open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stephen Breyer

**Stephen Gerald Breyer** (fonetski: Stiven Džerald Brajer; 15. august 1938 -) je pridruženi sudija Vrhovnog suda. Na to mjesto ga je imenovao demokratski predsjednik Bill Clinton 1994. Breyer, poznat po svom pragmatičkom pristupu američkom ustavnom pravu, se smatra dijelom liberalne manjine u trenutnom sastavu Suda.

Nakon pripravništva u uredu Arthura Goldberga, pridruženog sudije Vrhovnog suda godine 1964, Breyer je postao poznat kao profeosor i predavač na Pravnom fakultetu Harvardskog univerziteta gdje je s radom započeo 1967. Tamo se specijalizirao za upravno pravo, napisavši niz uticajnih udžbenika koji su dan-danas u upotrebi. Prije nominacije za Vrhovni sud je vršio niz istaknutih dužnosti kao što su specijalni pomoćnik pomoćnika ministra pravde za antistrustovno pravo i pomoćnik specijalnog tužitelja u Specijalnom tužiteljskom odredu za Watergate 1973.

Godine 2005. je izdao knjigu *[[Active Liberty]]*, u kojoj je nastojao sistematski izložiti svoju pravnu teoriju, te se zalagao za stav da pravosuđe mora aktivno sudjelovati u političkim pitanjima kako bi potaklo širu javnost da utiče na vladine odluke.

## Fusnote

## Reference
* Clinton, Bill (2005). *[[My Life (Bill Clinton)|My Life]]*. Vintage. .
* Stephen Breyer, *The Federal Sentencing Guidelines and Key Compromises on Which They Rest*, 17 Hofstra L. Rev. 1 (1988)
* Dissenting opinion in ''Blakely v. Washington'', 542 U.S. 296 (2004)
* Opinion for remedial majority in ''United States v. Booker'', 543 U.S. 220 (2005)
* Dissenting opinion in ''United States v. Booker'', 543 U.S. 220 (2005)

## Vanjske veze

* CSPAN Q&A with Justice Breyer
* Review of Stephen Breyer's Active Liberty: Interpreting our Democratic Constitution 
* 'Stephen Breyer, the court's necromancer' , a book review of "Active Liberty: Interpreting Our Democratic Constitution" in the New English Review
* 'Active Liberty' from Justice Stephen Breyer, October 20, 2005 *NPR's Fresh Air*
* "Supreme Court Justice Breyer on 'Active Liberty'" Part 1 of Interview, September 29, 2005 *NPR's Morning Edition*
* "Justice Breyer: The Case Against 'Originalists'" Part 2 of Interview, September 30, 2005 NPR's Morning Edition
* Justice Breyer's appearance on NPR's quiz show Wait Wait... Don't Tell Me March 24, 2007
* WGBH Forum Network: one and a half hours with US Supreme Court Justice of Law Stephen Breyer September 8, 2003. 

|-

|-

|-
Otuđenje (pravo)

**Otuđenje** se u pravu koristi kao pojam koji označava promjenu vlasnika (zemlje, kuće, automobila, itd). Otuđenje u pravnom smislu može biti kupoprodajom, darovnim ugovorom ili krađom.
Frankfurtska škola

**Frankfurtska škola** je naziv koji se koristi za grupu njemačkih neomarksističkih filozofa okupljenih oko *Instituta za društvena istraživanja* (Institut für Sozialforschung) iz Frankfurta na Majni.

## Povijest Instituta za društvena istraživanja
*Institut za društvena istraživanja* utemeljio je kao podružnicu Frankfurtskog sveučilišta - Carl Grünberg 1923. To je bio prvi takav Institut u Njemačkoj, po uzoru na njega kasnije su i druga Sveučilišta osnivala slične istraživalačke odjele, kod nas je ta moda došla 1960-ih, tako je utemeljen 1964. i u Zagrebu *Institut za društvena istraživanja*, slijednik kojeg je današnji Institut društvenih znanosti Ivo Pilar.

*Institut für Sozialforschung* okupio je oko sebe većinom lijeve intelektualce marksističkog usmjerenja, koji su se uglavnom kritički odnosili prema praksi u kapitalističkim društvima, ali su isto tako bili kritički nastrojeni i prema praksi prve zemlje socijalizma SSSR-a. Taj njihov interdisciplinarni pristup, u kojem su koristili razne društvene znanosti; filozofiju, sociologiju, politiku, estetiku ii brojene druge znanosti, dobio je kasnije i svoj naziv - **[[kritička teorija]]**.

Veliki skok napravljen je kad je direktor Instituta postao filozof Max Horkheimer 1930. koji je uspio okupiti tada vrlo talentirane mlade istraživače: Theodora Adorna, Ericha Fromma, Herberta Marcusea, Waltera Benjamina i druge.
Insitut je pod njegovom upravom radio svega tri godine, već 1933. zatvoren je od strane Nacista. Kako je većina njegovih članova uspjela prebjeći u Sjedinjene Američke Države, već 1934. nanovo je startao s radom, ovaj put na Sveučilištu Kolumbija u New Yorku. Od 1950-ih Institut ponovno djeluje u okviru Sveučilišta Johann Wolfgang Goethe u Frankfurtu na Majni a 1960-ih doživljava svjetsku slavu.

## Glavni protagonisti Frankfurtske škole
* Theodor Adorno
* Walter Benjamin
* Erich Fromm
* Jürgen Habermas
* Axel Honneth
* Max Horkheimer
* Siegfried Kracauer
* Otto Kirchheimer
* Leo Löwenthal
* Herbert Marcuse
* Oskar Negt
* Franz L. Neumann
* Franz Oppenheimer
* Friedrich Pollock
* Alfred Schmidt
* Alfred Sohn-Rethel
* Karl A. Wittfogel

## Vanjske veze
* Povijest Frankfurtske škole na portalu Instituta za društvena istraživanja, Frankfurt
Tajno Evanđelje po Marku

**Tajno Markovo Evanđelje** je apokrifno evanđelje na koje ukazuje ‘*Klementovo pismo Teodoru*’ čiji fragment je pronašao 1958. godine Morton Smith sa Kolumbija univerziteta u Mar Saba monastiru blizu Jerusalima.

## Književni krivotvorenje
Originalni manuskript, ovog navodnog evanđelskog teksta nigde nije pronađen.
Danas znanstvenici smatraju da je dokument krivotvorina Smith, nakon parceli od kanadskog romana James Hogg Hunter, *Otajstvo Svete Sabe* 1940.

## Morton Smith
U pronađenom pismu, Tajno evanđelje po Marku je opisano kao "duhovnija" verzija Evanđelja po Marku, koju je sastavio Marko Evangelist lično, radi unapređenja znanja (*[[gnosis]]*) među naprednijim hrišćanima. Takođe se kaže da je korišćeno u liturgijske svrhe u Aleksandriji.

Kliment Aleksandrijski u svom pismu potvrđuje da tajna i potpunija verzija Markovog jevanđelja zaista postoji, ali da je verzija koju koriste karpokratijanci loša mešavina autentičnog tajnog Jevanđelja po Marku i grešaka koje su oni uneli u nju.

Neki proučavaoci odbacuju ovo otkriće kao prevaru.

### Sadržaj
U tom pismu Klement Aleksandrijski daje uputstva izvesnom Teodoru kako da se ophodi prema gnostičkoj sekti Karpokratovih sledbenika, koji su navodno smatrali sebe višim i duhovno jačim i od Hrista i Apostolâ. U ruke karpokratijanaca je dospelo ‘Tajno Evanđelje po Marku’, spis za koji je Klement mislio da je stvarno Markov (da predstavlja njegovu nadogradnju kanonskog Evanđelja koje stoji pod njegovim imenom), a koje su Karpokratovi sledbenici hulno i izvitopereno tumačili. Klement piše o Evanđelju i njegovoj zloupotrebi od strane karpokratijanaca:

Klement dalje iznosi da to tajno Evanđelje sadrži i priču o nekom imućnijem čoveku iz Betanije (moguće Martinog brata Lazara); no ovde njega Isus ne oživljava posle četiri dana od smrti, kao što je zapisano u ‘Evanđelju po Jovanu’ (11:1-44), već ga samo izvodi iz groba, pošto je začuo glasnu vrisku u njemu, a kasnije ga uvodi u Božije misterije.

Klement učenika Teodota upućuje kako da se postavi prema Karpokratovcima:

## Izvori

Agamemnon Tselikas - handwriting report 

## Povezano
* Apokrifi
* Biblijski kanon
* Ranohrišćanski spisi

## Vanjske veze
* The Secret Gospel of Mark Text as published by Morton Smith.
* Translation by Morton Smith and Manuscript images 
* Kirby, Peter. "Secret Mark." Early Christian Writings Web site.
* Did Morton Smith Forge ‘Secret Mark’? A Handwriting Expert Weighs In  Biblical Archaeology Society
Theodor Adorno

**Adorno, Theodor Ludwig Wiesengrund ** (Frankfurt, 11. rujna 1903. – Visp, 6. kolovoza 1969.), njemački filozof, sociolog i muzikolog. Theodor Adorno je, s Maxom Horkheimerom, suutemeljitelj i jedan od najistaknutijih predstavnika Frankfurtske škole.

Adorno se istaknuo radikalnom kritikom društva i kasnog kapitalizma. Bio je vrstan pijanist, kompozitor i učenik Albana Berga, a osim *Filozofije nove muzike*, u kojima Schönberga dijalektički suprotstavlja Stravinskomu, objavio je i monografije o Wagneru, Mahleru i Bergu.

Još kao student na sveučilištu u Frankfurtu sprijateljio se s Horkheimerom, preko kojega je došao u doticaj s «Institutom za društvena istraživanja». Po dolasku nacista na vlast, otišao je u progonstvo, prvo u Oxford, a potom u SAD, gdje je bio angažiran u avangardnim sociološkim projektima (*Radio Research Project*) i u istraživanju *[[autoritarizam|autoritarne]] ličnosti*. U Njemačku se vratio početkom pedesetih. Njegova predavanja na frankfurtskom sveučilištu bilježila su sve veću posjećenost, a širom Europe pronio se glas o njegovom i Horkheimerovom seminaru o Hegelu.

Poput Horkheimera i Marcusea, Adorno je nesmiljeno kritizirao građansko društvo iz marksističke ali i pozicije novohegelijanizma, vodeći računa i o prinosima Freudove psihoanalize. Po Adornovom mišljenju, prijelazom na monopolni kapitalizam (ali i na socijalističke kolektivističke sustave), međuljudski se odnose svode na puki privid; individualni život postaje puka funkcija objektivnih sila koje upravljaju masovnim društvom; individualna sfera svodi se na fiktivno područje potrošnje. Pojedinci se otuđuju, a društveni odnosi dehumaniziraju. Kultura se svodi na «industriju kulture», kategoriju koju su Adorno i Horkheimer tematizirali u «Dijalektici prosvjetiteljstva»; znanost biva podređena profitu te postaje oruđem vlasti nad stvarima i ljudima. Otud i Adornova kritika novopozitivizma (kao filozofije koja podređuje kulturu tehnici) i njegova potvrda filozofije kao dijalektičke misli, što ga sve vodi osebujnom tumačenju marksizma u individualističkom i anarhističkom ključu.

Adornova djela *Minima moralia*, *Dijalektika prosvjetiteljstva* i *Negativna dijalektika* nadahnula su velik dio nove ljevice u Njemačkoj i SAD-u.

## Glavna djela
* *Dijalektika prosvjetiteljstva* (1947.)
* *Filozofija nove muzike* (1949.)
* *Minima moralia* (1951.)
* *Disonanzen* (1956.)
* *Zur Metakritik der Erkenntnistheorie* (1956.)
* *Noten zur Literatur I-II* (1958.-1961.)
* *Einleitung in die Musiksoziologie* (1962.)
* *Moments musicaux* (1964.)
* *Žargon autentičnosti* (1964.)
* *Negativna dijalektika* (1966.)
* *Tri studije o Hegelu* (1968.)
* *Estetička teorija* (1970.)

## Reference

## Vanjske veze
Walter Benjamin

**Walter Benjamin** (Berlin, 15. srpnja 1892. - Port Bou, Španjolska, 26. rujna 1940.), njemački filozof, književnik i prevoditelj

Bio je marksist, aktivan u intelektualnim krugovima europske ljevice. Od 1933. živio je u Parizu, a bježeći pred Gestapom iz okupirane Francuske u Španjolsku počinio je samoubojstvo. Bio je nemilosrdan i oštrouman kritičar građanskog društva i njegove kuluture.

**Djela:**
* "Podrijetlo njemačke tragedije" 
* "Jednosmjerna ulica" 
* "Prema kritici vlasti" 
## Vanjske veze

* „Umetnost u doba tehničke reprodukcije“ 
* Engleska stranica o Valteru Benjaminu na sajtu marxists.org
David Souter

**David Hackett Souter** (fonetski: Dejvid Heket Suter; 17. septembar 1939 - 8. maj 2025) je američki pravnik najpoznatiji po tome što je služio kao pridruženi sudija Vrhovnog suda SAD od 1990. do umirovljenja 29. juna 2009. Jedini je sudija Vrhovnog suda koji je imao dugotrajna sudska iskustva izvan sistema američkog federalnog pravosuđa , služeći umjesto toga kao tužitelj, ministar pravde i sudija na redovnim i višim sudovima države New Hampshire. U Vrhovni sud je imenovan od strane republikanskog predsjednika Georgea H. W. Busha na mjesto ispražnjeno od strane sudije William J. Brennna, i tada je uživao reputaciju konzervativca. Međutim, tokom prakse u Rehnquistovom i Robertsovom sudu je Souter brzo izgradio reputaciju liberala koji pripada njihovim liberalnim manjinama. Souter je 2009. najavio kako se povlači iz Suda nakon čega je predsjednik Barack Obama imenovao Sonyu Sotomayor kao njegovu nasljednicu.

## Izvori

## Literatura
* Abraham, Henry J., *Justices and Presidents: A Political History of Appointments to the Supreme Court.* 3rd ed. (New York: Oxford University Press, 1992). .
* Cushman, Clare, *The Supreme Court Justices: Illustrated Biographies, 1789–1995.* 2nd ed. (Supreme Court Historical Society; Congressional Quarterly Books, 2001). , .
* Frank, John P., *The Justices of the United States Supreme Court: Their Lives and Major Opinions* (Leon Friedman and Fred L. Israel, editors). (Chelsea House Publishers, 1995). , .
* Hall, Kermit L., ed. *The Oxford Companion to the Supreme Court of the United States.* (New York: Oxford University Press, 1992). , .
* Martin, Fenton S., and Goehlert, Robert U., *The U.S. Supreme Court: A Bibliography.* (Congressional Quarterly Books, 1990). .
* Urofsky, Melvin I., *The Supreme Court Justices: A Biographical Dictionary.* (New York: Garland Publishing 1994). , .

## Vanjske veze

* Supreme Court Justice Souter To Retire, Nina Totenberg, *[[NPR]]*, May 3, 2009
* Online Symposium: Justice Souter and the First Amendment , First Amendment Center, July 23, 2009
* The Selling of Judge David Souter to Movement Conservatives
* David Souter discusses his post-Supreme Court future  in the *[[Harvard Law Record]]*, October 2, 2009
* Justice David Souter's Harvard Commencement Remarks, *Harvard Gazette*, May 27, 2010
Sandra Day O'Connor

**Sandra Day O'Connor** (26. mart 1930 -) je američka pravnica najpoznatija po tome što je bila prva žena-sudija u historiji Vrhovnog suda, gdje je služila kao pridruženi sudija od 1981. do umirovljenja 2006. O'Connor je na to mjesto imenovao predsjednik Ronald Reagan 1981. godine , čime je ispunio jedno od obećanja iz izborne kampanje - da će imenovati ženu za prvo ispražnjeno mjesto u Vrhovnom sudu. Tradicionalno se smatrala dijelom konzervativne većine u Rehnquistovom sudu, iako je u kasnijim godinama stekla reputaciju umjerenjaka, odnosno svojim stavovima postići kompromis za liberalnom manjinom. Godine 2006. je napustila Sud, a tadašnji predsjednik George W. Bush imenovao Samuela Alita kao njenu zamjenu.

## Reference

## Vanjske veze

* iCivics.org, project to teach children civics, O'Connor is Chairman of the Board
;Dodatne informacije
:* Congressional Research Service (CRS): Reports regarding Justice O'Connor 
:* "O'Connor not bothered by delayed retirement.", *[[Associated Press|The Associated Press]]* September 28, 2005.
:* "Sandra Day O'Connor prepares for final days on Supreme Court.", *[[Associated Press|The Associated Press]]* September 19, 2005.
:* Cases in which O'Connor has been the deciding vote  (July 1, 2005)
:* Farewell comments from her fellow justices  (July 1, 2005)
:* Centrist justice sought 'social stability'
:* An Interview with Justice Sandra Day O’Connor ''Third Branch'' (August 2009) 
:* Sandra Day O'Connor  directory category
502.

__NOTOC__
Godina **502.** (**[[rimske brojke|DII]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Avijena i Proba ** (ili, rjeđe, **godina 1255. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 502. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Kineski general [[Car Wu od Lianga|Xiao Yan]] prisiljava na abdikaciju [[Car He od Južnog Qija|cara Hea]], posljednjeg vladara dinastije [[Južni Qi]] te preuzima prijestolje pod imenom car Wu, otpočevši tako [[dinastija Liang|dinastiju Liang]].
* Započinje novi rat između [[Vizantijsko Carstvo|Istočnog Rimskog]] (Bizantskog) Carstva i [[Sasanidi|sasanidske]] [[Iran|Perzije]].
* Perzijski [[filozof]] [[Mazdak]] objavljuje kako je privatno vlasništvo uzrok sveg zla na svijetu.
* [[23.10.]] &ndash; Na poziv [[Ostrogoti|ostrogotskog]] kralja [[Teodorik Veliki|Teodorika Velikog]] održan crkveni sinod (tzv. *Synodus Palmaris'') na kome je papa Simah oslobođen svih optužbi za zločine, te time okončana šizma koju je izazvao antipapa Laurencije.


## Rođenja

## Smrti
* Car He od Južnog Qija
* Narsai od Mealete, sirijski pjesnik
* Vahtang I Gorgasali, gruzijski kralj i svetac

## Reference
Narsai

**Narsai** (cca. 399 - cca. 502) bio je sirijski pjesnik i nestorijanski teolog, poznat po nizu homilija us tihu, a koga Asirijska crkva Istoka slavi kao "Harfu duha".

Narsai se rodio u današnjem Iraku, u vrijeme kada je to područje bilo pod sasanidskom vlašću. Nakon smrti roditelja je otišao u tada rimsku Edesu gdje je pohađao tamošnju teološku školu. Tamo je proveo deset godina, a neko vrijeme i predavao. Edesu je oko 471. napustio zbog teoloških neslaganja sa episkopom Kirom. Zajedno sa svojim prijateljem Barsaumom je otišao u Nisibis gdje su tadašnji sasanidski vladari bili mnogo tolerantniji prema nestorijancima od rimskih (bizantskih) careva. Zajedno sa svojim prijateljem Barsaumom je tamo obnovio nekadašnju teološku školu. Kada je 489. istočnorimski car Zenon naredio zatvaranje škole u Edesi, mnogi od njenih učenika i nastavnika su otišli u Nisibis kako bi se pridružili Narsaiju. Narsai je doživio duboku starost i sahranjen je u Nisibisu. Niz njegovih homilija je očuvan do današnjih dana.
Max Horkheimer

**Max Horkheimer** (14. 2. 1895, Zuffenhausen kod Štutgarta; 7. 7. 1973 Nürnberg), njemački filozof i sociolog, osnivač i vodeći mislilac Frankfurtske škole, kao i Kritičke teorije društva. 

## Biografija
Horkheimer studira filozofiju u Frankfurtu, Münchenu i Freiburgu. Doktorira 1922. a habilitirao je 1925. radom "*Kants Kritik der Urteilskraft als Bindeglied zwischen theoretischer und praktischer Philosophie*", Frankfurt 1925. (Kantova kritika rasudne moći kao vezni član između teorijske i praktične filozofije). Od 1925. do 1930. privatni docent, a od 1930. do 1933. redovni profesor za socijalnu filozofiju i direktor instituta za socijalno istraživanje na Univerzitetu u Frankfurtu. Poslije prinudne emigracije Horkheimer otvara filijale instituta u Genevi i na École Supérieure u Parisu. Godine 1934. ponovo osniva Institut uz sudjelovanje Columbia University, New York, 1943-44. direktor istraživanja i izdanja u okviru Studies in Prejudice. 1949. slijedi ponovni poziv Frankfurtskog univerziteta i 1950. iznova osniva Institut für Socialforschung. Od 1951-53 on je rektor Frankfurtskog univerziteta. U periodu od 1954-59. gostuje kao profesor sociologije na University of Chicago. Od 1960. Horkheimer je živio u Montagnoli, Švicarska. Umro je 7.jula 1973. u Nürnbergu.

## Važnija djela
* Autoritet i porodica (1936)
* Tradicionalna i kritička teorija (1937)
* Kritika instrumentalnog uma (1967)
* Dijalektika prosvjetiteljstva (1947) - sa Theodor Adornom.
* Pomračenje uma (1947)
* Egoizam i pokret za oslobođenje 
* Autoritarna država

## Dodatna literatura
1. Komuniciranje i ideologija, dr. Emina Kečo, Veselin Masleša, Sarajevo 1986.
Mazdak

**Mazdak** () je bio perzijski filozof, religijski aktivist i društveni reformator koji često navodi kao proto-socijalist a koji je, izdajući se za Božjeg proroka, stekao veliki uticaj na dvoru sasanidskog vladara Kavada I te uveo niz reformi kojima se poticalo zajedničko umjesto privatnog vlasništva i mjere pomoći siromašnima. Mazdakov nauk, koji se u današnjem Iranu održao nekoliko vijekova nakon njegove smrti, je poznat kao **mazdakizam**.

O detaljima mazdakizma postoje prilično oskudni i ne baš previše pouzdani podaci, temeljeni prije svega na prema neprijateljskim zoroastričkim i muslimanskim izvorima.

## Povezano
* Maniheizam

## Reference

## Vanjske veze
* Religions of Iran: Mazdakism
* Encyclopedia of Orient: Mazdakism 
* History of Zoroastrianism: Mazdak
Dinastija Liang

**Dinastija Liang** (), također poznata i pod nazivom **Južna dinastija Liang** (南梁) je bila dinastija careva koji su vladali južnom Kinom u 6. vijeku, odnosno treća od Južnih dinastija. Osnovao ju je general Xiao Yan kada je 502. godine zbacio cara Hea, posljednjeg vladara prethodne dinastije Južni Qi. Njegova izuzetno duga vladavina je ostala upamćena kao vrijeme prosperiteta i mira, ali je pred njen kraj država pogođena političkom nestabilnošću, te je godine 555. - samo nekoliko godina nakon njegove smrti - njegov nasljednik car Jing prisiljen na abdikaciju od generala Chen Baxiana koji je osnovao novu dinastiju Chen. Iste je godine Wuov unuk Xuan sebe proglasio carem, što dio historičara smatra početkom nove, **Zapadne dinastije Liang**, a dio nastavkom dinastije Liang. Njeni vladari, za razliku od prethodne dinastije, nisu imala suverenu vlast, odnosno bili su u vazalnom odnosu prema sjevernim dinastijama Zapadni Wei, Sjeverni Zhou i na kraju dinastiji Sui čiji ju je vladar car Wen službeno ukinuo 587.

## Reference

## Vanjske veze
503.

__NOTOC__
Godina **503.** (**[[rimske brojke|DIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Volusijana i Deksikrata** (ili, rjeđe, **godina 1256. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 503. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* jul - Bizantska vojska teško poražena od Perzijanaca u Mezopotamiji.
* august - Perzijski kralj Kavad I bez uspjeha opsjeda Edesu.


## Rođenja
* Car Jianwen od Lianga
* Car Wu od Chena

## Smrti
## Reference
Sveta knjiga velikog nevidljivog Duha

**Sveta Knjiga Velikog Nevidljivog Duha**, netačno zvana **Koptsko evanđelje po Egipćanima** (iako potpuno različita od Evanđelja po Egipćanima), je apokrifni spis nastao među Setovim gnosticima u Egiptu.

Traktat pred­stavlja setijanski tip mitološkog gnosticizma. Spis sam o sebi kaže da ga je sastavio veliki Set, a uredio učitelj Eugnost i Agapetik. Nastao je negdje u 2. vijeku.

Dve veoma slične verzije ovog spisa su otkrivene u okviru knjižnice Nag Hamadi: u trećem i četvrtom kodeksu.

## Sadržaj

Sadržaj spisa je gnostička kozmogonija, antropologija i eshatologija setovskog smjera. Spis prikazuje život Setov analogno načinu na koji novozavjetna evanđelja prikazuju život Isusov, uključujući njegovu pretpovijest, podrijetlo nje­gova sjemena, Setov silazak na zemlju, i njegova djela spasenja, naročito kroz krštenje.

U spisu se kroz inkantancije, diskursivno neartikulisane sekvence glasova, daju navodna skrivena imena Nebeskog Oca. U završnici manuskripta se iznosi da je data knjiga skrivena s nadom da će jednom dospeti u ruke izabranog roda:

## Reference

## Povezano
* Apokrif

## Vanjske veze
* Holy Book of the Great Invisible Spirit (gnosis.org)
Markionovo evanđelje po Luki

**Markionovo evanđelje po Luki**, poznato i kao **Markionovo evanđelje**, predstavlja Markionovu verziju evanđelja po Luki s početka 2. vijeka.

Markionova verzija je dosta kraća, te se naučnici spore da li predstavlja izvorniju ili skraćenu verziju. U odnosu na kanonsko Evanđelje po Luki, Markionovom evanđelju nedostaje početak sve do 4:31, dakle pripopovest o Isusovom rođenju i detinjstvu. Markionovom evanđelju po Luki nedostaju i delovi koji govore o Isusovom ulasku u Jerusalim, raspeću i vaskrsenju.

Irinej optužuje Markiona da izostavlja sve što Isus iznosi o Ocu kao Stvoritelju . Tertulijan je prebacio Markionu da ne naučava Pismo svojim perom već svojim perorezom, izrezujući sve ono što nije u skladu s njegovim vlastitim idejama i merilima istinitosti.

## Reference

## Povezano
* Evanđelje po Luki
* Papyrus 69 
* Markion
* Apokrif

## Vanjske veze
* The Marcionite Research Library: contains a full text in English with hyperlinks to the reconstruction sources.
* Marcion: The Gospel of the Lord: five of the original total twenty-one chapters (in English)
* G.R.S. Mead, ''Fragments of a Faith Forgotten'' (London and Benares, 1900; 3rd edition 1931): pp.&nbsp;241– 249 Introduction to Marcion
* History of the Christian Religion to the Year Two-Hundred by Charles B. Waite: It includes a chapter where he compares Marcion and Luke
* ''Marcion and Luke-Acts: A Defining Struggle'' by Joseph B. Tyson A case in favor of the view that the canonical Luke-Acts duo is a response to Marcion. Tyson also recounts the history of scholarly studies on Marcion up to 2006.
Car Jianwen od Lianga

**Car Jianwen od Lianga** (梁簡文帝) (503–551), osobno ime **Xiao Gang** (蕭綱), kurtoazno ime **Shizuan** (世纘), nadimak **Liutong** (六通), bio je kineski car iz dinastije Liang. Bio je sin cara Wua, ali je status krunskog princa dobio tek 531. nakon smrti starijeg brata Xiao Tonga. Kada je godine 549. pobunjeni general Hou Jing zauzeo prijestolnicu Jiankang, Hou je nakon smrti cara Wua krunskog princa Ganga učinio novim carem pod imenom car Jianwen. Njegova vladavina je bila vladavina samo formalna, jer je svu vlast imao Hou. Kada je godine 551. Hou odlučio preuzeti prijestolje, prvo je natjerao cara Jianwena da abdicira u korist svog pranećaka Xiao Donga, a potom ga dao zadaviti.

## Reference

* *[[Knjiga Lianga]]*, vol. 4 http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/lian1.htm .
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 8 http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh1.htm .
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 146, 150, 155, 159, 160, 161, 162, 163, 164.
Prteni put (razvrstavanje)

**Prteni put** može biti:
* Zemljani put
* Prteni put (pjesma) - šokačka pjesma u izvođenju Andrije Lučića; prvi put izvedena na šestom festivalu "Šokačke pisme" u Županji 28. I. 2011. godine.
504.

__NOTOC__
Godina **504.** (**[[rimske brojke|DIV]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Nikomaha bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1257. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 504. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Teodorik Veliki na čelu ostrogotske vojske tuče Gepide te osvaja i pustoši današnji Beograd.
* 7.5. - Liang Wudi, car iz dinastije Liang, donosi ukaz kojim je u južnoj Kini zabranjen taoizam, a umjesto njega uveden budizam kao državna religija..
* maj - Bizantske trupe stavljaju pod opsadu grad Amida i pustoše Parsarmeniju.
* Teodorik Veliki u Ravenni gradi baziliku posvećenu Kristu Otkupitelju danas poznatu kao Bazilika Sant'Apollinare Nuovo (ili 505).


## Rođenja

## Smrti
## Reference
Bazilika Sant'Apollinare Nuovo

**Bazilika Sant' Apollinare Nuovo** () je bazilika, odnosno crkva u italijanskom gradu Ravenni. Početkom 6. vijeka ju je podigao ostrogotski kralj Teodorik kao kapelu u okviru svoje kraljevske palače (što navodi Liber Pontificalis). S obzirom da je Teodorik bio arijanac, crkva je 504. posvećena kao arijanska.

Nakon što su Ravennu zauzeli Bizantinci, pretvorena je u pravovjernu (katoličku/pravoslavnu) crkvu, a car Justinijan I ju je 561. preimenovao u "Sanctus Martinus in Coelo Aureo" ("Sveti Martin na Zlatnom nebu"), posvetivši je sv. Martinu Turskom, poznatom neprijatelju arijanstva. Vjeruje se da su tada prebrisani i uništeni mozaici koji su prikazivali Teodorikov arijanski dvor. Prema kasnijoj legendi, neke od mozaika je dao uništiti i papa Grgur Veliki, jer je njihova "zlatna veličanstvenost" odvraćala vjernike od molitve. Ponovno je preimenovana godine 856. kada su u nju preneseni ostaci Svetog Apolinarija po kojoj je dobila ime. Oštećena je za vrijeme prvog svjetskog rata.

## Reference

## Vanjske veze

*  Adrian Fletcher's Paradoxplace Ravenna Pages  (photos)
*  42 good images  from Bridgeman Art Library
505.

__NOTOC__
Godina **505.** (**[[rimske brojke|DV]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Teodora i Sabinijana** (ili, rjeđe, **godina 1258. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 504. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Istočnorimski car Anastazije I, nastojeći stvoriti uporište koje bi trebalo biti protuteža sasanidskoj tvrđavi Nisibis, u sjeverozapadnoj Mezopotamiji na brzinu gradi tvrđavu/grad kojoj daje ime Anastaziopolis, kasnije poznat kao Dara.
* april - Nakon napada Heftalita na istočna perzijska područja, sasanidski kralj Kavad I potpisuje primijer sa Anastazijem; na temelju njega, i uz odštetu od 1000 funti zlata, perzijske trupe evakuiraju strateški važan grad Amida (današnji Diyarbakir u Turskoj). 
* Armenska apostolska crkva odbacuje odluke Halkedonskog sabora, prekidajući time veze sa bizantskom (i zapadnom) Crkvom te se priključuje drevnoistočnim crkvama.
* Vizigotski kralj Alarik II protjeruje biskupe Ruricija od Limogesa i Cezarija od Arlesa u Bordeaux.

## Rođenja
* Belizar, bizantski general (u. 565)
* Dorotej iz Gaze, kršćanski monastički vođa
* Varahamihira, indijski astronom

## Smrti
* 29.4. - Jovan, koptski patrijarh Aleksandrije
* 13.7. - Eugenije od Kartagine, biskup Kartagine

## Reference
Tuniska nadbiskupija

**Biskup Kartage** ili **Kartagine** je naziv koji se tradicionalno koristio za poglavare Rimokatoličke crkve u Sjevernoj Africi, a čija nadležnost odgovara današnjoj **Nadbiskupiji Tunis** (). Od 3. do 7. vijeka je biskup Kartage imao primat nad svim crkvenim provincijama Afrike zapadno od Afrike, ali je titula posve izgubila na značaju nakon što je bizantski Egzarhat Afrika pao pod vlast muslimanskih Arapa u 7. vijeku. Njegovu nadležnost je u 17. vijeku preuzeo apostolski vikarijat Tunisa; ta je titula ukinuta 1798. i obnovljena 1843. Godine 1884. je uvedena titula nadbiskupa Kartage, a od 1964. do 1965. zamijenjena titulom prelata Tunisa; 1995. je Tunis dobio status biskupije, da bi tek 2010. dobio današnje ime.

## Biskupi, apostolski vikari, nadbiskupi i prelati

### Biskupi [[Kartaga|Kartage]]
* Epenet od Kartage
* Optatus (*moguće biskup grada Thuburbo Minus*)
* Agripin (cca. 197)
* Cyrus 
* Donatus I
* Sv. Ciprijan (249–258)
** Felicissimus; *anti-patrijarh* (251–?), podržavao ga antipapa Novatijan
** Fortunatus; *anti-patrijarh*, podržavao ga antipapa Novatijan
** Maximus; anti-patrijarh*, podržavao ga [[antipapa Novacijan|antipapa Novatijan]] nakon raskola sa Fortunatom.
* Carpophorus (258–?) 
* Lucian
* [[Mensurije]] (?–311)
* [[Cecilijan]] (311–c. 325)
** Majorinus; *anti-patrijarh* (311–315)
** [[Donat Veliki|Donat II Veliki]]; *anti-patrijarh* (315–355; prognan 347)
* Gratus (cca. 330 – 352)
** Parmenianus; *anti-patrijarh* (355–391)
* [[Restitutus (patrijarh)|Restitut]] (352–373)
* Genethlius (373–?)
* [[Sv. Aurelije od Kartagine|Sv. Aurelije]] (391–?)
** Primian; *anti-patrijarh* (391–393), *prvi put*
** Maximianus; *anti-patrijarh* (393–394)
** Primian; *anti-patrijarh* (394 – cca. 400), *drugi put*
* Capreolus 
* [[Kvodvultdeus]] (cca. 434 – cca. 454; pobjegao 439)
* [[Deogracijas od Kartagine|Sv. Deogracijas]] (cca. 454–456)
** *ispražnjena stolica* (456–481)
* [[Eugenije od Kartagine|Sv. Eugenije]] (481–505; prognan 496)
** *ispražnjena stolica* (505–523)
* Boniface (cca. 523 – cca. 535)
* Repartatus (cca. 535 – cca. 553; prognan 551)
* Primosus ili Primasius (cca. 553 – cca. 565)
* Publianus (cca. 581)
* Dominicus (cca. 591)
* Fortunius (cca. 632)
* Victor (cca. 635)
** *nepoznato*
* Thomas (cca. 1053)
* Cyriacus (cca. 1076)
** *nepoznato*

=== [[Apostolski vikar]] Tunisa, cca. 1650–1884 ===
* [[Jean le Vacher]] (1650–1683), od 1668. također i apostolski vikar [[Alžir (grad)|Alžira]]

*nepoznato; položaj ukinut 1798. i obnovljen 1843.*

* Mgr. Sutter (1843–1881)

=== Nadbiskupi Kartage, 1884–1964 ===
* [[Charles Lavigerie|Charles Martial Allemand Lavigerie]] (1881–1892), nadbiskup od 1884
* [[Barthélemy Clément Combes]] (1893–1922) 
* [[Alexis Lemaître]] (1922–1939) 
* [[Charles-Albert Gounot]] (1939–1953) 
* [[Paul-Marie Maurice Perrin]] (1953–1964)

=== [[Prelat]] Tunisa, 1964–1995 ===
* [[Paul-Marie Maurice Perrin]] (1964–1965)
* [[Michel Callens]] (1965–1990)
** *ispražnjena stolica'' (1990–1992)
* Fouad Twal (1992–1995)

### Biskupi Tunisa, 1995–2010
* Fouad Twal (1995–2005)
* Maroun Lahham (2005–2010)

### Nadbiskupi Tunisa, od 2010
* Maroun Lahham (2010–)

## Reference
Epenet

**Epenet** (; ), također *Epentus*, fl. 1. vijek) bio je rani kršćanski preobraćenik i misionar, poznat kao jedan od Sedamdeset apostola.  Bio je rodom iz Ahaje, a na kršćanstvo ga je preobratio Sveti Pavle. Prema tradiciji je otišao u Afriku, gdje je postao prvi biskup Kartagine. 

## Izvori
Car Wu od Chena

**Car Wu od Chena** (陳武帝) (503–559), osobno ime **Chen Baxian** (陳霸先), kurtoazno ime **Xingguo** (興國), nadimak **Fasheng** (法生), je bio kineski car i osnivač dinastije Chen. Prije dolaska na prijestolje se istakao general u službi dinastije Liang vodeći borbu protiv pobunjenog generala Hou Jinga. Godine 555. je preuzeo vlast u puču protiv svog pretpostavljenog, generala Wang Sengbiana, godine 557. je prisilio cara Jinga da mu prepusti prijestolje. Iznenada je umro godine 559. a s obzirom da mu je jedini sin Chen Chang bio talac države Sjeverni Zhou, naslijedio ga je nećak Chen Qian (car Wen).

## Izvori
* *[[Knjiga Chena]]*, vols. 1, 2.
* *[[Historija Južnih dinastija]]*, vol. 9.http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh1.htm 
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 158, 159, 161, 162, 163, 164, 165, 166, 167.

|-
Agripin od Kartagine

**Agripin** (, fl. druga polovica 2. - prva polovica 3. vijeka) je bio kršćanski biskup Kartagine. Za vrijeme njegovog stolovanja se među kršćanima Sjeverne Afrike postavilo pitanje kako se odnositi prema hereticima i raskolnicima. Agripin je u tu svrhu sazvao sinod biskupa Numidije i Afrike 215. na kojem je odlučeno da se oni trebaju nanovo krstiti.

Tertulijan iz Kartage se žestoko obarao na edikt biskupa, najvjerojatnije Agripina Kartaškog, zbog toga što otpušta grijehe preljuba i bluda onima koji obave pokoru. Rasprava se kreće prvenstveno oko preljuba, ali Tertulijan jasno govori i o drugim grijesima, naročito o grijehu otpada od Boga i o ubistvu. Tertulijan kaže svome biskupu u Kartagi:

Jedan od njegovih nasljednika, Sveti Ciprijan, opisuje Agripina u dobrom svjetlu, odnosno da je bio "u dobrom sjećanju" (*bonæ memoriæ vir*).

## Reference
Cecilijan

**Cecilijan** (, fl. 310-e) je bio kršćanski biskup Kartage, poznat po tome što je svojim stavovima potakao donatističku šizmu u Sjevernoj Africi. Tadašnja kršćanska zajednica u toj rimskoj provinciji je početkom 4. vijeka bila teško pogođena Dioklecijanovim progonima, ali i unutrašnjim razdorom koji su izazvali njeni članovi koji su se, nastojeći očuvati život i porodice, javno odrekli svoje vjere. Pokušaj da se nakon završetka progona vrate u zajednicu je izazvao žestoko protivljenje fanatičnih *rigorista* koji su smatrali da se samo kršćani koji su beskompromisno spremni na mučeništvo trebaju smatrati pravim kršćanima; rigoristi su svoje protivnike nazivali *[[lapsi]]ma* (posrnuli) i *[[traditores|traditorima]]* ("izdajnicima"). Cecilijan je, kao i njegov prethodnik Mensurije, imao daleko umjerenije stavove. Nakon Mensurijeve smrti se, pak, protiv njega stvorila opozicija koju je vodila bogata kršćanska plemkinja po imenu Lucila. Na njenu stranu je stao i Sekund, biskup Tigiste i Cecilijanu nadređeni primat Afrike. Godine 311. je održan sinod na kome je Cecilijan ekskomuniciran, svrgnut i na njegovo mjesto postavljen Majorin. Cecilijan i njegove pristaše su, pak, odbile prihvatiti tu odluku.

U spor se zbog toga umiješao Miltijad biskup Rima (papa), kao i car Konstantin Veliki, koji je 313. ozakonio kršćanstvo u Carstvu. Obojica su presudila u korist Cecilijana, a Konstantin je u svojim ediktima izričito opisao Majorina i njegove pristaše kao "luđake". Godine 314. su te odluke potvrđene na Saboru u Arlesu, a 316. i pred carem osobno koji je, nastojeći riješiti spor, naredio da se crkvena imovina koje su kontrolirale Majorinove pristaše, te se predaju Cecilijanu. Raskol među sjevernoafričkim kršćanima se, međutim, nastavio.

## Izvori
* Wace, Henry: A Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D., with an Account of the Principal Sects and Heresies - Caecilianus

## Povezano
* Donatizam
Donat Veliki

**Donat od Casa Nigrae**, poznatiji kao **Donat Veliki** (, ? - 355) bio je kršćanski biskup Kartage, poznat po svojim radikalnim stavovima koji su kasnije postali poznati kao donatizam, odnosno kao jedna od ličnosti važnih za nastanak velike donatističke šizme među kršćanima Sjeverne Afrike.

O njegovom porijeklu i životu postoji malo podataka, uglavnom porijeklom od "pravovjernih" kršćanskih pisaca koji su njega i njegove sljedbenike smatrali hereticima. Prije dolaska u Kartaginu je bio biskup grada Casae Nigra, relativno malog grada na ravnicama Numidije. Dio historičara pretpostavlja da je porijeklom bio Berber, odnosno da je u njegovom ruralnom i relativno zabačenom rodnom kraju kršćanstvo, za razliku od razvijene Kartagine imalo glavno uporište među siromašnim seljacima, odnosno snažnu socijalnu notu koja se odrazila i na militantni pokret *[[agonistici|agonistika]]*. U svakom slučaju, kada je došao u Kartaginu oko 311. ili 313. među kršćanima Kartagine i Sjeverne Afrike je već postojao veliki sukob između dvije frakcije vezane uz različit odnos prema ranijim paganskim progonima, odnosno vjernicima koji su se u ta vremena formalno odrekli vjere u nastojanju da očuvaju imovinu, slobodu i život. Dok su struja, vezana uz biskupe Mensurije i Cecilijan zalagala za "pragmatični" i blagi odnos prema njima, dotle su njihovi protivnici, *rigoristi*, okupljeni oko Sekunda, biskupa Tigiste, držali da se samo kršćani beskompromisno spremni na mučeništvo imaju smatrati kršćanima, odnosno da se *[[lapsi]]ma* ("posrnulima") i *[[traditores|traditorima]]* ("izdajnicima") zapriječi povratak u Crkvu. Sukob između dviju struja je eskalirao kada je 311. Cecilijan svrgnut od rigorista koji su na sinodu svrgnuli Cecilijana i za novog biskupa izabrali Majorina. Iako je Cecilijan dobio podršku pape Miltijada i cara Konstantina, nakon Majorinove smrti je novim biskupom postao Donat. Na tom mjestu je ostao više od trideset godina, sve dok godine 347. nije uhapšen i prognan u Galiju gdje je i umro.

## Vanjske veze
* Catholic Encyclopedia: Donatists
* History of the Donatists
Kvodvultdeus

**Kvodvultdeus** ( , ? - Napulj, cca. 450), poznatiji kao **Sveti Kvodvultdeus**, je bio kršćanski biskup Kartage, koji se slavi kao svetac kao Rimokatoličkoj crkvi. Bio je jedan od učenika Svetog Augustina koji mu je posvetio neke od svojih kasnijih radova. Kada su za vrijeme Velike seobe naroda u Sjevernu Afriku provalili i Vandali te krajem 430-ih zauzeli Kartagu, Kvodvultdeus je postao meta vjerskih progona. Kao nikejski (pravovjerni) kršćanin se odbio preobratiti na arijanstvo koje su ispovijedali vandalski osvajači na čelu sa kraljem Gajzerihom. Zbog toga je prognan u Italiju, a tradicija kaže da su za vrijeme putovanja brodovi imali probušenu oplatu i puštali vodu. Usprkos toga, sretno se iskrcao kraj obale Napulja gdje je proveo ostatak života.

## Reference

## Vanjske veze
* Patron Saints: Saint Quodvultdeus 
* 
* Opera Omnia by Migne Patrologia Latina with analytical indexes
Eugenije od Kartagine

**Sveti Eugenije od Kartagine** (, ? - 13. jul 505) bio je kršćanski biskup Kartagine koga kao sveca slavi Rimokatolička crkva. Na mjestu biskupa je godine 480. zamijenio Deogracijasa, u vrijeme kada je Kartagina bila pod vlašću Vandala i njihovih arijanskih kraljeva. Eugenije, koji je vodio nikejske ("pravovjerne") kršćane, svojim je postupcima - privođenju arijanskih vjernika u svoju crkvu - prkosio je kralju Hunerihu, koji je to izričito zabranio. Između godine 481. i 484. je spor između arijanaca i nikejanaca pokušan izgladiti sinodom, ali sa koga se arijanski biskup povukao, jer nije znao latinski. Nakon toga je veliki broj svećenika i vjernika prognan na Korziku, a sam Eugenije u pustinju Tripolitanije. Odatle ga je vratio novi kralj Guntamund, koji je dozvolio da se ponovno otvore nikejanske crkve. Međutim, novi kralj Trasamund ga je osudio na smrt. Kazna je, međutim, preinačena u progonstvo. Eugenije je poslan u Vienne u današnjoj Francuskoj, koji se u to vrijeme nalazio pod vlašću arijanskog Vizigota. Tamo je i umro 13. jula 505.

## Source
*
Papa Jovan I (II) od Aleksandrije

**Papa Jovan I od Aleksandrije** (? - 29. april 505) bio je patrijarh Aleksandrije od 496. do svoje smrti. Naslijedio je prethodnog patrijarha Atanazija II i bio prvi patrijarh izabran iz redova pustinjskih monaha umjesto iz redova učenih crkvenih otaca iz same Aleksandrije. Iako je po svojim uvjerenjima bio mijafizit, prihvatio je *[[Henotikon]]*, odnosno kompromis sa "pravovjernim" kršćanima. Zbog toga ga i Koptska crkva priznaje kao svog papu i slavi kao sveca, dok ga Aleksandrijska pravoslavna crkva priznaje kao svog patrijarha, iako pod imenom **Jovan II** (zato što je za nju legitimni prethodnik Jovana od strane mijafizita prognani Jovan Malaja).

## Vanjske veze
* Coptic Synexarion 

 

|-

|-
506.

__NOTOC__
Godina **506.** (**[[rimske brojke|DVI]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Mesale i Dagalaifa** (ili, rjeđe, **godina 1259. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 506. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Istočnorimski car Anastazije I, nastojeći stvoriti uporište koje bi trebalo biti protuteža sasanidskoj tvrđavi Nisibis, u sjeverozapadnoj Mezopotamiji na brzinu gradi tvrđavu/grad kojoj daje ime Anastaziopolis, kasnije poznat kao Dara (ili 505).
* 2.2. - Vizigotski kralj Alarik II donosi zakonik, odnosno kodifikaciju rimskog prava, poznatu kao Alarikov brevijar.
* Bizantsko Carstvo i Perzija sklapaju mirovni sporazum kojim je priznat predratni status quo.
* Franački kralj Klodvig I tuče Alemane kod današnjeg Strassbourga.
* 10.9. &ndash; "Pravovjerni" (katolički) biskupi Galije pod vizigotskom vlašću se sastaju na Saboru u Agdeu.


## Rođenja
* Sanghapala, Mon-kmerski budistički redovnik (u. 518)
* Wei Shou, kineski historičar
* Carica Zhang Yao'er

## Smrti

## Reference
Sanghapala

**Sangaphala** (također poznat i po imenu **Sanghabhara**, ? - 518) bio je budistički redovnik i misionar porijeklom iz Jugoistočne Azije. Oskudni podaci navode da je došao u Kinu početkom 6. vijeka te tamo prevodio svete budističke tekstove na kineski jezik. Pretpostavlja se da je po nacionalnosti bio Mon ili Kmer.
Wei Shou

**Wei Shou** (), Xingtai, provincija Hebei, 506–572), je bio kineski pisac i historičar. Najpoznatiji je po tome što je godine 554. sastavio *[[Knjiga Weija|Knjigu Weija]]*, jedan od najvažnijih tekstova u kineskoj historiografiji.

## Povezano
* Dvadeset četiri historije

## References
* Cao, Daoheng, "Wei Shou". *[[Enciklopedija Kine|Encyclopedia of China]]*, 1st ed.
Varāhamihira

*Varāhamihira *' (Devanagari: वराहमिहिर) (505–587), također poznat i kao Varaha ili Mihira, bio je indijski astronom, matematičar i astrolog koji je živio u Ujjainu. Smatra se jednim od "devet dragulja" (Navaratne) na dvoru legendarnog kralja Vikramadityje (koji je prema nekim špekulacijama u stvari Gupta car Chandragupta II Vikramaditya). Poznat je prije svega po knjizi ** (ili *Pancha-Siddhantika*, "[Trakta] o Pet astronomskih kanona) koja potiče iz 575. te predstavlja glavni izvor o pet ranijih indijskih tekstova koji su danas izgubljeni. Također jje autor enciklopedijske zbirke Brihat-Samhita, kao i nekoliko astroloških traktata.

## Napomene


## Vanjske veze
* 
* Pancasiddhantika, Brhat Jataka, Brhat Samhita and Hora Shastra Various editions in English and Sanskrit. (PDF)
Dorotej iz Gaze

**Dorotej iz Gaze** (, 505-565/620,), poznat i kao **Ava Dorotej**, bio je kršćanski monah (pustinjak) iz Palestine koga kao sveca slave Rimokatolička i Pravoslavna crkva.

Poznat je autor mnogih pisama i traktata u kojima daje instrukcije za asketski život.

## Život

Živeo krajem šestog i početkom sedmog veka. Mladost je proveo u na visokim školama. Svoj monaški život je započeo u manastiru koji se nalazi na putu iz Askalona u Gazu, u Palestini.  Nakon boravka u opštežitiju, ava Dorotej se udaljio iz i osnovao svoju zajednicu. Verovatno iz tog vremena i potiču njegove pouke, izgovorene učenicima.

Umro je oko 620. godine.

Pravoslavna crkva slavi spomen na Avu Doroteja 5. juna po julijanskom kalendaru.

## Dela

Ava Dorotej je ostao poznat po njegovim poukama. One su (zajedno sa Lestvicom Svetog Jovana Lestvičnika, pisanom sistematičnije i sa sveobuhvatnijom namerom izlaganja hijerarhije hrišćanskih rajskih vrlina) lektira na kojoj su se vaspitavale generacije monaha i hrišćana.

## Reference

## Vanjske veze
* Prepodobni Dorotej Palestinski, Pouke
* Sulpicio Severo, ''Dorothei episcopi Tyri qui sub Constantino magno vixit, De vita ac morte Prophetarum et Apostolorum, Synopsis'' Parisiis 1560
Carica Zhang Yao'er

**Carica Zhang Yao'er** (章要兒) (506–570), formalno **Carica Xuan** (doslovno "odgovorna carica"), bila je carica kineske dinastije Chen, odnosno supruga njenog osnivača cara Wua (Chen Baxian).

Bila je rodom iz Kapetanije Wuxiang, a za Wua, tada generala u službi dinastije Liang, se udala nakon smrti njegove prve supruge Gospe Qian. Opisana je kao vrlo dobro obrazovana i s talentom za poeziju i matematiku. Wu je imao petoro sinova i dvije kćeri, ali je kao njen sin pouzdano identificiran jedino Chen Chang. Caricom je postala nakon što je Chen Baxian postao carem 557. Nakon muževe smrti se bez uspjeha opirala pokušaju Wuovog nećaka Chen Qiana da preuzme prijestolje, kao što nije mogal spriječiti ni Chen Changovu likvidaciju nakon povratka iz zarobljeništva u državi Sjeverni Zhou 560. 

## Izvori
*  *[[Knjiga Chena]]*, vols. 1, 2, 7.
*  *[[Historija Južnih dinastija]]*, vols. 9http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh1.htm , 12http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/ssh2.htm .
*  *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 167, 170.

|-
Dara (Mezopotamija)

**Dara** ili **Daras** () je bio važni istočnorimski utvrđeni grad u sjevernoj Mezopotamiji na granici sa Sasanidskim Carstvom. Zbog svoje velike strateške važnpsti, oko njega su se često vodile borbe u bizantsko-perzijskim ratovima u 6. vijeku, uključujući znamenitu bitku kod Dare 530. Nakon što su ga godine 639. zauzeli Arapi, izgubio je svoju stratešku važnost, te je postepeno napušten. Njegove ruševine se nalaze na mjestu sela Oğuz u suvremenoj Turskoj.

## Vanjske veze

* Article  on the city by *[[Encyclopædia Iranica]]*
507.

__NOTOC__
Godina **507.** (**[[rimske brojke|DVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Anastazija i Venancija** (ili, rjeđe, **godina 1260. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 507. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Bitka kod Vouilléa: Franački kralj Klodvig I kod današnjeg Poitiersa nanosi odlučujući poraz Vizigotima koji nakon njega gube dotadašnju hegemoniju nad područjima Galije. Vizigotskog kralja Alarika II, koji je poginuo u bitci, nasljeđuje njegov sin Gesalec.
* Grad Guilin u današnjoj Kini mijenja ime u Guizhou.
* U današnjem centralnom Afganistanu izrađena manja od dvije statue Buda iz Bamyana.
* U gradu Copan u današnjem Hondurasu izrađen oltar majanskog boga smrti.


## Rođenja
* Car Wen od Zapadnog Weija
* Car Xiaozhuang od Sjevernog Weija
* Yuwen Tai, kineski vojskovođa

## Smrti
* Alarik II, kralj Vizigota (u bitci kod Vouilléa)
* Domangart mac Ferguso, kralj Dál Riate
* Car Buretsu, japanski car
* Carica Yu

## Reference