open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Danger Man

:*Ovo je članak o TV-seriji iz 1960-ih. Za bend v. [[Dangerman (bend)]].*

***Danger Man*** (također poznat i pod nazivom ***Secret Agent***, **Destination Danger** i **John Drake**) je britanska špijunska TV-serija koja se originalno emitirala između 1960. i 1962, odnosno između 1964. i 1968. godine. Glavni junak je bio John Drake, tajni agent koji je širom svijeta obavljao tajne poslove za NATO i M9, britansku tajnu službu, a koga je tumačio Patrick McGoohan. Serija je doživjela popularnost, isto kao i pjesma *[[Secret Agent Man (pjesma)|Secret Agent Man]]*, koja je veliki hit.

Zbog sličnosti koju John Drake ima s likom Zatvorenika br. 6 u kasnije snimljenoj kultnoj TV-seriji *[[The Prisoner]]* - koga je također tumačio McGoohan - dan-danas traju rasprave među fanovima da li je *Danger Man* njen prequel.

## Reference

## Vanjske veze
* British Film Institute Screen Online
* 
* 
* Danger Man Website 
* Ralph Smart & Danger Man
TG1

***TG1*** (*TeleGiornale 1*, doslovno: "TV Dnevnik na prvom programu") je glavna emisija vijesti, odnosno TV-dnevnik koji se emitira na programu italijanskog državnog TV-kanala Rai Uno. Emitira se nekoliko puta svakog dana - u Italiji na programu Rai Uno, u ostatku Evrope na programu Rai News 24 a u ostatku svijeta na programu Raitalia. Trenutni glavni urednik je Augusto Minzolini.

## Posebni programi
Osim glavnih vijesti, pod brendom TG1 se na programu Rai Uno emitiraju i sljedeće emisije:
* *Unomattina* (jutarnji TV-program)
* *Speciale TG1*
* *TV7*
* *TG1 Economia*
* *Do Re Ciak Gulp!*
* *Terra e sapori*
* *Un minuto di storia*
* *TG1 Storia*
* *TG1 Turbo*
* *TG1 Musica*
* *TG1 Cinema*
* *TG1 Mostre ed eventi*
* *TG1 Teatro*
* *Benjamin* - *TG1 Libri*

## Voditelji
* *TG1 Mattina* (jutarnje izdanje); Marco Betello, Adriana Pannitteri, Cristina Guerra, Stefano Campagna;
* *TG1 ore 13:30*; Francesco Giorgino, Paolo Di Giannantonio, Filippo Gaudenzi, Susanna Petruni;
* *TG1 Economia*; Pierangelo Piegari, Michele Renzulli, Manuela De Luca;
* *TG1 ore 17:00*; Stefano Ziantoni, Marco Franzelli, Piero Damosso, Nicoletta Manzione;
* *TG1 ore 20:00* (večernje izdanje); Attilio Romita, David Sassoli, Tiziana Ferrario, Monica Maggioni, Maria Luisa Busi;
* *TG1 Mezzasera*; Raffaele Genah, Marco Frittella, Francesca Grimaldi, Manuela Lucchini;
* *TG1 Notte* (noćno izdanje); Cinzia Fiorato, Paolo Giani, Barbara Carfagna, Laura Mambelli.

## Vanjske veze
* http://www.tg1.rai.it/
Pippo Baudo

**Giuseppe Baudo,** (Militello in Val di Catania, 7. 6. 1936. -) poznat kao i **Pippo Baudo**, je popularni italijanski televizijski voditelj.

Rođen je na Siciliji, u provinciji Catania. Diplomirao je pravo na Univerzitetu Catanije, ali se nakon diplome počeo baviti muzikom, odnosno sviranjem klavira. Godine 1959. je prvi put nastupio na programu državne TV-kuće RAI. Otada je Baudo postao jedan od najpopularnijih voditelja, vodeći emisije kako na programima RAI-ja, tako i na programima privatne TV-kuće Mediaset.

Široj javnosti je najpoznatiji kao voditelj Festivala u San Remu.

## Vanjske veze
Porta a Porta

***Porta a Porta*** (doslovno: "Od vrata do vrata") je italijanski televizijski talk show koji vodi ugledni novinar Bruno Vespa i koji se od 1996. godine redovno emitira na državnom TV-kanalu Rai Uno odnosno satelitskom kanalu Raisat Extra.
Hannah Montana 2/Meet Miley Cyrus

**Hannah Montana/Meet Miley Cyrus** je drugi studijski album sa pjesmama iz američke TV-serije Hannah Montana, te prvi solo album Miley Cyrus. Album je pusten u prodaju 26. juna 2007.godine. Sastoji se iz dva dijela: prvi dio se sastoji od deset pjesama koje su izvodjene u seriji Hannah Montana, a drugi dio se sastoji od pjesama koje izvodi Miley Cyrus.U Americi je prodato 3.200.000+ kopija,a u svijetu se prodalo preko 4.000.000.kopija.
Louis XVIII od Francuske

**Luj XVIII.** (Versailles, 17. studenog 1755. - Pariz,16. rujna 1824.), *kralj Francuske od [[1814]].-[[1824]]. godine.*

Ovaj kralj pravog imena Luj-Stanislav-Ksavier je bio unuk Luja XV. i brat giljotiniranog Luja XVI.. Na čelo dinastije Bourbon dolazi 1795. godine nakon smrti bratovog sina takozvanog Luja XVII. 

U prvom razdoblju Francuske revolucije Luj XVIII. se nalazio u Francuskoj koju napušta bježeći 1791. godine u dogovoru s Lujom XVI.. Za razliku od kraljevskog brata, uspješno je pobjegao, dok je ovaj bio uhvaćen i kasnije giljotiniran.

Tokom više od dvadeset sljedećih godina samoproglašeni kralj **Luj XVIII.** živi od kraljevskih milostinja na dvorovima u Rusiju i Engleskoj s izgubljenom nadom u osvajanje krune. Sudbina mu se ipak neočekivano nasmješila katastrofalnom invazijom Rusije od strane Napoleona. Poslije tamošnjeg njegovog poraza slijede još dvije slične poražavajuće godine koje završavaju ulaskom protufrancuske koalicije u Pariz.

Uvjet za ponudu krune **Luju XVIII.** nakon Napoleonovog poraza 1814. godine je bilo je prihvaćanje ustavne i parlamentarne monarhije. Iako on to prvobitno potpisuje tokom svoje prve godine na vlasti dolazi do reformi koje potkopavaju njegova obećanja. Rezultat toga je da u trenutku iskrcavanja Napoleona s Elbe 1815. godine nitko nije htio boriti za novog kraljevskog diktatora.

Kada je nakon samo 100 dana carski uzurpator bio pobijeđen od nove europske koalicije Luj XVIII. se opet vratio na vlast. Sadašnja njegova vladavina je bila puno pažljivija, opreznija prema željama vlastitih podanika. Koliko god je ovaj kralj mrzio nametnuti Ustav nije imao hrabrosti ukinuti ga.

"Francuska" pod vladavinom Luja XVIII. opet postaje europska velesila što uspješno dokazuje vojna intervencija u Španjolskoj tokom posljednje dvije godine života ovog kralja. Francuski vojnici u tom svom pohodu osvajaju cijelu Španjolsku oslobađajući tamošnjeg kralja Ferdinanda VII. od revolucionara koji su osvojili vlast u zemlji.

Brojčana oznaka ovog kralja uz ime dolazi po tome što on neprihvaća odluku parlamenta o proglašenju republike što znači da je u skladu s tim nasljednik Luja XVI. je njegov sin Luj XVII. Stvarni razlog prihvaćanja ove brojčane oznake možemo naći u tome da je on osamnaesti istoimeni vođa dinastije Bourbon.

Definitivna pohvala ovom kralju je kako nakon njegove smrti 16. rujna 1824. dolazi do jedine regularne primopredaje vlasti u Francuskoj tokom cijelog XIX. stoljeća.

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Mike Bongiorno

**Michael Nicholas Salvatore Bongiorno**, poznat kao **Mike Bongiorno** (fonetski:ˈmaik bonˈdʒorno; 26. maj 1924 – 8. septembar 2009) bio je italijanski TV-voditelj rođen u SAD. Televizijsku karijeru je započeo 1950-ih na programu italijanske državne televizije postavši najpopularnijom televizijskom ličnostiu. Bio je poznat i po nadimku *il Re del Quiz* (Kralj kviza) kao i time da je sve nastupe započinjao s riječima: *Allegria!* *(Veselo!)*.

Široj javnosti je najpoznatiji po tome što je jedanaest puta vodio Festival u San Remu.

## Reference

## Vanjske veze
*
Crvena akcija / Crvena inicijativa

**Crvena akcija / Crvena inicijativa** radikalna je ljevičarska organizacija koja djeluje u Hrvatskoj i Srbiji, nastala spajanjem dviju organizacija 2020. godine.

## Historija
**Crvena akcija** je nastala u Zagrebu oktobra 2008. godine. Kao antiimperijalistička organizacija snažno se protivi NATO paktu i poznata je po napadima bojom na simbole te međunarodne vojne organizacije. Tijekom poslijednjeg Izraelskog bombardiranja Gaze organizirala je prosvjed solidarnosti s Palestincima zajedno s članovima arapske i muslimanske zajednice u Zagrebu. Crvena akcija podržava borbu za prava homoseksualnih osoba i aktivni je sudionik Zagreb Pridea. Osim toga organizacija je aktivna i u borbi za radnička prava i podržava svaki radnički prosvjed iako je izrazito kritična prema sindikalnim vođama koje smatra slugama poslodavaca. Članovi Crvene akcije smatraju da su poslodavci i menadžeri izazvali ekonomsku krizu i kako država radi isključivo u interesu bogatih.

U inozemstvu, Crvena akcija podržava mnoge gerilske pokrete (u Kolumbiji, Indiji, Turskoj i Palestini) od kojih su neke na popisu terorističkih organizacija. Podržavali su također i nerede u Grčkoj, a nedavno su podržali i srpske anarhiste optužene za napad na veleposlanstvo Grčke.

**Crvena inicijativa** je osnovana u Beogradu u junu 2002. godine.

## Linkovi
* 

## Reference
Napoleon II Bonaparte

**Napoleon II. Bonaparte** (Pariz, 20. ožujka 1811. - Beč, 22. srpnja 1832. ) je bio car Francuske 1815. godine.

Njegov otac francuski samoproglašeni car Napoleon I. se nakon dugotrajnog prvog braka bez djece odlučio stupiti u drugi brak s Marijom Lujzom kćerkom austrijskog cara Franje II.. Brak je bio sklopljen u tipično hladnom političkom stilu 11. ožujka 1811. godine, a malo više od godine dana potom rođen je Napoleon II.

Odmah po njegovom rođenju Napoleon I. ga proglašava svojim prestolonasljednikom i dodjeljuje mu titulu kralja Rima. Kada je Napoleon II. imao samo tri godine njegov otac je izgubio vlast i u pokušaju da osigura krunu potomstvu on abdicira u njegovu korist. Tu abdikaciju nitko nije prihvatio, pa je upitna njena valjanost.

Kada je 1815. godine Napoleon I. postao ponovno nakratko vladar Francuske i nakon samo sto dana bio ponovno poražen, cijeli postupak oko abdikacije se ponovio. Ponovno on abdicira u korist prestolonasljednika, ali ovaj put ju je prihvatio francuski parlament koji 22. lipnja 1815. godine proglašava Napoleona II. carem Francuske. Ta kratkotrajna vladavina djeteta od 5 godina koji se tada nije niti nalazio u Francuskoj se prekida ulaskom trupa Velike Britanije i Prusije u Pariz koje svrgavaju Napoleona II. s vlasti 7. srpnja. 1815. godine.

Ostatak svog života, Napoleon II provodi u Austriji. Tamo je živio pod imenom **Franz** (po svom djedu s majčine strane) te mu je dodijeljena titula **vojvode od Reichstadta**. Nakon smrti svoga očuha te otkrića kako je njegova majka s njima imala dvoje vanbračne djece prije nego su se vjenčali, Franz von Reichstadr je svom prijatelju rekao: "*Da je Josephine bila moja majka, moj otac ne bi bio pokopan na [[Sveta Helena|Svetoj Heleni]], a ja ne bi trebao biti u Beču. Moja majka je draga, ali slaba; ona nije žena kakvu je zaslužio moj otac.*"

Umro je u Schönbrunnu 22. srpnja 1832. godine od posljedica tuberkuloze. Kako Napoleon II nije imao nasljednika, sljedeći pretendent iz dinastije Bonaparte bio je Napoleonov nećak, Louis-Napoléon Bonaparte, koji će se ubrzo uspješno proglasiti carem pod imenom Napoleon III. Pokopan je u Beču, no njegovi su posmrtni ostaci 1940. godine preneseni u Pariz, što je bio osobni dar Adolfa Hitlera Francuskoj. Danas se nalaze u kompleksu *[[Les Invalides]]*, zajedno s ostacima njegova oca. Njegovo srce i probavni trakt ostali su u Beču, što je tradicionalno za sve članove obitelji Habsburg, u urni.
Henri V od Francuske

**Henrik V.** (Pariz, 29. rujna 1820. - dvorac Frohsdorf, Austrija, 24. kolovoza 1883, ), kralj Francuske i Navarre od 2.-9. kolovoza 1830.

Puno ime - ***Henri-Charles-Ferdinand-Marie-Dieudonné de Bourbon-Artois, duc de Bordeaux, comte de Chambord*** 

Tijekom srpanjske revolucije 1830. godine najprije kraljevi Karlo X., potom dvadeset minuta kasnije i Luj XIX. su potpisali svoje abdikacije. Kako Luj XIX. nije imao svoje djece on je abdicirao u korist Henrika V. svoga nećaka.

Na vijest o pravno valjanoj abdikaciji u njegovu korist on je automatski bio proglašen kraljem Francuske i Navarre čemu su se žestoki usprotivili revolucionari. Tijekom sedam dana manipulacija unutar parlamenta pod kontrolom pobunjenika donesena je retroaktivna, u prijevodu legalno nevažeća odluka da je abdikacija Luja XIX. važeća, ali da je njegovo prenošenje krune na svog najbližeg krvnog nasljednika nevažeće. Ta pravna šuć-muć odluka je zapečaćena proglašenjem Luja Filipa novim kraljem.

Poslije pada drugog francuskog carstva 1871. godine Henriku V. je bila ponuđena kruna za čije primanje on u tipično glupom stilu posljednjih Bourbona postavlja ultimatum državi da ona promjeni zastavu ili on neće biti kralj. Pošto mu je taj ultimatum odbijen, Henrik V. je odbio primit krunu!!!

Kada je kruna potvrđena ili ponuđena trojici monarha iz jedne dinastije u roku kraćem od 50 godina i oni to odbiju onda realno niti ta dinastija više nema prava na krunu zbog čega će Henrik biti kasnije ismijavan od republikanaca kao što je predsednik Georges Clemenceau koji ga je nazvao francuskim Georgom Washingtonom, ocem francuske republike.

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Louis-Philippe I od Francuske

**Louis-Philippe I** (Pariz, 6. listopada 1773. - Esher, 26. kolovoza 1850.), francuski kralj od 1830. - 1848. godine

Posljednji francuski kralj. Sin Louis-Philippea Josepha, vojvode Orléanskog. U izgnanstvu od 1793. do 1815. godine za Francuske revolucije i vladavine Napoleona.

Stupio je na prijestolje 1830. nakon reakcionarnog režima Karla X., koji je svrgnut srpanjskom revolucijom.
Njegovu vladavinu karakterizirale su financijske spekulacije, raskošno bogatstvo građanske klase i veliki promašaji u vanjskoj politici.
Abdicirao je 1848. Revolucija 1848. oborila je njegov režim, a njega prisilila na abdikaciju i bijeg u Englesku.

## Poveznice
* Popis francuskih vladara

|-

|-
|-

|-

|-

|-
Louis II od Francuske

**Louis II** (1. studenog 846. – 10. travnja 879.) bio je kralj Francuske 877. – 879. godine.

Louis II, sin kralja i cara Karla II, nasljeđuje svog oca nakon njegove prirodne smrti u listopadu 877. Tijekom cijele njegove vladavine upravljanje državom je bilo neprimjetno zbog rijetkog napuštanja svoje rezidencije ili donošenja ikakvih odluka. Glavni pretpostavljeni razlog naveden za to je bilo njegovo zdravlje. Kako je cijelog života bio slaboga zdravlja njegova skora smrt nikoga nije pretjerano iznenadila.

Držeći se stare, zaostale franačke tradicije on svoje kraljevstvo dijeli između dva sina Luja III i Carlomana koji ujedinjeni bratski vladaju zemljom poslije njegove smrti u travnju 879. godine.

## Linkovi
* Popis francuskih vladara
Carloman II od Francuske

**Carloman** (863. - 12. prosinca 884.) bio je francuski kralj 879. - 884.*

Carloman poslije smrti svoga oca *'Luja II.** nasljeđuje kraljevstvo zajedno s bratom **Lujom III**. Zajednička uspješna vladavina dva složna brata iznenada se prekida neočekivanom smrću sposobnog Luja III. [[882]]. godine. 

Francuska je tijekom njegove vladavine država pogoršanih ekstrema iz razdoblja njegovog djeda **Karla II.** [[Vikinzi]] redovno pustoše državom, a plemići u provincijama se bune protiv centralne vlasti. Nakon što je [[Bretagna]] već dobila djelomičnu nezavisnost sada je tu na redu [[Provansa]] kojom se još pridodaju burgundske bune.

U prosincu [[884]]. godine Carloman je ubijen u lovu. Naslijedio ga je kao vladar Francuske **Charles III Debeli''', car Svetog Rimskog Carstva.

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Odo od Francuske

**Odo** (860. - 1. siječnja 898.) bio je francuski kralj od 887. - 898. godine.

Odo, grof Pariza, odabran je za kralja Francuske poslije abdikacije Karla III 887. godine. Razlog za takav odabir je bila njegova inspirativna borba protiv Vikinga koja je postala formalni razlog za njegovu krunidbu tijekom veljače 888. godine. Bez obzira na određene vojne uspjehe protiv Vikinga njegov položaj nikad nije bio siguran zbog nepripadanja vladajućoj dinastiji Karolinga. Kako je vrijeme protjecalo sin Luja II. je postao punoljetan i Oda se počelo smatrati uzurpatorom. U želji za jačanje svoga položaja prihvatio je vrhovnu vlast Svetog Rimskog Cara Arnulfa Karantanskog, ali na kraju ipak car je izabrao pružiti vojnu pomoć svom rođaku, budućem Karlu III.

U trogodišnjem građanskom ratu Odo je bio poražen i uskoro je umro na Novu godinu 898. Njegova vladavina upitnog legitimiteta će dobiti potvrdu nekoliko desetljeća kasnije kada njegov brat Robert I postaje proglašen za kralja Francuske.

## Linkovi
* Popis francuskih vladara
Charles X od Francuske

**Karlo X.** (Versailles, 9.10. 1757. - Nova Gorica, Slovenija, 6.11. 1836.), kralj Francuske od 1824-30. godine

Poslije smrti braće Luja XVI. i Luja XVIII. bez muških potomaka **Karlo X.** je postao kralj Francuske 1824. godine.

On je bio izabran još u trenutku izbijanja Francuske revolucije 1789. godine od Luja XVI. kao njegov nasljednik pa je povodom toga dobio naređenje da odmah po izbijanju revolucije napusti državu kako bi osigurao budućnost dinastiji.

Već više od dvije stotina godina postoji opravdano ili ne, mišljenje da je **Karlo X.** odgovoran za izbijanje revolucije 1789. godine svojim ultra konzervativnim stajalištem o potrebi apsolutne vlasti kralja i zadržavanja privilegija crkve i feudalaca. S takvim svojim stajalištima i stalnim slobodnim pristupom Luju XVI. on je na njega vršio pritisak da ne popusti "ljudskom otpadu" koji nema pravo na glasovanje ili odluke o državnim poslovima. 

Kao i Luja XVIII. doba revolucije **Karlo X.** provodi u Rusiji i Engleskoj živeći na milostinji tamošnjih vladara. Stupanjem njegovog brata na kraljevsko prijestolje 1814. godine, ništa se nije promijenilo u životu budućeg monarha zbog potpunog političkog neslaganja među braćom. 

Drastična promjena u životu budućeg kralja nastupa ubojstvom njegovog drugog sina Karla 13. veljače 1820. godine. Kako je on bio jedini član dinastije koji je još uvijek ispunjavao svoje bračne dužnosti, atentat na njega se smatrao atentatom na budućnost dinastije. Posljedica toga je bila da su već prije strogo elitistička gledišta budućeg kralja, postala još ekstremnija.

Po stupanju na dužnost kralja 1824. godine **Karlo X.** nasljeđuje konzervativnu, ali osjetljivu vladu svog prethodnika. Ona će trajati do kraja 1827. kada gubi izbore. Tada kralj daruje mandat u ruke novoj strogo centrističkoj vladi čiji pad 1829. izaziva političku histeriju kod **Karla X.** kojemu dosađuje parlamentarni pokus. Postavljanjem nove ultra konzervativne vlade 8. kolovoza 1829. godine on svima daje na znanje svoju želju za ukidanje parlamenta. 

Odluka o donošenju srpanjskih odredbi 1830. godine kojima se ukida pravo glasa za veliku većinu stanovnika Francuske rezultira srpanjskom revolucijom. Tijekom "tri slavna dana" lokalne trupe koje su podržavale kralja u Parizu nisu uspjele ostvariti pobjedu, što označava njihov poraz. Kako se vojska nije htjela uplesti u gušenje nemira **Karlu X.** je preostalo samo da se osobno suoči s revolucionarima. Njihov je ultimatum kralju bio abdikacija ili parlamentarna monarhija. Karlo X. je odabrao abdikaciju u korist svog sina Luja XIX., kralja od dvadeset minuta.

Francuska je pod rukovodstvom ovog kralja učestvovala u pobjedničkom ratu za Grčku nezavisnost. Grob Karla X. koji umire u izbjeglištu nalazi se na teritoriju Slovenije u mjestu Nova Gorica. 

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Louis XIX od Francuske

**Luj XIX.** (6.8. 1775. - 3.6. 1844.) je bio de jure kralj Francuske 20 minuta 2.8. 1830. godine.''

## Izbjeglištvo
Otac Luja XIX. je bio apsolutistički kralj Francuske Karlo X. i brat kralja Luja XVI koji je pogubljen nakon francuske revolucije. Nakon revolucije tada još maloljetni Luj XIX zajedno s ocem i majkom bježi na dvor svoga djeda kralja Sardinije i Pijemonta. Sljedećih godina obitelj će živjeti na raznim evropskim dvorima sve do kada ih 1795. nije prihvatila Velika Britanija gdje će Luj XIX živjeti gotovo sljedećih 20 godina. Kako bi ojačao svoje mogućnosti da postane kralj Luj se ženi 1799. svojom sestričnom Marijom Terezom kćerkom pogubljenog kralja Luja XVI.. Bez obzira na taj brak nakon poraza Napoleona kada se obitelj vraća iz izbjeglištva novi kralj postaje Luj XVIII stariji brat Lujevog oca Karla koji će ga naslijediti 1824. godine.

## [[Karlo X., kralj Francuske|Karlo X.]] i julska revolucija
Za razliku od Luja XVIII koji je naučio lekciju iz revolucije 1789. i potencijalnog narodnog bijesa u slučaju obnavljanja kraljevog diktatorskog ponašanja pa je bio gotovo nevidljivi kralj, Karlo X. je to potpuno zaboravio tako da počinje voditi politiku apsolutizma i davanja financijske odštete plemićima koji su izgubili posjede tijekom revolucije. Takva slijepa, suluda politika je dovela već nakon 3 godine to jest 1827. do vojne pobune koja je uspješno ugušena raspuštanjem vojne jedinice, ali zbog straha ne i oduzimanjem njihovog oružja. Kao što ruski car Nikola II neće shvatiti upozorenje putem ugušene revolucije 1905. godine, tako to upozorenje nije shvatio niti Lujev otac Karlo X. što dovodi do 1830. godine kada se kralju nije svidjela parlamentarna većina pa je rapustio parlament 19.3.1830. i pozvao na nove izbore na kojima će kraljeva politička vizija biti opet poražena tako da on opet raspušta parlament, raspisuje nove izbore i proglašava izvanredno stanje 25.7.1830. Ta odluka je Francuzima bila kap što preljeva čašu i oni su se digli na revoluciju protiv diktatora. Kada maršal Marmont, koji je 1806. okupirao i potom ukinuo Dubrovačku republiku, zbog pobune vlastitih vojnika nije uspio ugušiti pobunu, kralj i Luj su pobjegli iz Pariza.

## "Kralj"
U toj revolucionarnoj situaciji dok je pobunjeni parlament proglasio da bi novi kralj trebao postati Luj Filip Karlo X je plačući 2.8.1830. godine potpisao abdikaciju u korist maloljetnog unuka Henrika V koji zbog svojih godina ne može biti legalno natjeran na potpisivanje vlastite abdikacije. Bez obzira na tu Karlovu odluku po francuskom zakonu njegovom abdikacijom novi kralj je postao Luj XIX koji je u ovoj političkoj situaciji trebao odlučiti između plačućeg oca koji je abdicirao, želje parlamenta za njegovom abdikacijom i ženinog pritiska da ne abdicira. Ta histerična dvorska atmosfera i Lujevo "kraljevanje" će trajati 20 minuta pošto nakon tog vremena i on potpisuje vlastitu abdikaciju u korist maloljetnog nećaka Henrika V..

Nakon abdikacije on će napustiti Francusku gdje se nikada više neće vratiti. Luj XIX će umreti u gradu Gorica na današnjoj talijansko-slovenskoj granici, a tada u Austrijskom Carstvu 3.6.1844., dok će biti pokopan u Novoj Gorici.
Charles III od Francuske

**Karlo III.** 'Jednostavni' (17. rujna 879. – 7. listopada 929.) bio je francuski kralj od 898. – 923. godine.

Karlo je bio posmrtni sin kralja Luja II. Poslije trogodišnjeg rata krajem 897. godine pobjedio je "nelegitimnog" kralja Oda uz pomoć njemačkih vojnika.

S ciljem sprječavanja daljnjih prodora Vikinga na francusko tlo daruje im današnju Normandiju koja je po njima dobila ime (Normani, ljudi sa sjevera). Time je obvezao vikinškog vođu Rolla da brani cijelu Francusku od napada ostalih vikinških plemena.

Njegova neoprezna vladavina kojom moćni plemići nisu bili niti najmanje zadovoljni rezultira na kraju njihovom uspješnom pobunom 922. godine.

Tijekom kratkog rata Karlo III. je oboren, ali ne prije nego što je uspio likvidirati u bitci uzurpatora Roberta I. Pobunjeni plemići koji su pobjedili u ratu za svog novog kralja biraju Rudolfa, burgunskog vojvodu.

Karlo III. je do svoje smrti 929. bio zatvoren pod oružanom stražom. Njegov sin Luj IV. će poslije uzurpatorove smrti postati novi kralj.

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Rodolphe od Francuske

**Rudolf** (umro 15. siječnja 936), *[[Francuska|francuski]] kralj od [[923]] - 936. godine.*

Rudolf I, vojvoda Burgundije postaje kralj Francuske 923 godine poslije oružane pobjede pobunjenih plemića protiv kralja Karla III. Prvi izbor za novog kralja je bio Robert I, brat francuskog kralja Oda, ali kako je tijekom borbe on poginuo, novi izbor je pao na najmoćnijeg tadašnjeg plemića francuskog kraljevstva. 

Nedugo poslije krunidbe svoje vojvodstvo on velikodušno poklanja bratu. U doba njegovog vladanja pljačkaški pohodi Vikinga se lagano smiruju, ali jačanje moći plemića na račun kralja koji ovisi o njima će pripremiti teren za slabašne, nevidljive kraljeve.

Kako je umro bez djece nasljeđuje ga 936 godine Luj IV. sin svrgnutog Karla III. 

## Linkovi
* Popis francuskih vladara
Louis IV od Francuske

**Louis IV** 'Prekomorski' (920. – 954.) bio je francuski kralj 936. – 954. godine.*

U doba svrgavanja oca [[Charles III od Francuske|Karla III]] 923. godine, budući Luj IV ima samo tri godine. Kako bi ga zaštitila, njegova majka, princeza [[Eadgifu]] iz Engleske, vodi ga u svoju postojbinu na sigurno. Ta činjenica mu daruje u stanovništvu nadimak *Prekomorski''.

Smrću Rudolfa, uzurpatora Francuske bez nasljednika, opća želja plemića poziva Luja IV da preuzme očevu krunu jasno uviđajući mogućnost građanskog rata u slučaju nevraćanja "ustavnog" poretka. Iako na papiru kralj Francuske, područje pod njegovom direktnom kontrolom je bilo ništavno, u stvarnosti ograničeno na nekoliko gradova koji su se mogli nabrojati na prste jedne ruke.

Dinastičku zanimljivost ovoga kralja predstavlja diplomatska igra Henrika I, kralja Njemačke, koji jednu svoju kćer udaje za Luja IV, a drugu za njegovog direktnog protivnika Hugu Velikog, oca budućeg kralja Huga Capeta. Ta sestrinska borba za vlast na kraju će završiti istrebljenjem potomaka Luja IV.

Poslije njegove smrti 954. godine nasljeđuje ga stariji sin, Lothaire od Francuske.

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Lothaire od Francuske

**Lotar** (941. – 2. ožujka 986.) bio je francuski kralj 954. – 986.

Poslije smrti oca Luja IV. 954. godine, Lotar postaje kralj pod zaštitom očeva neprijatelja, Huga Velikog. Poslije stjecanja punoljetnosti, Lotar provodi nekoliko godina u pokušaju jačanja centralne vlasti ratujući s neposlušnim plemićima. Tako ostvareni uspjeh donosi mu pretjeranu hrabrost, odnosno ludost za objavu rata Svetom Rimskom Carstvu 978 godine. Tijekom prve godine tog rata on gotovo zarobljava tamošnjeg cara Otona II., ali sljedeće godine dolazak njemačke vojske do Pariza pokazuje neupitnu glupost ovog rata. Direktna posljedica toga je sklapanje mira 980.

Oton mu taj napad ipak nije u potpunosti oprostio. Kao car on je imao mogućnost postavljanja biskupa u Francuskoj. Iskoristivši to, za biskupa prevažnog Reimsa on postavlja Adalberona koji podržava dinastiju Kapetović. Tijekom kraljevskog suđenja ovom biskupu za izdaju Lotar pada ubijen od pristalica Huga Kapeta koji je namirisao krunu.

Poslije ubojstva u ožujku 986. godine nasljeđuje ga sin Louis V od Francuske, posljednji karolinški kralj.

## Poveznice
* Popis francuskih vladara
Louis V od Francuske

**Louis V** (967. - 21. svibnja 987.) bio je francuski kralj 986. - 987. Bio je sin kralja Lothairea i kraljice Emme od Italije.

Louis V. postaje kralj poslije ubojstva svog oca 2. ožujka 986. godine. Ubrzo po dolasku na vlast on odlučuje ponoviti grešku koja je koštala njegovoga oca glave. Novo suđenje za izdaju biskupu Adalberonu završava isto kao i prethodno ubojstvom kralja od pristaša Huga Capeta.

Poslije smrti Louisa V njegov prirodni nasljednik je bio stric, Charles od Donje Lotaringije, ali ponovno se javlja biskup Adalberon koji proglašava da nije dovoljno biti kraljevske krvi kako bi se vladalo i proglašava za novog kralja Huga Capeta koji se "dokazao kao sposobni vođa". Ostaci karolinške dinastije su potpuno zatrti u sljedećih nekoliko desetljeća.

## Linkovi
* Popis francuskih vladara
Robert II od Francuske

**Robert II.** 'Pobožni' (francuski: *Robert II le Pieux*) (27. ožujka 972. - 20. srpnja 1031.), *[[Francuska|francuski]] kralj od [[996]]. do [[1031]].*

Robert II. se rodio 27. ožujka 972. u Orléansu, kao sin budućeg kralja Huga Capeta i Adelaide od Akvitanije.

Robert je nakon očeva izbora za kralja 987. određen za prijestolonasljednika, čime je potvrđena vlast dinastije Capet u Francuskoj. Unatoč bračnim problemima zbog kojih je bio privremeno izopćen, Robert je bio pobožan katolik, zbog čega je i nazvan Robert Pobožni. Uz glazbenu nadarenost bio je i skladatelj, pjevač i pjesnik.

Kraljevstvo koje je Robert naslijedio nije bilo veliko, i u pokušaju proširenja svoje vlasti, odlučno je tražio svoje pravo preuzimanja feudalnih posjeda koji su ostali bez gospodara, što je obično rezultiralo sukobom. Njegova invazija u Burgundiji 1003. bila je neuspješna, i tek je 1016. zadobivši podršku Crkve bio priznat za vojvodu od Burgundije.

Među Robertovim neprijateljima bili su i njegovi sinovi Henri i Robert. Ovaj je sukob rezultirao građanskim ratom, u kojem je Robertova vojska izgubila, te se on povukao izvan Pariza.

Umro je tijekom rata sa svojim sinovima 20. srpnja 1031. u Melunu. Pokopan je sa svojom trećom ženom u Bazilici St. Denis.

Robert II se ženio tri puta:

* c. 988. - Susanne (Rosala) (c.956. - 13. prosinac 1003.). Talijanska princeza i udovica flandrijskoga grofa Arnulfa. Brak je dogovorio Robertov otac, a završio je razvodom.
* c. 996. - Bertha, princeza od Burgundije (c. 964.-c. 1010.). Budući su bili rođaci, papa Grgur V. nije odobrio brak, i Robert je bio izopćen. Nakon dugih pregovora s papom Silvestrom II. brak je bio poništen.
* 1001. - Constance od Arlesa (c.986.-25. srpnja, 1032.). Kći nekog grofa Vilima, sklona spletkama i ambiciji, mužu je zagorčala život.

Djeca iz trećeg braka:
# Adelaide Havoise – (c. 1003.-5. lipanj ( > 1063.) )
# Hugh – (c. 1007.-1025.)
# Henrik I. - (c. 1008. - 4. kolovoza 1060.)
# Adáele (Alix) – (c. 1009. - 8. sijećanj 1079.)
# Robert - (c. 1011-1076)
# Eudo (Odes) - (c. 1013-c. 1057/1059)
# ? Constance - (?.- ?)

## Linkovi
* Popis francuskih vladara

## Napomene
Louis VII od Francuske

**Luj VII.** (1120. - 18. rujna 1180.), *[[Francuska|francuski]] kralj od [[1137]]. - [[1180]]. godine*

Poslije smrti oca Luja VI. 1. kolovoza 1137. godine jedva punoljetni Luj VII. je postao novi francuski kralj. Pred sam kraj svoga života otac mu je ugovorio vjenčanje s Elenor vojvodkinjom Akvitanije koja je bila dvije godine mlađa od njega. Taj brak je od samog početka bio neuspjeh. Crkveno obrazovani Luj se nije mogao nositi s liberalno obrazovanom Elenor. Ona sama je za svog muža izjavila kako je mislila da se ženi za muškarca, a ne svećenika.

Poslije petnaest godina braka bez muške djece Luj VII se rastavio od supruge odričući se na taj način Akvitanije. Razvedena Elenor s tako velikim mirazom je odmah upala u oči desetak godina mlađem kralju Engleske Henriku II. koji je odmah ženi donoseći Engleskoj ovu veliku francusku pokrajinu. S druge strane Luj je tek u trećem braku dobio sina koji ga je naslijedio.

Za vrijeme svog vladanja on nastavlja očevu politiku slabljenja plemića ne uvidjevši prilike za širenje svoga kraljevstva. Građanski rat koji traje 15 godina tijekom njegovog vladanja u Engleskoj je bila prilika koju nije smio propustiti za izbacivanje Engleske iz Francuske. Umjesto smanjivanja okupiranog teritorija on ga na kraju i proširuje darivanjem Akvitanije. 

U doba njegove smrti 18. rujna 1180. godine Engleska vlada s više od pola tadašnje Francuske. Naslijeđen je od dugo čekanog sina Filipa II.

## Linkovi
* Popis francuskih vladara
Charles IV od Francuske

**Karlo IV.** 'Lijepi' (1294. - 1. veljače 1328 .), *[[Francuska|francuski]] kralj i kralj [[Navarra|Navarre]] od [[1322]] - [[1328]]. godine.*

Poslije smrti kralja Filipa V. bez muške djece 3. siječnja 1322. godine njegov mlađi brat Karlo IV. je automatizmom postao kralj Francuske.

Njegova kratka vladina se sastojala od pobjedničkog rata s Engleskom 1327. godine i pokušaja krunidbe za cara Svetog Rimskog Carstva. 

Kako je imao samo dvije kćerke njegovom smrću 1. veljače 1328. godine prestaje vladavina dinastije Kapet i počinje stogodišnji rat s Engleskom zbog "ustavnih" promjena donesenih 12 godina ranije kako bi se iz reda nasljeđivanja izbacila "sumnjiva" kćer od Luja X. .

Naslijedio ga je Filip VI. njegov rođak iz druge dinastije 

## Linkovi
* Popis francuskih vladara
Veliki Zimbabve

**Veliki Zimbabve** (*Great Zimbabwe*) je ime dano ruševinama drevnog grada na jugu Afike koje se nalaze u današnjem Zimbabveu. Nalazi se 27 km jugoistočno od Mašvinga.

Ime je izvedeno od šona riječi *dzimba dza mabwe* i znači "kuće od kamena". 

Počeo se graditi u 13. stoljeću, a već u sljedećem stoljeću postao je glavni grad carstva koje se protezalo od rijeke Zambezi do rijeke Limpopo, poznatog kao Carstvo Munhumutapa (područje današnjih država Zimbabvea i Mozambika). Bio je glavno trgovačko i vjersko središte. Sagrađen je od velikih granitnih blokova, a čitav grad je okružen visokim bedemom koji je štitio grad. Kuće u gradu su bile okrugle, a izrađene su od gline slične šljunku i pokrivene slamom. Većina stanovništva bavila se uzgojom stoke, ječma, sijerka i povrća. Pretpostavlja se da je grad na svom vrhuncu imao 10.000 stanovnika.

Stanovnici Velikog Zimbabvea štovali su duše preminulih predaka, i njima u čast su na obredima prinosili meso teladi u posudama koje su postavljali na posvećena mjesta na kompleksu brežuljka. Arheološki nalazi ukazuju da je Zimbabve također imao trgovačke veze s srednjovjekovnom Kinom i Arabijom. Radiokarbonsko datiranje najstarije artefakte smješta na početak 13. vijeka. Iz dandanas nepoznatih razloga je napušten 1450. godine.

Prvi Evropljani koji su vidjeli ruševine bili su portugalski istraživači na početku 16. vijeka. Nekoliko britanskih ekspedicija je poduzeto polovicom 19. vijeka kada se smatralo da su Zimbabve sagradili Feničani ili Arapi, odnosno da je predstavljao repliku dvorca Kraljice od Sabe. Prva organizirana iskopavnja su započela 1905. godine, nakon čega se uvriježio stav kako su Veliki Zimbabve sagradili lokalni Bantu narodi. Taj je stav službeno cenzuriran od rasističkih rodezijskih vlasti do 1980. godine. 

## Literatura
* Ilustrirana obiteljska enciklopedija, Svezak 14 (T-Z), Dorling Kindersley, 2008.

## Vanjske veze

* Prezentacija na stranici UNESCO-a
Ightham Mote

**Ightham Mote** (fonetski: "ajtem mout") je srednjovjekovni obrambenim jarkom okruženi dvorac smješten u blizini sela Ightham kraj Sevenoaksa u engleskom Kentu. Sagrađen je oko 1320. godine, a nakon što je dograđena kapelica u 16. vijeku, nije bilo većih arhitektonskih i drugih izmjena, te se stoga smatra jednim od najreprezentativnijih i najvažnijih primjera srednjovjekovne arhitekture u Engleskoj.

## Izvori
* Christopher Simon Sykes, *Ancient English Houses 1240-1612* (London: Chatto & Windus) 1988

## Povezano
* Dvorac

## Vanjske veze

* Ightham Mote information at the National Trust
* Time Team, a television programme on the restoration of Ightham Mote
* A Rose for the Crown, an historical novel set in the late 1400s, prominently features Ightham Mote
Ightham

**Ightham** (fonetski:ˈaɪtəm) je selo u engleskoj grofoviji Kent, smješteno oko 6&nbsp;km istočno od Sevenoaksa i oko 10&nbsp;km sjeverno od Tonbridgea.

U njegovoj blizini se nalazi znameniti srednjovjekovni dvorac Ightham Mote. Godine 1570. se u Ighthamu za svoju prvu suprugu Jane vjenčao engleski historičar William Albarde.

Prema popisu iz 2001. godine u selu je živjelo 1940 ljudi.

## Vanjske veze

* Ightham Community website
Beloglavi sup

**Beloglavi sup** (lat. *Gyps fulvus*) je velika ptica lešinar iz familije Accipitridae koja živi na području južne Evrope, jugozapadne Azije i severne Afrike.

Beloglavi sup je dugačak 93–110&nbsp;cm, a težak 6 do 13&nbsp;kg. Po izgledu je to tipični lešinar Starog sveta sa belom ogoljenom glavom i vratom i žutim kljunom, širokim krilima i kratkim repnim perjem. Ptići su po izleganju goli.

Kao i drugi lešinari hrani se strvinama, pretežno uginulim životinjama koje nalazi krstareći nebom širokim područjima, često leteći u jatima. Često grokće i šišti naročito kada se hrani.

Gnezdi se na liticama planina ležući po jedno jaje. Ponekad formiraju kolonije.

## Rasprostranjenost u Evropi i Bliskom Istoku
U Španiji postoji nekolino desetina hiljada ovih ptica nasuprot broju od samo nekoliko hiljada koliko ih je bilo tokom '80-ih. Populacija na Pirinejima pogođena je propisima Evropske komisije koji zabranjuju ostavljanje lešina na poljima zbog opasnosti od širenja BSE (kravljeg ludila). To je značajno smanjilo izvor hrane beloglavog supa. Iako obično ova ptica ne napada krupniji živi plen, postoje izveštaji da na ovom području beloglavi sup napada slabe, mlade i bolesne životinje zbog smanjenog izvora lešina.

U Francuskoj je uspešno izvršeno ponovno naseljavanje beloglavog supa na području Centralnog Masiva. Ova populacija sada broji oko 500 ptica.

U Belgiji i Holandiji oko 100 beloglavih supova viđeno je na leto 2007. godine. To je bio deo pirinejske populacije koja je zalutala u potrazi za hranom.

U Nemačkoj je ova vrsta izumrla sredinom 18. veka. Ipak povremeno sa Pirineja doleti jedan broj ptica u potrazi za hranom. Postoje planovi za ponovno naseljavanje ove vrste na Alpe.

U Austriji postoji mala populacija u okolini zoološkog vrta u Salzburgu, a često se mogu videti i delovi populacije sa Balkana u potrazi za hranom.

U Švajcarskoj postoji populacija od nekoliko desetina ptica.

U Italiji vrsta je preživela samo na Sardiniji, ali je izvršeno ponovno naseljavanje na nekoliko drugih lokacija. Kao rezultat toga nekoliko primeraka je uočeno 2006. godine na masivu Gran Sasso u središnjoj Italiji.

U Hrvatskoj kolonija beloglavog supa se može naći blizu grada Beli na ostrvu Cresu. Tamo se gnezde na nižim visinama, sa pojedinim gnezdima tek 10 m iznad nivoa mora. Zbog toga je kontakt sa ljudima uobičajen.

U Srbiji ima 600 primeraka u kanjonu Uvca, a takođe i 35 ptica u kanjonu reke Trešnjice. Lov na ove ptice je zakonom zabranjen.

U Grčkoj postoji oko 1000 ovih ptica. Na ostrvu Kritu mogu se naći u planinskim područjima, ponekad u grupama od po 20 jedinki.

Na Kipru postoji kolonija u Episkopi na jugu ostrva.

Kolonije beloglavog supa se mogu naći u severnoj palestini, posebno na Golanskoj visoravni kao i planini Karmel i pustinji Negev gde je izvršeno ponovno naseljavanje.

## Galerija

File:Eagle beak sideview A.jpg
File:Vulture 19o05.jpg

File:Griffon Vulture by Keven Law.jpg
Gyps fulvus MHNT.ZOO.2010.11.77.5.jpg |Museum specimen
Castel Vecchio

**Castel Vecchio** ili **Castelvecchio** (na italijanskom: "Stari zamak"), prvotno poznat kao **Castello di San Martino in Aquaro** je zamak u italijanskom gradu Veroni. Smatra se jednom od najvažnijih vojnih građevina porodice Della Scala (Scaligeri), koja je vladala Veronom u srednjem vijeku. 

Počeo ga je graditi gospodar Cangrande II della Scala zajedno s istoimenim mostom godine 1354. a dovršen je 1376. godine. Kasnije, za vrijeme mletačke vlasti, dograđen je kako bi se iz njega mogli koristiti topovi. Godine 1797. je za vrijeme francuskih revolucionarnih ratova oštećen od strane Napoleona Bonaparte prilikom gušenja lokalne pobune zvane Veronska večernja.

Danas se u njemu nalazi Muzej Castelvecchio.
Raabjerška crkva

**Raabjerška crkva** () je luteranska crkva smještena u blizini Råbjerg Milea, velike dine na krajnjem sjeveru poluotoka Jylland u Danskoj. Sagrađena je oko 1300. godine u stilu koji predstavlja prijelaz s romaničke na gotičku arhitekturu. Više puta je dograđivana, posljednji put 1931. godine.

## Vanjske veze
* Hjemmeside/ Raabjerg Sogn/ Raabjerg Kirke
Alfriston Clergy House

**Alfriston Clergy House** je srednjovjekovna kuća smještena u selu Alfriston kraj Polegatea u engleskoj grofoviji East Sussex. Sagrađena je u 14. vijeku u stilu poznatom kao wealdenska hodnička kuća (*Wealden hall house*) te predstavlja jedan od najbolje očuvanih primjera narodne arhitekture iz tog vremena. Godine 1896. je postala prvom kućom koju je u svrhu očuvanja britanske kulturne baštine otkupila zaklada National Trust.
Alfriston

**Alfriston** (fonetski: Olfriston) je selo i civilna župa u Wealdenu, distriktu engleske grofovije East Sussex. Selo je smješteno u dolini rijeke Cuckmere, oko 6&nbsp;km sjeveroistočno od Seaforda i južno od ceste A27 i Polegatea. Župa je po popisu iz 2001. godine imala 769 stanovnika.

U njemu se nalazi nekoliko crkava, te župni dvor iz 14. vijeka poznat kao Alfriston Clergy House.

## Reference
Tradicija

**Tradicija** je prije svega usmena predaja znanja, vještina, načina ponašanja i običaja unutar jedne kulture ili skupine ljudi. No, korištenje te riječi nije uvijek jednoznačno. Između ostalog, pod tradicijom se podrazumijeva

* Usmena predaja kao takva,
* Prenošenje znanja o uobičajenom 
* Običaji, konvencije, starodavni narodni običaji

Tradicija je u tom smislu kulturno nasljeđe koje se prenosi s generacije na generaciju. Tu spadaju i naučeno znanje, i umjetnički zanati kao i rituali, moralna pravila i hranidbeni običaji.
Alcázar u Sevilli

**Alcázar u Sevilli** (španski "Alcázares Reales de Sevilla" ili "Kraljevski Alkazari Seville") je kraljevska palača u Sevilli u Španiji. Prvotno je bila maurska tvrđava, odnosno alcázar (od arapskog القصر, *al-kasr*, što znači "palača"). Almohadi su je prvi preinačili u palaču pod nazivom al-Muvarak. Smatra se jednim od najboljih preostalih primjeraka mudéjarske arhitekture. Kasniji vladari su nadograđivali Alcázar. Gornje katove Alcázara još uvijek koristi španska kraljevska porodica kao svoju službenu seviljsku rezidenciju, dok su donji pod upravom državne agencije Patrimonio Nacional.

## Vanjske veze

* Ibn Khaldun. The Mediterranean in the 14th century: Rise and fall of Empires  (Exhibition at the Alcázar)
* Images of the Alcázar in Seville - 105 images with good descriptions of the Alcázar and its history.
* Casa de la Contratación  - in depth historical article.
* http://www.travelinginspain.com/sevilla/royal_palace.htm
* Pictures and videos of the Alcazar of Seville
* Beautiful & Informative Alcazar of Seville Video 
* El Real Alcázar de Sevilla (In Spanish, English and French) 
* Images from the Alcázar in Seville
Qutb Minar

:*Za ostale znamenite građevine u kompleksu Qutb v. [[Kompleks Qutb]].*

**Qutab Minar** (također poznat i kao *Qutb* ili *Qutub*, Urdu: **قطب منار**), je toranj u Delhiju u Indiji koji s 72,5 m visine predstavlja najviši minaret od opeke na svijetu. Smješten je u kompleksu Qutb, među ruševinama drevnih hinduističkih hramova koji su uništeni kako bi se njihovo kamenje iskoristilo za izgradnju kompleksa, kao i samog minareta. Izgradnja je započela godine 1193. po naredbi Qutb-ud-din Aibaka, prvog muslimanskog vladara Indije, a najviši kat minareta je godine 1386. dovršen pod vladavinom Firuz Shah Tughluqa. Qutb Minar je poznat kao jedan od najranijih i najimpresivnijih primjera indo-islamske arhitekture.

Okružen je s nekoliko drevnih i srednjovjekovnih građevina i ruševina, koji se zajedno nazivaju kompleks Qutb. Kompleks se navodi na UNESCO-ovom popisu lokaliteta Svjetske baštine te se smatra najpopularnijom turističkom atrakcijom Delhija.

Kutab Minar, toranj od pješčanika visok 71 m, koji noću obasjava svjetlost reflektora, nije samo najstariji zaštitni znak Delhia već ujedno i simbol jasno suprotstavljenih svjetova. Muslimani su podigli tu građevinu nalik minaretu kao spomenik pobjedi kako bi označili dolazak Delhia pod islamsku vlast 1206. godine. Taj toranj podsjeća hinduiste na posljednjeg hinduskoga kralja Phrithviraja, koji je pao u borbi s muslimanima. Impozantni ostaci prve džamije u Delhiu nalaze se blizu Kutab Minara, koja je prema natpisu na njezinu istočnom portalu, izgrađena od kamena od 27 hramova hinduističkih i džinskih religija koji su uništeni. Ostala vjerska mjesta koja su preživjela to vrijeme bila su konačno sravnjena sa zemljom 1389. kad je mongolski ratnik Timur opljačkao ovaj grad i, prema predaji, ubio 100 000 ljudi.

## Povezano
* Kompleks Qutub
* Qutub Festival

## Reference

## Vanjske veze

* Qutb Minar tilting fast - TCN News
* Quwwat Al-Islam Mosque
* Qutb Minar at night 
* Qutb Minar from satellite, recognizable by its long shadow
* Qutab Minar 
* Downloadable photos Qutab Minar 
* 19th century photography by Eugene Clutterbuck Impey 
* The self healing Alloy: The unique Qutub Minor Iron Pillar
* Kutub Minar - truth revealed from sky
*
Buseoksa

**Buseoksa** je hram, odnosno kompleks budističkih hramova smještenih u gradu Yeongju u Južnoj Koreji. U 7. vijeku ga je osnovao znameniti korejski budistički misionar Uisang.
Swayambhunath

**Swayambhunath** (Devnagari: स्वयम्भूनाथ स्तुप; ponekad latinizirano kao **Swoyambhunath**) je drevni vjerski kompleks na vrh brda u dolini Kathmandua zapadno od Kathmandua, glavnog grada Nepala. Također je poznat i kao **Majmunski hram** jer u sjeverozapadnom dijelu kompleksa žive sveti majmuni. Tibetansko ime za kompleks je 'Uzvišeno drveće' (Wylie:*Phags.pa Shing.kun*), s obzirom da se na brdu mogu naći različita stabla. Međutim, *Shing.kun* može biti iskvareno newarsko ime za kompleks, jer **Singgu** znači 'samonikao'. Kompleks predstavlja najvažnije mjesto hodočašća za budističke Neware. Za Tibetance i sljedbenike tibetanskog budizma je drugo po važnosti svetište iza Boudhanatha.

Kompleks Swayambhunath se sastoji od stupe, različitih oltara i hramova, a od kojih neki datiraju iz perioda Licchavi. Nedavno su dograđeni tibetanski samostan, muzej i biblioteka. Na stupi su oslikane Buddhine oči i obrve. Između njih se nalazi nešto nalik nosu - ali je to zapravo nepalski simbol za 'jedinstvo' na glavnom nepalskom dijalektu. Tamo također postoje trgovine, restorani i hosteli. Do kompleksa se dolazi na dva načina: dugim stepeništem, koje ima 365 stepenica i koja vodi do glavne razine hrama; te cestom kojom se vozilima dolazi do jugoistočnog ulaza. Na vrhu stepenica je Vajra.

Većina ikonografije Swayambhunatha potiče iz Vajrayana tradicije newarskog budizma. Međutim, svetište također štuju i ostale budističke škole, ali i hindusi.


Swayambhunath-14-vom Hotel Marshyangdi-2015-gje.jpg|
Swayambhunath-Zugang-20-2015-gje.jpg|
Swayambhunath-Zugang-18-2014-gje.jpg|
Swayambhunath-Hauptstupa-26-Hariti-2013-gje.jpg|
Swayambhunath-Hauptstupa-12-2007-gje.jpg|
Swayambhunath-Hariti-08-2013-gje.jpg|
Swayambhunath-Dipanker Buddha-08-2015-gje.jpg|
Swayambhunath-Affe-16-Dipanker Buddha-Hanuman-2015-gje.jpg|
Swayambhunath-tibetisches Kloster-02-Erdbebenschaden-2015-gje.jpg|
Swayambhunath-Glocke-06-2015-gje.jpg|
Swayambhunath-Menschen-16-Bettler-Frau-2015-gje.jpg|
Swayambhunath-Affe-12-2013-gje.jpg|
Swayambhunath-Souvenirs-06-2013-gje.jpg|


## Fusnote


## Reference
* *Swoyambu Historical Pictorial*. Edited by Richard Josephon. (1985). Satya Ho. Kathmandu.
* *Psycho-cosmic Symbolism of the Buddhist Stūpa*. Lama Anagarika Govinda. (1976) Dharma Books. Berkeley, California. ;  (pbk).

## Literatura
* Ehrhard, Franz-Karl (1989). "A Renovation of Svayambhunath-Stupa in the 18th Century and its History (according to Tibetan sources)." Ancient Nepal - Journal of the Department of Archaeology, Number 114, October-November 1989, pp.&nbsp;1–8.

## Vanjske veze

* Virtual tour of Swaymabhu using panaroma micromedia flash media
* Swayambhunath Eyes by Tim van Woensel
* Swayambhunath Photos, October 2007 
* Images from Swayambhunath 
* Swayambhunath images on flickr
* Swayambhunath at Sacred Destinations  : Description of Sights and Icons
Kinkaku

**Kinkaku** (japanski: 金閣寺, *Hram zlatnog paviljona*) ili **Zlatni paviljon** je jedna od najglasovitijih zgrada u Kyotu, Japan. Sagrađen na rubu ribnjaka okruženog grmljem i drvećem.

Sagradio ga je šogun Ashikaga Yashimitsu 1397. godine kao središte bajoslovnog vrta priključenog njegovoj palači Kitayama. Nakon Yashimitsuove smrti ta je zgrada postala zen-budistički hram i nazvana je budističkim posmrtnim naslovom svog graditelja **Roku-en-ji** (鹿苑寺), *"Hram rike posvećenog jelena"*.

Paviljon se sastoji od tri kata, koji imaju prozore što se otvaraju ispod širokih streha. Ubog vedre lakoće konstrukcije, prekrasnog ambijenta i neviđene intimnosti Kinkaku je od svih povijesnih građevina Japancima najdraži.

Nakon požara 1951. godine, ponovno je sagrađen kao savršena kopija. Izmišljena verzija ovog događaja je središnja tema knjige "Hram zlatnog paviljona" Yukio Mishime iz 1956. godine.

## Izvori
* *Velike arhitekture svijeta*, urednik John Julius Norwich, Marjan tisak, Split, 2005. 
* Marilyn Stokstad, *Art History (Wolume Two)*, Pearson Prentice Hill, New Jersey, 2005. 

## Poveznice
* Japanska umjetnost
* Horyuji
* Palača Katsura

## Vanjske veze

* Kinkaku-ji 
* KINKAKU-JI VIDEO
Alberobello

**Alberobelo** () je grad u južnoj Italiji. Alberobelo je mali grad u okviru okruga Bari u okviru italijanske pokrajine Apulija. Alberobelo je poznat po svom drevnom graditeljstvu (tzv. truli) i stoga je uvršten na spisak svetske baštine UNESKOa.

## Geografija
Grad Alberobelo nalazi se u južnom delu Italije, na 45 km južno od Barija. Grad je u brdskom području, iznad kojeg se dalje na zapadu izdižu Južni Apenini.

## Stanovništvo
Alberobelo danas ima oko 11.000 stanovnika, mahom Italijana. Poslednjih decenija broj stanovnika u gradu raste.

## Galerija

Datoteka:Alberobello BW 2016-10-16 12-24-29.jpg|Mesna crkva
Datoteka:Alberobello BW 2016-10-16 13-43-03.jpg
Datoteka:Alberobello BW 2016-10-16 13-50-31.jpg
Datoteka:Alberobello BW 2016-10-16 13-54-42.jpg


## Vanjske veze

* www.comune.alberobello.ba.it Zvanična stranica grada Alberobela