open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Limes Germanicus

***Limes Germanicus*** (latinski za *Germanska granica*) je veličanstvena granična crta (*[[limes]]*) utvrda kojom je utvrđena granica rimskih provincija Germania Inferior, Germania Superior i Raetia, te odvajala Rimsko Carstvo od nepokorenih germanskih plemena, od 83. do oko 260. godine. Na vrhuncu organizacije, granica se protezala od ušća rijeke Rajne u Sjeverno more, do Regensburga na Dunavu.

Limes Germanicus se dijeli na:
* **Donju germansku granicu** koja se protezala od Sjevernog mora kod Katwijka u Nizozemskoj te donjim tokom delte Rajne (današnji Oude Rijn, Leidse Rijn, Kromme Rijn i Nederrijn)
* **Gornju germansku granicu** koja je započinjala od Rheinbrohla na Rajni (pokrajina Neuwied), išla preko planina Taunus do rijeke MajnaMajne (istočno od Hanaua), zatim tokom Majne do Miltenberga, te od Osterburkena (Neckar-Odenwald-Kreis) južno do Lorcha (Ostalbkreis) u skoro savršenoj pravoj liniji dugoj 70&nbsp;km;
* **Raetinsku granicu** koja se protezala istočno od Eininga (blizu Kelheima) do Dunava.

Sveukupna duljina granice bila je 568&nbsp;km (341 milja), a uključivala je najmanje 60 utvrda i 900 utvrdbenih tornjeva.

Rimske obrambene utvrde su danas poznate zahvaljujući sustavnom iskapanju koje je financirala njemačka vlada. Godine 2005., ostaci **Gornjogermanske i Raetinske granice** su upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao dio ''granica Rimskog Carstva , zajedno s Hadrijanovim i Antoninovim zidovima u Velikoj Britaniji.

## Reference

## Vanjske veze

* Gornjogermanska i raetinska utvrđena granica
Djémila

**Djémila** (arapski:جميلة‎, u značenju "Lijepa"; berberski: *Ğamila*) je planinsko naselje, u blizini obale Sredozemnog mora u sjeverozapadnom Alžiru, koje je najpoznatije po ostacima rimskog grada ***Cuicula***. Njegove ruševine se smatraju najbolje sačuvanim ostacima rimsko-berberskog grada, zbog čega je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi 1982. godine.

## Historija
Cuicul je izgrađen u prvoj polovici 1. vijeka, tokom vladavine cara Nerve (96.-98.), kao vojni stožer na uskoj trokutastoj visoravni 900 metara nadmorske visine. Grad je izvorno naseljen veteranima rimske vojske, ali je zbog uspješne poljoprivrede (žitarice, masline i farme) grad izrastao u veliko trgovačko središte.

Toom 4. vijeka postao je središte kršćanstva izgradnjom monumentalne bazilike s krstionicom na jugu grada, koje su danas velika turistička atrakcija.

Nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva grad je polako napušten i tek su ga u 6. vijeku naselili Arapi koji su ga nazvali Džemila ("Lijepa"), ali nikada nije izrastao u više od sela.

Iskapanjima 1909. godine otkriven je grad s forumom uokviren kolonadama, termama, akveduktima, kazalištem, s brojnim dekoracijama (mozaik, keramika, kameni reljefi, itd.) koji čine jedinstven kompleks koji svake godine posjeti oko 30,000 posjetitelja.

## Znamenitosti

Teren oko grada je nepravilan i uokviren slivom dvije rijeke, Guergour i Betame. Graditelji Cuicula su pratili standarni plan i dvije glavne ulice (decumanus i cardo) koje se križaju s forumom u središtu, a na njihovim krajevima su ulazi u grad. Na sjeveru foruma je kapitolij (*capitolium*), na istoku sud (*curia*), a na zapadu bazilika (*Basilica Julia*). Bogate kuće su imale raskošne mozaike (po kojima su ih arheolozi imenovali), a na središnjem trgu se nalazi i Hram Venerina rođenja (*Venus Genetrix*), trgovina tkaninama (*Basilica Vestiaria*) i natkrivena tržnica (*macellum*). Cuicula je izvanredan primjer prilagođavanja rimskih graditelja planinskom terenu.

Tokom vladavine cara Karakale srušene su neke starije građevine i izgrađen je novi forum, uokviren velikim građevinama poput hrama obitelji Sever. Izvan grada je izgrađeno i veliko rimsko kazalište Antonina Pija i Komodove terme.


Datoteka:Djemila 084.jpg|Panorama foruma
Datoteka:Djemila.1975.6.jpg|*Decumanus maximus*
Datoteka:Djemila.1975.5.jpg|Rimske ruševine
Datoteka:Djémila.25.jpg|Kapitolij
Datoteka:Djemila1972..3.jpg|Mozaik iz Džemile


## Izvori

* Anthony R. Birley, *Septimius Severus, the African Emperor*, Éd. Routledge, 

## Vanjske veze

* Džemila la Belle  - Alžirske turističke stranice 
* Djemila na lexicorient.com  
* Fotografije Džemile
Sultan

**Sultan** (arapski: سلطان) je islamska vladarska titula, koja je imala različita historijska značenja.
 
Izvorno je to bila apstraktna arapska imenica, koja je značila; *snaga*, *snažan*, *vladar*, *kralj*. Kasnije su tu titulu počeli koristiti pojedini muslimanski vladari, koji su pretendirali i imali potpuni suverenitet nad svojim teritorijem, bez ikakve više vlasti nad sobom. 
Teritorij nad kojim su vladali zvao se **Sultanat** (arapski: سلطنة‎).

Prvi koji je ponio titulu *sultan* bio je gaznavidski vođa Mahmud Gaznevi, koji je vladao od 998. do 1030. godine. Od Tugrul bega (990. - 1063.) nadalje, su titulu *sultan* počeli upotrebljavati vladari iz seldžučke dinastije, a od Osmana I. i vladari Otomanskog carstva. Tu titulu nosili su i vladari iz Dinastije Ajubida i vladari Mamlučkog sultanata u Egiptu. Sultani su praktički u svojim rukama imali svu svjetovnu i vjersku vlast, iako je formalno religijska ostala u rukama kalifa.

I danas u pojedinim islamskim zemljama, državni poglavari nose titulu sultan, - poput **Sultanata [[Oman]]**, **Sultanata [[Brunej]]**.

## Povezano
* Popis sultana Osmanskog carstva

## Reference

## Vanjske veze
* EtyomologyOnLine
Usvajanje u drevnom Rimu

**[[Usvajanje]]** je u antičkom Rimu bila prilično česta procedura, u mnogo čemu raširenija nego u kasnijim društvima, uključujući i suvremena. To se pogotovo odnosilo na pripadnike više klase, odnosno patricija koji su u pravilu nastojali izbjeći mnogobrojno potomstvo, pogotovo kada su u pitanju bili muška djeca. Razlog je bio u izuzetno velikim troškovima odgajanja muške djece, odnosno njihove buduće političke karijere (*[[cursus honorum]]*). S druge strane je relativno visoka smrtnost male djece ostavljala mogućnost da aristokratske porodice ostanu bez potomaka i nasljednika; usvajanje tuđe djece je rješavalo taj problem, a često je služilo i za jačanje veza među pojedinim porodicama i stvaranje snažnih klanova. U doba Carstva je institut usvajanja korišten i na najvišoj razini, odnosno omogućavao je carevima da njime određuju nasljednike te tako političkom sistemu daju određenu stabilnost.

## Vanjske veze
* Ancient Roman Family
Paranoja

**Paranoja** (što dolazi od od grčke riječi παράνοια za "ludilo" ili "bezumnost") je izraz kojim se opisuje tjeskoba i strah neke osobe uzrokovan iracionalnim idejama i/li nesposobnošću razlikovanja mašte od stvarnosti. Obično se pod tim podrazumijevaju psihopatološki simptomi vezani uz vjerovanje neke osobe da su on ili bliske osobe meta zavjere, zbog čega se kao jedan od sinonima za paranoju koristi i izraz **manija proganjanja**. Paranoja se najčešće javlja kao simptom duševnih bolesti, od kojih je najkarakterističnija paranoidna shizofrenija, ali se u starijoj psihijatrijskoj literaturi mogu naći i opisi "čiste" paranoje prilikom koje intelektualne sposobnosti pogođene osobe ostaju potpuno očuvane. Paranoja se također može javiti i kao posljedica specifičnih okolnosti (tzv. zatvorska psihoza), ali i induktivna psihoza, prilikom kojom paranoik svoje sumanute fiks-ideje uspjeva prenijeti i nametnuti sebi bliskim osobama.

## Povezano
* Paranoidni poremećaj ličnosti
* Paranoidna šizofrenija
* Teorije zavjere
* Lov na vještice
* Masovna histerija
* Moralna panika

## Literatura
* Canetti, Elias (1962). *Crowds and Power.* Translated from the German by Carol Stewart. Gollancz, London. 1962.
* Farrell, John (2006). *Paranoia and Modernity: Cervantes to Rousseau*. Cornell University Press.
* Freeman, D. & Garety, P. A. (2004). *Paranoia: The Psychology of Persecutory Delusions*. Hove: Psychology Press. 
* Igmade (Stephan Trüby et al., eds.), *5 Codes: Architecture, Paranoia and Risk in Times of Terror*, Birkhäuser 2006. 
* Kantor, Martin (2004). *Understanding Paranoia: A Guide for Professionals, Families, and Sufferers*. Westport: Praeger Press. 
* Munro, A. (1999). *Delusional disorder*. Cambridge: Cambridge University Press. 
* Sant, P. (2005). *Delusional disorder*. Punjab: Panjab University Chandigarh. 
* Sims, A. (2002). *Symptoms in the mind: An introduction to descriptive psychopathology (3rd edition)*. Edinburgh: Elsevier Science Ltd. 
* Siegel, Ronald K. (1994). *Whispers: The Voices of Paranoia.* New York: Crown.
Larisa (razvrstavanje)

**Larisa** ili **Larissa** može značiti:
* Larisa (ime), žensko ime, skraćeno Lara
* Larisa (mitologija), Pelazgova kći u grčkoj mitologiji
* Larisa (mjesec), Naptunov prirodni satelit
* Prefektura Larisa, prefektura u Grčkoj
* Larisa (grad u Grčkoj), grad u Grčkoj
* AE Larissas 1964, *Athlitiki Enosi Larissas 1964*, nogometni klub iz grada Larise
Gan Ying

**Gan Ying** (; Hanyu Pinyin: Gān Yīng), bio je kineski oficir i diplomat iz doba dinastije Han poznat po neuspješnom pokušaju da kao ambasador stupi u kontakt sa Rimskim Carstvom. Njegov pretpostavljeni je bio general Ban Chao, komandant kineskih snaga na zapadnim granicama Carstva u Tarimskoj zavali. Godine 97. mu je dao zadatak da ode na zapad i stupi u kontakt sa Rimljanima, čija se država u tadašnjim kineskim izvorima nazivala "da-Qin" (grubo prevdedeno "protiv-Kina" ili "Kina na suprotnoj strani svijeta") i bili poznata tek kao krajnje odredište na Putu svile. Gan Ying je uspio doći na teritorij Partskog Carstva ("Anxi" u kineskim izvorima) i njime putovati prema jugozapadu sve dok nije došao do obale Perzijskog zaljeva. Tamo su mu lokalni pomorci rekli da bi do Rimljana morao ploviti morem oko Arabijskog poluotoka putovanjem koje, ovisno o povoljnim vjetrovima, može potrajati ili tri mjeseca ili dvije godine. Gan Ying je, obeshrabren, odustao od nastavka misije te se umjesto toga vratio u Kinu podnijevši svojim pretpostavljenima detaljan izvještaj o svemu što je saznao o "da-Qinima" na temelju priča njihovih partskih susjeda. Taj je izvještaj ušao u kineske carske arhive te ga citira *[[Knjiga Kasnijeg Hana|Knjiga kasnijeg Hana]]*.

Usprkos neuspjeha svoje misije, Gan Ying je historičarima postao važan kao kineski istraživač koji je otišao najdalje na zapad u Starom vijeku i čiji tekst daje korisne informacije o prirodi rimsko-kineskih odnosa, kao i područjima koja su u to doba dijelila ta dva carstva.

## Izvori
* "The Roman Empire in Chinese sources", Leslie and Gardiner, Rome, Bardi, 1996.
* Hill, John E. 2004. *The Peoples of the West from the Weilüe* 魏略 *by Yu Huan* 魚豢*: A Third Century Chinese Account Composed between 239 and 265 CE.* Draft annotated English translation. http://depts.washington.edu/silkroad/texts/weilue/weilue.html
* Hill, John E. (2009) *Through the Jade Gate to Rome: A Study of the Silk Routes during the Later Han Dynasty, 1st to 2nd Centuries CE*. BookSurge, Charleston, South Carolina. . 
* "The Silk Road", Frances Wood, University of California Press, 
* Yu, Taishan. 2004. *A History of the Relationships between the Western and Eastern Han, Wei, Jin, Northern and Southern Dynasties and the Western Regions*. Sino-Platonic Papers No. 131 March, 2004. Dept. of East Asian Languages and Civilizations, University of Pennsylvania.
Evarist

**Evarist** je bio peti papa, nasljednik Klementa I., od 98 do 105 (prema vatikanskom *Annuario Pontificio* iz 2003. od 99. do 108.). Bio je poznat i kao **Arist**.

## Biografija
Malo je poznato o ovom papi. Prema zbirci *[[Liber pontificalis]]* bio je podrijetlom iz helenizirane židovske obitelji, a rođen bi bio u Betlehemu. Na kršćanstvo se obratio u Rimu. Izabran je za vladavine rimskog cara Domicijana, u doba drugog velikog progona kršćana. Prema istoj zbirci, on je podijelio Rim na *diaconiae* (također i *tituli*) kojih je bilo sedam i u kojima će kasnije, kao na mjestima posvećenim mučeništvom, biti podignute bazilike. Propisao je da sedam đakona nazoči biskupovim propovijedima, kao svjedoci njegova pravovjerja. Usto, u njegovo doba počinje običaj javnog blagoslova ženidbe, nakon njezina civilnog sklapanja, i to uz nazočnost dvoje svjedoka. Također *Liber pontificalis* navodi da je ovaj rimski biskup pokopan u Vatikanu, uz grob svetog Petra, premda druga predaja drži da je pokopan u crkvi sv. Marije Velike u Napulju. Evaristovo mučeništvo, premda prisutno u predaji, nije povijesno dokazano.

Euzebije Cezarejski, u svojoj „Crkvenoj povijesti“ (IV, I) spominje da je Evarist umro u dvanaestoj godini Trajanove vladavine, nakon što je osam godina bio rimski biskup.

## Štovanje
Spomendan sv. Evarista, pape, u Rimokatoličkoj Crkvi obilježava se 26. listopada.

## Rimski martirologij
U Rimskom martirologiju o ovom je papi navedeno sljedeće:
98.

__NOTOC__
Godina **98.** (**[[rimske brojke|XCVIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Augusta i Trajana** (ili, rjeđe, **godina 851. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 98. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==

* [[1.1.]] - [[Rimsko Carstvo|Rimski]] car [[Nerva]] je za vrijeme privatne audijencije pogođen [[moždani udar|moždanim udarom]]. 
* [[27.1.]] - Nerva umire od [[groznica|groznice]] u svojoj [[rimska vila|vili]] u [[Vrtovi Salustija|Vrtovima Salustije]]. Isti dan ga nasljeđuje njegov [[adopcija|usvojeni]] sin [[Trajan]], popularni vojskovođa i političar rodom iz [[Italica|Italice]] kraj današnje [[Sevilla|Seville]], postavši prvi ne-Italijan na čelu Carstva.
* Nakon što je proglašen carem, Trajan ulazi u [[drevni Rim|Rim]] bez ikakve pompe i tako osvaja javnost umornu od čestih smjena vladara. Odmah po dolasku na vlast odlučuje obnoviti politiku svojih prethodnika [[August (rimski car)|Augusta]], [[Vespazijan]]a i Nerve prema [[Rimski Senat|Senatu]] te priznaje njegove drevne ovlasti. Istovremeno počinje veliku pažnju pridavati financijama Carstva, nastojeći po svaku cijenu spriječiti povećanje [[porez]]a. 
* Trajan naređuje da se [[potkazivači]], čije je dojave [[Domicijan]] koristio kako bi opravdao svoju [[tiranija|tiraniju]], protjeraju iz Rima. 
* Nastojeći još više proširiti promet u [[Aleksandrija|aleksandrijskoj]] [[luka|luci]], Trajan naređuje da se ponovno otvori kanal koji spaja [[Nil]] sa [[Crveno more|Crvenim morem]].
* Trajan, nastavljajući djelo svog prethodnika Nerve, u Rim uvodi elemente [[socijalna zaštita|socijalne zaštite]], odnosno državne fondove u svrhu ishrane i zbrinjavanja siromašne djece.
* [[Tacit]] dovršava svoju knjigu *Germania'' (približni datum).

## Rođenja
*

## Smrti
* 27.1. – Nerva, rimski car
* Apolonije iz Tijane, grčko-rimski filozof i matematičar (r. 2)
Vrtovi Salustija

**Vrtovi Salustija** () su rimski vrtovi koje je u 1. vijeku pne. napravio i uredio rimski historičar Salustije. Rekreativni vrtovi s kultiviranim pejzažom su se prostirali na ogromnoj površini u sjeverozapadnom dijelu Rima, na području koje će postati jedno od regije VI, između Pincijana i Kvirinala, kraj Via Salarie i kasnije Porte Salarije. Moderni rajon Rima se danas naziva Sallustiano.

## Reference

* Samuel Ball Platner and Thomas Ashby, 1929. ''A Topographical Dictionary of Ancient Rome,'' (Oxford University Press): Horti Sallustiani
* Kim J. Hartswick, 2003. *The Gardens of Sallust: A Changing Landscape* (University of Texas Press) Reviewed by Eric M. Moormann, Bryn Mawr Classical Review, 20 The first monograph on the subject, covering topography and history, architecture and sculpture.
* The Gardens of Sallust from Platner/Ashby's Topographical Dictionary
* Filippo Coarelli: Rome and Environs. An Archaeological Guide. University of California Press, 2007. str. 242-244
Doušnik

**Doušnik** ili (rjeđe i u pežorativnom smislu) **potkazivač** ili **denuncijant** je naziv za osobu koja je spremna vlastima predati informacije o kriminalnoj ili subverzivnoj aktivnosti, i to najčešće osoba sa kojima je blisko povezana. Motivi za doušništvo, odnosno potkazivanje, mogu biti različiti: financijska i druga nagrada, strah od progona za krivično djelo, osveta prema potkazanim osobama ili moralna uvjerenja koja se protive aktivnostima i planovima potkazanih osoba.

Doušništvo je aktivnost koja postoji od samih početaka svakog ljudskog društva, a sve do najnovijeg vremena te razvoja modernih forenzičkih i kriminalističkih predstavljalo je glavnu, a u mnogim slučajevima i jedinu moguću metodu borbe protiv raznih oblika kriminala. Također se često vezivalo i uz brojne zloupotrebe, pogotovo u autoritarnim i totalitarnim režimima kada su osobnim motivima vođeni potkazivači doprinosili masovnim čistkama. Djelomično i zbog toga, doušništvo se u mnogim kulturama smatra izuzetno nečasnom aktivnošću, istovjetnom izdaji.

## Povezano
* Agent provokator
* Tajni agent
* Svjedok pokajnik

## Izvori
99.

__NOTOC__
Godina **99.** (**[[rimske brojke|XCIX]]**) je bila redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Palme i Seneciona** (ili, rjeđe, **godina 852. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 99. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji
*

## Rođenja
* Sveti Narcis, biskup Jeruzalema (u. cca. 215)

## Smrti
*
Narcis od Jeruzalema

**Sveti Narcis od Jeruzalema** (cca. 99 - cca. 216) bio je rani patrijarh Jeruzalema. Štuje se kao svetac i u Zapadnoj i u Istočnoj crkvi. Katolici njegov dan slave obilježavaju 29. oktobra, a pravoslavci 7. augusta.

## Vanjske veze
* Patron Saints Index: ''Saint Narcissus 
* Catholic Online - Saints & Angels: ''St. Narcissus''
* Lives of the Saints: ''October 29 - St. Narcissus, Bishop''
* Saints of October 29: ''St. Narcissus of Jerusalem'' 
* Lives of the Saints 
* Santi e beati: ''San Narciso di Gerusalemme''
100-te

**100-e** je naziv za deceniju koja je počela 1. januara 100. a završila 31. decembra 109. Predstavljaju prvu deceniju 2. vijeka.

## Događaji i trendovi
* cca. 100 – Posljednji lavovi istrijebljeni na Balkanu (najvjerojatnije u današnjoj Bugarskoj ili Evropskoj Turskoj)
Apolonije iz Tijane

**Apolonije iz Tijane** (grč. Ἀπολλώνιος ὁ Τυανεύς) († 96.-98.), grčki novopitagorejski filozof, putujući učitelj i asket iz 1. stoljeća, podrijetlom iz Kapadocije. Još u antici pročuo se kao prorok i čudotvorac, a legende o njemu proširila se na Zapadu do srednjeg vijeka.

Njegovu je biografiju u obliku fantastičnog romana napisao oko 220. godine Flavije Filostrat Atenski (175.-249. pne.) u djelu *Život Apolonija iz Tijane*.

## Biografija
Rodio se u gradu Tijani u Kapadociji (današnja Turska). Sa šesnaest godina postao je sljedbenik pitagorejske filozofije i odrekao se svjetovnih užitaka. Navodi se da je liječio bolesne, izvodio čudesa, a kada je ubijen rimski car Domicijan, koji se nalazio kilometrima daleko u Rimu, Apolonije, koji je bio u Efezu, navodno je to predosjetio i u trenutku kada je car umro, uzviknuo je: "Udari! Udari! Tiranin je mrtav!"

Tijekom života putovao je u Italiju, Grčku, Siriju i Babilon, a između 41. i 54. godine boravio je u Indiji, gdje je proučavao hinduizam i ono što se zadržalo od budizma.

Poslije njegove smrti, žitelji njegova rodnog grada podignuli su mu hram u čast.

## Djela
* *Svetkovine ili O žrtvovanju*
* *Pitagorin život*

## Zanimljivosti
* Francuski okultist Eliphas Levi proveo je 1854. godine nekromancijski ritual u želji da prizove duh Apolonija iz Tijane.

## Napomene


## Literatura
* *Baigent, Michael i Leigh, Richard, Eliksir i kamen: nasljeđe magije i alkemije, Zagreb, 2000.* 
* *Levi, Eliphas, Transcendentalna magija, Beograd 1990.* YU 
* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. I, Zagreb, 2005.* 

## Vanjske veze
Send It On (pjesma)

***Sen It On*** je pop pjesma koju izvode Demi Lovato, Jonas Brothers, Miley Cyrus i Selena Gomez - izvođači okupljeni u bend zvan *Disney's Friends for Change* (Disneyevi prijatelji za promjene) u svrhu promoviranja istoimene ekološke inicijative. Autori pjesme su Adam Anders, Nikki Hassman i Peter Astrom, a producirali su je Anders i Astrom. Kao dobrotvorna singlica je izdana 11. augusta 2009. i dospjela je na 20. mjesto na listi Billboard Hot 100.

## Vanjske veze
* The official website of Disney's Friends for Change
* The official website of Demi Lovato
* The official website of the Jonas Brothers
* The official website of Miley Cyrus 
* The official website of Selena Gomez
* "Send It On" music video on YouTube (posted by Hollywood Records)
Larisa

**Larisa** (grčki: *Λάρισα*) je grčki grad, sjedište Periferije Tesalije i prefekture Larise. Larisa je važno prometno čvorište Grčke, na glavnom magistralnom putu Solun - Atena. Larisa je centar poljoprivrednog kraja. U širem gradskom području živi oko 250 000 stanovnika, iz Larise vode putevi za Volos (luka na Egejskom moru) ili u brda na sjever. Grad ima međunarodni aerodrom, leži na rijeci Pinejos.

Po legendi Hipokrat, otac medicine, umro je u Larisi.

## Historija
Prvi historijsko poznati stanovnici ovog kraja, bilo je grčko pleme Pelazgi. U 6. vijek pne. ovo područje je uključeno u civilizacijske tokove, ali je ostalo po strani glavih zbivanja, tako da o Larisi ne znamo baš puno iz tog vremena. Znamo samo anegdotski da su slavni liječnik Hipokrat, kao i filozof Gorgija umrli u Larisi. Za vrijeme Peloponeskog rata Larisa je stala stranu Atene. 344. pne. područje Larise potpalo je pod vlast antičke Makedonije, od 196. god. bila pod vlašću Rima. Od 6. vijeka Larisa je sjedište arhiepiskopa.

U srednjem vijeku Larisa je manje više pod vlašću Bizanta, osim zakratko pod Bugarskom i Srbijom, od 15. vijeka grad je pod otomanskom vlašću. Pod Turcima Larisa ostaje slijedećih 400 godina, ali znana pod imenom *Novi Grčki grad* (turski: *Yenişehr-i Fenar*). 1881 godine. Larisa ulazi u sastav nezavisne Grčke, nakon toga dolazi do masovnog iseljavanja muslimanskog stanovništva, zadnji ostatci muslimanskog stanovništva iseljavaju se nakon Grčko-Turskog rata 1897.-98. godine.

## Gradovi prijatelji
*  Bălţi
*  Banská Bystrica
*  Knoxville
*  Stara Zagora
*  Rybnik
*  Ürgüp

## Vanjske veze

* Zvanična internet prezentacija Larise
* LarissaTora.com  
* Internacionalna škola u larisi
* Larissa Enciklopedija 1911., o Larisi
* TEI Larissa
* Prognoza u larisi 
* Konziliji grada Larise 
* Larissacity.com 
* Nemački sajt o Larisi, sa mnogo slika
Lista epizoda serije 24

## Pregled serije

### Sezona 1: 2001–2002

### Sezona 2: 2002–2003

### Sezona 3: 2003–2004

### Sezona 4: 2005

### Sezona 5: 2006

### Season 6: 2007

### ''Redemption'': 2008

### Sezona 7: 2009

### Sezona 8: 2010

## Reference

## Vanjske veze
*
Moche

**Močika** (Mochica, Moche, Muchik, Proto-Chimu), Stari indijanski narod iz Perua jezične porodice Yuncan, koji se smatraju precima kasnijih Chimúa. Proto-Chimú ili Močika nosioci su bogate istoimene kulture koja se pojavila na području današnjeg Perua otprilike u vrijeme slabljenja Rimskog carstva u Europi. Sagradili su brojne piramide od opeka koje su služile kao hramovi a neprekidno su obnavljane i korištene za ceremonije. Civilizacija je razvila i intenzivno navodnjavanu poljoprivredu. Kulturi moche pripadaju i najbogatije kraljevske grobnice ikada otkrivene u Americi. U grobnicama su pronađeni ostatci Moche vladara zajedno sa velikim brojem zlata i drugog nakita. Najpoznatija nalazišta su piramide sunca i mjeseca. Većinu našeg današnjeg znanja o njima proizlazi iz glinenih posuda budući da nisu poznavali pismo.

## Sipan
Sipan je jedno od najvažnijih nalazišta kulture Moche. Datiran je u razdoblje od 100.-700.g. Na ovome je arheološkom lokalitetu u noći 16. veljače 1987. godine, pronađene su nevjerojatne Moche rukotvorine koje su upravo bile oduzete bandi pljačkaša koji su se međusobno borili za njih. Ubrzo je otkriveno mjesto na kojemu su pljačkaši pronašli blago. Bila je to grobnica Moche vladara koja je bogatija od svih drevnih grobnica ikada pronađenih u Amerikama. Vladar je bio pokopan se ukrasima za glavu od perja, zlatnim ukrasima, odjećom ukošenom metalom, ogrlicama od školjaka, brojnim drugim grobnim prilozima i lončarijom. Grobovi dvojce muškaraca i tri žene okruživali su vladarov lijes. Jedan je od njih bio pokopan sa psom.

Nalazište ne obuhvaća samo grobnice već i ogromne piramide od opeke te sofisticiranu lončariju. Specijalisti su uspjeli identificirati mnoge važne figure i slike sa Moche lončarije i arhitektonskih frizova, ali nikada nisu niti slutili da su te figure, prikazane u različitim obredima mogle biti stvarne. Iskapanja Sipana su pokazala da su uistinu bile stvarne jer su oni bili pokopani u velikim i bogatim grobnicama, odjeveni kao figure sa slika, te da su vjerojatno sudjelovali u prikazanim ritualima.

## Religija
Narod Moche je štovao razne ljute bogove, od kojih su mnogi zahtijevali ljudske žrtve. U početku su arheolozi smatrali da brutalne scene koje su prikazane na njihovim lončarijama samo mašta, ali se to pokazalo netočnim kada su otkriveni pravi ostaci žrtvovanih. Pretpostavlja se da su žrtve bili ratni zarobljenici koji su bili žrtvovani pod ciljem da svećenici prikupe što više krvi koja je tekla iz umirućih žrtava. Čitav se obred odvijao na piramidama koje su predstavljale planinske vrhove. Nakon ceremonije bi trupla žrtava bacili na određeni dio piramide na kojemu su tijela trunula pod žarkim suncem. Ovakvi su se rituali običo prakticirali da bi se onemogućile prirodne nepogode koje su signalizirale bijes ljutitih bogova.

## Vanjske veze

* Moche 
* Peru: The Moche Culture 
* La cultura Moche o Mochica
Pakores

**Pakores** () je posljednji indo-partski kralj, koji je vladao između 100. i 130. godine n.e. Poznat je prije svega po numizmatičkim artefaktima, odnosno srebrnjacima na području današnjeg Sistana i Kandahara. Vjeruje se da je nakon njegove smrti vlast nad indo-partskim područjima preuzelo Kušansko Carstvo.

## Vanjske veze
* Münze des Pacores
Trajanova tržnica

**Trajanova tržnica** (, ) je naziv za kompleks antičkih ruševina u Rimu, smještenih na Via dei Fori Imperiali, na suprotnoj strani od Koloseuma. Naziv su dobile po rimskom caru Trajanu koji je podigao originalnu građevinu početkom 1. vijeka kako bi služila kao trgovačko i upravno središte grada. Arhitekt je bio Trajanov vjerni sljedbenik Apolodor iz Damaska, a kao građevni materijal su korištene opeke i beton. Izgradnja je trajala od oko 100. do 110. godine. Na kraju se zgrada sastojala od prostorija na prvom katu koje su korištene za upravne svrhe, te otvorenih prostora u prizemlju koje su korištene za prodaju voća i povrća, te druge komercijalne aktivnosti.

Zgrada se nastavila koristiti, ali i nadograđivati u srednjem vijeku, kada je pridodano još katova i obrambeni toranj Torre delle Milizie koji datira iz 1200. godine. Kasnije je sagrađen i samostan, ali je početkom 20. vijeka srušen kako bi se Trajanova tržnica što je više moguće suvremenim posjetiteljima predstavila u svom originalnom obliku.

## Vanjske veze

* Mercati di Traiano Museo dei Fori Imperiali
Timgad

**Timgad** (,  ili *Thamugadi*) je kolonijalni grad Rimskog Carstva koji je osnovao car Trajan oko 100. godine. Puno ime grada bilo je ***Colonia Marciana Ulpia Traiana Thamugadi***, jer ga je Trajan posvetio svojim roditeljima, majci Marciji, ocu Marku Ulpijanu Trajanu i svojoj starijoj sestri Ulpiji Marcijani. Nalazi se oko 35&nbsp;km istočno od današnjeg grada Batna u Alžiru. Njegove ruševine se smatraju najboljim primjerom mrežastog urbanističkog rimskog plana, te je zbog toga upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi 1982. godine.

## Historija
Trajan je osnovao Timgad 100. godine *ex nihilo* ("ni iz čega") kao koloniju vojnih veterana. On je nastao kao bastion prema buntovnim Berberima koji su harali obližnjim Aures planinama. Najprije je naseljen veteranima rimske vojske iz partskih ratova kojima je bila obećana zemlja nakon tridesetogodišnje vojne službe.

Grad je uživao nekoliko stotina godina mira i u 3. vijeku je postao središte širenja kršćanstva, a u 4. vijeku i donatizma. U 5. vijeku grad su opustošili Vandali nakon čega je počeo propoadati. God. 535., bizantski general Salomon je našao grad u ruševinama, ali se u vjekovima nakon toga počeo obnavljati. No, nakon berberskih napadaja u 7. vijeku potpuno je napušten, sve do ponovnog otkrića 1881. godine.

## Znamenitosti

Timgad je smješten na sjecištu šest putova, u iznimno plodnom kraju oko 1000 m iznad mora i bio je ograđen, ali ne i utvrđen. Izvorno je bio izgrađen za populaciju od 15,000 stanovnika, ali je to brzo prerastao i rasuo se izvan kvadratične pravilne mreže izvornih ulica. Izvorna mreža ulica se prepoznaje u glavnim ulicama *decumanus* (istok-zapad) i *cardo* (sjever-jug) koje su naglašene kolonadama. Decumanus na zapadu počinje trijumfalnim ulazom u grad kroz monumentalni Trajanov slavoluk koji je dijelom obnovljen 1900. godine. Slavoluk je od vapnenca s tri luka uokvirena korintskim stupovima, od kojih je najveći, središnji, širok 11 metara.

Tu se nalazi i rimsko kazalište s 3,500 sjedećih mjesta, ali i terme, knjižnica i bazilika.

Kapitolijski rimski hram posvećen Jupiteru je istih proporcija kao Panteon u Rimu, a u njegovoj blizini je kvadratična crkva s polukružnom apsidom iz 7. stoljeća. Jugoistočno od grada je velika bizantska citadela.


Image:Timgad15.JPG|Panorama Timgada
Image:Timgad rue.jpg|*Decumanus maximus*
Image:Trajanarc.jpg|*Cardo*
Image:Timgad.75.22.jpg|Kapitolij
Image:GM Timgad Roman Theatre01.jpg|Rimsko kazalište


## Vanjske veze

* UNESKO
* Podaci o Timgadu na Great Buildings
* UCSC Site o Timgadu  s indeksom fotografija.
* Columbia Encyclopedia o Timgadu 
* Fotografije Timgada
Rimska opeka

**Rimska opeka** je vrsta opeke nominalnih dimenzija 38&nbsp;cm x 15&nbsp;cm x 10&nbsp;cm, a što je čini dužom i tanjom (omjer 6:2:1) od većine današnjih opeka (čiji je prosječni omjer 4:2:1). Rimska opeka je nastala u drevnom Rimuj te se prošrila na mnoga područja Rimskog Carstva. U moderno doba se ponekad primjenjuje u estetske svrhe.

Rimske opeke su postale zanimljive arheolozima i historičarima, s obzirom da se od 1. vijeka proizvođači rimskih cigli počeli označavati posebnim pečatima koji su sadržavali njihovo ime, ime naručitelja, godinu proizvodnje i sl. One su dragocjeni izvor podataka za određivanje vremenskih perioda kada su pojedine građevine podignute.

## Povezano
* Rimska arhitektura
* Rimski beton
* Rimska keramika

## Napomene

## Literatura
* Brick Industry Association, "Technical Notes on Brick Construction - Number 10, Dimensioning and Estimating Brick Masonry", (Technical Notes ), Reston, VA, February 2009.
* Brodribb, Gerald. *Roman Brick and Tile*, (Google Books), A. Sutton: 1987, (). Retrieved 3 October 2007.
* Kurzmann, Renate. "Soldier, Civilian and Military Brick Production", (link to citation and for fee article), *[[Oxford Journal of Archaeology]]*, 2005, vol. 24, no. 4, pp.&nbsp;405–414, ISSN 0262-5253.
* Peacock, D.P.S. "Forged Brick Stamps from Pevensey ", *[[Antiquity (journal)|Anitquity]]* (journal), Vol. XLVII, 1973, pp.&nbsp;138–40, accessed July 23, 2009.

## Vanjske veze
* "Roman Brick Stamps: Auxiliary and Legionary Stamps on Roman Bricks", The Roman Military Museum (virtual), *romancoins.info*, accessed July 23, 2009.
Kraljevina Hadramaut

**Kraljevstvo Hadramaut** bilo je antičko kraljevstvo iz predislamskog doba na tlu današnjeg Jemena na teritoriju Hadramauta.

## Historija
Prvi poznati zapisi o Kraljevstvu Hadramaut su poznati iz 8. st. pne. Izvan evropskog kruga se Kraljevstvo Hadramaut prvi put spominje u jednom staro Sabejskom spisu *Karab il Vatara* s početka 7. st. pne., u kojem on navodi kralja Hadramauta - *Jada ila*, kao jednog od svojih saveznika. 
Kada je Minejsko kraljevstvo preuzelo kontrolu nad karavanskim putevima u 4. st. pne., Hadramaut se tome prilagodio tako da je ušao u savez s njima, najvjerojatnije zbog komercijalnih interesa. 

Kasnije je Hadramaut ponovo postao potpuno nezavisan, ali je od tada počeo biti stalna meta napada od strane sve moćnijeg susjednog Kraljevstva Himjar pri kraju 1. st. pne., ali se uspješno othrvao napadima. Kraljevstvo Hadramaut doseglo je svoj zenit sredinom 2. st. kad je sebi pripojilo susjednu istočnu Kraljevinu Kataban. U tom razdoblju je svo vrijeme, Hadramaut bio u neprekidnim ratovima sa susjednim kraljevstvima Himjar i Saba. Sabejski kralj *Šajrum Avtar* je čak uspio zauzeti glavni grad i kraljev dvor Šabvu - 225 godine.

Od tog vremena se pojavljuje i novi subjekt u borbi za južno Jemenski prostor Kraljevstvo Aksum iz Etiopije. Kralj Aksuma *Gadarat*, napadao je na Jemen raspršivši svoje snage, svog sina *Bejga* poslao je na zapadne obale Jemena da zauzme Zafar tadašnju prijestolnicu Himjara, a dio snaga poslao je na južne obale Jemena da se bore protiv Hadramauta, jer su oni tad bili Sabejski saveznici.

Kraljevstvo Hadramaut je trajalo sve do oko 300 godine kad ga je na kraju osvojio himjarski kralj *Šamar Juhariš*, koji je tako uspio ujediniti cijeli jug Jemena.

## Kraljevi Hadramauta
Ovaj popis uglavnom slijedi istraživanja Kenneth A. Kitchena

## Povezano
* Sabejsko kraljevstvo
* Minejsko kraljevstvo
* Kaljevstvo Kataban
* Kraljevina Himjar
* Hadramaut

## Reference

## Literatura
* K. A. Kitchen: *Documentation for Ancient Arabia.* Volume I, Liverpool 1994, 
* Andrej Korotajev. *Pre-Islamic Yemen*. Wiesbaden: Harrassowitz Verlag, 1996. .
* Hermann von Wissmann: *Zur Geschichte und Landeskunde von Alt-Südarabien.* (Sammlung Eduard Glaser, Nr. III = Österreichische Akademie der Wissenschaften, philosophisch-historische Klasse, Sitzungsberichte, Band 246) Böhlaus, Wien 1964

## Vanjske veze

* Popis vladara Hadramauta
Tiberije Avidije Kvijet

**Tiberije Avidije Kvijet** (*Tiberius Avidius Quietus*, ? - 107) bio je rimski plemić, političar i velikodostojnik iz doba Carstva. Bio je rodom iz ugledne porodice iz Faventije (današnja Faenza u Italiji), a Gaj Avidije Nigrin mu je bio brat. Godine 97. je imenovan za guvernera Britanije na kom mjestu je ostao do 100. Poslije toga je služio kao prokonzul Ahaje.

Bio je blizak prijatelj filozofa Trazee Peta, senatora Plinija Mlađeg i historičara Plutarha.
Panegirik

**Panegirik** (, "govor primjeren javnoj skupštini") naziv je za javni govor u nečiju pohvalu, koji se tradicionalno održavao na skupštinama u antičkoj Grčkoj. Tada se u pravilu bavio mrtvim osobama, a svrha mu je bila podstaći sugrađane da slijede moralni i drugi primjer svojih predaka.

Međutim, od vremena Rimskog Carstva počinje se sve više koristiti i za žive osobe, a poseban je primjer *Panegyricus Traiano dictus*, koji je senator Plinije Mlađi održao godine 100. za cara Trajana i koji je vjekovima kasnije služio kao uzor za sve buduće panegirike.

Vremenom je panegirik postao pežorativni izraz kojim se opisuje neumjereno laskanje i/li neobjektivna pohvala nekoj osobi.
Anguo

**Anguo** (), čiji je nadimak "Prijestolnica medicine" (藥都), je grad na razini okruga koji administrativno pripada gradu Baoding, južno od Pekinga, u središtu kineske provincije Hebei.

U njemu postoji Hram Boga medicine (藥王廟) koji je postavljen godine 100.

U drevnoj Kini Anguo je bio poznat po imenu **Qizhou** (祁州: Qízhōu). Godine 1991. je promijenio status iz okruga u grad. Područje ima 20 gradskih naselja sa ukupnom površinom 486 km², a njihovo sjedište je Yaocheng (药城: Yàochéng). U njemu je rođen kineski dramatičar Guan Hanqing. 

## Ekstereni linkovi
* 药都安国 (Anguo, Glavni grad medicine) općinska vlast (na pojednostavljenom kineskom)
Kama sutra

**Kama sutra** (Sanskritski:कामसूत्र), (alternativno spelovanje **Kamasutraṃ** ili izgovor **Kamasutr**a), je drevni tekst indijske sanskrit književnosti koji sadrže praktične savete za različite seksualne aktivnosti. U velikoj meri rad je u prozi. *Kāma* znači senzualnost ili seksualno zadovoljstvo, i "sūtra" što u bukvalnom smislu znači *konopac koji drži stvari zajedno*.

Kao autor teksta se tradicionalno navodi hinduistički filozof Mallanaga Vatsyayana koji je živeo između 4. i 6. veka.

Tekst sadrži 1250 stihova podeljenih u 36 poglavlja, odnosno 7 delova. 
 
## Reference

## Vanjske veze
Druga prizrenska liga

**Druga prizrenska liga** je vojno-političko udruženje koje je formirala nemačka obaveštajna služba (Abver) krajem 1943. godine u Prizrenu, Kosovo i Metohija, uz učešće Džafera Deve, Bedrija Pejanija, Ismeta Krejzijua i drugih albanskih kolaboracionista, a u cilju podrške realizaciji koncepta Velike Albanije. Druga prizrenska liga je dobila ime u čast Prizrenske lige formirane 1878. godine.

Projekat Velike Albanije je imao podršku Musolinija nakon italijanske okupacije Albanije 1939. godine. Teritorija italijanske okupacione zone je obuhvatala i najveći deo Kosova i Metohije. Italijani su u cilju sprovođenja kontrole nad Kosovom i Metohijom formirali Ljuboten bataljon čiji sastav su činili lokalni Albanci. Kada je Italija kapitulirala 8. septembra 1943. godine, nemačka obaveštajna služba (Abver) je formirala Drugu prizrensku ligu da bi uz pomoć Albanaca imala kontrolu nad teritorijom Kosova i Metohije. Bedri Pejani je postavljen za predsednika a Redžep Mitrovica za sekretara centralnog komiteta. U cilju realizacije nemačkih interesa Bedri Pejani, jedan od osnivača lige, je formalno ponudio u pismu poslatom Hajnrihu Himleru da se Albanci regrutuju u sastav nemačke vojske (Vermaht) a zauzvrat molio pomoć u ostvarenju projekta Velike Albanije. Realizacijom plana nemačke obaveštajne službe je došlo do preuzimanja Ljuboten bataljona formiranja dve SS divizije u koje su regrutovani Albanci sa Kosova i Metohije. Jedna od njih je i ozloglašena 21. SS divizija Skenderbeg. Na vrhuncu svoje moći Druga prizrenska liga je imala oko 15.000 članova, od kojih je bilo 6.491 regrutovanih u ove dve divizije i oko 300 pripadnika zloglasne 13. SS divizije Handžar. Iako su članovi Druge prizrenske lige pokušavali da se predstave kao isključivo antikomunistička organizacija, mnogi članovi lige su delili fašistička uverenja sa svojim nemačkim mentorima.

Kada je pred kraj rata sprovođena operacija za uništenje nemačke grupe armija E prilikom njenog povlačenja iz Grčke, nije izvršeno neutralisanje balista na Kosovu i Metohiji koji su i dalje kontrolisali teritoriju Kosova i Metohije. Pri balistima su se nalazili članovi engleske vojne misije. Početkom novembra 1944. godine su predstavnici Druge prizrenske lige i balisti odlučili da formiraju četiri grupe otpora na Kosovu i Metohiji. Jedna koja će delovati na području Skopske Crne Gore, druga na području Šar planine, treća u Drenici a četvrta na Kopaoniku. Druga prizrenska liga je osnivala svoje komitete koji su održavali vezu sa balistima, regrutovali nove baliste i snabdevali baliste oružjem, hranom i opremom. Smatrali su da će u Albaniji doći do iskrcavanja Britanske armije zbog njihove pobune. Skenderbeg divizija je bila loše opremljena a njeni pripadnici nedovoljno obučeni. Krajem rata je 30. avgusta 1944. godien bila prisiljena da se povuče iz Debra a uticaj sila osovine na ligu počinje da nestaje. Kada su komunisti preuzeli vlast u Albaniji u novembru 1944. liga je prestala da postoji.

## Povezano
* Prizrenska liga
* Treća prizrenska liga
* Balisti

## Izvori
Treća prizrenska liga

**Treća prizrenska liga** je vojno-političko udruženje koje je 1946. godine u Sjedinjenim Američkim Državama osnovala grupa građana albanske nacionalnosti. Kao i prethodne dve prizrenske lige, i ova je imala cilj stvaranje Velike Albanije.

Druga prizrenska liga se kombinovanom propagandno-diverzantskom borbom borila za stvaranje Velike Albanije. U ovu borbu se uključila i Albanija posle konfrontacije SFRJ sa Kominternom i SSSR-om 1948. godine, koja je pod okriljem marksizma-lenjinizma zastupala interese velikoalbanskog nacionalizma i hegemonizma. Ovakvo ideološko pokriće borbe za Veliku Albaniju je posebno bilo prisutno posle sukoba Albanije i SSSR i oslanjanja Albanije na Kinu u vođenju spoljne politike 1961. godine. Iz Albanije su na teritoriju SFRJ ubacivane diverzantsko-terorističke grupe koje su ubijale graničare JNA, državne službenike i sprovodile teror nad srpskim stanovništvom Kosova i Metohije. Oružje koje je iz Albanije ubacivano na teritoriju Kosova i Metohije je predstavljalo opasnost od oružanih pobuna Albanaca. Zbog toga je došlo do akcije nasilnog prikupljanja oružja u periodu od kraja 1954. do sredine 1957. godine. Ova akcija koja je grubo sprovođena i prelazila u teror nad albanskim stanovništvom koje je bilo sve brojnije između ostalog i zbog velikog priliva Albanaca koji su iz Albanije dolazili na Kosovo i Metohiju kao politički emigranti.

## Povezano
* Prizrenska liga
* Druga prizrenska liga
* Balisti

## Reference
Stefan Gečov

**Stefan Gečov** (,  ili ; Janjevo, 12. 7. 1874. - Đakovica, 14. 10. 1929) bio je katolički sveštenik, misionar, etnograf i arheolog.

Sakupio je i zapisao u pisanoj formi Kanon Leke Dukađinija (), objavljen posmrtno 1933. godine u Skadru.

Ubijen je u Đakovici 1929. godine.
Kerkini (jezero)

**Jezero Kerkini** (grčki: Λίμνη Κερκίνη) ili **Butkovsko ezero** (makedonski / bugarski: Бутковско езеро) nalazi se u Prefekturi Seres na sjeveru Periferije Centralna Makedonija, u sjeveroistočnoj Grčkoj pored granice sa Bugarskom.

## Geografija
Za antike se to jezero zvalo Prasias ili Presida. Ovo jezero je do 1932. zapravo bila velika močvara, tad je na jugoistočnom dijelu podignuta brana na rijeci Struma, tako je dobijeno jezero dužine 15 do 17&nbsp;km, širine 5–7&nbsp;km (ovisno o količini oborina). Brana je obnovljena i povišena 1980, tako da je danas dubina jezera povećana na 4 - 8 metara. Jezero je najdublje na jugoistočnom dijelu, kod brane, - dok je na sjeveru jako plitko, tako da često prelazi u blato. Jezero Kerkini je treće po površini u Grčkoj, vode jezera koriste se za navodnjavanje.

Jezero Kerkini leži između planina Belasica i Krusia u Serskom polju. Glavna pritoka jezera je rijeka Struma, uz rijeku Kerkinitis sa planine Krusia i potoke sa planine Belasica i Krusia. Jezero varira površinom od 54 Km2 do 72 Km2, ovisno o sezoni i količini oborina. Jezero Kerkini je treće po površini u Grčkoj, proglašeno je rezervatom prirode, zbog svoje bioraznolikosti.

Jezera Kerkini je veliki rezervat ptica selica iz Balkana, Mađarske, Crnog mora na putu do Egejskog mora. Uz jezero živi čak 227 vrsta ptica., od kojih nisu sve selice, a njih 76 su vrlo rijetke i ugrožene, 31 vrsta je zaštićena.
 
## Izvori

## Vanjske veze
* Jezero Kerkini
Belasica

**Belasica** (makedonski / bugarski: *Беласица*, grčki: Μπέλες / *Beles* ili Κερκίνη / Kerkini, *antički naziv planine*) је planina na tromeđi, između Republike Mekedonije, Grčke i Bugarske. 
U Grčkoj se nalazi 45% površine planine, u Makedoniji 35% a u Bugarskoj 20%.
Ova planina je povijesno poznata po tome, što se na njoj odigrala bitka između bizanskog cara Bazilija II i makedonskog ( ili bugarskog) cara Samuila - 1014. godine, u kojoj je pobijedio Bazilije II. Nakon te bitke prestala je postojati Samulova država.

## Geografija
Ovaj planinski masiv dug je oko 63 kilometara, i širok između 7 do 9 kilometara. Proteže se u smjeru istok - zapad, na zapadu granica mu je rijeka Vardar, sa istoka je to rijeka Struma, na sjeveru je to Strumička kotlina, a na jugu kotlina Dojranskog jezera i Serska kotlina. 
Najviši vrh planine je; **Radomir** ( ili *Kalabak* ) na 2 029 metara nadmorske visine (na grčko - bugarskoj granici ). Ostali planinski vrhovi su; : **Kongur** (1 951 m.), **Debelo brdo** (1 951 m.), **Lozen** (1 898 m.) i **Tumba** ( 1 880 m. ), nalazi se na samoj tromeđi. Unutar makedonskog dijela planine nalazi se poznati **Smolarski vodopad**. 
Planina je izvorište mnogih vodotokova ( Аnska reka ) i termalnih voda, među termalnim izvorima značajan je onaj u selu **Bansko** ( u Makedoniji ) koji je sa temperaturom vode od 75 C., najtopliji u Republici Makedoniji. Od nedavno je uređen, i počinje djelovati kao termalno lječilište.
Na sjeveroistočnim obroncima ove planine smješten je makedonski grad Strumica, a sa Bugarske strane grad Petrič, na južnoj grčkoj strani najveće naselje je grad Seres.
Klima ovog masiva je mediteranska, jer podliježe velikom utjecaju obližnjeg Egejskog mora. Planina je dobro pošumljena, bjelogoričnim ( pitomi kesten, hrast, bukva, jasen ) i crnogoričnim ( bor, jela ) vrstama drveća.

Od 2001. godine održava se na ovoj planini manifestacija - **Balkan bez granica**, u kojoj se svakog augusta, planinari i izletnici iz tri pogranične države penju na vrh - **Tumba**.

Područje planine Belolasica, proglašeno je Euroregijom ( 2003.)

### Park prirode Belolasica
Na bugarskom dijelu planine nalazi se **Park prirode Belasica**, oformljen 28. decembra, 2007. godine. Ima površinu od 11732.4 hektara.

### Bibliografija
* Belasitsa. Tourist map, Sofija, 2006.
* Благоевъ, Т. А. Бѣласица. Sofija, 1925.
* Динчев, Евг., Атанасов, П. Високите планини на Република Македония. Пътеводител, Sofija, 1998, str. 214-224.
* "Енциклопедия Пирински край". Tom 1, Blagoevgrad, 1995., str. 78.

## Vanjske veze

* Slike sa Belasice zimi 
* Planinarske kuće i skloništa na Belasici ( na bugarskom)
Marko Kornelije Fronton

**Marko Kornelije Fronton** (*Marcus Cornelius Fronto*, cca. 100 - 170) bio je rimski gramatičar, pravnik, konzul, jedan od najcjenjenijih retora latinske antike, učitelj budućeg cara Marka Aurelija.

Bio je rodom iz Cirte, glavnog grada tadašnje rimske Numidije te je sebe opisivao kao potomka tamošnjih nomada. Iz Cirte je došao u Rim gdje se obrazovao, te započeo uspješnu pravničku karijeru koja mu je donijela veliku bogatstvo. Njegova oratorska vještina je privukla pažnju Antonina Pija koji ga je angažirao kao tutora svojim sinovima Marku Aureliju i Luciju Veru. Godine 142. je dva mjeseca služio kao zamjenski (*suffect*) konzul. Ponudu da preuzme mjesto prokonzula Azije je odbio zbog lošeg zdravlja. Posljednje godine života su mu bile obilježene žalovanjem za djecom koju je svu, osim jedne kćerke, nadživio. U njegovo vrijeme je veliki broj rimskih pravnika oponošao njegov stil te su postali poznati kao *frontoniani*.

Njegova djela su uglavnom sačuvana u fragmentima, ali su zato ostala njegova pisma, uključujući i ona upućena caru i njegovim sinovima.

## Protiv kršćana
Za Frontonov spis (ili govor) protiv kršćana znamo iz dijaloga Minucija Feliksa (Octavius, 9 i 31), ali tekst se nije sačuvao. Prema Minuciju, Fronton je u svojoj harangi protiv kršćana u stvari sabrao pučke klevete koje su se pronosile: da se klanjaju magarećoj glavi, da u svojim obredima inicijacije žrtvuju dijete i piju njegovu krv, da se odaju incestuoznom bludu. Minucije Feliks kaže: »*Fronton ne potvrdi dokazom svoje tvrdnje, nego riječju nabaci pogrdu*« (Oct. 31). Frontonov je spis bio naširoko poznat. Spis je napisan vjerojatno u početku vlade Antonina Pija (138—161).

## Reference

## Vanjske veze
* Loeb edition vol. 1
* Loeb edition vol. 2
* M. Cornelius Fronto: Epistulae (Latin text)
* *The correspondence of Marcus Cornelius Fronto.* Edited and translated by C. R. Haines (1919). Volume 1, Volume 2, at the Internet Archive.
Dogma

Izraz **dogma** generalno se koristi da bi se označio temeljni princip jedne vjere, ili onih filozofski formuliranih uvjerenja koja su postavljena u osnovi datih učenja. Značaj i snaga dogme se ogleda u tome što se ne smije dovesti u pitanje od strane vjernika, odnosno sljedbenika.
Osim u vjerskim ili filozofskim sistemima pojam se u datom smislu može široko primijeniti u različitim disciplinama.

## Etimologija
Riječ dolazi od grčkog *δογμα* (dogma), ona proizlazi iz starogrčkog glagola *δοκω*, (doko).

Riječ *δογμα* ima tri značenja:

# pogled, mišljenja;
# misao, filozofska doktrina, religijska doktrina;
# odluka, prosudba, dekret;

Izraz *dogma poieisthai* znači: djelovati, donijeti uredbu.

Na taj izraz treba obratiti pažnju kad se odnosi na "dogmu Crkve". To je odluka ili odluke koju izdaje Papa ili vijeće u jedinstvu s Papom koje definira istinu vjere, a koja je prethodno bila predmetom široke diskusije.

## Dogma u kršćanstvu

## Dogma u znanosti

## Povezano
* doktrina
* indoktrinacija
* vjera
* Pretvorba (transupstancijacija)
Lista za prirodnu Albaniju

**Lista za prirodnu Albaniju** je organizacija osnovana sa ciljem borbe za stvaranje Velike Albanije a koja je prvi put javno predstavljena u Tirani, Republika Albanija 30. oktobra 2010. godine.

## Povezano
* Velika Albanija
* Albanski komitet u Janjini - Osnovan u maju 1877.
* Centralni komitet za zaštitu prava albanskog naroda - Osnovan u jesen 1877.
* Prizrenska liga - Osnovana 1878.
* Druga prizrenska liga - Osnovana 1943.
* Treća prizrenska liga - Osnovana 1946.

## Reference