Vincenzo Bellini

**Vincenzo Salvatore Carmelo Francesco Bellini** (Catania, 3. studenog 1801. - Puteaux, 23. rujna 1835.) je talijanski skladatelj. Bellini je jedan od najpoznatijih i najkvalitetnijih skladatelja klasičnog *[[bel canto|bel canta]]* u opernoj glazbi, pored velikana ranog XIX. stoljeća Gioachina Rossinija i Gaetana Donizettija.

## Život i rad

Bellini je rođen 3. studenog 1801. godine u Cataniji na Siciliji, a glazbu je studirao u Napulju. 

Učio je prvenstveno od svog djeda, a u lipnju 1819. odlazi u Napulj da studira glazbu pod stipendijom lokalne vlasti u Cataniji. Do 1822. godine je bio u klasi Nicola Zingarellija, kod koga je proučavao majstore napuljske škole i orkestralna djela Haydna i Mozarta. Običaj je bio na konzervatoriju da se talentirani učenici predstave javnosti nekim dramskim djelom: tako je nastala Belinijeva prva opera *„[[Adelson i Salvini]]“* (*Adelson e Salvini*) koja je praizvedena u teatru konzervatorija. Ta izvedba je zainteresirala Domenica Barbaju, direktora napuljske San Carlo Opere i milanske Scale. Barbaja je zaposlio Bellinija da 1826. sklada operu *„[[Bianca i Gernando]]“* (Bianca e Gernando) za San Carla. Opera je u Teatru San Carlo imala osrednji uspjeh, ali dovela je do toga da je Bellini 1827. dobio narudžbu od milanske Scale da napiše novu operu. Tako je nastala opera *„[[Gusar (opera)|Gusar]]“* (*Il pirata*) koja je odmah postigla veliki uspjeh i započela suradnju između Bellinija i pjesnika i libretista Felicea Romanija.

Bellini je godine između 1827. i 1833. proveo u Milanu gdje su mu sva vrata bila otvorena. Samo od pisanja opera je mogao živjeti luksuzno nakon što je *„[[Strankinja]]“* (*La straniera*) postigla još veći uspjeh od *„Gusara“* i započela raspravu u tisku vezanu za novi stil skladanja i stalno pomijeranje akorada ka *daljim* tonalitetima (sa više predznaka). Pokazivao je zanimanje za vrlo živi društveni život i pravi *dendizam* koji je Heinrich Heine posebno naglasio u književnom portretu Bellinija nazvanom *„[[Florentinske noći]]“* (*Florentinische Nächte*). Njegova sljedeća opera, *„[[Zaira]]“*, bila je veliki neuspjeh, ali već sljedeća, *„[[Montecchi i Capuleti]]“* (*I Capuleti e i Montecchi*) ponovno vraća Bellinija u sam centar opernog života tog vremena.

Sljedećih pet godina Bellini postaje sve popularniji i njegove opere sve kvalitetnije, ali se taj uzlazni put prekida njegovom preranom smrću 23. rujna 1835. godine. Umro je u Puteauxu kraj Pariza od akutne upale crijeva i pokopan je na poznatom pariškom groblju Père Lachaise. Godine 1876. su njegovi ostaci preneseni i pohranjeni u katedralu u Cataniji. U *Museo Belliniano* u tom gradu se čuvaju sve njegove stvari i notni materijal.

Bellini je bio pedantan majstor. Skladao je za pjevače koji su bili majstori *[[Bel Canto|bel canta]]*, način pjevanja koji je isticao vokalnu spretnost i preciznost. Bio je jako osjetljiv u odnosu teksta prema glazbi, i njegove opere dobile su njihov najveći dramatični utjecaj kroz njegovu melodiju, kojima su se često divili i još se dive zbog karakteristične koncentrične ljepote.

## Djelo

Bellini je i pored vrlo kratkog života uspio napisati čak deset opera, od kojih je veliki broj i dalje na repertoaru opernih kuća širom svijeta. Unijevši mnogo novina u operno stvaralaštvo otpočeo je novu eru u kojoj su vrhunci Giuseppe Verdi i Giacomo Puccini.

Tih deset opera su:

* *„[[Adelson i Salvini]]“* (*Adelson e Salvini*) 12. veljače 1825. – Teatro del Conservatorio di S. Sebastiano, Napulj
* *„[[Bianca i Gernando]]“* (*Bianca e Gernando*) 30. svibnja 1826. – Teatro San Carlo, Napulj
* *„[[Gusar (opera)|Gusar]]“* (*Il pirata*) 27. listopada 1827. – Teatro alla Scala, Milano
* *„[[Bianca i Fernando]]“* (*Bianca e Fernando*) 7. travnja 1828. – Teatro Carlo Felice, Genova (prerada opere *Bianca i Gernando*)
* *„[[Strankinja]]“* (*La straniera*) 14. veljače 1829. – Teatro alla Scala, Milano
* *„[[Zaira]]“* (*Zaira*) 16. svibnja 1829. – Teatro Ducale, Parma
* *„[[Montecchi i Capuleti]]“* (*I Capuleti e i Montecchi*) 11. ožujka 1830. – Teatro La Fenice, Venecija
* *„[[Mjesečarka]]“* (*La sonnambula*) 6. ožujka 1831. – Teatro Carcano, Milano
* *„[[Norma (opera)|Norma]]“* (*Norma*) 26. prosinca 1831. – Teatro alla Scala, Milano
* *„[[Beatrice di Tenda]]“* (*Beatrice di Tenda*) 16. ožujka 1833. – Teatro La Fenice, Venecija
* *„[[Puritanci (opera)|Puritanci]]“*, punim imenom *„Puritanci u Škotskoj“* (*I Puritani* / *I puritani di Scozia*) 24. siječnja 1835. – Théâtre Italien, Pariz

## Vanjske veze

* Bellinijeva djela
* Teatro Massimo Bellini, Catania