open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hrvatski biografski leksikon

**Hrvatski biografski leksikon** (HBL) u izdanju Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža opsežno je i cjelovito biografsko i bibliografsko leksikografsko izdanje. Projekt je započet na poticaj Miroslava Krleže 1975. godine i još uvijek nije završen. Do sada je objavljeno ukupno sedam svezaka na 5.507 stranica, sa sveukupno 10.218 članaka te 3.524 ilustracija.

## Kriteriji za uvrštenje u HBL
*Hrvatski biografski leksikon* sadrži iscrpne životopise Hrvata koji su ostavili zapaženi trag u Hrvatskoj i svijetu, životopise pripadnika drugih naroda koji su sudjelovali u javnom životu hrvatskih zemalja, opis okolnosti u kojima su stvarali te očitovanja o njihovu djelu. U predgovoru prvog sveska *HBL-a* donosi se kriterij po kojem će se uvrštavati osobe koje će biti obrađene - u *HBL-u* će biti obrađene osobe koje su zaokružile svoje životno djelo, ali i istaknuti suvremenici. No kako je bilo potrebno ograničiti broj osoba koje će biti obrađene, odlučeno je da će u ediciju biti uvrštene samo osobe rođene do kraja 1945. godine. Biografije osoba rođenih nakon te godine, kao i onih pojedinaca iz ranijih razdoblja koje će buduća istraživanja otkriti, bit će obrađene u dopunskom svesku. Dodatnu vrijednost toj ediciji daje i činjenica što se u *HBL-u* mnogi životopisi kritički donose prvi put.

## Oblici prezimena i imena
U naslovnim se podacima kod natuknica u *HBL-u*, uz prihvaćeni oblik prezimena i imena, u zagradama navode i dugi oblici, i to uglavnom oni pod kojima se osoba pojavljuje u drugim edicijama. Kada se radi o različitim oblicima koji se nalaze samo u arhivskim dokumentima, oni se po potrebi navode na odgovarajućem mjestu u članku. Kao uputnice se navode oni oblici prezimena iz zagrada koji bi za neke čitatelje mogli biti jedini oblici pod kojim znaju za dotičnu osobu, ili je ta osoba također poznata pod tim oblikom imena ili pod pseudonimom.

## Dosad objavljene sveske
Do sada je objavljeno ukupno sedam svezaka *HBL-a*:
* 1. svezak: A - Bi (glavni urednik Nikica Kolumbić; 1983, 800 str.)
* 2. svezak: Bj – C (glavni urednik Aleksandar Stipčević; 1989, 784 str.)
* 3. svezak: Č - Đ (glavni urednik Trpimir Macan; 1993, 779 str.)
* 4. svezak: E - Gm (glavni urednik Trpimir Macan; 1998, 766 str.)
* 5. svezak: Gn - H (glavni urednik Trpimir Macan; 2002, 775 str.)
* 6. svezak: I - Kal (glavni urednik Trpimir Macan; 2005, 761 str.)
* 7. svezak: Kam - Ko (glavni urednik Trpimir Macan; 2009, 842 str.)

## Dostupnost članaka na internetu
Dio članaka *Hrvatskog biografskog leksikona* donosi se u slobodnom pristupu na Portalu znanja Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža. Izbor članaka koji su dostupni na portalu napravljen je prema Hrvatskom obiteljskom leksikonu (2005) i Hrvatskom općem leksikonu (1996) te su doneseni samo noviji članci objavljeni u HBL-u (bez živih suvremenika) koji su istodobno uključeni u nacionalni biografski korpus tih izdanja.

## Namjena
*Hrvatski biografski leksikon* namijenjen je najširem krugu čitatelja svih stupnjeva i profila obrazovanja.

## Vanjske veze
* Leksikografski zavod Miroslav Krleža
* Hrvatski biografski leksikon
* Portal znanja Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža
553.

__NOTOC__
Godina **553.** (**[[rimske brojke|DLIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. Oznaka 553. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina. 

## Događaji

* oktobar - Gotski rat završava nakon što su bizantske trupe uništile posljednju ostrogotsku vojsku pod kraljem Tejom u bitci kod Mons Lactariusa (ili 552).
* Istemi je u državi Nebeskih Turaka imenovan za yabgua na zapadu (današnji Turkestan) a Kara Khan nasljeđuje Bumin Khana.
* Kralj Seong od Baekjea napada države Goguryeo i Silla.
* Održan Peti vaseljenski sabor.


## Rođenja
* Chen Shubao, kineski car iz dinastije Chen

## Smrti
* Bumin Khan od Turkijskog Kaganata (ili 552)
* Gelimer, posljednji kralj Vandala i Alana
* Hou Jing, kineski gospodar rata
* Xiao Ji, kineski princ iz dinastije Liang

## Reference
Jabgu

**Jabgu**, **džabgu** ili **yabgu** (staroturkijski: , yabγu, tradicionalni kineski: 葉護, pojednostavljeni kineski: 叶护, **Jabgu**, **Djabgu** je državna titula u turkijskim/turskim državama, koja otprilike odgovara potkralju. Ona je sa sobom donosila autonomiju različitog opsega, a podložnost centralnoj vlasti oličenoj u kaganu je varirala od potpune političke subordinacije do stvarne nezavisnosti.

Titula jabgua se tradicionalno davala drugom najvišem članu vladajuće klana (Ashina), pri čemu je prvi član bio sam kagan. Jabgu je najčešće bio mlađi brat kagana ili predstavnik nove generacije Shad (princ po krvi). Mahmud Kashgari je opisao titulu jabgu kao "dva mjesta ispod kagana", smatrajući shada višom.

Kako se država decentralizirala i dezintegrirala, jabgu je dobivao sve više vlasti, i historijski izvori navode niz nezavisnih država čiji je vrhovni vladar nosio titulu "jabgu". Primjer je država Oguz Yabgu u Srednjoj Aziji, nastala nakon raspada Drugog Turkijskog kaganata 840-ih. Još jedan primjer je Karluk Yabgu, poglavar Karlučkog plemenskog saveza koji je 766. osvojhio Suyab u oblasti Jeti-su, a od čega je nastala moćna karakanidska država.

## Reference
Panonija (Bačka Topola)

**Panonija** je malo, tiho, izolaovano, prelepo vojvodjansko naselje, sa potpuno netipičnim pejzažom za Vojvodinu. Naime, dolazeći na Panoniju-odjedanput iz ravnica i okolnih njiva ulazite u jednu zelenu oazu stoletnih hrastova i četinara, borovu šumu, sa fantasticnim šumskim vazduhom, prijatnom klimom i ambijentom koji predstavlja pravi raj za odmor i opuštanje. Posle Vršačkih planina i Fruške gore, Panonija ima treću nadmorsku visinu u Vojvodini, sa 128 m. Od sedišta opštine Bačke Topole, kroz koju prolazi međunarodni put E-5 i železnička pruga, udaljeni smo 12 km. Veoma smo blizu važnih međunarodnih puteva, a opet dovoljno daleko da Vam garantujemo mir i tišinu.

Ovo malo mesto, osim prirodnih bogatstava, ističe se izuzetnim prostornim uredjenjem kompleksa, a istorijski podaci govore da je još u 15. veku bilo kultivisano i naseljeno. MZ Panonija je po mnogo čemu jedinstvena i specifična sredina. Spojeni su tu izvanredni prirodni uslovi, rad i velika požrtvovanost žitelja za svoju sredinu, infrastruktura i sadržaji koji stanovnicima i gostima pružaju nesvakidašnji doživljaj.

Na jednoj maloj površini, u mestu koje broji svega oko 800 stanovnika, nalaze se: hotel, kongresna sala sa 350 mesta (bioskop), kaštel iz 1846. godine, park sa četinarskom šumom, retkim i zaštićenim biljnim vrstama, sportski tereni, jezero, dečije igralište, paintball teren i drugi sadržaji. Sa sadržajima koje poseduje, Panonija ima idealne uslove za razvoj : sportsko- rekreativnog, kongresnog, lovnog i ribolovnog, izletničkog turizma, školu u priorodi i druge oblike turizma

## Demografija
U naselju Panonija živi 649 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 40,7 godina (39,2 kod muškaraca i 42,3 kod žena). U naselju ima 273 domaćinstva, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,92.

Stanovništvo u ovom naselju veoma je nehomogeno.

## Veze
* Dvorac Kaštel

## Napomene
→ * - Podaci za površinu i gustinu naseljenosti dati su zbirno za katastarsku opštinu Bajša, na kojoj se nalaze tri naselja, Bajša, Panonija i Srednji Salaš.

## Reference
Drugi carigradski sabor

**Drugi carigradski sabor**, odnosno Peti vaseljenski sabor je crkveni sinod održan u Konstantinopolu od 5. maja do 2. juna 553. a koga danas Katolička, pravoslavna crkva i dio zapadnih kršćanskih zajednica priznaje kao ekumenski sabor. Sazvao ga je bizantski car Justinijan I u namjeri da konačno razriješi teološke sporove koji su, po njegovom mišljenju, izazizavile raskol s njegovim ne-halkedonskim podanicima u istočnom dijelu Carstva, okupljenih u crkve koje će kasnije biti poznate kao drevnoistočne. Justinijan je zaključio kako bi kompromis između halkedonskih i ne-halkedonskih kršćana mogao postići anatemom Tri poglavlja, odnosno djela kršćanskih teologa Teodora Mopsuestijskog, Teodorita Kirskog i Ibasa od Edese. Dio pravovjernih halkedonaca se tome protivio, smatrajući da bi osuda Tri poglavlja mogla dovesti u pitanje zaključke Halkedonskog sabora. Među njih je spadao i papa Vigilije. Njegovo odbijanje da prihvati Justinijanov stav je dovelo do toga da bude pozvan u Konstantinopol gdje se od 547. nalazio u kućnom pritvoru. Car je od Vigilija tražio da sazove sabor, ali je on to odbio učiniti, smatrajući da će na njemu iz logističkih razloga dominirati istočni biskupi, te predložio da se on održi na Siciliji. Justinijan je, međutim, inzistirao na Konstantinopolu; Vigilije je stoga, koristeći razne izgovore, odbio prisustvovati jednom kada je sabor sazvan. Papa je tek naknadno prihvatio osudu Tri poglavlja te je u februaru 554. pušten iz Konstantinopola da se vrati u Rim.

Odluke Sabora nisu bile univerzalno prihvaćene među kršćanima. To se prvenstveno odnosilo na sjevernu Italiju, čiji su biskupi na čelu s Makedonijem od Akvileje odbili osuditi Tri poglavlja i prestali prihvaćati papu kao svog poglavara. Tako je nastala Šizma Tri poglavlja koja će trajati do 698.

## Vanjske veze
* Second Council of Constantinople in the Nicene and Post-Nicene Fathers
* Second Council of Constantinople
Bitka na Mons Lactariusu

**Bitka na Mons Lactariusu** (, doslovno: "Bitka na Mliječnim planinama") se odigrala pred kraj Gotskog rata 552. i 553. na padinama Vezuva između ostrogotske vojske pod kraljem Tejom na jednoj, i istočnorimske (bizantske) vojske pod Narzesom na drugoj strani. Ostrogoti koji su neposredno prije toga teško poraženi u bitci kod Tagine te izgubili najveći dio centralne Italije, su pokušali spriječiti Narzesa da zauzme Kume, jedno od njihovih preostalih uporišta u južnoj Italiji. Narzes je Tejinu vojsku, međutim, vještim manevrima dovesti u planinska bespuća oko Vezuva te je opkoliti. Kada su Ostrogoti iscrpljeni glađu pokušali izvesti proboj iz obruča, došlo je do izuzetno duge i krvave borbe na kraju koje je najveći dio Ostrogota, uključujući i Teju, poginuo. Preživjeli su se povukli iz Italije na područje današnje južne Austrije. Bitka je tako označila de facto završetak gotskog rata i uspostavu bizantske vlasti nad Italijom.

## Izvori
* ''History of the Later Roman Empire'' by J. B. Bury, from Lacus Curtius
Chen Shubao

**Chen Shubao** (陳叔寶) (553–604), često u historijskim izvorima navođen kao **Houzhu od Chena** (陳後主, doslovno "Posljednji gospodar Chena"), posthumno ime **Vojvoda Yang od Changchenga** (長城煬公), kurtoazno ime **Yuanxiu** (元秀), nadimak **Huangnu** (黃奴), bio je posljednji car kineske dinastije Chen. Bio je sin Chen Xua, službenika cara Yuana iz dinastije Liang. Godine 554. su njega i oca zarobili vojnici države Chang'an te je prve godine života proveo u zatočeništvu u Chang'anu. Odatle je pušten 560. Otac mu je vlast preuzeo godine 569. a Chen Shubao dobio status krunskog princa. Nedugo po očevoj smrti, za vrijeme pogreba ga je brat Chen Shuling proboo nožem nastojeći tako preuzeti prijestolje. Chen Shubao je teško ranjen, ali je preživio. Tokom vladavine nije pokazivao naročiti interes za državne poslove, te se umjesto toga posvetio proučavanju književnosti i ženama. Država je oslabila i došla pod pritisak dinastije Sui sa sjevera. Godine 589. su sjevernjačke trupe cara Wena zauzele prijestolnicu Jiankang te je Chen Shubao zarobljen. Tako je prestala postojati posljednja od Južnih dinastija, a Kina nakon skoro tri vijeka ponovno ujedinjena. Chen Shubao je ponovno odveden u Chang'an, gdje je car Wen prema njemu dobro postupao, iako je Chen Shubao tamo razvio sklonost prema piću. Umro je godine 604. za vrijeme vladavine cara Yanga.

## Reference

* *[[Knjiga Chena]]*, vol. 6.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 10.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 168, 170, 172, 175, 176, 177, 178, 180.

|-
Hou Jing

**Hou Jing** (; ? -552), kurtoazno ime **Wanjing** (萬景), bio je general u službi kineskih država/dinastija Sjeverni Wei, Istočni Wei i Liang, poznat po tome što je protiv potonje 548. digao uspješni ustanak, 549. preuzeo vlast nad prijestolnicom a na kraju 552. nakratko i uzurpirao carsko prijestolje, uspostavivši dinastiju po imenu Han. Međutim, vrlo brzo su ga porazile snage odane Xiao Yiju, princu od Xiandonga, te je tako vlast dinastije Liang obnovljena. Hou Jinga su prilikom bijega ubili vlastiti suradnici. U kineskoj historiji se smatra jednom od najmračnijih ličnosti, pri čemu se ističe njegov izuzetna okrutnost prema poraženim neprijateljima i civilima.

## Reference
Kagani Gok Turaka

Ovaj članak predstavlja popis kagana, odnosno vladara gokturskih država u Unutrašnjoj, odnosno Centralnoj Aziji u doba ranog srednjeg vijeka.

## Kagani Turkijskog Kaganata

## Kagani zapadnog ogranka Turkijskog Kaganata

## Kagani Istočnog Turkijskog Kaganata

## Kagani pod sistemom Jimi kineske dinastije Tang

## Kagani Zapadnog Turkijskog Kaganata

## Xingxiwang Kagani

## Jiwangjue kagani

## Kagani Istočnog Turkijskog Kaganata

* Ashina Gulongfu 744 - 745
* Eletmish Kagan 747-759 
* Bügü Kagan 759-779 ·

## Reference
Amharec

**`Am ha-aretz** ( *ʿam ha-aretz*, plural *ʿammei ha-aretz(ot)* - doslovno "ljudi zemlje", seoski svijet) je hebrejski pojam za niže slojeve stanovništva. Ima negativnu konotaciju.

»Amharec« je u 1. veku bio naziv za najniži sloj gradskog lumpenproletarijata i potlačenih seljaka, koji su stajali su u oštroj opoziciji prema farizejima i njihovim sljedbenicima. Oni su bili niža klasa iskorijenjena ekonomskim razvitkom. Stajali su ekonomski i društveno izvan židovskog društva koje je bilo integrirano u cjelinu Rimskog carstva. Mrzili su farizeje a ovi su njih prezirali. Karakteristična je za taj stav Talmudska izjava rabi Akibe, uglednog farizeja koji je sam potekao od proletera:

Talmudski učenjak rabi Eliezer o njima piše:

Navedeni pogledi pokazuju s kakvom su se mržnjom farizeji suprotstavljali amharecu, ali isto tako kakvom je gorčinom običan čovjek mogao mrziti učene ljude i njihove sljedbenike. Mržnja i nada ugnjetenih masa, prouzrokovane bijedom njihove društveno-političke situacije, pokretale su razna revolucionarna gibanja, od političkog djelovanja do mesijanskih pokreta. Bez obzira da li je eshatološko očekivanje imalo više društveni, politički ili religiozni sadržaj, ono je postalo jače sa rastućim ugnjetavanjem i djelotvornije »što dublje silazimo u neuke mase do takozvanih amhareca, kruga onih koji su iskusili sadašnjost kao ugnjetavanje i koji su se stoga morali uzdati u budućnost za ispunjenje svih svojih želja.«

## Reference

## Vanjske veze
* Am ha’aretz , by Rabbi Julian Sinclair, October 28, 2008.
Zlatna mladež

**Zlatna mladež** je izraz koji na srpskohrvatskom govornom području označava mlade pripadnike više, odnosno vladajuće klase - u pravilu djece bogatih i uticajnih roditelja - koji se odlikuju javnim razmetanjem bogatstva (skupa odijela, automobili i sl.), te bahatim, neodgovornim i destruktivnim ponašanjem (konzumacija narkotika, prometni prekršaji, tučnjave, silovanja i sl.) za koje ne snose sankcije koje bi u istom slučaju snosili pripadnici nižih slojeva. Izraz je u široku upotrebu ušao 1990-ih prvenstveno kako bi opisao ekscesno ponašanje djece tajkuna ili s njima blisko povezanih političara koji su naglo stekli materijalno bogatstvo i utjecaj za vrijeme post-komunističke tranzicije i post-jugoslavenskih ratova. Porijeklo vuče od 1920-ih, kada se prvi put počeo upotrebljavati da bi opisao slične fenomene u tadašnjoj Kraljevini Jugoslaviji, odnosno od romana *Zlatni mladić* (1928) hrvatskog književnika Augusta Cesarca čiji je protagonist predstavljao arhetip takve ličnosti.

## Povezano

* Fresa
Zostrijan

**Zostrijan** (*Zostrianos*) je najduži gnostički spis otkriven u 20. vijeku okviru knjižnice Nag Hamadi,  koji opisuje tehniku duhovne discipline.

Nažalost, spis je pretrpio velika oštećenja prije nego je pronađen i konzerviran, te je zbog toga gotovo svaka stranica nepotpuna, dok su od nekih saču­vani samo fragmenti. Zostrijan je dobar primjer kako su gnostici kombinirali mitološki pogled na svijet i filozofsko tumačenje, utemelje­no na Platonovoj misli.

## Sadržaj

Zostrianos opisuje kako je jedan duhovni učitelj postigao prosvetljenje postavljajući na taj način program za druge. Zostrian kaže da je najpre morao da se oslobodi fizičkih želja, verovatno asketskim metodima. Drugo, morao je da smanji »haos u duhu« meditacijom. Zatim, kaže on, »nakon što sam se tako pripremio, ugledao sam savršeno dete« – viziju božanskog prisustva. Kasnije, kaže on, »*razmišljao sam o tim stvarima da bih ih razumeo ... Nisam prestao da tragam za mestom odmora dostojnim mog duha*.« No, postavši »duboko uznemiren«, nezadovoljan svojim napredovanjem, otišao je u pustinju, nejasno predviđajući da će ga ubiti divlje zveri. Tamo je najpre doživeo viziju »glasnika spoznaje večne Svetlosti,« a zatim mnoge druge vizije o kojima priča da bi ohrabrio ostale:

## Analiza

Mitološka gnoza u Zostrijanu postulira visokog boga zvanog *trostruko moćan ne­vidljivi duh*, iz kojeg je sve ostalo emaniralo. Fizički svijet i oni koji ga nastanjuju predstavljaju najnižu i najneukiju razinu. Između tog svijeta i Duha nalazi se gotovo beskrajan sustav eona zvan Barbelo, koji se tumači kao "misao" Duha. Barbe­lo je podijeljen je u tri sastavna eona: najviši eon zove se *Kalyptos* (skriveni eon), u sredini se nalazi *Protophanes* (prvoukazujući eon), a na dnu je *Autogen* (samorođeni eon). Svaki od tih eona ima svoj vlastiti sustav bića zvanih svjetlosti, slave, anđeli, vode itd.

Zostrijan postavlja pitanja o tome kako je promjenjiv svijet nastao iz nepromjenjiva izvora, ili zbog čega postoje različite vrste duša, životinja ili ljudi. Odgovori anđeoskih učitelja glase da je svaki sloj svemira oblikovan po uzoru na sloj iznad njega, i da je svaki idući sloj manje savršen od svog uzora.

U svojoj je filozofiji i mitologiji Zostrijan sličan trima traktatima iz zbirke Nag Hammadi: Tri Setove stele (VII,5), Marsanesu (X,1) i Alogenu (XI,3). Izuzmemo li nekoliko aluzija na Novi zavjet u postojećem tekstu, ne čini se da se autor Zostrijana posebno zanimao za kršćanstvo.

Traktat rabi pojmo­ve neoplatonističke Plotinove škole. Gotovo je nedvojbeno da je ovaj traktat isto­vjetan onome koji se spominje kod Porfirija (Vit. Plot., 16), kao jedno od lažnih ot­krivenja koja su kružila u Plotinovo vrijeme.

## Izvori

## Povezano
* Knjižnica Nag Hamadi

## Vanjske veze
*  Zostrianos (gnosis.org)
*  Izvorni koptski tekstovi
Ubojstva Srba u Sisku

U Sisku je 1991. i 1992., u vrijeme Domovinskog rata, nestao ili ubijen velik broj Srba, a prema većini izvora radi se o brojci od otprilike 100-injak žrtava. Hrvatska ljevica sakupila je poimenični popis 107 ubijenih Srba u okolici Siska. Prema nekim izvorima, za te su događaje znali Franjo Tuđman, Josip Manolić i Franjo Gregurić.

## Kronologija

Već u ljeto i jesen 1991., a posebno od rujna nakon što je JNA zauzela Petrinju, a tamošnje hrvatsko stanovništvo izbjeglo prema Sisku i Zagrebu, veći broj građana Siska uglavnom srpske nacionalnosti odvođen je iz svojih kuća i sa posla i nestajao. Neki od njih kasnije su nađeni mrtvi. Grad je u to vrijeme bio na prvoj liniji fronte, pod stalnim znakom općte opasnosti i izložen minobacačkim napadima, pa je u njemu vladala nesigurnost, a dio javnih službi nije funkcionirao. Dio Srba već je ranije otišao rodbini u inozemstvo, a dio je ostao u gradu. Neki su se pridružili i Zboru narodne garde. Dok je dio građana hrvatske nacionalnosti u Sisku nastojao nastaviti sa zajedničkim životom u nacionalno izmiješanom gradu, grupe naoružanih osoba, uglavnom paravojne postrojbe, zastrašivale su sisačke Srbe.

Građani srpske nacionalnosti odvođeni su, zlostavljani, mučeni i ubijani na lokacijama: „Barutana“, „ORA“ i „Jodno“ (bivše lječilište).

U Nacionalu je objavljen još 1999. i 2002. tekst u kojem su predstavljeni materijali o nestanku Srba, koje je Nacionalu predao Stjepan Komarac, predsjednik građanskog odbora za povratak Sisačko-moslovačke županije. U tim dokumentima se za masovne likvidacije Srba optužuju Josip Brajković, Ivan Bobetko i Đuro Brodarac. Jedan od svedoka Zlatko Dizdarević tvrdi da su pripadnici paravojne formacije *[[Sivi vukovi (Sisak)|Sivih vukova]]* likvidirali Srbe u jodnom lječilištu.

## Suđenja

Vijeće za ratne zločine Županijskog suda u Sisku 26. kolovoza 2009. godine objavilo je presudu kojom je Ivica Mirić proglašen krivim da je kao pripadnik pričuvnog sastava PU Sisak u listopadu 1991. godine počinio kazneno djelo ratnog zločina protiv civilnog stanovništva kada je strijeljao svojeg srpskog susjeda u šumi. Izrečena mu je kazna zatvora u trajanju od devet godina.

20. lipnja 2011. bivši načelnik Policijske uprave sisačko-moslavačke Đuro Brodarac, njegov tadašnji zamjenik Vlado Milanković i pripadnik pričuvne postrojbe MUP-a Drago Bošnjak uhićeni su zbog sumnje da su 1991. i 1992. u Sisku počinili ratni zločin protiv civilnog stanovništva.
 
## Izvori

## Vanjske veze
* Tamna strana Domovinskog rata Slobodna Dalmacija
Treći put

**Treći put** je izraz koji u najširem smislu predstavlja sve ideologije ili političke platforme koje nastoje prevladati tradicionalne podjele između ljevice i desnice karakteristične za 20. vijek, odnosno vezane uz kapitalizam i socijalizam. U užem smislu se pod time podrazumijeva ideologija, tradicionalno vezana uz koncept radikalnog centra, koja se razvila u zapadnom svijetu na kraju 20. vijeka, a koju karakterizira kompromis između neoliberalne ekonomske politike deregulacije i slobodnog tržišta s jedne, te očuvanja i proširenja uloge države blagostanja s druge strane. Iako je sam naziv svoju popularnost najviše stekao zahvaljujući knjizi *The Third Way: The Renewal of Social Democracy* britanskog politologa Anthonyja Giddensa, ideologija Trećeg puta se najviše vezuje uz administraciju američkog predsjednika Billa Clintona (1993 - 2001) kao i vladu britanskog premijera Tonyja Blaira (1997 - 2007); oba političara su svoje stranke - američke demokrate i britanske laburiste - nastojali skrenuti udesno, odnosno približiti političkom centru te ih tako učiniti prihvatljivim za najširi mogući spektar birača. Ekonomski uspjesi, karizma i globalna popularnost koju su Clinton i Blair uživali krajem 1990-ih su i ideologiju Trećeg puta učinili izuzetno privlačnom mnogim drugim strankama i političarima socijaldemokratskog i socijalističkog usmjerenja, te su politiku Trećeg puta u manjem i većem opsegu prihvatile sve vodeće lijeve strane na Zapadu, kao i reformirane komunističke partije u Istočnoj Evropi.

Od sredine 2000-ih je ideologija Trećeg puta, sve više pod udarom kritika, najviše od strane tradicionalnih ljevičara koji je smatraju ťek "kozmetičkim" uljepšavanjem desnog liberalizma, odnosno oduzimanjem suvisle i konkretne alternative neoliberalnoj ekonomskoj politici. Tim je kritikama izuzetan poticaj dalo izbijanje globalne recesije pred kraj 2000-ih koja je dotadašnji model države blagostanja učinila neodrživim.
Brezovica (Ub)

**Brezovica** je naselje u Srbiji koje administrativno pripada opštini Ub u Kolubarskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 668 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 726 stanovnika).

## Demografija
U naselju Brezovica živi 553 punoletna stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 42,4 godina (41,1 kod muškaraca i 43,8 kod žena). U naselju ima 172 domaćinstva, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 3,88.

Ovo naselje je u potpunosti naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

{| width="50%" style="background:transparent; "
| valign="top" width="50%" style="border:1px solid gray; " |


:*Grafik promene broja stanovnika tokom 20. veka*



| valign="down" width="50%" |

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
Savo Zatezalo

**Savo Zatezalo** Savino Selo (01.09.1945 - 12.12.2023), jugoslovenski i srpski rvač.

## Biografija
Rođen je u Savinom Selu od oca Race i majke Dragice (rođene Mamula). Sportom je počeo da se bavi još kao pionir igrajući tenis u TK "ŽAK" Sombor, kao i alpinizmom (osvojio tri najviša vrha na Balkanu: Rilu, Olimp, Triglav), ali je značajnije sportske rezultate počeo da postiže kao junior u rvanju grčko-rimskim stilom, kada je postao prvak AP Vojvodine i Srbije posle samo godinu dana treninga. Kao senior osvojio je sve što se moglo osvojiti u SFR Jugoslaviji, uključujući:
* seniorski prvak Srbije i AP Vojvodine
* seniorski prvak SFRJ (i to je prva posleratna titula prvaka države doneta u Sombor) 1968.
* zlatna medalja na "Trofeju šampiona" (Beograd 1968) 
* seniorski prvak Slovenije (kao član JNA) 
* ekipno prvenstvo države SFRJ 1974. osvojio je kao član čuvene ekipe "Elektrovojvodine" iz Sombora u kojoj su nastupali Damjanović, Frgić, Cucić, Skušek i drugi.
Osvojio je pregršt medalja na državnim prvenstvima i šampionatima SFRJ, kao i na nekoliko međunarodnih turnira (Rumunija, Mađarska, Poljska, Austrija, Nemačka i dr.). Imao je više od 50 nastupa za seniorsku reprezentaciju SFRJ.

Nakon završetka aktivne sportske karijere, pored svog posla aktivno se bavi društveno-sportskim radom:
* od polovine 1980-ih (s manjim prekidima) bio je predsednik i član Upravnog odbora Rvačkog kluba "Radnički" Sombor, najstarijeg registrovanog kluba na Balkanu.
* u tri mandata (po četiri godine) je bio član predsedništva Rvačkog saveza Vojvodine 
* predsednik Nadzornog odbora Rvačkog Saveza Vojvodina i Rvačkog Saveza Srbije
* član predsedništva Rvačkog Saveza Srbije i član Opštinskog odbora za sport Skupštine opštine Sombor.
I pored svih svojih obaveza, svoje vreme i dalje posvećuje sportu, odnosno rvanju gde se ponovo aktivirao i redovno trenira i takmiči se, bez obzira što je zašao u sedmu deceniju života. Uspeh nije izostao, 
* 2007. osvojio je srebrnu medalju na seniorskom prvenstvu države u rvanju slobodnim stilom do 120 kg, gde je pobeđivao takmičare koji bi mu mogli biti unuci (tri pobede tušem i poraz u finalu na bodove). Ucescem na Svetskim veteranskim prvenstvima  osvojio je 9 svetskih odlicja:
* dve bronzane medalje III mesto ( Szombathely - HU 2007 i Beograd -SRB 2010, do 97 kg);
* 4 srebrne medalje II mesto, 3 puta titula  Vicesampiona sveta (2012,2013,a 2014 dva puta GR i FS do 97 i 130 kg) 
* tri zlatne medalje, 3 puta titula  Svetskog sampiona, I mesto ( Tirana, Albania  slobodni stil 2011, Raciborz, Poljska, Budimpesta, Madjarska  2012, do 97 kg)
* dva puta je bio peti u svojoj kategoriji do 97 kg. Interesantno je da je Savo osvojio zlatna odličja i stekao titulu Svetskog prvaka u oba stila (GR i FS) iste godine (2011). U slobodnom stilu tada to je prva svetska medalja za Srbiju bez obzira na kategoriju. U martu 2012 godine. Savo Zatezalo je je odlikovan srebrnim ordenom RSS u okviru obeležavanja 100 godina rvanja u Srbiji na Evropskom prvenstvu u rvanju koje je održano u Beogradu.
Eustreptospondylus

***Eustreptospondylus*** ("jako zakrivljeni kralješci", na osnovu rasporeda kralješnice kod originalnog fosila) je rod dinosaura megalosaurida iz perioda srednje jure (prije 165 do 161&nbsp;milijuna godina); nastanjivao je jug Engleske u vrijeme kada se Europa sastojala od mnogo raštrkanih otoka (zbog tadašnjih tektonskih pokreta koji su uzdigli morsko dno, pa su nizine bile poplavljene). Jedini poznati primjerak *Eustreptospondylusa* možda nije bio potpuno odrastao i bio je dug 4,63 m. Bio je mesožder, kretao se na dvije noge i imao je krut rep. Predstavljao je tipičnog teropoda, sa snažnim zadnjim udovima, uspravnim stavom i malenim prednjim udovima.

## Historija

*Eustreptospondylusa* je 1841. godine opisao Sir Richard Owen kao novu vrstu *[[Megalosaurus]]a* ("M. cuvieri"). Taj primjerak, pronađen sjeverno od Oxforda, Engleska, je izgubljen; međutim, kada se njegov opis usporedi sa novootkrivenim materijalom, vrlo je vjerojatno da je pripadao vrsti *Eustreptospondylus oxoniensis*. *Eustreptospondylus* je također, prije Walkerovog ponovnog opisa iz 1964. godine, bio priključen vrsti *[[Streptospondylus]] cuvieri*. Godine 2000. Rauhut je otkrio da samo sitne razlike u kostima kukovlja razlikuju *Eustreptospondylusa* od megalosaura nazvanog *[[Magnosaurus]]*, pa je 2003. predložio da bi trebali pripadati istom rodu (pa bi dvoimeni naziv glasio *Magnosaurus oxoniensis*).

## U popularnoj kulturi
*Eustreptospondylus* je prikazan u 3. epizodi BBC-jeve *Šetnje sa dinosaurima*, "Okrutno more". Jednoga pojede *[[Liopleurodon]]* u blizini obale. Na kraju epizode, dva odrasla *Eustreptospondylusa* jedu nasukanog *Liopleurodona* koji je na samrti. U epizodi je također prikazan kao sposoban za plivanje na kratke razdaljine. Prikazan je i u *[[Primeval]]* romanu *Fire and Water*, u kojem ga predstavljaju kao najopasnijeg grabežljivca srednje jure, kao i da pliva od jednog otoka do drugog.

## Izvori

* 
*  
* 
* Haines, Tim & Chambers, Paul. (2006) The Complete Guide to Prehistoric Life. Canada: Firefly Books Ltd.
Shuvuuia

***Shuvuuia*** je rod teropodnih dinosaura sličnih pticama iz perioda kasne krede; nastanjivala je današnju Mongoliju. Pripadnik je porodice Alvarezsauridae, malenih celurosaura koje karakteriziraju kratki, ali snažni prednji udovi specijalizirani za kopanje. Tipična i jedina poznata vrsta je *Shuvuuia deserti* ili "pustinjska ptica". Naziv *Shuvuuia* potiče od mongolske riječi *shuvuu* (шувуу), što znači "ptica".

## Opis
*Shuvuuia* je bila malena i lako građena životinja. Duga 60&nbsp;cm, po dužini je bila jedan od najmanjih dinosaura. Lubanja je bila lake građe, sa dugim i tankim čeljustima i malenim zubima. *Shuvuuia* je jedinstvena među teropodima zbog sposobnosti da izvede prokinezu, odnosno da pokreće gornju čeljust nezavisno od moždane šupljine.

Zadnji udovi bili su dugi, vitki i sa kratkim prstima, što pokazuje znatnu sposobnost trčanja. Međutim, pradnji udovi bili su neobično kratki i snažno građeni. Iako se prije za *Shuvuuiu* i ostale alvarezsauride smatralo da su imali samo po jedan prst na prednjim udovima, noviji primjerci pokazuju prisustvo redukovanog drugog i trećeg prsta, koji nisu pronađeni kod prijašnjih primjeraka. Kao i ostali alvarezsauridi, *Shuvuuia* je možda koristila prednje udove za otvaranje gnijezda kukaca, a svoje tanke, neobično pokretljive čeljusti kako bi takav plijen izvadila.

Fosili roda *Shuvuuia* pronađeni su na dvije lokacije u formaciji Djadochta: Ukhaa Tolgod i Tögrögiin Shiree. Za ta mjesta se smatra da su stara oko 75 milijuna godina. U to vrijeme na istom prostoru postojali su *[[Velociraptor]]* i *[[Protoceratops]]*.

### Perje
*Shuvuuia* je bila četvrti teropodni rod dinosaura koji je pokazivao direktne dokaze perja. Tipični primjerak bio je okružen malenim, šupljim strukturama nalik cijevima koje su podsjećale na stručak (osnovu) perja današnjih ptica. Iako je taj primjerak bio veoma loše očuvan, biokemijske analize su kasnije pokazale da te strukture sadrže produkte truljenja proteina beta-keratina, ali (što je još važnije) nije bilo dokaza prisutnosti alfa-keratina. Dok se beta-keratin nalazi kod kožnih stanica i stanica perja i kod gmazova i kod ptica, samo u ptičjem perju uopće nema alfa-keratina. Ti dokazi pokazuju da je *Shuvuuia* vjerojatno imala "ogrtač" od perja.

## U popularnoj kulturi
*Shuvuuia* je prikazana u prvoj epizodi TV serije Discovery Channela *[[Dinosaur Planet]]*; lovi je *[[Velociraptor]]*, ali na kraju završi kao plijen *[[Oviraptor]]u*.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Shuvuuia'' u Dino Directory
NGC 185

**NGC 185** je patuljasta sferoidna galaksija u zviježđu Kasiopeja. NGC 185 je pratilja Andromedine galaksije.

## Reference

## Vanjske veze

*
NGC 188

** NGC 188** je otvoreni skup u zviježđu Cefeja. Otkrio ga je John Herschel 1825. godine.

NGC 188 je jedan od najstarijih otvorenih skupova u našoj galaksiji, a razlog njegovoj dugovječnosti je njegov položaj. Naime, za razliku od većine otvorenih skupova koji se nalaze u disku galaksije, NGC 188 se nalazi visoko iznad ravnine diska, zbog čega je znatno manje izložen plimnim silama naše galaksije, pa se nije raspao nakon nekoliko milijuna godina kao većina otvorenih skupova.. 

NGC 188 se nalazi vrlo blizu sjevernog nebeskog pola, na deklinaciji iznad + 85°. Udaljenost mu se procjenjuje na 5 000 ly.

## Vanjske veze

*  NGC 188 @ SEDS NGC objects pages 
*  NGC 188  na NightSkyInfo.com

## Reference
NGC 189

**NGC 189** je galaksija u zviježđu Kasiopeje. Ova galaksija je otkrivena 29. rujna 1783. godine od Caroline Herschel da bi naknadno bila otkrivena od Johna Herschela 27. kolovoza 1829. godine.

## Vanjske veze

* 
* NGC 189 SEDS NGC objekti  
* NGC 189 na NightSkyInfo.com
NGC 206

**NGC 206** je sjajni zvjezdani oblak u Andromedinoj galaksiji, u zviježđu Andromede. Ovo je najsjajniji zvjezdani oblak u M 31, gledano sa Zemlje.

## Reference

## Vanjske veze

* NGC 206 @ SEDS NGC objects pages
NGC 281

**NGC 281** je H II područje u zviježđu Kasiopeje.

Ovaj se objekt fizički nalazi u perzejevom spiralnom kraku, a uključuje i otvoreni skup IC 1590, dvojnu zvijezdu HD 5005, i nekoliko Bokovih globula.

## Amaterska promatranja
Maglica je s mračne lokacije vidljiva u amaterskim teleskopima.

## Izvori
* NGC 281: The Pacman Nebula APOD 23. kolovoza 2005.

## Vanjske veze

*  NGC 281 at ESA/Hubble
Abba (otac)

**Abba** (אבא abbā) je aramejska reč koja znači „otac". Isus je njome nazivao Boga. Pojavljuje se više puta u Novom Zavetu.

U hrišćanstvu se koristi kao religijska titula. U istočnoj varijanti glasi **ava**, u zapadnoj **opat**. Korišćena je i kao titula za pojedine pustinjske oce, na primer u *Apothegmata Patrum* (Izreke pustinjskih otaca).

## Isusova upotreba izraza
Isus je Boga nazivao *abba*, što na aramejskom znači „otac“. Isus je pod rečju otac po pravilu mislio na nebeskog oca, odnosno na Boga. Ona je čak izričito savetovao svojim učenicima da taj izraz ne upotrebljavaju ni za koga od ljudi.

Isus svojim učenicima preporučuje da budu "sinovi Oca svojega koji je na nebesima" postavši "savršeni poput svog nebeskog Oca" koji vole sve podjednako, i dobre i zle, i pravedne i nepravedne.

## Upotreba izraza na Zapadu
U Zapadnoj Crkvi **opat** je zvanični naziv za nastojatelja određenog manastira ili monaške kongregacije koja pripada benediktinskim, cistercitskim ili trapistkim familijama ili nekim domovima određenog reda kanoskih redovnika (npr. Avgustinovski kanonički redovnici Laterana i Premonstratensiani).

Prema Pravilima Sv. Benedikta opat je postavljen za oca monaške porodice i kao takav ima vlast u upravljanju svojim domom, po pravilima koja on može prilagoditi klimatskim uslovima, običajima određene epohe itd. U današnje vreme opati su uvek izabrani i imaju službu u saglasnosti sa Ustavom svog Reda ili Kongregacije: nekada je to doživotno, nekada na neodeđeno vreme, nekada do navršavanja određenih godina, nekad na određeni broj godina, itd. Opat je glavni nastojatelj  i, pošto su svi Redovi i Kongregacije koji imaju opate shvaćeni kao klerikalne institucije , opat mora biti sveštenik, on dela sa crkvenom vlašću  i shvaćen je kao Ordinarij . Za razliku od drugih crkvenih upravitelja opat dobija liturgijski blagoslov pri čemu mu može biti dodeljen prsten, mitra, žezal.

Opat teritorijalne opatije, formalno poznat kao *abbot nullius* (vidi dijeceza) takođe ima kvazi-episkopsku jurisdikciju nad teritorijom svoje opatije.. Starija praksa davanja titule opata starijem monahu kao vid počasti ali bez jurisdikcije sada je prestala. U Srednjem veku, određeni opati su postepeno zahtevali prava na određene insignije i privilegije uobičajeno rezervisane za episkope, kao i pravo da učestvuju na crkvenim saborima (od osmog sabora u Toledu 653).

Ranije razlikovanje opata koji nose mitru (u pre-reformskoj Engleskoj) od drugih danas više ne postoji. Nastojatelji pojedinih poznatih manastira nose naziv nad-opati, dok, takođe, opat koji predsedava Kongregacijom nosi naziv "Opat predsednik" ili "opat general". Od 1893. benediktinska kongregacija je imala "opata primata" koji je bio predstojatelj čitavog reda.

## Upotreba izraza na Istoku
Odgovarajući naziv za opata u Istočnoj Crkvi je iguman ili arhimandrit.

## Veze
* Papa
* Otac
* Bog Otac

## Izvori
554.

__NOTOC__
Godina **554.** (**[[rimske brojke|DLIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. Oznaka 554. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Gotski rat formalno završava nakon što bizantski general Narzes od poraženih Ostrogota preuzima cijelu Italiju.
* Athanagild nasljeđuje Agilu kao kralj Vizigota.
* Muhan Khan nasljeđuje Kara Khana kao turski kagan (vladar Nebeskih Turaka).
* Car Gong nasljeđuje cara Feija na prijestolju države Zapadni Wei.
* Trupe države Zapadni Wei zauzimaju grad Jiangling, preotevši ga od južne kineske dinastije Liang; pri tome je 100.000 stanovnika odvedeno u roblje.
* Bizantske snage u južnoj Španiji od Vizigota preuzimaju Granadu i Andaluziju.
* 13.8. - Bizantski car Justinijan donosi ukaz kojim se Codex Iustinianus počinje primjenjivati u novoosvojenoj Italiji, ali dopunjuje Novelama. Novoosvojene teritorije su upravno reorganizirane tako da su Sicilija i Dalmacija odvojene od Italije, a Korzika i Sardinija pripojene Pretorijanskoj prefekturi Africi.
* oktobar - Bitka na Volturnu u kojoj bizantski vojskovođa Narzes tuče franačko-alemansku vojsku pod Butilinom.
* Na Korejskom polutoku države Baekje i Gaya sklapaju savez i započinju rat protiv države Silla.
* U današnjem centralnom Afganistanu postavljena druga i veća statua znamenitih Buda iz Bamijana.


## Rođenja
* Carica Suiko od Japana
* Car Fei od Chena

## Smrti
* Agila, kralj Vizigota
* Car Fei od Zapadnog Weija
* Kralj Seong od Baekjea
* Carica Yuwen

## Reference
Atanagild

**Atanagild** je vizigotski kralj u Hispaniji koji je vladao između 554. i 567. godine. Na presto je došao uz pomoć vizantijske flote koju mu je car Justinijan I poslao u pomoć. Potpomognut Vizantincima, ubio je Agilu I u Sevilji 554. godine i zauzeo njegovo mesto na vizigotskom prestolu.

Međutim, Vizantinci nisu imali nameru da se povuku sa teritorija koje su osvojili. Atanagild je povration nekoliko gradova, međutim, bio je prisiljen da ostavi Vizantincima veliki deo hispanske Betike (danas Andaluzija) i nekoliko gradova – Kartahenu, Malagu i Kordobu, vizantijskom guverneru Liberiju, koji je sledećih godina nastojao da proširi taj "poklon". Vizantinci su u Hispaniji osnovali svoju provinciju Spaniju, i tu ostali sledećih 70 godina. Hispanorimsko stanovništvo, koje je bilo ortodoksne hrišćanske vere, podržalo je vizantijskog guvernera.

Iako je tokom svoje vladavine morao da se bori protiv Vizantije, Franaka i Sveva, kao i protiv Baska u Pirinejima, Atanagild je ojačao svoje kraljevstvo time što se pomirio sa pravovernim hrišćanima koje su njegovi arijanski prethodnici progonili. Kada je kralj Sveva takođe prihvatio ortodoksno hrišćanstvo 560, Atanagild i vizigotsko plemstvo su ostali usamljeni i izolovani u svom arijanizmu.

Atanagild je bio oženjen Gosvintom koja mu je dala dve kćerke koje su se udale za dva franačka kralja, Brunhilda (udata za Zigeberta I, kralja Austrasije i Galsvinta, udata za Hilperika I, kralja Neustrije koji je oterao svoju prvu ženu kako bi se oženio Galsvintom, koju je na kraju naredio da se ubije, što je izazvalo četrdesetogodišnji rat između Austrasije i Neustrije.

Atanagild je umro prirodnom smrću u svom krevetu, krajnje neobično za ono doba. Nasledili su ga njegova braća, Leogvild i Liuva I.

## Vanjske veze

* -{J.B.Bury, ''History of the Later Roman Empire,'', 1923, ch. XIX}-
* Istorijska biblioteka:Atanagild
Car Fei od Zapadnog Weija

**Car Fei od Zapadnog Weija** ((西)魏廢帝) (? -554), osobno ime **Yuan Qin** (元欽), bio je car kineske/Xianbei države Zapadni Wei - jedne od dviju država-nasljednica Sjevernog Weija. Bio je sin cara Wena i njegove supruge carice Yifu. U stvarnosti je vlast u državi imao general Yuwen Tai, koji je njegovog oca natjerao da s dvora protjera njegovu majku kako bi se iz političkih razloga mogao oženiti sa rouranskom princezom. Oca je naslijedio nakon njegove smrti 551. godine. Imao je još manje vlasti u odnosu na Yuwen Taija, s čijom se kćerkom oženio. Krajem 553. je Yuwen Tai da car Fei kuje zavjeru s ciljem da ga ubije. Zato ga je svrgnuo i zatvorio. Yuwen Tai je na prijestolje postavio njegovog brata Yuan Kuoa koji je dobio ime car Gong. Sljedeće godine je bivši car pogubljen.

## Preci



## Izvori
* *[[Historija Sjevernih dinastija]]*, vol. 5.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/bs01.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 157, 158, 164, 165.


|- style="text-align: center;"

|-

|-
Carica Yuwen

**Carica Yuwen** (宇文皇后, osobno ime nepoznato, ? - 554?) bila je carica kineske/Xianbei države Zapadni Wei, odnosno suzpruga cara Feija (Yuan Qin). Rodila se kao kćer Yuwen Taija, generala koji je postao *de facto* vladar države Zapadni Wei. Kineski historijski izvori navode da je bila poznata po slikarskom talentu i da ju je otac volio. Za vrijeme vladavine cara Wena ju je dao udati za Yuan Qina, krunskog princa koji je 551. postao car. Dvije godine kasnije, car Fei je pokušao ubiti svog tasta kako bi preuzeo stvarnu vlast, ali je svrgnut i sljedeće godine pogubljen. Kineski historijski izvori navode da je i carica Yuwen "umrla zbog vjernosti dinastiji Wei", ali ne navode detalje kao što su način i datum njene smrti.

|- style="text-align: center;"

|-

|-
Mukan Kagan

**Mukan Kagan**; (staroturkijski:  , Muqan qaγan, kineski:木桿可汗/木杆可汗, Pinyin: mùgǎn kěhàn, Wade-Giles: mu-kan k'o-han ili 木汗可汗, mùhàn kěhàn, mu-han k'o-han, osobno ime: 阿史那燕都, āshǐnà yàndōu, a-shih-na yen-to) bio je drugi sin Bumin Qaghana i treći po redu khagan Gok (Nebeskih) Turaka koji je vladao od 554. do 572. i pod čijom se vladavinom kaganat proširio na prostor Centralne Azije, osiguravši granice od napada Heftalita.

Ekspanzija Gok Turaka pod Mukan Kaganom je za posljedicu imala potiskivanje Avara na zapad, koji su počeli napadati granice Bizantskog i Sasanidskog Carstva, te nakon određenog vremena došli na obale Dunava. Među narodima potisnutima na zapad su bili i istočni Bugari.

Mukan Kagan je imao kćer koja se udala za cara Wua iz kineske dinastije Sjeverni Zhou i kasnije bila poznata kao carica Ashina.

Nakon njegove smrti ga je naslijedio mlađi brat Taspar Qaghan.

## Izvori

## Povezano
* Yujiulü Dengshuzi
* Carica Ashina
Car Fei od Chena

**Car Fei od Chena** (陳廢帝) (554?570), osobno ime **Chen Bozong** (陳伯宗), courtesy name **Fengye** (奉業), nadimak **Yaowang** (藥王), poznat i po kasnijoj tituli **Princ od Linhaija** (臨海王), bio je car kineske dinastije Chen. Bio je sin cara cara Wena, koga je naslijedio godine 566. Odmah po dolasku na prijestolje je došlo do sukoba među vodećim članovima carske uprave. U njima je kao pobjednik izašao carev stric Chen Xu, koji je u zimu 568. svrgnuo svog nećaka i sebe proglasio carem pod imenom Xuan. Svrgnuti car je umro godine 570.

## Reference

* *[[Knjiga Chena]]*, vol. 4.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 9.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh1.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 167, 169, 170.
Carica Suiko

je bila 33. car Japana, prema tradicionalnom popisu.

Suiko je vladala od 593. do svoje smrti 628.

Suiko je prva od osam žena u historiji Japana koje su vladale kao carice. Nakon nje su to bile Kōgyoku/Saimei, Jitō, Gemmei, Genshō, Kōken/Shōtoku, Meishō i Go-Sakuramachi.

Carica Suiko se rodila kao Mikekashiya-hime-no-mikoto. Bila je treća kćer cara Kimmeija i princeze Soga no Kitashihime, kćeri Soga no Inamea, poglavara moćnog klana Soga. Car Yomei joj je bio brat. Udala se za svog polubrata cara Bidatsua. Na prijesto je došla 592. nakon ubistva svog rođaka cara Sushuna, koga je dao likvidirati vrhovni ministar Soga no Umako, tadašnji poglavar klana Soga.

Godine 593. je vlast kao regent preuzeo princ Shotoku. Njena vladavina, koja je trajala 35 godina, ostala je upamćena po promoviranju budizma, uspostavljanju diplomatskih odnosa sa kineskom dinastijom Sui (600), kadrovskog Sistema Dvanaest razina kapa i rangova te Ustava od sedamnaest članaka (604).

Njena smrt je izazvala raskol u klanu Soga, odnosno borbu za nasljedstvo između princa Yamashiroa i princa Tamure; potonji je preuzeo vlast kao car Jomei.

## Reference

## Reference
* Aston, William George. (1896). ''Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697.'' London: Kegan Paul, Trench, Trubner. OCLC 448337491
* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). ''Gukanshō: The Future and the Past.'' Berkeley: University of California Press. ; OCLC 251325323
* Hammer, Joshua. (2006). ''Yokohama Burning: The Deadly 1923 Earthquake and Fire that Helped Forge the Path to World War II.'' New York: Simon & Schuster. 
* Nussbaum, Louis-Frédéric and Käthe Roth. (2005). ''Japan encyclopedia.'' Cambridge: Harvard University Press. ; OCLC 58053128
* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). ''The Imperial House of Japan.'' Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* Titsingh, Isaac. (1834). *[[Nihon Odai Ichiran]]*; ou, ''Annales des empereurs du Japon.'' Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). *A Chronicle of Gods and Sovereigns: Jinnō Shōtōki of Kitabatake Chikafusa.* New York: Columbia University Press. ; OCLC 6042764
Roger Cohen

**Roger Cohen** (2. august 1955 -) je američko-britanski novinar i pisac, koji piše kolumne za *[[The New York Times]]* i *[[International Herald Tribune]]*. Prije toga je radio kao strani dopisnik u petnaest različitih zemalja.

Rodio se u porodici jevrejskog ljekara koji je 1960. emigrirao iz Južne Afrike u Britaniju. Školovao se u elitnim britanskim školama, a nakon što je sa prijateljima 1973. putovao po Bliskom istoku, godine 1977. je diplomirao na Oksfordskom univerzitetu.

Godine 1983. je postao dopisnik *[[Wall Street Journal]]a* u Rimu gdje je pratio italijansku ekonomiju. Poslije je premješten u Bejrut. U januaru 1990. se priključio *New York Timesu*, gdje je bio glavni ekonomski dopisnik za Evropu od januara 1992. do aprila 1994. Potom je došao u Zagreb gdje je postao šef ureda za Balkan. Odatle se istakao svojim reportažama o ratu o Bosni i Hercegovini s posebnim naglaskom na zločine Srba nad Bošnjacima; zbog njih je bio nagrađivan, ali i optuživan za pristranost.

U junu 1995. se vratio u Pariz gdje je bio glavni dopisnik do 1998. kada se premjestio u Berlin. Nakon napada 11. septembra je postao de facto, a od 2002. de iure urednik vanjskopolitičke rubrike Timesa.

## Bibilografija
* *[[Hearts Grown Brutal: Sagas of Sarajevo]]*. New York: Random House, 1998.  
* *[[Soldiers and Slaves: American POWs Trapped by the Nazis' Final Gamble]].* New York: Knopf, 2005.  
* (With Claudio Gatti) *In the Eye of the Storm: The Life of General [[H. Norman Schwarzkopf]].* New York: Farrar, Straus, Giroux, 1991. 

## Reference

## Vanjske veze

* Roger Cohen's ''New York Times'' columnist page
* 
* 
* Video: A Dialogue with Roger Cohen and the Iranian Jewish Community
* Intelligence Squared debate: Roger Cohen arguing for the motion "The US Should Step Back from Its Special Relationship with Israel"
Aspra

**Aspra** ili **jaspra** (srednjovjekovni ), srebrni novac u Vizantiji, nešto lakši od mletačkog matapana. U srpskoj i bugarskoj feudalnoj državi vjerovatno naziv za poludinare. Evropski naziv za akče, sitan turski srebrni novac.

## Opšte značenje
U krajevima pod turskom vlašću **aspra** je značila i novac uopšte, a ponekad i "najnižu novčanu vrijednost, paru". U Vukovom rječniku stoji da "tri jaspre idu u jednu paru".

Riječ aspra spominje se i u narodnim poslovicama:
* *Najgora žena valja pedeset [[groš]]a, a dobra se nikakvim asprama platiti ne može*.
* *Braća ka' i braća, ma sir za aspre*.

## Povezano
* Akča
* Matapan (novac)

## Izvori
* *[[Izvori#MEP|MEP]], [[Izvori#ELZ|ELZ]], [[Izvori#EON|EON]], [[Izvori#RSANU|RSANU]], [[Izvori#Minerva|Minerva]], [[Izvori#Vukov rječnik|Vukov rječnik]]*
Ponte San Moisè

**Ponte San Moisè** (hrvatskosrpski jezik: **Most sv. Mojsija**) je most koji premošćuje kanal Rio di San Moisè u sestieru San Marco u Veneciji. Most se nalazi stotinjak metara od trga Svetog Marka u pravcu Akademije kod crkve San Moisè i povezuje Campo San Moisè (Salizada San Moisè) sa širokom promenadom Calle Larga XXII Marzo. Kod mosta se nalazi sidrište gondolijera iz udruženja *Bauer S.S Trinita' S.Moise*, tako da je uvijek pun turista i prolaznika.

## Historija

Ponte San Moise je jedan od starijih venecijanskih mostova, a svoj današnji izgled dobio je između 1870. i 1880. kada je po projektu inžinjera Francesca Balduina proširivana Calle Larga XXII Marzo.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ponte S. Moisè'' na portalu Ponti di Venezia