open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Giovanni Dolfin

**Giovanni Dolfin** (oko 1280., Venecija - 1361., Venecija), bio je 57. mletački dužd koji je vladao od 1356. sve do svoje smrti.

## Biografija
Giovanni je bio iz poznate i bogate venecijanske aristokratske porodice Dolfin koja je pored posjeda u Venetu imala i imanja po Istri. Proslavio se kao jedan od komandanata flote koja je 1350. pobjedila Koper, nakon tog je obavljao brojne vojničko-diplomatske zadatke za Mletačku Republiku, bio je ambasador u Bizantu, Veroni i ponovno u Bizantu. Čitavo vrijeme isticao se i kao žestoki protivnik Republike Genove, tako da je izabran za prokuratora Bazilika sv. Marka tijela iz kojeg su se izabirali mletački duždevi.

Vijest o izboru za dužda zatekla ga je u opkoljenom Trevisu, u koji je poslan kao komandant trupa koje su se trebale suprostaviti ugarskoj vojsci kralja Ludovika I.. Po stupanju na dužnost sklopio je 1358. mir sa Ludovikom I. i odrekao se pretenzija na Dalmaciju, smatrajući daljnje borbe sa Ugarima čistim gubitkim vremena i snaga, a daljnje zadržavanje posjeda na dalmatinskoj obali nemogućom misijom.

Umjesto tog se koncentrirao na unutrašnju reorganizaciju Mletačke Republike i gušenje urote koju je potakao još 1355. prethodni dužd Marin Faliero.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Dolfìn, Giovanni, doge di Venezia'' na portalu Treccani
Anthocerotophyta

**Anthocerotophyta**, koljeno u carstvu Plantae, briofit. Sastoji se od dva razreda sa 5 redova i 51 vrsta. Raširene su ponajprije u području umjerenih klima ali neke i samo u tropima. Na Balkanu su poznate 4 vrste iz 3 roda.

Ime dolazi od grčkog antos (άνθος) - cvijet, i keras (κέρας) - rog, zbog rogolikih sporogona koji izbijaju iz talusa, po čemu je u slovenskom jeziku poznata kao rogovnjak, a u engleskom kao hornwort.
* **Razred [[Anthocerotopsida]]**
** Red Anthocerotales
*** Porodica: Anthocerotaceae
**** Rod: 
**** Anthoceros, vrsta 5: Anthoceros agrestis, Anthoceros fusiformis, Anthoceros punctatus, Anthoceros scariosus, Anthoceros tuberculatus 
**** Folioceros, vrsta 5: Folioceros amboinensis, Folioceros assamicus, Folioceros dixitianus, Folioceros fuciformis, Folioceros glandulosus 
**** Sphaerosporoceros, vrsta 1: Sphaerosporoceros adscendens
** Red Dendrocerotales
*** Porodica: Dendrocerotaceae
**** Rod: 
**** Dendroceros, vrsta 5: Dendroceros cavernosus, Dendroceros crispatus, Dendroceros granulatus, Dendroceros javanicus, Dendroceros pedunculatus 
**** Megaceros, vrsta 4: Megaceros denticulatus, Megaceros flagellaris, Megaceros minarum, Megaceros pellucidus 
**** Nothoceros, vrsta 4: Nothoceros canaliculatus, Nothoceros endiviifolius, Nothoceros giganteus, Nothoceros superbus 
**** Paraphymatoceros, vrsta 2: Paraphymatoceros diadematus, Paraphymatoceros minutus 
**** Phaeomegaceros, vrsta 4: Phaeomegaceros coriaceus, Phaeomegaceros fimbriatus, Phaeomegaceros hirticalyx, Phaeomegaceros skottsbergii 
** Red Notothyladales
*** Porodica Notothyladaceae
**** Rod: 
***** Hattorioceros, vrsta (1): Hattorioceros striatisporus
***** Mesoceros, vrste (2): Mesoceros mesophoros, Mesoceros porcatus.
***** Notothylas, vrste (5): Notothylas breutelii, Notothylas decurva, Notothylas javanica, Notothylas orbicularis, Notothylas temperata 
***** Phaeoceros vrste (10): Phaeoceros engelii, Phaeoceros evanidus, Phaeoceros gemmifer, Phaeoceros hallii, Phaeoceros inflatus, Phaeoceros laevis, Phaeoceros parvulus, Phaeoceros pearsonii, Phaeoceros proskaueri, Phaeoceros tuberosus 
** Red Phymatocerotales 
*** Porodica: Phymatocerotaceae
**** Rod: Phymatoceros, vrsta (2): Phymatoceros bulbiculosus, Phymatoceros phymatodes 
* **Razred [[Leiosporocerotopsida]]** 
** Red Leiosporocerotales
*** Porodica: Leiosporocerotaceae
**** Rod: Leiosporoceros, vrsta (1): Leiosporoceros dussii
## Izvori
Conophytum

Postrojbina: Južna i jugozapadna Afrika: ove su biljke vrlo često poznate pod imenom **Mesembryanthemum** i traže sličan postupak kao Lithops. 

## Uzgoj
Mješavini zemlje dodaje se 25% pijeska, a količina vode prati se po mjesecima (vidi kaktusi). U stadiju mirovanja ove biljke izgledaju kao da su uginule. S prvim zalijevanjem počinju pokazivati znakove života.
Caryophyllales

***Caryophyllales*** (klinčićolike) je botanički naziv za red biljaka iz razreda Magnoliopsida.

## Razdioba
Prema sistemu biljaka APG II iz 2003.g., ovaj red sadrži slijedeće porodice biljaka:

* red Caryophyllales 
:* porodica Achatocarpaceae
:* porodica Aizoaceae
:* porodica Amaranthaceae
:* porodica Ancistrocladaceae
:* porodica Asteropeiaceae
:* porodica Barbeuiaceae
:* porodica Basellaceae 
:* porodica Cactaceae 
:* porodica Caryophyllaceae (karanfili)
:* porodica Didiereaceae
:* porodica Dioncophyllaceae
:* porodica Droseraceae
:* porodica Drosophyllaceae
:* porodica Frankeniaceae
:* porodica Gisekiaceae
:* porodica Halophytaceae
:* porodica Molluginaceae
:* porodica Nepenthaceae
:* porodica Nyctaginaceae
:* porodica Physenaceae
:* porodica Phytolaccaceae
:* porodica Plumbaginaceae (Vranjemili)
:* porodica Polygonaceae
:* porodica Portulacaceae
:* porodica Rhabdodendraceae
:* porodica Sarcobataceae
:* porodica Simmondsiaceae
:* porodica Stegnospermataceae
:* porodica Tamaricaceae

Podaci za 2012 godinu navode porodice:
# Achatocarpaceae
# Aizoaceae
# Amaranthaceae
# Basellaceae
# Cactaceae
# Caryophyllaceae
# Chenopodiaceae
# Halophytaceae
# Molluginaceae
# Nyctaginaceae
# Phytolaccaceae
# Portulacaceae
# Simmondsiaceae

## Reference
Marin Falier

**Marin Faliero** (oko 1285., Venecija - 1356., Venecija), bio je 55. mletački dužd koji je vladao svega jednu godinu od 1354. do svog smjenjivanja iduće godine. On je bio jedini venecijanski dužd koji je smjenjen zbog urote i nakon tog osuđen na smrt odsjecanjem glave.

## Biografija
Prije izbora za dužda bio je podesta na Hvaru i Braču 1334., nakon tog podesta Padove 1338., Trevisa 1339. i Chioggie 1342. Zatim je 1346. kao komandant venecijanske flote sudjelovao u gušenju zadarske pobune.

Nakon toga je opet po jednu godinu bio podesta po gradovima u Venetu i u par navrata komandant venecijanske mornarice. Nakon svih tih brojnih dužnosti 1354. izabran je za dužda. U to vrijeme Mletačka Republika bila je već skoro četiri godine u ratu sa rivalskom Republikom Genovom, a ratna sreća koja je ispočetka bila na venecijanskoj strani sad se počela okretati na stranu protivnika. Svega mjesec dana od svog izbora, Faliero je poslao flotu pod zapovjedništvom Niccola Pisanija protiv Genovežana, ali je ona pretrpljena katastrofalni poraz, u kom su svi venecijanski brodovi uništeni i zapljenjeni. Nakon tog je bio prisiljen zatražiti intervenciju od cara Svetog rimskog carstva Karlo IV, koji je uspio uvjeriti Genovežane na obustavu neprijateljstava na četiri mjeseca.

Venecijanci su izgleda bili totalno nezadovoljni lošom politikom svojih oligarha i katastrofalnim ekonomskim stanjem koje je vladalo u gradu, a to nezadovoljstvo htio je iskoristiti Faliero i izvesti državni udar u aprilu 1355.

On je uspio okupiti nezadovoljnike među građanima, i nadao se da će uz njihovu pomoć uspjeti srušiti aristokraciju i sam preuzeti vlast. Ali kako mu je urota bila loše organizirana, jedan od urotnika krznar Vendrame, otkrio je njegove namjere, pa su svi ubrzo pohapšeni. Deset njegovih kolovođa obješeno je ispred Duždeve palače a njemu je sudio sud od 36 izabranih plemića. Oni su ga osudili na smrt odsjecanjem glave i zapljenu svih njegovih dobara, jedinu milost pokazali su prema njegovoj drugoj ženi kojoj je ostavljeno 2000 dukata za uzdržavanje.

Inače po venecijanskim legendama uzroci te pobune bili su sasvim drugi i prozaičniji – uvreda koju je nanio Michele Steno (inače budući dužd) Aluici Gradenigo, drugoj ženi Marina Faliera, zbog koje ga je on strpao u zatvor, i navodno izrazio opće nezadovoljstvo sa venecijanskom aristokracijom.

## Ostavština
Venecijanska vlast željela je potpuno izbrisati bilo kakvu uspomenu na Marina Faliera pa su i njegov portret (obavezni za sve duždeve) odstanili iz Sale velikog vijeća, a na njegovom mjestu obojali prostor u crno uz natpis *Hic est locus Marini Faletro decapitati pro criminibus* (To je prostor rezerviran za Marina Faliera, obezglavljenog zbog zločina).

Njegova sudbina bila je inspiracija za dramu koju je 1820. napisao Lord Byron i nešto kasnije 1829. Casimir Delavigne, koja je nešto kasnije 1835. iskorištena kao libreto za operu Gaetana Donizettia *[[Marino Faliero (opera)|Marino Faliero]]*.

## Reference

## Vanjske veze

* ''FAILIER, Marino'' na portalu Treccani
Actinidiaceae

**Aktinidijolike** (Actinidiales), biljni red koji obuhvača porodicu **Actinidiaceae** Hutch. sa rodovima Actinidia Lindl., Clematoclethra (Franch.) Maxim. i Saurauia Willd.

Ovaj red neki znanstvenici klasificiraju pod imenom Actinidiaceae kao porodicu reda Ericales (vrjesolike) Dumortier, a naziv Actinidiales Takht. ex Reveal kao njezin sinonim., a po drugima pripada u nadred Ericanae i podrazred Dilleniidae.

Najpoznatiji plod poznat je podimenom kivi ili aktinidija.
## Reference
Aizoaceae

**Aizoaceae** je biljna porodica koja sadrži 126 rodova i oko 1100 vrsta.

Biljke iz ove porodice poznate su pod nazivom kamene biljke i pokrivači od korova. U staroj klasifikaciji ova porodica je pripadala u Ficoidaceae.

Većina vrsta iz ove porodice dolazi iz južne Afrike, ali nekoliko vrsta je i iz Australije i s Pacifika. 

Nekoliko vrsta se jako razmnožava i predstavljaju pravu pošast. Vrsta poznata pod nazivom novozelandski špinat (Tetragonia tetragonioides) je uzgojena kao vrtna biljka koja uspijeva na suhom tlu i koristi se kao salata.

## Rodovi
* *[[Acrodon]]*
* *[[Acrosanthes]]*
* *[[Aethephyllum]]*
* *[[Aizoanthemum]]*
* *[[Aizoön]]*
* *[[Aloinopsis]]*
* *[[Amphibolia]]*
* *[[Antigibbaeum]]*
* *[[Antimima]]*
* *[[Apatesia]]*
* *[[Aptenia]]*
* *[[Arenifera]]*
* *[[Argyroderma]]*
* *[[Aspazoma]]*
* *[[Astridia]]*
* *[[Bergeranthus]]*
* *[[Berrisfordia]]*
* *[[Bijlia]]*
* *[[Braunsia]]*
* *[[Brownanthus]]*
* *[[Carpanthea]]*
* *[[Carpobrotus]]*
* *[[Carruanthus]]*
* *[[Caryotophora]]*
* *[[Cephalophyllum]]*
* *[[Cerochlamys]]*
* *[[Chasmatophyllum]]*
* *[[Cheiridopsis]]*
* *[[Circandra]]*
* *[[Cleretum]]*
* *[[Conicosia]]*
* *[[Conophytum]]*
* *[[Corpuscularia]]*
* *[[Cylindrophyllum]]*
* *[[Cypselea]]*
* *[[Dactylopsis]]*
* *[[Delosperma]]*
* *[[Dicrocaulon]]*
* *[[Didymaotus]]*
* *[[Dinteranthus]]*
* *[[Diplosoma]]*
* *[[Disphyma]]*
* *[[Dorotheanthus]]*
* *[[Dracophilus]]*
* *[[Drosanthemopsis]]*
* *[[Drosanthemum]]*
* *[[Eberlanzia]]*
* *[[Ebracteola]]*
* *[[Enarganthe]]*
* *[[Erepsia]]*
* *[[Esterhuysenia]]*
* *[[Faucaria]]*
* *[[Fenestraria]]*
* *[[Frithia]]*
* *[[Galenia]]*
* *[[Gibbaeum]]*
* *[[Glottiphyllum]]*
* *[[Gunniopsis]]*
* *[[Hallianthus]]*
* *[[Hereroa]]*
* *[[Herreanthus]]*
* *[[Hymenogyne]]*
* *[[Imitaria]]*
* *[[Jacobsenia]]*
* *[[Jensenobotrya]]*
* *[[Jordaaniella]]*
* *[[Juttadinteria]]*
* *[[Khadia]]*
* *[[Lampranthus]]*
* *[[Lapidaria]]*
* *[[Leipoldtia]]*
* *[[Lithops]]*
* *[[Machairophyllum]]*
* *[[Malephora]]*
* *[[Mesembryanthemum]]*
* *[[Mestoklema]]*
* *[[Meyerophytum]]*
* *[[Mitrophyllum]]*
* *[[Monilaria]]*
* *[[Mossia]]*
* *[[Muiria]]*
* *[[Namaquanthus]]*
* *[[Namibia]]*
* *[[Nananthus]]*
* *[[Nelia]]*
* *[[Neohenricia]]*
* *[[Octopoma]]*
* *[[Odontophorus]]*
* *[[Oophytum]]*
* *[[Ophthalmophyllum]]*
* *[[Orthopterum]]*
* *[[Oscularia]]*
* *[[Ottosonderia]]*
* *[[Phyllobolus]]*
* *[[Pleiospilos]]*
* *[[Plinthus]]*
* *[[Polymita]]*
* *[[Psammophora]]*
* *[[Pseudobrownanthus]]*
* *[[Psilocaulon]]*
* *[[Rabiea]]*
* *[[Rhinephyllum]]*
* *[[Rhombophyllum]]*
* *[[Ruschia]]*
* *[[Ruschianthemum]]*
* *[[Ruschianthus]]*
* *[[Saphesia]]*
* *[[Schlechteranthus]]*
* *[[Schwantesia]]*
* *[[Scopelogena]]*
* *[[Sesuvium]]*
* *[[Skiatophytum]]*
* *[[Smicrostigma]]*
* *[[Stayneria]]*
* *[[Stoeberia]]*
* *[[Stomatium]]*
* *[[Synaptophyllum]]*
* *[[Tanquana]]*
* *[[Titanopsis]]*
* *[[Trianthema]]*
* *[[Trichodiadema]]*
* *[[Vanheerdea]]*
* *[[Vanzijlia]]*
* *[[Wooleya]]*
* *[[Zaleya]]*
* *[[Zeuktophyllum]]*
Autofobija

**Autofobija** ili **monofobija** jeste specifičan strah od izolacije, od osećaja egotizma ili od samoće ili usamljenosti. Osoba ne mora zapravo biti sama, već može jednostavno verovati u to da je se ignoriše, da je ljudi ne vole, da joj neznanci prete itd.

Taj se termin koristi i u svom doslovnom značenju da označi nekotrolisani strah od samoga sebe. Ponekad se povezuje sa samomržnjom. Autofobija može biti simptom drugih psiholoških poremećaja ili može kod neke osobe predstavljati predispoziciju za razvitak takvih poremećaja.

## Simptomi

Kod ljudi koji pate od autofobije mogu se razviti simptomi tog stanja, premda oni ne moraju biti svesni da pate od te fobije. Neki od simptoma autofobije jesu:

* Nekontrolisana anksioznost kad se pomisli na stanje samoće.
* Osećanje da osoba mora učiniti sve kako ne bi ostala sama.
* Nemogućnost da se funkcioniše u samoći ili da se izađe na kraj sa stanjem samoće.
* Potreba za prisustvom drugih.
* Osećanje nepripadanja, strah od gubitka samoga sebe, strah čoveka da će poludeti.

## Uzroci

Autofobija se može javiti kada čoveka ostavi neka bliska osoba, kao što je supružnik ili rođak. To uzrokuje osećanja tuge i usamljenosti, i kako vreme prolazi čoveku je sve teže da se tih osećanja oslobodi.

## Reference
Ai no Corrida

***Carstvo čula*** (jap. *Ai no corrida*) je kontroverzna japansko-francuska erotska drama iz 1976. koju je režirao Nagisa Oshima. Film je snimljen po navodno istinitim događajima o mladom japanskom paru koji je cijele dane provodio u strastvenoj erotskoj vezi pa je digao puno bure nakon premijere zbog eksplicitnih scena spolnog odnosa te je i danas zabranjen u nekim zemljama.

## Radnja

Japan, 1936. **Abe Sada** je bivša prostitutka koja se je zaposlila kao služavka u hotelu. Jedne noći jedan starac ju prepozna i zamoli za spolni odnos, na što ona pristaje, ali ovaj ne uspijeva dobiti erekciju. Vlasnica lokala je Toku čiji je suprug potentni **Kichizo**. On ubrzo započne aferu sa Abeom te se čak i uda za nju. Mladi par po cijele dane provodi u krevetu, isprobavajući stalno nove načine strasti, ali s vremenom počinje gubiti zanos. Konačno, Kichizo zamoli Abe da ga počne daviti tijekom spolnog odnosa. Nakon par pokušaja, ona doživi orgazam još jednom, ali ga zadavi te odreže njegov penis.

## Glumci
* Eiko Matsuda - Abe Sada
* Tatsuya Fuji - Ishida Kichizo
* Aoi Nakajima - Toku
* Meika Seri - Matsuko

## Kritike
Nezadovoljni kritičar Jeremy Heilman je napisao: "Većina onoga što vidimo na filmu nije ni prosvjetljujuće, ni zanimljivo, ni erotično. Film, na kraju, završi kao povijesni dokument u filmskoj povijesti. Njegova fascinacija seksualnom opsesijom je jednodimenzionalna. Likovi su potpuno "zgnječeni" od svoje strasti i kao rezultat toga rad glumaca se doima kao zbirka nepostojećeg nastupa. Ne znamo ništa o njima izvan spavaće sobe. Njihova strast proždire ne samo jedno drugo, nego i cijeli svijet ovog filma. Ja nemam ništa protiv seksualno provokativnih filmova. Dapače, vjerujem da je to zanimljiva tema. No ovdje se doima kao da je redatelj bio hrabar pozabaviti se tom temom jer nije imao ništa za reći."

James Berardinelli je pak hvalio film: "U svojoj nakani da pokaže ponore ljudske opsjednutosti strašću, film je uspio - čak i predobro".

Rumsey Taylor je zaključio: "Postoji trenutačni impuls da aplaudiramo *Carstvu čula* - vjerojatno najiskrenijoj upotrebi eksplicitnog seksa na filmu. Glavni je zadatak mjeriti film po njegovoj estetici, kao što je i donekle prethodno spomenuti seks - koji je prikazan u takvom strpljivom detalju da nikada ne bi bio upitan u stvarnosti...Voljeli vi to ili ne, ovaj film ima bezvremensku moć. Prigovori da se radi o pornografiji - doduše, opravdani s obzirom na temu - su ultimativno neutemeljeni. Pojedine scene između neobičnog para traju predugo, iako, istovremeno, ne sadrže jednoličnu erotičnost kako bi se opisali kao obična pornografija. *Carstvo čula* je vjerojatno najčišći spoj između narativnog filma i pornografije".

## Vanjske veze
* 
* ''Carstvo čula'' na Rotten Tomatoes
Andrea Dandolo

**Andrea Dandolo** (1306., Venecija - 1354., Venecija), bio je 54. mletački dužd koji je vladao punih 11 godina, od 1343. do svoje smrti.

## Biografija
Andrea je bio iz poznate i uticajne aristokratske porodice Dandolo iz koje su već bila tri dužda.

Političku karijeru počeo je graditi kao 22-godišnji mladić, kad je 1328. izabran za prokuratora Bazilike sv. Marka, institucije iz koje su se birali najviši funkcioneri Mletačke Republike. Nakon tog je izabran za podestu Trsta 1333., a od 1336. bio je izabran za providura (visokog administratora Mletačke Republike). Za dužda je izabran 4. januara 1343.

Izgleda da se u svom vladanju inspirirao primjerom Enrica Dandola, osnivača njihove porodične dinastije, pa se i on pored politike, nije ustručavao akcija u bitkama, ali se pored toga bavio i pisanjem, te u svemu tome pokazao i talent. Njegovu vladavinu obilježio je dugi i krvavi rat sa rivalskom Republikom Genovom, u kom je pasionirano sudjelovao i beskonačno ga produžujući, čak i onda kad se mogao sklopiti mir.

Andrea Dandolo je bio osobito zaslužan za reorganizaciju mletačkog pravosuđa, ali i za prikupljanje najstarijih mletačkih dokumenata i osnivanje venecijanskog arhiva (*Liber Albus* i *Liber Blancus*). On se također bavio i historijom, napisao je romansiranu i ne baš osobito pouzdanu historiju Venecije do 1280. – *Cronaca*.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Dàndolo, Andrea'' na portalu Treccani
Pakrački sandžak

**Pakrački sandžak** (Sandžak Začasna, Sandžak Čazma, Sandžak Cernik) je naziv za administrativnu jedinicu (sandžak) Osmanskog carstva, koja se nalazila na području današnje Slavonije i čiji su administrativni centri bili Čazma, Pakrac (od 1559.) i Cernik (od 1592.). Pakrački sandžak je formiran 1557. i postojao je sve do 1699. godine. Sandžak je u početku bio dio Rumelijskog ejaleta, a zatim dio Bosanskog ejaleta (od 1580.). Nakon Karlovačkog mira iz 1699. godine, teritorija ovog sandžaka je pripala Habsburškoj monarhiji.
Požeški sandžak

**Požeški sandžak** je naziv za administrativnu jedinicu (sandžak) Osmanskog carstva, koja se nalazila na području današnje Slavonije i čiji je administrativni centar bila Požega. Požeški sandžak je formiran 1537/38. i postojao je sve do 1699. godine. Sandžak je u početku bio dio Rumelijskog ejaleta, a zatim dio Budimskog (od 1541.), Bosanskog (od 1580.), Sigetvarskog (od 1596.) i Kanjiškog ejaleta (od 1600.). U Požegi je 1611. izbila pobuna, izazvana posljednjim upravnim izmjenama, a pobunjenici su tražili da se sandžak vrati pod jurisdikciju Bosanskog ejaleta. Zbog ovoga je status sandžaka izmijenjen, pa je on u narednom periodu činio kondominijum, koji je pripadao i Kanjiškom i Bosanskom ejaletu. Nakon Karlovačkog mira iz 1699. godine, teritorija ovog sandžaka je pripala Habsburškoj monarhiji.
Mirko Korolija

**Mirko Korolija** (Kistanje, 9. septembar 1886 — Šibenik, 10. jul 1934), književnik i političar.

### Biografija
Mirko Korolija je rođen u Kistanjama u Bukovici, gdje je završio osnovnu školu. U Zadru upisuje „Cesarsko Kraljevsku Veliku Gimnaziju“, gdje počinje pisati pjesme, a prve stihove objavljuje već 1898. godine u *[[Neven]]u* Jovana Jovanovića Zmaja. Profesor maternjeg jezika mu je Vladimir Nazor. U Pragu Korolija završava pravni fakultet, na kojem stiče zvanje doktora pravnih nauka. U to vrijeme objavljuje u svim značajnim srpskim i hrvatskim časopisima. Od 1912. godine službovao je u Kistanjama, a potom u Zadru do 1919. godine, kada je postavljen za sekretara Ministarstva prosvjete u Beogradu.

Bavljenje politikom je započeo 1921. godine u članstvu Jugoslovenske napredne nacionalne omladine, a od 1922. je predsjednik Direktorijuma Organizacije jugoslovenskih nacionalista, Orjune. Od 1925. godine sve je manje politički aktivan, ali i dalje piše tekstove u Orjuninom listu *Pobjeda*. Za upravnika Oblasnog narodnog pozorišta u Sarajevu postavljen je 1928. godine. Od 1930. godine u ''Politici'' objavljuje seriju putopisno-reportažnih tekstova o krajevima i narodu sjeverne Dalmacije, Primorja.

Od 2008. godine ulica Nova 29 u Busijama, prigradskom naselju Beograda, nosi ime po Mirku Koroliji.

## Djela
* *Pesme*, 1914.
* *Zidanje Skadra*, lirska drama, premijerno prikazana u HNK u Zagrebu, 1920.
* *Nove pesme*, 1930.
* *Pesme*, Srpska književna zadruga, Beograd 1933.
* *Izabrana dela*, priredio Jovan Radulović, Srpska književna zadruga i BIGZ, Beograd 1996.

## Literatura
* Ljetopis Srpskog kulturnog društva „Prosvjeta“, svezak tri, Zagreb 1998.

## Reference
Providur

**Providur** iskrivljen izgovor od venecijanskog: *provedadore* = onaj koji vidi stvari, predvidetelj, talijanski: *provveditore*) je bila titula za visokog vladinog funkcionara po srednjovjekovnim državama Apeninskog poluotoka.

Osobito puno providura imala je administracija Mletačke Republike. Svakako da je od svih njih bio najpoznatiji *[[Generalni providur Dalmacije i Albanije]]* (od 16. vijeka)., a nakon tog i *Providur za prekomorske teritorije* (provedadore sopra i confini, također od 16. vijeka).

Venecija je imalo kojekakve providure, praktički gotovo za svaku djelatnost (i teritorij), tako je imala *providura za vjerske objekte* (provedadore alle pompe od 1476.), tri *providura za krmivo* (provedadore alle biade od 1363.), *providura za ulje* (provedadore sopra le vittuarie od 1527.), *providura za javno zdravstvo* (provedadore alla sanità od 1485.), *providura za neobrađeno zemljište* (provedadore sopra li luoghi inculti od 1556.), kao i providure za sol, meso, feudalna imanja i bezbroj drugih.

*Providura* je bilo i u vojnoj administraciji, osobito po venecijanskoj i firentinskoj vojsci u kojima je postojala titula - *Provedadore del campo*.(Providur logora) koji je bio zadužen da u vrijeme rata osigura potrebne trupe. Oni su u Firentinskoj republici odgovarali Vijeću desetorice a u Mletačkoj Republici senatu. Njihove ovlasti su bile toliko visoke, da su ponekad preuzimali komandu nad čitavom vojnom operacijom.

Providura je bilo i po srednjovjekovnim lukama, pogotovo u Mletačkoj Republici odnosno Veneciji, i to po dvoje, jedan je nosio titulu - *Provedadore all'Armar*, on je bio zadužen za brodovlje (galije) i njihove posade, a drugi - *Provedadore all'Porto* se brinuo za luku. Prvi je vrlo često bio i komandant vojske, koji je usto nadgledao i stanje naoružanja i opreme, a drugi koji se nominalno brinuo za luku, imao je sličnu dužnost, jedino što je njegov djelokrug bilo ono što se nalazi na kopnu. U venecijanskoj mornarici postojali su i providuri zaduženi za mornaricu (Provedadore della Camera del mare), njih su zvali i Gazde Arsenala, jer im je sjedište bilo u Arsenalu, gdje su nadgledali sav njegov posao. Njih je u 16. vijeku bilo čak 20, a zatim je njihov broj smanjio na tri. Titula podeste ponovno je uvedena 1919. i to samo u venecijansku luku, kao neka vrsta počasti slavnoj tradiciji, ona je po svemu odgovarala lučkom kapetanu.

U Kraljevini Italiji je od 1923. postojao *Provveditorato generale dello Stato* to je bilo tijelo državne administracije zaduženo za nabavu, skladištenje i distribuciju svih stvari neophodnih za rad različitih državnih službi koje se uz to i brinulo o svim državnim nekretninama. Ono je egzistiralo i u novoj Talijanskoj Republici sve do 2001. kad je ukinuto, od tad je njegov djelokrug rada dodjeljen Odjelu za opću upravu i kadrove u Ministarstvu privrede i financija.

I danas se po Italiji upotrebljava ta titula za administrativce po raznoraznim udruženjima i društvima.
## Reference

## Vanjske veze
* ''Provveditore'' na portalu Treccani 
* Gli uffici con dignità di Sottopregadi na portalu Repubblica Serenissima
ORJUNA

**ORJUNA** (Organizacija jugoslavenskih nacionalista) je bila politička organizacija koja se zalagala za ideju da južnoslavenska plemena čine jednu, jugoslavensku naciju. Osnovana je 25. januara 1921. u Splitu pod imenom *Jugoslavenska napredna nacionalistička omladina* a ukinuta poslije uvođenja Šestojanuarske diktature 1929. Posjedovala je vlastitu paravojnu organizaciju koja je tokom 1920-ih na ulicama tadašnje Jugoslavije vodila sukobe sa hrvatskim nacionalistima i komunistima. Najsnažniju podršku je imala u Dalmaciji i Sloveniji, odnosno krajevima koji su se smatrali najugroženijim od italijanskog iredentizma.

Danas se u Hrvatskoj, a pogotovo u Dalmaciji, izraz "orjunaš" od strane hrvatskih nacionalista i desničara koristi kao pežorativni izraz za "anacionalnog" i "izdajničkog" pripadnika hrvatskog naroda.

## Izvori

* Banac, Ivo (1988). The National Question in Yugoslavia: Origins, History, Politics. Ithica: Cornell University Press. .
Bukovica

**Bukovica** je krševit kraj u Sjevernoj Dalmaciji, u trouglu između Benkovca, Obrovca i Knina, Republika Hrvatska.

## Geografija
Na sjeveru je omeđen rijekom Zrmanjom, na zapadu Karinskim morem, a na istoku i jugoistoku Krkom. Južnom granicom Bukovice prolazi željeznička pruga Zadar - Knin. U reljefnom pogledu, riječ je o krečnjačkoj zaravni nadmorske visine 250 - 300 metara, prošaranoj manjim uzvišenjima (Jurišinka - 674 m).

## Naziv
Pretpostavlja se da je Bukovica ime dobila po nekadašnjem obilju bukove šume koja je nestala ispašom i poljoprivredom.

## Klima
Na području Bukovice osjeća se uticaj kontinentalne i mediteranske klime. Zime su hladne i s dosta vjetrova, naročito bure koja traje i po nekoliko dana. Bura dolazi sa sjevera i sjeverozapada, a ispoljava se snažnim udarima. U toku bure vrijeme je vedro. Za razliku od bure, jugo uglavnom donosi puno vlage i kišu. Ponekad duva i suvo jugo koji osuši zemlju i šteti usjevima. Snijeg sve rjeđe pada.

Topli dani i suše preovlađuju u toku ljeta. Temperature su visoke ali zbog male vlažnosti su izdržljive.

## Privreda
Obradivih površina je malo pa se stanovništvo orijentisalo uglavnom na stočarstvo, posebno ovčarstvo, i u manjoj mjeri ratarstvo. Vegetacijom i poljoprivredom se ovo područje jasno razlikuje od susjednih plodnih Ravnih kotara, u koje se stalno iseljavalo bukovičko stanovništvo.

I prije vojne akcije Oluja to je bio privredno zaostao i depopulacijski prostor, što je proces koji je rat samo ubrzao.

## Naselja
Česta je podjela na **Gornju** ili **Obrovačku Bukovicu** te **Donju** ili **Kistanjsku Bukovicu**. Najveće naselje unutar same Bukovice su Kistanje, a na njenom sjevernom rubu se nalazi Obrovac. Veća bukovička sela su Bilišane, Bjelina, Ervenik, Đevrske, Ivoševci, Karin, Kruševo, Medviđa, Mokro Polje, Pađene i Žegar.

## Reference

## Vanjske veze
* Tromeđa: Bukovica  
* Bukovačke priče
Karinsko more

**Karinsko more** je gotovo zatvoreni morski zaljev površine 5.7 km2 koji je uskim kanalom spojen s Novigradskim morem. Nalazi se oko 30 km istočno od Zadra. Prosječna dubina u zaljevu je 12 metara. U Karinsko more se ulijevaju manji slatkovodni vodotoci koji miješanjem sa slanom vodom uzrokuju nastanak ljekovitog blata. Najveći vodotok je rijeka Karišnica, koja se ulijeva u dnu zaljeva, a tu je i Bijela rijeka. 

Područje Karinskog mora kao ogranak Jadranskog mora zavučen duboko u kopno je naseljeno još od najstarijih vremena. Tu se nalazilo antičko naselje **[[Corinium]]**, a kasnije Karin koji je imao važnu obrambenu ulogu u srednjem vijeku. Naselja koja izlaze na Karinsko more su Kruševo, Gornji i Donji Karin te Pridraga. Danas se tu razvija turizam (auto-kamp, veliko turističko naselje u Gornjem Karinu).
Ravni kotari

**Ravni kotari** su zemljopisno područje u Hrvatskoj smješteno u sjevernoj Dalmaciji. Administrativno se nalaze većim dijelom u Zadarskoj, a manjim, jugoistočnim, u Šibensko-kninskoj županiji.

## Geografija
Prostiru se od Bukovice, Benkovca i Novigradskog mora na sjeveroistoku do tankog priobalnog pojasa od Zadra do Skradina (ušća Krke) na jugozapadu, odnosno od zaleđa Zadra na zapadu do zaleđa Skradina na istoku. Najplodniji su dio dalmatinskog primorja. Administrativno središte je Benkovac kao jedini grad, makar se nalazi na istočnom rubu Ravnih kotara. Najviša točka je vrh Standardac na 305 metara nadmorske visine.

## Prometni položaj
Povoljan je prometni položaj na mjestu gdje se križaju ceste koje vode iz Zadra prema Kninu te iz Like prema moru. Taj položaj je još više naglašen u 20. stoljeću izgradnjom željezničke pruge Zadar-Knin (1966. godine), te posebno autoceste A1 Zagreb-Split (2005.), koja prolazi kraj Benkovca. U Ravnim kotarima nalazi se Zračna luka Zadar u Zemuniku Donjem.

## Stanovništvo
Kao posledica Hrvatske operacije Maslenica doslo je do proterivanja vecinskog srpskog stanovnistva sa ovog podrucja.
Tijekom rata bilo je iseljavanja i stradavanja. Nakon Operacije Oluja 1995. godine, većinsko je hrvatsko stanovništvo.

## Znamenitosti
* arheološko nalazište Smilčić
* greda i zabat s natpisom kneza Branimira u Šopotu iz 879. godine
* kula Stojana Jankovića u Islamu 
* kaštel Benković u Benkovcu
* obiteljska kapela Meštrović na groblju u Benkovcu

## Značajne osobe
* Borislav Dević (1963-), atletičar

Sa područja Ravnih Kotara je i nekoliko narodnih junaka (od kojih su neki opjevani i u narodnim epskim pjesmama) iz doba borbe protiv Turaka koji su se u XVII vijeku borili na strani Mletačke republike, među kojima su serdari:

* Stojan Janković
* Vuk Mandušić
* Zaviša Janković
* Vuk Močivun

## Galerija

Datoteka:Nosnje Ravni Kotari EMZ 1300109.jpg|Narodna nošnja iz Ravnih kotara
Datoteka:Old Maslenica Bridge.JPG|Pogled na Maslenički most i sjeverni dio Ravnih kotara 
Datoteka:Ravni kotari kod Posedarja.jpg|Predjel Ravnih kotara kod Posedarja
Žegar

**Žegar** može biti:
*Žegar, Šentjur, naselje u opštini Šentjur, Slovenija
*Žegar (Bukovica), nekadašnje naselje u oblasti Bukovica, Hrvatska
Žegar (Bukovica)

**Žegar** je nekadašnje naselje u Dalmaciji, u oblasti Bukovica, od kojeg su nastala današnja sela: Kaštel Žegarski, Bogatnik, Nadvoda i Komazeci. Sva 4 naselja se zajednički zovu Žegar.

## Geografija
Žegar se nalazi u sjevernoj Dalmaciji, u *Gornjoj Obrovačkoj Bukovici*, koja se još naziva i *Podgorska* ili *Prava Bukovica*. Okružen je naseljima: Bilišane, Golubić, Krupa, Ervenik, Parčić, Medviđa i Zelengrad.

Kaštel Žegarski je u središtu Žegara i predstavlja upravno središte sa školom, srpskom pravoslavnom crkvom Svetog Georgija, mjesnim odborom, ambulantom. Nadvoda je na desnoj sjevernoj strani rijeke Zrmanje. Komazeci su najveće Žegarsko naselje, smješteno južno od Zrmanje. U Komazecima je područna škola, kao dio osnovne škole iz Žegara. Veći dio teritorije Žegara leži na brdovitom i planinskom zemljištu, jedino je dio Kaštela Žegarskog uz Zrmanju ravan gdje leži Žegarsko polje.

## Historija
Srbi se u Žegaru spominju još davne 1392. godine. Tokom rata Žegar je bio u sastavu Republike Srpske Krajine.

## Stanovništvo
Ukupno, Žegar je 1991. godine imao 2.057 stanovnika, od čega preko 99% Srba.

## Prezimena
Prezimena iz Žegara su: Ušljebrka, Veselinović, Nanić, Đaković, Komazec, Jajić, Kovačević, Bundalo, Babić, Perić, Radmilović, Ivaniš, Grozdanić, Vukčević, Vukanac, Olujić, Relja, Mirilo, Subotić, Nanić-Babić, Milić, Kusalo, Ćoso, Zelić, Vučendić, Kubat, Kopanlija, Samardžić, Šukara, Krnjaja kao i mnoga druga.

## Značajne osobe
* Stojan Janković (1635 — 1687), vođa srpski uskoka
* Gerasim (Kiril) Zelić (Žegar, 22. jun 1752. — Budim, 26. mart 1828.), putopisac, arhimandrit i generalni vikar Srpske pravoslavne crkve u Dalmaciji

## Galerija

Datoteka:Улаз у Жегар.jpg|Tabla na ulazu u Žegar
Datoteka:Православни храм Жегар.JPG|Srpska pravoslavna crkva u Žegaru
Datoteka:Жегарска кула.JPG|Kula u Žegaru
Datoteka:Ријека Зрмања у Жегару.JPG|Rijeka Zrmanja u Žegaru


## Reference

## Vanjske veze

* Vikimapija: Žegar
Crkva sv. Blagovijesti u Dubrovniku

**Srpska pravoslavna crkva sv. Blagovijesti** (srp. *Blagovještenja*) izgrađena je u dubrovačkoj staroj gradskoj jezgri 1877. godine, u ulici *Od puča 8*, na ruševinama starih palača dubrovačke vlastele. Uz nju se danas nalazi i muzej ikona i središte Srpske pravoslavne crkvene općine Dubrovnik. Pored ove crkve postoji i manja i starija pravoslavna bogomolja i groblje na Boninovu.

U Dubrovačkoj Republici službena je religija bilo katoličanstvo i pravoslavnim kršćanima i muslimanima bio je zabranjeno noćenje unutar zidina. Nije dopuštano postojanje nekatoličkih bogomolja osim sinagoge u Žudioskoj ulici koja je bila namijenjena judaistima. Slabljenje dubrovačke države dovelo je do stvaranja pravoslavne općine 1790. godine. Deset godina kasnije posvećena je prva pravoslavna bogomolja koja se nalazila izvan gradskih zidina, na Posatu. Tek 1804. godine pravoslavnom svećeniku dopušteno je stalno boraviti u gradu. Po raznoraznim srpskim i hrvatskim povijesnim izvorima srpskih pravoslavnih kršćana je u Dubrovniku u 19. stoljeću bilo između 300 i 1 000. U tom dobu Dubrovnik su posjetili i srpski jezikoslovac Vuk Karadžić i crnogorski državni poglavar Petar II. Petrović Njegoš. Prva pravoslavna crkva u gradu izgrađena je uz pravoslavno groblje na Boninovu 1848. godine. 

Malobrojni pravoslavni kršćani su se zalagali za svoju bogomolju lobirajući i kod ruskih konzula i kod crnogorskog vladike. Naposljetku je 1877. podignut veliki pravoslavni hram, iako danas u Dubrovniku živi tek oko 1200 vjernika. Crkva tijekom napada na Grad 1991. nije značajnije oštećena.

## Izvori
Ai No Corrida (pjesma)

***Ai No Corrida*** je pop pjesma koju su 1980. godine napisali Chaz Jankel i Kenny Young. Naslov je dobila po francusko-japanskom filmu *[[Ai no Corrida]]* ("Carstvo čula"), koji je izazvao kontroverze svojim eksplicitno erotskim sadržajem iz 1976. Prvi ju je izveo Jankel na svom albumu, ali je daleko poznatija verzija u aranžmanu Qunicyja Jonesa na njegovom albumu *[[Dude (Quincy Jones)|Dude]]* iz 1981. godine. Godine 2005. je vlastitu verziju izdao britanski dance band *[[Uniting Nations]]*.
Anđelković

**Prezime Anđelković** dolazi od Anđelko, Anđeo, što ima različito poreklo. Najviše se pominje kao ime naslednika cara Justinijana Velikog carske porodice Anđela, koji su se vratili iz Vizantije (Konstantinopolja) u prostore južnog Balkana posle zauzimanja Konstantinopolja (Carigrada), i po imenu ili nadimku Anđelko, kao i bestelesnih bića Anđela.

Ovo prezime nose uglavnom porodice sa južnog područja Balkana. Najrasprostranjenije je u Srbiji i Crnoj Gori. Vidna razlika među porodicama koja nose isto prezime je svetac zaštitnik. Najčešće se pominju slave: Mitrovdan , Đurđevdan, Đurđic, Arhanđelovdan, Nikoljdan, sv. Vrači.

Iz porodice Anđelković koji slave (ili su slavili) Svetog Đorđa izašle su porodice sa prezimenom Anđelić, i Angelkovski, koje slave istog svetitelja. Ove izmene su nastale zbog stradanja članova porodica od osmanske vlasti, ili zbog prisilnog menjanja imena od bugarskih ili albanskih vlasti za vreme Prvog i Drugog svetskog rata.

Poznatiji pripadnici porodice Anđelković su:

* kapetan Koča Anđelković
* Gligorije Anđelković
* Milan Anđelković, industrijalac u SAD
* Ilija Struža Anđelković-Nin
* pukovnik Milivoje Anđelković - Kajafa
* Dušan Anđelković, književnik
* Milivoj Anđelković, književnik
* Radmilo Anđelković, pisac
* Zoran Anđelković, političar
* Sava Anđelković, advokat
* Dušan Anđelković, fudbaler

## Vanjske veze
* prezime Anđelković
Streatham

**Streatham**  je prigradski distrikt Južnog Londona, koji većim dijelom pripada Boroughu Lambeth, a manjim dijelom na zapadu (Furzedown, Mitcham Lane i Streatham Park) Boroughu Wandsworth. 

Nalazi se oko 8 km južno od Charing Crossa. Područje Londonski plan navodi kao jedan od 35 većih centara Greater Londona. Distrikt sjeverno od njega je Streatham Hill, dok su dva distrikta na jugu Streatham Common i Streatham Vale.

## Izvori

## Vanjske veze

* The Streatham Society - local amenity society with active local history group
* Streatham - A 19th Century Dormitory Suburb - history of Suburban Streatham by Graham Gower 
* Streatham Art - Artists Studios Open to the Public
Harringay Racers

**Harringay Racers** je bio britanski klub hokeja na ledu sa sjedištem u Harringayu u Engleskoj.

Osnovan je godine 1936. i ispočetka je zajedno sa *[[Harringay Greyhounds]]ima* igrao u dvorani Harringay Arena. Oba kluba su ušla u Englesku nacionalnu ligu, koju su Racersi osvojili sezone 1937/8. Nakon pauze koju je izazvao drugi svjetski rat, liga je ponovno pokrenuta, a Harringay je postao prvak 1948/9. Nakon toga su se Greyhoundsi stopili u novi tim.

Godine 1954. su se Engleska nacionalna liga i Škotska nacionalna liga spojile u Britansku nacionalnu ligu. Racersi su bili njeni prvi prvaci, ali su se iz nje povukli 1958. kada je Arena prodana trgovcima hranom kao skladište. Nakon toga više nisu igrali.

Novi tim pod imenom **Haringey Racers** je osnovan 1990. godine, te je nastupao u Alexandra Palaceu. S radom je prestao 1992, iako su Haringey Greyhounds nakratko preuzeli to ime 2002.

Haringay su ponovno nastupali 2003-2006. godine, prvo u EPL, a potom u elitnoj ligi.

Racers su danas u vlasništvu Davea Richardsa Jr. i u sezoni 2013/14 igraju u ligi Enl2 South.

## Literatura
* A to Z Encyclopaedia of Ice Hockey 
* Martin C. Harris, *Homes of British Ice Hockey*
Randalls Island

Otoci **Randalls** () i **Wards** () su dva dijela otoka, odnosno općine Manhattan u New Yorku koje od ostatka Manhattana dijeli rijeka Harlem, od Queensa East River i Hell Gate, a od Bronx Bronx Kill. U prošlosti su dva otoka bila razdvojena, ali je kanal koji ih je razdvajao (Little Hell Gate) ispunjen zemljom početkom 1960-ih. Na otocima živi 1648 stanovnika na 2,09 km² prema popisu 2010. godine.

Najveći dio otoka zauzimaju parkovi Wards Island i Randalls Island, sa zajedničkom površinom od 175,10 hektara. Tamo se nalazi sportski objekti, trkalište, igrališta i mjesta za piknik.

Otoci su kroz historiju služili za smještaj bolnica, utočišta za duševne bolesnike i groblja. Trenutno se na njemu nalazi nekoliko javnih objekata - dvije psihijatrijske bolnice, državna policijska stanica, vatrogasna akademija, pogon za obradu otpadnih voda i nekoliko utočišta za beskućnike.

Do otoka se može doći mostovima Triborough i Hell Gate, a pješaci do njega mogu također Triborough Bridgeom i Wards Island Bridgeom, koji je također dostupan biciklistma te otok povezuje sa East Harlemom na Manhattanu. Drugi pješački most, koji će ga spajati sa Bronxom, treba biti otvoren 2014.

## Reference

## Vanjske veze

* Randalls Island Park Alliance
* History of Randalls Island
* History of Wards Island
Dominion Theatre

**Dominion Theatre** je teatar na londonskom West Endu, smješten na ulici Tottenham Court Road bluzu St Giles Circusa i tornja Centre Point, odnosno u općini Camden. Sagrađen je u oktobru 1929. na mjestu nekadašnje pivare Horse Shoe Brewery, poznate po Londonskoj pivskoj poplavi. Ispočetka je bio predviđen jedino za teatarske predstave, ali su se od 1930-ih u njemu prikazivali i filmovi. Od 2005. se nedjeljom ujutro u njemu održavaju obredi pentekostalne Hillsong crkve.

## Izvori

* *Guide to British Theatres 1750-1950*, John Earl and Michael Sell pp.&nbsp;106–7 (Theatres Trust, 2000) 

## Vanjske veze

* Official Website
* Hospitality and Events Website
* We Will Rock You Official Website
* Hillsong Church London Website
* Dominion Theatre Seating Plan
DuMont Laboratories

**DuMont Laboratoires** () bila je američka kompanija za proizvodnju elektronske opreme, poznata kao proizvođač prvih komercijalnih elektronskih televizijskih aparata. Osnovao ju je pronalazač Allen B. DuMont 1931. godine u gradu Upper Montclair u državi New Jersey. Svoje prve televizore je na tržište izbacila godine 1938. 

Kako bi potakla prodaju, DuMont Laboratories je godine 1946. osnovala vlastitu televizijsku mrežu pod imenom DuMont Network, koja je nekoliko godina predstavlja konkurenciju trima etabliranim mrežama - NBC, CBS i ABC. 

Godine 1956. DuMont je prekinuo rad TV-mreže (čije je ostatke Metromedia), a 1960. godine proizvodni odjel prodao kompaniji Emerson Radio.

## Vanjske veze

* Dumont Experimental Color CRTs at the Early Television Museum
* DuMont television receiver photo at Greater Boston, June 2005 gallery of broadcasting equipment. Also available is Description and index of entire gallery.
Return of the Scarlet Pimpernel

***Return of the Scarlet Pimpernel*** je britanski crno-bijeli pustolovni film snimljen 1937. u režiji Hannsa Schwartza. Predstavlja nastavak popularnog filma *[[The Scarlet Pimpernel (film, 1934)|The Scarlet Pimpernel]]* iz 1934. godine, a koji se temeljio na istoimenom romanu Emme Orczy. Naslovni lik, koga tumači Barry K. Barnes je Sir Percy Blakeney, engleski aristokrat, koji svoj dekadentni imidž koristi kao krinku kako bi krišom izbavljao francuske aristokrate od revolucionarnog terora.

## Uloge
* Barry K. Barnes ... Sir Percy Blakeney / The Scarlet Pimpernel 
* Sophie Stewart ... Marguerite Blakeney 
* Margaretta Scott ... Theresa Cobarrus 
* James Mason ... Jean Tallien 
* Francis Lister ... Chauvelin
* Anthony Bushell ... Sir Andrew Ffoulkes 
* Patrick Barr ... Lord Hastings 
* David Tree ... Lord Harry Denning 
* John Counsell ... Sir John Selton 
* Henry Oscar ... Maximilien de Robespierre 
* Hugh Miller ... De Calmet, Robespierreov sekretar
* Allan Jeayes ... Sudac na tribunalu
* O.B. Clarence ... De Marre
* George Merritt ... Šef policije
* Evelyn Roberts ... Princ od Walesa
* Ben Williams ... Robespierreov špijun (van špice)

## Izvori


## Vanjske veze
* 
*
The Scarlet Pimpernel (film, 1934)

***The Scarlet Pimpernel*** je britanski crno-bijeli pustolovni film snimljen 1934. u režiji Harolda Younga. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana barunice Emme Orczy. Naslovni lik, koga tumači Leslie Howard, je Sir Percy Blakeney, britanski aristokrat koji za vrijeme Francuske revolucije namjerno koristi krinku feminiziranog slabića kako bi kradom izbavljao francuske aristokrate od revolucionarnog terora. Iza filma je stajao producent Alexander Korda, koji je zajedno sa scenaristom Lajosom Biroom prethodne godine postigao veliki uspjeh sa historijskim filmom *[[The Private Life of Henry VIII]]*; Korda je za ulogu nastojao angažirati Charlesa Laughtona, ali su se nakon najava pobunili poklonici romana, koji su htjeli fizički atraktivnog glumca. Izbor je na kraju pao na Leslieja Howarda i pokazao se kao pun pogodak. Film je doživio veliki uspjeh, a danas se smatra najboljom od svih ekranizacija romana.

Godine 1937. je snimlje nastavak Return of the Scarlet Pimpernel, gdje je naslovnu ulogu tumačio Barry K. Barnes.

## Uloge
* Leslie Howard ... Sir Percy Blakeney/The Scarlet Pimpernel
* Merle Oberon ... Lady Blakeney, née Marguerite St. Just
* Raymond Massey ... Citizen Chauvelin
* Nigel Bruce ... Princ od Walesa
* Bramwell Fletcher ... Svećenik
* Walter Rilla ... Armand St. Just
* Anthony Bushell ... Sir Andrew Ffoulkes
* O. B. Clarence ... Grof de Tournay
* Mabel Terry-Lewis ... Grofica de Tournay
* Ernest Milton ... Robespierre
* Philip Strange ... Član lige

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* Watch the film 
* ''The Scarlet Pimpernel'' on Lux Radio Theater: December 12, 1938
Protej (Eshil)

***Protej*** (grčki: Πρωτεύς) Eshilova je satirska igra koja je prikazana nakon trilogije *[[Orestija]]* na atinskim Velikim Dionisijama 458. pne. Ta je drama izgubljena, s izuzetkom jednog kratkog fragmenta od dva stiha, no veruje se da se njena radnja zasnivala na 4. pevanju *[[Odiseja|Odiseje]]*.

## Priča kod Homera

Prema Homeru, Agamemnonov brat Menelaj nađe se na ostrvu Farosu kod Aleksandrije, odakle ne može otploviti jer nema vetra. Stoga ode do Proteja, "morskog starca" koji živi na tom ostrvu, kako bi saznao da li je bonacu uzrokovao gnev nekog božanstva te da bi saznao vlastitu budućnost. No da bi naterao Proteja da govori, mora ga prvo zarobiti. Protej nastoji pobeći od Menelaja pretvarajući se u raznorazne životinje i biljke, ali najzad, iscrpljen, pristaje da razgovara s Menelajem. Protej potvrđuje da Menelaj mora otići u Egipat i tamo prineti bogovima žrtvu hekatombu, inače neće moći otploviti. Zatim Protej priča o tome kakva je bila sudbina ostalih ahejskih junaka na povratku iz trojanskog rata, pri čemu je jedan veliki odlomak posvećen Agamemnonu i događajima koji se obrađuju u *Orestiji*). Dobivši sve te informacije Menelaj se, u skladu s Protejevim uputstvima, uputi ka Egiptu.

## Hipoteza o zapletu kod Eshila

Iznete su neke pretpostavke, zasnovane i na sadržaju poznatih satirskih drama, o tome šta je mogla biti tema Eshilovog *Proteja*. Neki veruju da su se satiri (koji su u satirskoj igri uvek činili hor) našli na ostrvu Farosu zbog brodoloma, pa ih je možda zarobio Protej, a oni su pomogli Menelaju i na kraju otišli s njim; u nekom trenutku Menelaj je verovatno morao i da se bori sa satirima ne bi li oni držali svoje ruke podalje od Helene). Prema drugom mišljenju, Eshil je možda za polaznu osnovu uzeo onu verziju mita o Heleni koju je obradio Stesihor u *[[Palinodija|Palinodiji]]* i koju je kasnije upotrebio Euripid u svojoj *[[Helena (Euripid)|Heleni]]*); prema toj verziji, Helena nikada zapravo nije stigla do Troje, već je sakrila na ostrvu Farosu. U tom je slučaju moguće da su satiri imalu ulogu Heleninih prosaca. Osim toga, moguće je da je o različitim Protejevim transformacijama u biljke i životinje pripovedao glasnik, s obzirom da je bilo očito nemoguće izvesti te pretvorbe na sceni.

## Reference
R.U.R.

***R.U.R.*** je kazališni komad češkog pisca Karela Čapeka, objavljen 1920. i premijerno izveden 1921. godine, koji se smatra klasičnim djelom žanra science fictiona, ali također poznat po tome što je uveo riječ robot u niz svjetskih jezika. Radnja je smještena u blisku budućnost u kojoj je kompanija Rossum Universal Robots (R.U.R.) proizvelo androidne sluge, ali koje potom dižu pobunu i uništavaju cjelokupno čovječanstvo. Predstava je nedugo nakon premijere postigla veliki uspjeh, te za samo dvije godine bila prevedena na tri jezika.

Godine 1935. je u SSSRu snimljena njena neslužbena filmska adaptacija pod naslovom *[[Gubitak osjeta (film)|Gubitak osjeta]]*, a 1938. je BBC Television Service emitirao istoimenu TV-adaptaciju koja se smatra prvim primjerom science fiction na televiziji.

## Vanjske veze

* General information on the play, including a plot summary and photographs from various historical productions
* R.U.R. in Czech from Project Gutenberg
* English language translation by David Wyllie 
* Audio extracts from the SCI-FI-LONDON adaptation 
* Karel Čapek bio.
* Online facsimile version of the 1920 first edition in Czech.
Science fiction na televiziji

**Science fiction na televiziji** u najširem smislu podrazumijeva sve sadržaje, odnosno scenska djela - drame, igrane ili animirane filmove, odnosno TV-serije science fiction žanra koji se emitiraju kao dio televizijskog programa. U užem smislu se pod time podrazumijevaju djela koja su proizvedena specifično za televizijsko prikazivanje - najčešće televizijske serije (igrane ili animirane), te rjeđe televizijski filmovi i, danas još rjeđe, televizijske drame. Iako se kao žanr pojavio na samim počecima televizije - pri čemu se kao prvi primjer navodi prikazivanje drame R.U.R. na programu britanskog BBC-ja 1938. godine - te iako su djela tog žanra proizvođena i prikazivana na TV-stanicama gotovo svuda u svijetu, science fiction je u pravilu daleko manje prisutan na televizijskim programima u odnosu na druge žanrove. To se prije svega tumači time da scenska djela tog žanra zbog scenografije, kostimografije i specijalnih efekata zahtijevaju daleko veće troškove produkcije.

Od godine 1989. se iz SAD preko satelita i kablovskih mreža emitira Syfy (bivši Sci-Fi Channel), program u potpunosti posvećen filmovima i TV-serijama science fiction žanra.
Telecrime

***Telecrime*** () je britanska TV-serija koja se emitirala na programu BBC Television Service od 1938. do 1939. te, pod naslovom ***Telecrimes*** 1946. godine, poznata kao jedna od prvih serija kriminalističkog žanra u historiji televizije, odnosno prvih za koju je pisan originalan scenario umjesto adaptacija već postojećih književnih ili dramskih djela. Epizode su trajale između 10 i 20 minuta, a radnja je prikazivala posljedice određenog zločina, odnosno gledateljima pružala dokaze da ga pokušaju sami riješiti i otkriti počinitelja. Prikazivane su uživo, a s obzirom da tada nije postojala tehnologija snimanja televizijske slike, danas se cijela serija smatra izgubljenom.

## Popis epizoda
### ''Telecrime'' (1938-39)

### ''Telecrimes'' (1946)

## Izvori
;Opći
* 
* 
* 

;Specifični

## Vanjske veze
*