrana je za naljepšu športašicu Mediteranskih igara.

Članica je hrvatske reprezentacije na Olimpijskim igrama u Londonu 2012. Američki portal Bleacher Report izabrao ju je za najljepšu športašicu Olimpijskih igara.

## Izvori

## Vanjske veze
*Antonija Mišura - FIBA Europe 
*Antonija Mišura - EuroBasket
*Antonija Mišura - BG Basket
Josip Mrkica

**Josip Mrkica** (1825.-1890.) je bio hrvatski kanonik, pristaša Narodne stranke i pučki pisac, jedan od uglednih Šibenčana 19. stoljeća. Rodom je bio iz Skradina. Bio je poliglot koji je govorio deset stranih jezika. 

Bio je došao do pozicije da je sam mogao postati biskupom, no tu je čast odbio. Ipak, uz biskupsko je mjesto ostao, kad je surađivao s biskupom Ivanom Zaffronom.

Bio je duhom pokretačem hrvatskog narodnog preporoda i Narodne stranke u Šibeniku, "šibenski Strossmayer". Za Narodnu je stanku pridobio kasnije gradonačelnika, prvog iz redova Narodne stranke, Antu Šupuka. 
1860. je bio školski nadzornik i za svog je mandata uveo hrvatski jezik u šibensko školstvo. 
Pokretač je Prve hrvatske knjižnice u Šibeniku 1866. godine koja je nosila ime Narodna slavjanska čitaonica, mjesta gdje su se okupljali hrvatski domoljubi i gajila hrvatska riječ. 

Mrkica je značajan i u ozelenjavanju grada Šibenika - Mrkičin gaj podno tvrđave sv. Mihovila, iza zgrade SES-a. Gaj je posadila i ogradila šibenska općina njegovim zagovorom.

## Izvori
*Novi tjednik  Jere Jareb za proslavu Dana Knjižnice, 20 .veljače 2009.
*Slobodna Dalmacija Jordanka Grubač: Kako je jedan lokalitet umalo dobio ime premda ga već ima, 28. studenoga 2008.
Petar Vlahov

**Petar Vlahov** (Šibenik, 1972.), hrvatski novinar i televizijski voditelj, poznat po vođenju televizijskih emisija "Drugo lice", "Radni ručak", "Hrvatska danas" i "In medias res".

## Voditeljske uloge
* "In medias res" kao voditelj (2012.)
* "Hrvatska uživo" kao voditelj (2010.-2011.)
* "Ples sa zvijezdama" kao natjecatelj (2010.)
* "Radni ručak" kao voditelj (2006.-2007.)
* "Drugo lice" kao voditelj (2004.-2005.)
* "Dnevnik" kao voditelj (2002.-2003.)
* "Meta" kao voditelj (2002.-2003.)

## Vanjske veze
*Intervju
Nikola Steinfel

**Nikola Steinfel** (Zlarin, 27. studenog 1889. – Zagreb, 7. lipnja 1945.), pomorski časnik NDH, ministar oružanih snaga i zapovjednik mornarice NDH.

## Biografija
Gimnaziju je završio u Gospiću, a Pomorsku vojnu akademiju u Rijeci 1909. Službovao na austro-ugarskim ratnim brodovima, od 1913. služi u pomorskom zrakoplovstvu kao poručnik ratnog broda. Za vrijeme Prvoga svjetskoga rata bio je ranjen u desnu nogu i nije mogao hodati bez štapa. U jugoslavenskoj mornarici 1934. postaje kapetan bojnog broda, a 1940. je umirovljen.

Krajem 1943. i početkom 1944. glavar je stožera Državne radne službe. Početkom svibnju 1944. s činom doadmirala postaje zapovjednik Hrvatske mornarice. 30. kolovoza 1944., nakon sloma urote Lorković-Vokić postaje ujedno i ministar oružanih snaga te na tom položaju ostaje do kraja rata. Kasnije je promaknut u čin admirala. U prvi mah nosio je i titulu vrhovnog zapovjednika oružanih snaga NDH, no taj je naziv već 4. prosinca 1944. preuzeo Pavelić stvorivši Glavni stožer HOS-a. Budući da na ministarskom mjestu nije imao nikakvog stvarnog utjecaja, Nijemci su ga zvali "*Puppe*" (lutka). Edmund Glaise von Horstenau, opunomoćeni njemački general u NDH, komentirao je da Steinfl "nije ni luk jeo ni luk mirisao, ali o vojsci nema ni najmanjeg pojma".

Za njegovog mandata zapovjednika Hrvatske mornarice dobiveni su prvi pravi brodovi, koje su Nijemci zaplijenili nakon kapitulacije Italije, a vratila se i većina Hrvatske pomorske legije s Crnog mora. No, nakon dezerterstava i bijega čitavih brodova partizanima, Nijemci su ukinuli Mornaricu NDH u zadnjim danima 1944.

Kao ministar oružanih snaga, početkom 1945. obišao je borbene položaje na Ivan-Planini, gdje je svojim smislom za humor dizao borbeni moral.

Englezi su ministra Steinfela zarobili 13. svibnja 1945. u Wolfsbergu, a onda ga 18. svibnja odveli u Rosenbach i tamo izručili partizanima. 6. lipnja, zajedno s drugim ministrima i dužnosnicima NDH izveden je pred sud Druge armije JA u Zagrebu i osuđen na smrt. Pogubljen je sljedeći dan. Jugoslavenskim vlastima izručen je i njegov brat, dopukovnik HOS-a.

## Povezano
* Vlada Nezavisne Države Hrvatske

## Reference

## Literatura
* vojska.net, biographies
* Ukaz s potpisom ministra oružanih snaga Steinfla, 20. studenog 1944.
* http://seminarskirad.biz/seminarski/john%20ivan%20prcela%20-%20hrvatski%20holokaust.pdf John Ivan Prcela i Dražen Živić: Hrvatski holokaust, Hrvatsko društvo političkih zatvorenika, Zagreb, 2001.,
Branko Matić

**Branko Matić** (Šibenik, 1919. - Šibenik, 16. prosinca 2012.) bio je hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Ča smo na ovon svitu..." kao Mate (1973.)

### Filmske uloge
* "Kanjon opasnih igara" kao gostioničar (1998.)
* "Servantes iz Malog Mista" kao voditelj limene glazbe na umoru (1982.)
* "Vlak u snijegu" kao ložač u lokomotivi (1976.)
* "Predstava Hamleta u Mrduši Donjoj" (1973.)
* "Sutjeska" kao tifusar koji krade konja (1973.)
* "Kozara" kao cigan s violinom (1962.)
* "Kota 905" kao pratilac majora Momira (1960.)
* "Vlak bez voznog reda" kao nepovjerljivi seljak iz Doljana (1959.)
* "Putnici sa Splendida" (1956.)
* "Bakonja fra Brne" kao Stipan (1951.)

## Vanjske veze
*
Mate Maleš

**Mate Maleš** (Šibenik, 11. ožujka 1989.) je hrvatski nogometaš, koji trenutačno nastupa za Rijeku na mjestu veznjaka.

Dne 31. listopada 2013. izbornik A reprezentacije Niko Kovač je objavio popis igrača za utakmicu sa Islandom na koju je pozvao Matu.

## Priznanja
### Klupska
**[[HNK Rijeka|Rijeka]]**
* Hrvatski nogometni kup **(1):** *[[Hrvatski nogometni kup 2013./14.|2013./14.]]*
* Hrvatski nogometni superkup **(1):** *[[2014.]]*

## Izvori

## Vanjske veze
* Mate Maleš na hnl-statistika.com
Ivan Šibenčanin

**Ivan Šibenčanin** (Šibenik?, oko 1640. - Cividale del Friuli, 19. rujna 1705.) hrvatski skladatelj. Po zvanju svećenik. Djelovao je u Italiji i Engleskoj.

Glazbu je vjerojatno učio kod venecijanskog skladatelja Giovannija Legrenzija kod kojeg je usavršio i orguljaško umijeće. U prvom razdoblju stvaralačkog života djeluje kao kapelnik katedrale Cividale del Friuli (do 1663.) godine. Od 1663. do 1666. djeluje kao tenorist u kapeli crkve sv. Marka u Veneciji. 

Drugi dio proživio je u Londonu (od 1666. do 1673.) na dvoru Karla II i kao orguljaš u kapeli engleske kraljice Katerine. 

Treći dio života započinje povratkom u Italiju gdje djeluje kao *maestro di cappella* u Torinu, a onda - do smrti - u Cividale del Friuli te u malom mjestu Corbolo. 

Ivan Šibenčanin s hrvatskom domovinom je bio vezan labavim vezama. Ali se nije odricao svoga podrijetla. Dokaz tome nalazimo u dodatku njegova imena kojim se služio pri potpisivanju, a pod kojim je ušao u europske glazbene leksikone. Kao i Vinko Jelić, i on je na sličan način potvrđivao svoju nacionalnu pripadnost oblikom *Sebenico*, dokazom da je potekao iz grada Šibenika. 

## Djela
Bio je svojevremeno vrlo poznat kao skladatelj opera. Iz trećeg, posljednjeg razdoblja njegova života datiraju njegove tri opere: *Atlanta*, izvedena u Torinu 1673., *Leonida in Sparta* (Torino, 1689.) i *L'oppresso sollevato* (Strpljen - spašen), Venecija 1692.. Opere su poznate jedino po naslovima jer se partiture smatraju izgubljenima. 

Od skladateljevih djela danas su dostupna samo četiri skladbe očuvane u rukopisu. Pripadaju vokalno-instrumentalnom području glazbenog izričaja, a nastala su na duhovne tekstove.

Troglasni motet *O dolor, o moeror* (O boli, o tugo) pisan je za alt, tenor i bas uz pratnju orgulja. 
Misa s izvornim naslovom *L'imitazione zoccolantissima* (Najsmjernije, najskromnije oponašanje), pisana je za dvostruki zbor soprana i basova uz orgulje. 
Djelo *Responsorio di S. Antonio di Padova* namijenjeno je solo glasu uz pratnju dviju violina i orgulja. 
*Lauda Jerusalem Dominum* - veći motet (crkvena kantata) pisan je za peteroglasni vokalni i manji instrumentalni sastav. U njemu dolazi do izražaja barokna raskošnost zvuka, profinjena toplina solističkog tretmana glasova, bogatstvo harmonijskog izraza te ugođajna raznovrsnost. Pisan je na latinski tekst 147. psalma. 

## Izvori
Ivan Ninić

**Ivan Ninić** (Šibenik, 3. prosinca 1947.), hrvatski političar

**Ivan Ninić** rođen je u Šibeniku 3. prosinca 1947. Završio je Pravni fakultet u Splitu. Na izborima 2000. ulazi u sabor kao član SDP-a. Za Ninića SDP nije bio dovoljno lijevo, pa 2007. napušta stranku i pokreće inicijativu za udruživanjem nekoliko manjih lijevih stranaka u jednu veću. Kao rezultat toga nastojanja, 25. ožujka 2007 u Rijeci se osniva Ljevica Hrvatske, a iz registra političkih stranaka se brišu stranke osnivači: Treći hrvatski blok - Vladimir Bebić,  Jadranski sabor, Maslina - Dalmatinska autonomaška stranka i Socijaldemokratska unija. Za predsjednika Ljevice Hrvatske izabran je Ivan Ninić, a za potpredsjednika Vladimir Bebić.

## Izvori
Krsto Stošić

Don **Krsto Stošić** (Šibenik, 16. srpnja 1884.  Tisno, 25. siječnja 1944.) je bio hrvatski katolički svećenik, kulturni povjesničar. Poznati je javni i kulturni djelatnik grada Šibenika. Istakao se istraživanjem i populariziranjem šibenske povijesti, u koju je bio istinski zaljubljen.

## Biografija
Rodio se je 1884. u šibenskoj četvrti Varošu u mnogobrojnoj težačkoj obitelji. U rodnom Šibeniku završio je pučku školu. U Sinju je pohađao gimnaziju, a u Zadru je završio gimnaziju s hrvatskim nastavnim jezikom i studij bogoslovije završio je u Zadru. Potom je otišao u Šibenik u kojem je bio skoro cijeli život. Na šibenskom Kaptolu bio je kanonik.

Otkako je postao svećenik, bio je vjeroučitelj po školama u Šibeniku. Osim vjeronauka, jedno je vrijeme predavao pjevanje, kaligrafiju i prirodopis u Građanskoj školi. Za vrijeme talijanske okupacije poslije prvog svjetskog rata talijanske su ga vlasti prognale iz Šibenika zbog njegove protuiredentističke djelatnosti, pa je vrijeme izgnanstva proveo na Visovcu. Nakon što je sklopljen Rapallski ugovor, vratio se u Šibenik. Tad se osim vjerskih i prosvjetnih zadaća, prosvetio proučavanju povijesti šibenskog kraja ali i skupljanju spomeničke građe – dokumenata, kodeksa, natpisa, grbova, slika, arheoloških i etnografskih predmeta.

Obnašao je dužnost povjerenika Konzervatorskog zavoda u Splitu za grad Šibenik. Osnovao je šibenski muzej kralja Tomislava. Nastao je od bogate zbirke umjetnina koju je skupio i držao u crkvici sv. Barbare. To je bila osnova Gradskog muzeja u Šibeniku kojeg je utemeljio 1925. i kojem je bio voditelj. Fond je razoren u bombardiranju 13. prosinca 1943. godine. Pretpostavlja se da je tuga i nemirenje s razaranjem njegova dvodesetljetnog truda prouzročila srčani udar od kojeg je umro mjesec i pol poslije. Od 1932. obnašao je dužnost povjerenika Galerije umjetnina Panonske banovine. Obnašao je dužnost potpredsjednika Jugoslavenske matice, tajnika Filharmonijskog društva, tajnika društva *Šubićevac* i ostalih. Stošić je predložio da Šibenik dobio nazive ulica, što je i ostvareno 1925. godine. Bio je poznati javni dobrotvor koji je skrbio za siromahe.

Umro je 25. siječnja 1944. u Tisnom. Pokopan je na na groblju svete Ane u Šibeniku.

## Djela
* preko stotinjak stručnih i znanstvenih radova 
* više vrijednih knjiga iz šibenske povijesti. Ističu se *Galerija uglednih Šibenčana* i *Sela šibenskog kotara*.

## Izvori
*Pavao Jerolimov: U Šibeniku je 16. srpnja 1884. rođen Krsto Stošić, Zadarski list, 16. srpnja 2008.
*130. obljetnica rođenja don Krste Stošića, IKA N - 161790/7, 16. srpnja 2014.
*Ivica Poljičak: Don Krsto Stošić , Šibenski portal, 30. ožujka 2012.
*Sjemenište u Šibeniku, Tako je bilo nekad!
Milivoj Zenić

**Milivoj Zenić** (Šibenik, 14. kolovoza 1953. – Šibenik, 20. studenoga 2011.) je bio hrvatski knjižničar i kulturni povjesničar.

## Biografija
Rodio se je u Šibeniku 1953. godine. 
Diplomiravši u Zagrebu na Filozofskom fakultetu, vratio se u Šibenik, gdje je od 1979. radio u Gradskoj knjižnici Juraj Šižgorić, desetljećima kao njezin legendarni ravnatelj. Bio je sanjar Šibenika kao grada što ima ljudsku mjeru, svakako strateg njegova kulturnog razvoja. Kolebanja u putanji osobnog života nisu dugo trajale. Najprije je projektirao osobni razvoj (upisao je poslijediplomski studij), a onda se posvetio rodnom gradu, njegovoj bašćini, njegovoj sadašnjosti i budućnosti. Nije pisao mnogo, ali je pisao dobro, poglavito kad se dao na veće projekte, na pisanje knjiga U pohvalu od grada Šibenika: pisana riječ od najstarijih vremena do danas (Šibenik, 2002) te Stari Šibenik: kalama, skalama i butama (Zagreb, 2010), kao i na pisanje vodiča Šibenska katedrala (Šibenik, 2003).
Milivoj Zenić znatan je dio života posvetio knjizi, hrvatskoj knjizi, poglavito onoj šibenskoj. 
Napisao je više radova o knjižničarstvu i o kulturnoj povijesti, bio suradnik lokalnih glasila, pa i Matičine Hrvatske revije. Bio je scenarist dokumentarnog filma Šibenski trudi, producent filma Rota koji se bavi šibenskim renesansnim bakrorescem i kartografom Martinom Kolonićem Rotom.

Godine 1997. Milivoj Zenić odlikovan je Redom Danice hrvatske s likom Marka Marulića za osobite zasluge u kulturi. Nagradu Ivan Kukuljević Sakcinski primio je 2010. godine u znak priznanja za zasluge u unapređenju knjižničarske struke u Hrvatskoj. Posthumno mu je županijska skupština dodijelila "Nagradu šibensko kninske županije", a gradsko vijeće grada Šibenika "Nagradu za životno djelo grada Šibenika".

## Izvor
*Josip Lisac: Milivoju Zeniću za zbogom. Čuvar šibenske baštine , Vijenac br. 463 - - 1. prosinca 2011.
Gornja Lomnica (razvrstavanje)

**Gornja Lomnica** može značiti:

**[[Hrvatska]]**
* Gornja Lomnica, naselje u sastavu grada Velike Gorice

**[[Srbija]]**
*Gornja Lomnica (Vlasotince, Srbija), naselje u općini Vlasotince, Jablanički okrug
Petina (razvrstavanje)

**Petina** može značiti:

Naselje u **[[Hrvatska|Hrvatskoj]]**
* Petina, naselje u sastavu grada Velike Gorice

Naselje u **[[Srbija|Srbiji]]**
* Petina (Kruševac, Srbija), naselje u općini Kruševac
Lađevci

**Lađevci** može značiti:

**[[Hrvatska]]**:
* Lađevci (Skradin), gradsko naselje Skradina

**[[BiH]]**:
* Lađevci (Čajniče, BiH), naselje u općini Čajniče
* Lađevci (Čelinac, BiH), naselje u općini Čelinac
Gedići

**Gedići** (tal.: *Ghedda* [ˈɡedda]), naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Tar-Vabriga, Istarska županija. 

## Stanovništvo

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 68 stanovnika te 21 obiteljskih kućanstava.Dok je prema popisu stanovništva iz 2011. godine naselje imalo 97 stanovnika. 


:

## Izvori
Le bon Dieu sans confession

***Le bon Dieu sans confession*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1953. u režiji Claudea Autant-Lare. Po žanru je mješavina drame i komedije, a temelji se na romanu *M. Dupont est mort* Paula Vialara. Radnja prikazuje pogreb protagonista koga tumači Henri Vilbert, odnosno kroz flashbackove prikazuje njegov odnos sa ženom, ljubavnicom i prijateljima koji su se okupili na pogrebu. Prikazan je na venecijanskoj Mostri gdje je Henri Vilbert dobio Kup Volpi za najbolju mušku ulogu.

= Vanjske veze ==
* 
* 
* ''Le Bon Dieu sans confession'' sur Unifrance
Henri Vilbert

**Henri Vilbert**, rođen kao Henri Miquely, 6. april 1904 - 20. april 1997) bio je francuski glumac. Imao je izuzetno dugu i plodnu karijeru. Godine 1953. je na venecijanskoj Mostri nagrađen Kupom Volpi za ulogu u filmu *[[Le bon Dieu sans confession]]*.

Njegov ujak je bio popularni pjevač i komičar Henri Vilbert (1870 - 1926).

## Vanjske veze
*
Željko Mavrović (razvrstavanje)

Ime **Željko Mavrović** može se odnosit na:

* Željko Mavrović, hrvatski boksač
* Željko Mavrović, hrvatski glumac
Les Orgueilleux

***Les Orgueilleux*** () je francusko-meksički crno-bijelio igrani film snimljen 1953. u režiji Yvesa Allégreta. Temelji se na originalnom scenariju Jean-Paul Sartrea pod naslovom Typhus. Radnja je smještena u Alvarado, meksički gradić na obali Meksičkog zaljeva gdje je francuska turistkinja (koju tumači  Michèle Morgan) došla upravo u trenutku kada u njemu izbija epidemija cerebralnog meningitisa. Radnja prikazuje kako nakon smrti muža započinje neobični odnos s alkoholu sklonim francuskim ljekarom (čiji lik tumači Gérard Philipe) koji se nastoji suprotstaviti epidemiji. *Les Orgueilleux*, u kome se u jednoj od malih uloga pojavljuje proslavljeni španski režiser Luis Buñuel, je izazvao pažnju zbog prikaza lokalnih običaja i vještog korištenja kršćanske simbolike.

## Vanjske veze
*
*''Les Orgueilleux'' at Dvdrama
*''Les Orgueilleux'' at Films de France
Prvi moskovski proces

**Prvi moskovski proces** (), službeno **Proces "Antisovjetskom objedinjenom trockističko-zinovjevskom centru"** (, ponekad poznat i kao **Proces 16-orici** () je bilo javno suđenje održano u Moskvi od 19. do 24. augusta 1936. godine pred Vojnim kolegijem Vrhovnog suda SSSR, a na kome je grupa bivših vodećih funkcionara sovjetske države i Partije na čelu sa Grigorijem Zinovjevim i Levom Kamenenjevim bila optužena za navodni pokušaj nasilnog rušenja sovjetske vlasti. Predstavljao je prvi od tri Moskovska procesa, odnosno smatra se formalnim početkom Velike čistke. Optuženici, koji su se od 1920-ih kao članovi Lijeve opozicije bili sukobili sa sovjetskim vođom Staljinom su već duže vremena bili u nemilosti, a neki, kao Zinovjev, od 1934. godine u zatvoru, gdje su došli nakon ubistva Sergeja Kirova, događajem koji se tradicionalno smatra povodom, odnosno izgovorom za Veliku čistku., Na suđenju su optuženici priznali navode optužnice da su od 1932. godine bili u dosluhu sa prognanim bivšim partijskim vođom Lavom Trockim, te zajedno sa njime isplanirali seriju atentata protiv tadašnjih sovjetskih vođa na čelu sa Staljinom. Svi su proglašeni krivim, osuđeni na smrt i sljedeći dan pogubljeni. Nedugo nakon suđenja je šef sovjetske tajne službe Genrih Jagoda, koji je Staljinu izrazio nevoljkost da se istraga proširi protiv Desne opozicije, odnosno organiziraju novi procesi, je smijenjen sa Nikolajem Ježovim koji je pripremio teren za sljedeća dva moskovska procesa.

13. juna 1988. Vrhovni sud SSSR formalno poništio presudu i rehabilitirao sve osuđenike.

## Vanjske veze
* Газета «Правда» от 21 августа 1936 г. 
* Газета «Коммунист» (Ереван) от 18 августа 1936 г.
Ivan Golac

**Ivan Golac** može značiti:
*Ivan Golac (slikar), hrvatski slikar
*Ivan Golac (nogometaš), hrvatski nogometaš
*Ivica Golac, hrvatski nogometaš
Olga Kamenjeva

**Olga Davidovna Kamenjeva** (; , rođena Bronštejn, 1883 - 11. septembar 1941) bila je ruska boljševička revolucionarka i sovjetska političarka, poznata kao sestra Lava Trockog i prva supruga Leva Kamenjeva.

Sa Kamenjevim se vjenčala nedugo nakon što je 1902. godine postala članicom RSDRP, te mu je rodila dva sina. Zajedno sa mužem je provela nekoliko godina u emigraciji. Nakon Oktobarske revolucije i dolaska boljševika na vlast su joj početkom 1918. povjereni teatri u novoj sovjetskoj državi, koje je, zajedno sa Vsevolodom Mejerholjdom pokušala "radikalizirati". Sa tog mjesta je godine 1919. smijenjena na poticaj Anatolija Lunačarskog koji je uspio nagovoriti Lenjina da teatrima ostavi njihov tradicionalni oblik i način rada. Tokom sljedećih nekoliko godina se bavila kulturnim i propagandnim aktivnostima.

U međuvremenu se njen brak počeo raspadati, dijelom zato što je Kamenjev u frakcijskim sukobima stao na stranu Zinovjeva i Staljina protiv Trockog, a dijelom i zbog njegovih vanbračnih afera. 1928. ju je muž konačno ostavio kako bi se oženio za Tatjanu Gljebovu.

Usprkos toga, a najviše zbog toga što joj je brata Staljin smatrao za svog najopasnijeg neprijatelja, Olga Kamenjeva nije mogla izbjeći Veliku čistku čija joj je jedna od prvih žrtava bio Kamenjev, osuđen na smrt na Prvom moskovskom procesu u augustu 1936. Olga Kamenjeva je uhapšena i zatvorena. Njena dva sina - Jurij i Aleksandar - su pogubljeni 1938. i 1939. godine. Olga Kamenjeva je, pak, bila likvidirana u Medvjedevskom pokolju za vrijeme Drugog svjetskog rata 1941. godine.
Josip Šimunić (razvrstavanje)

**Josip Šimunić** može značiti:

* Josip Šimunić, hrvatski nogometaš
* Josip Šimunić, hrvatski političar
Stjepan Zinić

**Stjepan Zinić** (prema krsnom listu **Žinić**) je bio hrvatski komunist, aktivist jugoslovenskog i američkog radničkog pokreta, ubijen tokom Staljinove čistke u SSSR-u.

## Biografija

Stjepan Zinić je rođen 1896. godine u Vratečkom.

Početkom 1920-ih je bio jedan od vođa SKOJ-a u Zagrebu. Neko vreme su u Zagrebu delovale dve komunističke omladinske organizacije. Na čelu nezvanične organizacije bili su Milan Durman, Antun Mavrak i Stjepan Zinić.

U iseljeništvu u SAD je bio glavni urednik čikaškog lista „Radnik", glasila radničke organizacije jugoslovenskih iseljenika. Zinić, koji je uređivao list od 1924. do 1930. godine, pišu o položaju jugoslavenskih radnika u Americi, ali i o prilikama u Jugoslaviji, te o prilikama u Sovjetskom Savezu. U svojim novinama je pisao da je američki kapital sve veći gospodar u svetu. Uskoro su osuđeni od američkih vlasti Stjepan Zinić i Frano Borić na 5 godina robije radi njihovog protudržavnog propagiranja. Odmah poslije puštanja iz zatvora pod novčanom kaucijom, Zinić se još intenzivnije uključuje u rad u listu Radnik. Krajem 1929. godine izabran je za tajnika jugoslovenske frakcije KP Amerike. Intenzivan komunistički rad u emigraciji izazvao je čitavu kampanju režimskih jugoslovenskih listova i organizacija protiv njega. On je 1930. godine deportovan u Evropu.

Nakon proterivanja iz Amerike je emigrirao u SSSR. Na Lenjinskoj međunarodnoj školi završio je crvenu profesuru, neku vrstu političkih nauka. Zinić je naročitu pažnju posvećivao emigrantima koji su došli iz SAD i Kanade. Pod njegovim rukovodstvom formirana je grupa koja je pisala članke i pisma iz SSSR-a u razne prekooceanske zemlje. 1934. godine CK KPJ mu je odobrio da izdaje poseban "Bilten" koji će se baviti isključivo emigrantskim pitanjima.

1935. godine je pripadao je grupi užeg partijskog aktiva u Moskvi, koji su činili: Josip Broz, Štefek Cvijić, Radomir Vujović, Filip Filipović, Božidar Maslarić, Edvard Kardelj, Roman Filipčev, Dragutin Gustinčič i Rudolf Hercigonja.

Nestao je tokom Staljinove čistke u SSSR-u.

## Izvori

## Povezano
* Jugoslovenska politička emigracija u SSSR
* KPJ tokom Velike čistke
HAŠK (razvrstavanje)

**HAŠK** može značiti:

Sljednici kluba utemeljenoga 6. studenoga 1903.:
* HAŠK Mladost Sveučilišta u Zagrebu
* NK HAŠK Zagreb
Ostali:
* Baseball klub HAŠK Zagreb
* Klub hokeja na ledu HAŠK
* NK HAŠK Sokol Stari Jankovci
* Hrvatski akademski šahovski klub Mladost
Croatia Zagreb

**Croatia Zagreb** može značiti:
*GNK Dinamo Zagreb, nogometni klub
*AŠK Croatia Zagreb, nogometni klub
Dunavac

**Dunavac** je naselje u gradskoj opštini Palilula u Gradu Beogradu. Nalazi se u banatskom delu opštine, to jest na levoj obali Dunava, na zrenjaninskom putu 31 km severno od centra Beograda, 5 km od mesta Opovo. Prema popisu iz 2011. bilo je 496 stanovnika.

## Demografija
U naselju Dunavac živi 473 punoletna stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 37,4 godina (36,4 kod muškaraca i 38,5 kod žena). U naselju ima 203 domaćinstva, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,97.

Ovo naselje je u velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).

## Reference
Medvjedevski masakr

**Strijeljanje političkih zatvorenika Orelskog zatvora** (), poznato i kao **Medvjedevsko strijeljanje** () ili **Orelsko strijeljanje** () je naziv za masovno ubistvo, odnosno likvidaciju 157 političkih zatvorenika koje su izvršili pripadnici sovjetske tajne policije NKVD 11. septembra 1941. godine u Medvjedevskoj šumi nedaleko od grada Orela u današnjoj Rusiji. Žrtve su u pravilu bile bivši sovjetski partijski i državni funkcionari, odnosno istaknuti strani komunisti koji su za vrijeme Velike čistke krajem 1930-ih na montiranim procesima bili optuženi za "antisovjetske" i "kontrarevolucionarne" aktivnosti  i osuđeni na dugogodišnje zatvorske kazne, a koje su izdržavali u Orelskoj centrali, kaznionici nedaleko od Orela. Do strijeljanja je došlo nekoliko mjeseci nakon početka njemačke invazije na SSSR i velikih poraza Crvene armije, nakon koje se počelo ozbiljno sumnjati u opstanak SSSR i Staljinovog režima; strijeljanje je, pak, izvedeno temeljem specijalnih ovlasti koje je NKVD dobio izbijanjem rata, odnosno nakon pisma koje je tadašnji šef NKVD Lavrentij Berija nekoliko dana ranije poslao Staljinu, optuživši osuđenike Orlovske centrale kako "šire defetističku propagandu" te predloživši da se njih 170 strijeljaju. Dva dana kasnije je protiv 161 osobe sa liste smrtnu kaznu izrekao Vojni kolegij Vrhovnog suda SSSR; kada je kazna tri dana kasnije izvršena, ispostavilo se da su neke od osoba sa liste već umrle ili bile premještene u druge zatvore. Među žrtvama su najistaknutije bile nekadašnji ukrajinski komunistički vođa Hristijan Rakovski, eserska revolucionarka Marija Spiridonova, Trockijeva sestra Olga Kamenjeva te njemački matematičar Fritz Noether. Strijeljanje je izvedeno brzo i efikasno, usprkos toga što je Orel bio ratna zona, odnosno izložen njemačkom bombardiranju. Leševi su sahranjeni u šumi; iako su Nijemci zauzeli Orel 1. oktobra, te kasnije Orelsku kaznionicu koristili kao vlastiti logor, nisu uspjeli pronaći mjesto likvidacije. Decenijama kasnije, pred kraj postojanja SSSR-a, sve su smrtne presude poništene, a pogubljeni zatvorenici formalno rehabilitirani. 11. septembra 1990. godine su lokalne vlasti zatvorenicima Orelske centrale, uključujući pogubljene u pokolju, podigle spomenik.
Maria Dezonne Pacheco Fernandes

**Maria Camila Dezonne Pacheco Fernandes** (Jaú, 18. decembar 1910 - São Paulo, 2. mart 1988) bila je brazilska književnica i novinarka, najpoznatija po historijskom romanu *[[Sinhá-Moça (roman)|Sinhá-Moça]]* iz 1950. godine, poznatom kao predložak za igrani film i dvije telenovele.

## Literatura

* COUTINHO, Afrânio. *Brasil e brasileiros de hoje*. Rio de Janeiro: Sul Americana, 1961.
* MENEZES, Raimundo de. *Dicionário literário brasileiro*. 2ª ed. Rio de Janeiro: Livros Técnicos e Científicos, 1978.
Sinhá-Moça (roman)

**Sinhá-Moça** () je historijski roman brazilske književnice  Marije Dezonne Pacheco Fernandes, objavljen 1950. godine. Radnja je smještena u brazilsku oblast Araras za vrijeme Drugog carstva u 19. vijeku, te prikazuje život uzgajivača kave, ali i društvene sukobe koje je izazivalo tada još neriješeno pitanje ropstva.

Roman je godine 1953. adaptiran u igrani film, a kasnije u dvije telenovele - 1986. i 2006. godine.
1953. na televiziji

## Globalni televizijski događaji
* 19. januar - Prema procjenama 68 % svih televizijskih gledatelja u SAD (i većina svih televizijskih gledatelja u tadašnjem svijetu) gleda epizodu popularnog sitkoma *[[I Love Lucy]]* u kome protagonistica rađa bebu.
* 1. februar - U Tokiju sa redovnim emitiranjem počinje TV-stanica JOAK-TV, oko koga će državna radiodifuzijska kompanija NHK stvoriti vlastitu mrežu.
* 18. februar - Lucille Ball i Desi Arnaz sa mrežom CBS sklapaju novi ugovor, temeljem koga će I Love Lucy nastaviti snimati do 1955. godine u zamjenu za rekordni honorar od 8,000.000 US$.
* 25. mart - Nakon dugog odupiranja CBS pristaje koristiti sistem televizije u boji koji je razvilo poduzeće RCA.
* 3. april - U SAD Izlazi prvi broj *[[TV Guide]]*, specijaliziranog časopisa koji predstavlja prvi televizijski vodič. 
* 25. maj - U Houstonu pod pokroviteljstvom Houstonskog univerziteta sa emitiranjem počinje KUHT, prva javna, odnosno ne-komercijalna televizijska stanica u SAD.
* 2. jun - U Londonu svečano okrunjena britanska kraljica Elizabeta II u ceremoniji koju u potpunosti prenosi BBC Television Service, a čije je izvođenje prvi put bilo prilagođeno potrebama televizijskog prijenosa; događaj, koji se najavljivao mjesecima ranije je upravo u tu svrhu potakao nagli porast kupovine televizijskih aparata u Britaniji te se smatra jednim od prvih koji je imao masovnu televizijsku publiku.
* 18. septembar - Na programu BBC-ja počinje emitiranje TV-serije *[[The Quatermass Experiment]]*, prve SF-serije namijenjene odrasloj publici umjesto djeci.
* 20. jul - U Zürichu s eksperimentalnim radom započinje TV DRS Schweizer Fernsehen, prva televizijska stanica u Švicarskoj.
* 15. oktobar - Francuska državna televizija RTF osniva televizijsku stanicu u Strasbourgu koja će emitirati regionalni program.
* 19. oktobar - Popularni televizijski zabavljač Arthur Godfrey uživo u eteru, tokom emitiranja emisije *[[Arthur Godfrey and His Friends]]* na programu CBS daje otkaz pjevaču i svom štićeniku Juliusu La Rosi, izazvavši jedan od prvih skandala u historiji američke televizije. 
* 23. oktobar - U Quezon Cityju sa redovnim emitiranjem, u okviru mreže Alto Broadcasting Network, započinje DZAQ-TV, prva televizijska stanica na Filipinima.
* 31. oktobar - Iz studija u Bruxellesu sa redovnim emitiranjem otpočinje l'Institut National de Radiodiffusion belge (INR), prva televizijska stanica u Belgiji.
* 15. novembar - U Caracasu s radom počinje RCTV, prva televizijska stanica u Venezueli.
* 30. decembar - Westinghouse u trgovine šalje prve primjerke televizijskih aparata sa slikom u boji, čija cijena iznosi 1250 dolara.

## Premijere TV-serija i redovnih emisija
* 20. jul - *[[The Good Old Days]]*, britanska zabavno-muzička emisija, BBC (1953 - 1983)
* 11. novembar - *[[Panorama (BBC)|Panorama]]*, britanska informativno-politička emisija, BBC (1953 - danas)

## TV-serije i redovne emisije prestale s emitiranjem
* 3. mart - *[[Victory at Sea]]*
* *[[Café Continental]]* (1947 - )
* *[[The Amos 'n' Andy Show]]*

## Reference
Omladinska borba

**Omladinska borba** je bila komunistički časopis koji je izlazio 1920-ih godina u Zagrebu.

Prvog maja 1923. godine disidentska grupa SKOJ-a, na čelu sa Milanom Durmanom, Stankom Dragićem i Antunom Mavrakom, je pokrenula časopis Omladinska borba. Još pre njegovog izlaženja, zagrebačka Borba se ogradila od njega, obzirom da nije imao odobrenje partijskih organa. Ova grupa omladinaca je optuživana da hoće da stvori poseban Savez radničke omladine i da "odbija da se podvrgne opštoj disciplini." U junu iste godine su sređeni odnosi SKOJ-a u Zagrebu, i Omladinska borba je prihvaćena kao zvanični organ SKOJ-a, odnosno SROJ-a. Glavni i odgovorni urednik je bio Antun Mavrak. Nakon 17 objavljenih brojeva, izlaženje lista je obustavljeno nakon policijske zabrane 15. januara 1924. godine.

## Reference
Organizovani radnik

**Organizovani radnik** je bio najpostojaniji sindikalni list koji je izlazio legalno u Kraljevini SHS u periodu od 1924. godine do zavođenja diktature i njegove zabrane 1929. godine. 

Urednici ovog časopisa su bili Ivan Benjak, i tadašnji sekretara oblasnog komiteta KPJ za Hrvatsku i Slavoniju dr Ante Ciliga.
Sinhá Moça (film)

***Sinhá Moça*** () je brazilski crno-bijeli historijski film snimljen 1953. u režiji Toma Paynea. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Marije Dezonne Pacheco Fernandes. Radnja je smještena godine 1886. u Državu Dao Paulo i prikazuje sukob bogatih zemljoposjednika sa abolicionističkim pokretom koji nastoji ishoditi ukidanje ropstva. Protagonisti, koje tumače Eliane Lage i Anselmo Duarte su zemljoposjednička kćer i mladi ljekar koji se zaljube iako su im se porodice u tom sukobu našle na suprotnim stranama. *Sinhá Moça* je predstavljao jedan od najskupljih i najambicioznijih projekata studija Vera Cruz, i često ga se, zbog određenih sličnosti u temi i vremenu radnje, naziva "brazilskim *[[Gone with the Wind (film)|Gone with the Wind]]*. Film je osvojio niz prestižnih nagrada u Brazilu i inozemstvu, među kojima se ističe Srebrni lav u Veneciji i Srebrni medvjed u Berlinu.

## Uloge
* Anselmo Duarte ... Rodrigo
* Eliane Lage ... Sinhá Moça
* Ruth de Souza ... Sabina
* Ricardo Campos ... Benedito

## Vanjske veze
*
*Sinhá Moça no Cinemateca Brasileira 
*Casa da fazenda-Morumbi 
*Casa da Fazenda do Morumbi
Islamski slobodni univerzitet u Kazvinu

**Islamski slobodni univerzitet u Kazvinu** (, *Danešgah-e Azad-e Islami, Vahed-e Kazvin*, akr. **QIAU**) je univerzitet u iranskom gradu Kazvinu. Univerzitet omogućuje stjecanje naslova prvostupnika, diplomanta, magistra i doktora. Osnovan je 1992. kao jedan od ogranaka Islamskog slobodnog univerziteta, najvećeg iranskog i svjetskog privatnog univerziteta. Početkom 2010-ih na kazvinskom univerzitetu studiralo je oko 30.000 studenata.

## Fakulteti
* Arhitektonski fakultet
* Građevinski fakultet
* Fakultet elektrotehnike, računarstva i informacijske tehnologije
* Fakultet računovodstva i menadžmenta
* Medicinski fakultet
* Mehaničko-industrijski fakultet
* Tehnički fakultet

## Vanjske veze
*  Službene stranice univerziteta 
*  Stranice na engleskom 
;Ostali projekti
Srp i čekić (novine)

**Srp i čekić** je bio ilegalni list Komunističke partije Jugoslavije pokrenut u Beču.

Marta 1926. godine u Beču je grupa jugoslovenskih emigranata pokrenula komunistički list "Srp i čekić". Inicijator njegovog izdavanja bio je Mustafa Golubić, a prvi urednik Dimitrije Stanisavljević Krka. Redakciju su sačinjavali Mustafa Golubić, Žika Konstantinović, Labud Kusovac, Oton Krstanović, Salamon Levi i drugi.

Časopis je pokrenut bez znanja partijskog rukovodstva, ali je na Trećem kongresu KPJ prihvaćen kao partijsko glasilo. Od septembra 1926. godine je postao zvaničan organ KPJ. Ovaj list su rasturali ilegalnim putem u Jugoslaviju, najviše Dunavom preko radnika na brodovima.

Izlazio je, sa većim prekidima, sve do 1941. godine.
Stevo Julius

**Stevo Julius** (Kovin, 1929), jugoslavensko-američki lekar, profesor na američkom Sveučilištu Michigan, učesnik Narodnooslobodilačke borbe i sin Dezidera Juliusa.

## Biografija
Prof. dr. Stevo Julius je rođen 1929 godine u Kovinu. Otac mu je bio Dezider Julius, znameniti jugoslavenski lekar i ravnatelj Psihijatrijske bolnice u Vrapču. Stevo je sa sedam godina doselio s obitelji u blizinu Zagreba, gdje je započeo školovanje. Tijekom Drugog svjetskog rata, tj. nakon okupacije Kraljevine Jugoslavije i uspostave Nezavisne Države Hrvatske (NDH), Stevo i njegova obitelj su se našli pod udarom "zakonskih odredaba o rasnoj pripadnosti". U namjeri da spasi obitelj od progona, Stevin otac je dao cijelu svoju obitelj pokrstiti u mjesnoj crkvi. Stevin otac je govorio Stevi i njegovom mlađem bratu Đuki da trebaju biti ponosni što su židovi. Stevo se sa svojom obitelji, uz veliku pomoć pisca Slavka Kolara, sklonio u selo Stančić, nedaleko od Božjakovine. U Stančiću je obitelj Julius živjela razmjerno mirno od početka 1942, pa sve do rujna 1943 godine. Godine 1943, Stevin je otac poveo cijelu obitelj, označenu kao židovsku, na teritorij pod kontrolom partizana. Tada četrnaestgodišnji Stevo se našao sa starom talijanskom puškom u ruci na Kordunu. U NOVJ-u je bio kurir u Zagrebačkom partizanskom odredu X korpusa, a zatim u bolnicama u Topuskom, Grumo i VIII korpusu. Kraj Drugog svjetskog rata je dočekao kao izbjeglica u Italiji, a potom se cijela obitelj vratila u Zagreb.

Po povratku Stevo je dovršio školovanje i diplomirao medicinu na Sveučilištu u Zagrebu 1953 godine. Nakon kratke specijalizacije u Zagrebu i službovanja u Goraždu kao liječnik opće prakse, vratio se u Zagreb na mjesto asistenta u bolnicu Rebro. Doktorirao je 1962 godine. 1964 otišao je u američki Ann Arbor (Michigan), gdje se zaposlio na Medicinskom fakultetu Sveučilišta države Michigan. Tu radi i danas u zvanju profesora medicine, profesora fiziologije i profesora hipertenzije.

Većinu svojih istraživanja Stevo Julius je usmjerio prema graničnoj hipertenziji. Posebno ga je zanimalo razlikovanje primarnih od sekundarnih pojava vezanih za krvni tlak. Stevo Julius je objavio oko 330 znanstvenih radova u području hipertenzije, od kojih je veliki broj pobudio veliko zanimanje stručnjaka iz područja hipertenzije.

Stevo Julius je vrlo aktivan u SAD i na međunarodnom planu u edukaciji u području hipertenzije. Za svoj je rad dobio mnoga priznanja, među kojima su: počasni doktorat (Göteborg, Švedska), nagrada Merit (NIH, SAD), Distinguished Faculty Award Sveučilišta Michigan, Life Achievements Award, koju dodjeljuje Council of Hypertension Research, American Heart Association, počasno članstvo društava za hipertenziju Australije, Finske, Mađarske, Španjolske, Švedske i Poljske. Međunarodno društvo za hipertenziju je ustanovilo nagradu "Stevo Julius" za vrhunsku edukativnu djelatnost u području hipertenzije.

## Reference

## Literatura

* 
*
Tehnološki univerzitet Amir Kabir

**Tehnološki univerzitet Amir Kabir** (, *Danešgah-e San'ati-je Amir Kabir*, akr. **AKUT** ili **AUT**) je istraživački univerzitet u iranskom glavnom gradu Teheranu, jedan od najprestižnijih tehnoloških instituta u zemlji. Osnovan je 1958. godine kao Teheranski politehnički univerzitet, a šest mjeseci prije Iranske revolucije preimenovan je prema Amiru Kabiru (), slavnom premijeru iz kadžarskog perioda. Tehnološki univerzitet Amir Kabir obuhvaća ukupno 15 naučno-tehnoloških odjela, uz dvije podružnice u Bandar-e Abasu i Mahšaheru. Početkom 2010-ih univerzitet je zapošljavao oko 480 profesora i na njemu su studirala 13.593 studenta.

## Veze
* Popis visokoobrazovnih institucija u Teheranu

## Izvori

## Vanjske veze
*  Službene stranice univerziteta 
*  Stranice na engleskom 
;Ostali projekti
Hotel Nacional (album)

***Hotel Nacional*** je jedanaesti studijski album Dine Merlina izdan 20. lipnja 2014. od strane izdavačkih kuća Croatia Records i Magaza. Album je izdan nakon šestogodišnjih priprema, a nakon Merlinovog hit albuma *[[Ispočetka]]* iz 2008. godine.

Album je sniman na nekoliko lokacija diljem svijeta, točnije u Sarajevu, Zagrebu, Istanbulu, Beču, Londonu, Stockholmu, New Yorku i Los Angelesu, a izvršni producent bio je sam Merlin. Uz njega, na izradi albuma sudjelovali su globalno poznati producenti Yoad Nevo i Richard Niles, kao i glazbeni i producentski timovi iz Engleske, Turske, Švedske i Hrvatske te Merlinov stalni tim iz Sarajeva.

Album sadrži ukupno 12 pjesama, s tim da je posljednja pjesma albuma zapravo remix naslovne pjesme kojeg je izradio Yoad Nevo. Ukupno tri pjesme izdane su kao singlice. Pjesma "Ruža" izdana je 30. svibnja 2014. godine u jeku poplava koje su pogodile Bosnu i Hercegovinu, Hrvatsku i Srbiju, a sve s ciljem kako bi potakla prikupljanje humanitarne pomoći za uništena područja. Za pjesmu je snimljen i spot. Iako je trebala biti najavni singl albuma, pjesma "Školjka" izdana je 15. lipnja 2014. godine kao drugi singl zajedno sa spotom, netom prije debitantskog nastupa Bosne i Hercegovine na FIFA Svjetskom prvenstvu protiv Argentine. Treći singl s albuma je pjesma "Undo", koja je zajedno sa spotom objavljena još 16. lipnja 2011. godine, nedugo nakon Merlinovog nastupa na Eurosongu, ali je kasnije uvrštena u album. Pjesma "Uzmi ovaj dar", čiji tekst potpisuju Merlin i BeatHouse inspirirana je pjesmom "To a Certain Cantatrice" Walta Whitmana, čiji je tekst preveden, adaptiran i proširen. Merlin je rekao kako je napisao znatan broj pjesama koje su bile razmatrane za album, no izvršio je strogu selekciju kako bi na albumu bile samo najbolje među njima. Sam album i naslovna pjesma dijele ime sa sarajevskim hotelom Nacional.

Album je u vrlo kratkom periodu ostvario povijesni uspjeh. Postao je jedno od najboljih Merlinovih izdanja u njegovoj cijeloj karijeri, a singlovi "Ruža" i "Školjka" su doživjeli milijunske preglede na društvenim mrežama. Također, u razdoblju od 29. lipnja do 5. srpnja, *Hotel Nacional* se našao na osmom mjestu *[[Billboard (časopis)|Billboardove]]* tjedne liste najprodavanijih svjetskih albuma. Kao novi naslov, *Hotel Nacional* je rangiran na osmo mjesto zajedno s brojnim drugim svjetskim izdanjima, što je prvi put u povijesti da se jedan izvođač s područja bivše SFR Jugoslavije našao na nekoj *Billboardovoj* listi.

## Pjesme

## Reference
Jean Giraud

**Jean Giraud**; pseudonimi: **Gir**, **Mœbius**, također **Moebius** (Nogent na Marni, kraj Pariza, 8. svibnja 1938. - Pariz, 10. ožujka 2012.), bio je francuski autor stripa i dizajner. Njegovi najpoznatiji dizajni su u ZF filmovima *[[Alien (film)|Alien]]*, *[[Tron]]*, *[[The Abyss]]* i *[[The Fifth Element]]*.

## Biografija
Prije nego je napunio 18. godinu, crtao je svoj prvi strip za časopis Far West, koji se zvao Frankie et Jeremie, vesternske tematike.

Godine 1963. izlazi prva epizoda stripa koji je proslavio ime **Jean Giraud**. Radi se o stripu Blueberryju, kojeg Gir (još jedan nadimak) radi sa scenaristom Jean-Michel Charlierom.

Prva epizoda izlazi u 210. broju magazina Piloteu, pod nazivom Fort Navaho.

Svojim nekonvencionalnim stilom odmah je postigao uspjeh, i Blueberry je uspješno izlazio sve do 1990. godine.

Godine 1975. s kolegama umjetnicima stripa osniva studio/poduzeće Les Humanoides Associes (kolege su bili Jean-Pierre Dionnet, Philippe Druillet i Farkas). Skupina poznata i kao Bande Dessinee odmah izdaje i prvi broj magazina Metal Hurlant, koji u potpunosti mijenja percepciju stripa u javnosti i ustoličuje ga u krug umjetnost i (deveta umjetnost).

Strip Arzach, koji je objavljen u tom broju Metal Hurlanta, potpisan je s **Moebius**, koji od tada postaje Giraudov alter-ego koji stvara stripove nadrealne, odnosno ZF tematike.

Godine 1981. u suradnji s čileanskim redateljem i scenaristom Alejandrom Jodorowskym objavljuje famozni Incal, serijal u šest albuma koji po mnogima predstavlja najbolji ZF-serijal, i to ne samo u okviru stripa.

Giraud je participirao i u mnogim filmovima, uključujući i legendarne Osmi putnik (1979.) Ridleya Scotta i Peti element (1997.) Luca Bessona.

Umro je 10. ožujka 2012. u Parizu u 73. godini nakon dugogodišnje borbe s rakom.

## Vanjske veze

*  
* ''Twists of Fate''  na France magazine 
* Jean Giraud profile  na Artfacts 
* Giraud  na bpip.com 
* Jean Giraud na Lambiek Comiclopedia 
*
Tehnološki univerzitet Šarif

**Tehnološki univerzitet Šarif** (, *Danešgah-e San'ati-je Šarif*, akr. **SUT**) je istraživački univerzitet u iranskom glavnom gradu Teheranu, najprestižniji tehnološki institut u zemlji i jedan od najuglednijih u svijetu. Osnovan je 1966. godine kao Tehnološki univerzitet Arijamehr, a nakon Iranske revolucije preimenovan je prema M. Šarifu Vagefiju, studentu ubijenom 1975. godine. Tehnološki univerzitet Šarif obuhvaća ukupno 15 naučno-tehnoloških odjela i jednu podružnicu na otoku Kišu, uz niz drugih pridruženih istraživačkih centara. Početkom 2010-ih univerzitet je zapošljavao 395 profesora i na njemu je studiralo oko 10.500 studenata. Pravo upisa na Šarif ostvaruje isključivo 1% najboljih s nacionalnog prijemnog testa kojeg provodi ministarstvo obrazovanja.

## Veze
* Popis visokoobrazovnih institucija u Teheranu

## Vanjske veze
*  Službene stranice univerziteta 
*  Stranice na engleskom 
;Ostali projekti
Rošini

**Rošini** (tal.: *Villarossa* [villaˈrossa]), naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Tar-Vabriga, Istarska županija. 

## Stanovništvo

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 117 stanovnika te 36 obiteljskih kućanstava. Dok je prema popisu stanovništva iz 2011. godine naselje imalo 186 stanovnika. 


:

## Izvori
Ivan Potocki

**Ivan Potocki** (1898-1937) je bio hrvatski komunista, žrtva Staljinovog terora.

Ivan Potocki rođen 1898. godine u Dugom Selu. Po zanimanju je bio radnik, postolar. Od 1920. godine je bio član MK KPJ za grad Zagreb. Bio je kao sindikalni radnik član uprave podružnice kožaraca. U SSSR je došao na studij na Svjerdlovski univerzitet u Moskvi 1924. godine. Isključen je iz Partije 1927. godine »zbog desno-oportunističke prakse« i grešaka za vrijeme studija u Svjerdlovskom univerzitetu. 

Kominterna mu nije dozvolila povratak u zemlju poslije završetka univerziteta, jer je bio kritički raspoložen prema SSSR-u. Profesor Ante Ciliga ga je ranije nagovarao da energično traži povratak u zemlju kako bi mogao obavijestiti zagrebačke radnike o stanju u SSSR-u. Potocki je odbio njegov prijedlog dodavši da bi za takve misli mogao prije doći u Sibir nego u Zagreb. Nakon što je Ciliga uhapšen 1930. godine, Potockog su doveli da svedoči protiv njega. Na saslušanju Potocki je priznao sve osim dijela njihova razgovora o Sibiru.  

Potocki je uhapšen 1937. godine i ubrzo ubijen. Posmrtno je rehabilitiran u srpnju 1961. godine u SSSR.
Islamski slobodni univerzitet u Karadžu

**Islamski slobodni univerzitet u Karadžu** (, *Danešgah-e Azad-e Islami, Vahed-e Karadž*, akr. **KIAU**) je univerzitet u iranskom gradu Karadžu. Osnovan je 1984. kao jedan od ogranaka Islamskog slobodnog univerziteta, najvećeg iranskog i svjetskog privatnog univerziteta. Prvih godina univerzitet je pohađalo 500 studenata, a ranih 2010-ih broj se popeo na oko 34.000 studenata odnosno više od 75.000 diplomanata. Univerzitet omogućuje stjecanje titula prvostupnika, diplomanta, magistra i doktora. Kampus Islamskog slobodnog univerziteta u Karadžu obuhvaća 11 fakulteta, tri istraživačka centra, te po jednu višu školu, tehnički fakultet i obrazovni centar. U sklopu originalnog univerzitetskog kampusa nalazi se velika centralna biblioteka, uz dodatnih 11 na pridruženim fakultetima i istraživačkim centrima. Sve zajedno broje preko 180.000 tomova na perzijskom i latinskom jeziku.

## Odjeli
;Fakulteti
* Fakultet etike
* Fakultet nauka
* Fakultet književnosti i stranih jezika
* Fakultet prava i političkih nauka
* Fakultet psihologije
* Fakultet poljoprivrede i prirodnih resursa
* Fakultet računovodstva i menadžmenta
* Fakultet sporta i obrazovanja
* Tehničko-inženjerski fakultet
* Veterinarski fakultet
* Zdravstveni fakultet
;Istraživački centri
* Istraživački centar za fiziku
* Istraživački centar za islam i humanističke nauke
* Istraživački centar za poljoprivredu

## Vanjske veze
*  Službene stranice univerziteta 
*  Stranice na engleskom 
;Ostali projekti
Islamski slobodni univerzitet u Kašanu

**Islamski slobodni univerzitet u Kašanu** (, *Danešgah-e Azad-e Islami, Vahed-e Kašan*) je univerzitet u iranskom gradu Kašanu. Osnovan je 1984. kao jedan od ogranaka Islamskog slobodnog univerziteta, najvećeg iranskog i svjetskog privatnog univerziteta. Početkom 2010-ih kašanski univerzitet pohađalo je oko 8000 studenata, dok je na njemu u međuvremenu diplomiralo oko 13.500 ljudi. Univerzitet omogućuje stjecanje naslova prvostupnika, diplomanta, magistra i doktora. Kampus Islamskog slobodnog univerziteta nalazi se na sjeverozapadu grada, prostire se na 53 hektara i obuhvaća tri fakulteta.

## Fakulteti
* Fakultet humanističkih nauka
* Fakultet elektrotehnike i računalnog inženjerstva
* Fakultet strojarstva

## Vanjske veze
*  Službene stranice univerziteta
Islamski slobodni univerzitet

**Islamski slobodni univerzitet** (, *Danešgah-e Azad-e Islami*, akr. **IAU**) je privatna mreža univerziteta sa sjedištem u iranskom glavnom gradu Teheranu. Utemeljena je 1982. u centralnom dijelu metropole od strane imućnog političara i biznismena A. H. Rafsandžanija, a narednih godina otvarane su podružnice diljem zemlje pa je ranih 2010-ih brojao preko 120 kampusa u raznim iranskim gradovima. U Teheranu se nalazi ukupno pet kampusa, uz dva dodatna specijalizirana za medicinu odnosno nauku i istraživanje. Osim u Iranu, Islamski slobodni univerzitet raspolaže i s podružnicama u Ujedinjenom Kraljevstvu, Armeniji, Ujedinjenim Arapskim Emiratima, Libanonu, Keniji i Tanzaniji, a početkom 2010-ih najavljeno je otvaranje podružnica i u Kanadi, Maleziji, Afganistanu i Tadžikistanu. Ukupna vrijednost imovine kojom raspolaže univerzitetska mreža procjenjuje se na 250 milijardi USD (pet puta više od Harvarda). Islamski slobodni univerzitet najveći je privatni univerzitet u svijetu i treći najveći po broju studenata općenito, nakon indijskog IGNOU-a i turskog Anadolua. Godine 2014. univerzitet je pohađalo oko 1,636.000 studenata, a zapošljavao je oko 56.000 profesora.

## Vanjske veze
*  Službene stranice univerziteta 
;Ostali projekti