open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
514.

__NOTOC__
Godina **514.** (**[[rimske brojke|DXIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Kasiodora bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1267. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 514. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji
* Vitalijan preti Carigradu vojskom i flotom, neredi u gradu - car Anastasije I pristaje na njegove uslove.
* 20.7. - Hormizda postaje novi, 52. po redu rimski papa.

## Rođenja

## Smrti

* 19. 7. &ndash; papa Simah
* Aelle od Sussexa, kralj Sussexa i Bretwalda (približni datum)

## Reference
Hormizda

**Hormizda** (, 450. – 6. august 523) je bio 52. po redu papa, čiji je pontifikat trajao od 20. srpnja 514. do 523. godine. Poticao je iz ugledne porodice, a prije zaređenje imao sina koji će kasnije postati papa Silverije. Za vrijeme Lateranske šizme je bio pristaša svog prethodnika Simaha. Nakon Simahove smrti je bez ikakvog otpora proglašen papom. Na početku njegovog pontifikata je još uvijek trajala Akakijeva šizma između rimske i bizantske Crkve, kao i Vitalijanov ustanak prilikom koga su Vitalijanu skloni svećenici u zapadnim provincijama Bizanstkog Carstva prihvatili Hormizdu kao svog poglavara, umjesto omraženom mijafizitskom caru Anastaziju I sklonog patrijarha Timotija I. Za vrijeme ustanka je, pak, i Anastazije I pokušavao pregovorima Hormizdu staviti na svoju stranu, a kada to nije uspjelo, protiv njega nahuškati rimski Senat. Te spletke nisu uspjele, jer je Hormizda uživao podršku ostrogotskog kralja Teodorika Velikog. Tek kada je Anastazije I umro u julu 518. godine, a na mjesto cara došao nikejsko-halkedonskom kršćanstvu vjerni Justin I stvoreni su uvjeti za okončanje šizme. Nakon pregovora sa novim patrijarhom Jovanom, šizma je konačno okončana 519. godine. Hormizda je umro četiri godine kasnije.

## Reference
515.

__NOTOC__
Godina **515.** (**[[rimske brojke|DXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Florencija i Antemija** (ili, rjeđe, **godina 1268. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 515. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[Vizantijsko Carstvo|Bizantski]] car [[Anastazije I (car)|Anastazije I]] uspijeva ugušiti [[Vitalijanov ustanak]].
* [[Damaskije]] postaje posljednji rektor [[Platonska akademija|Platonske akademije]] u [[Atena|Ateni]].
* jesen - U Carigradu se okupilo oko 200 episkopa, uključujući papsku delegaciju, radi sabora o [[Akakijeva šizma|Akakijevoj šizmi]], koji međutim nije otvoren.
* *Sabeiroi'' sa Kavkaza pustoše Kapadokiju.
* Ostrogotski kralj Teodorik Veliki daje svoju kćer Amasaluntu kao ženu vizigotskom plemiću Eutariku.
* Pod pokroviteljstvom kralja Sigismunda osnovana opatija St. Maurice (u današnjem gradu Saint-Maurice u Švicarskoj).


## Rođenja
* Hulü Guang, kineski general u službi dinastije Sjeverni Qi
* Yuwen Hu, regent države Sjeverni Zhou

## Smrti

* Gao Zhao, kineski državnik
* Xuan Wu Di, car kineske dinastije Sjeverni Wei
* Eufemije, svrgnuti patrijarh Konstantinopola
* Arijadna, bizantska carica

## Reference
Lepenica (Bosna i Hercegovina)

**Lepenica** je rijeka u Bosni i Hercegovini, desna pritoka Fojničke rijeke. Duga je 33&nbsp;km. Rijeka Lepenica prolazi kroz opštinu Kiseljak.

Nastaje od Bijele rijeke koja izvire na Bjelašnici i protiče kroz Tarčin i Crne rijeke koja izvire na Bitovnji. Ove dvije riječice sastaju se kod Kreševa.

Rijeka Lepenica u prvih par kilometara teče kroz kanjon. Na kraju toka protječe kroz Kiseljak, gdje prima pritoke Kreševčicu i Rotiljski potok, te se na sjeveroistočnoj periferiji naselja ulijeva u Fojničku rijeku.

Izuzetno je bogata vodom. Do kraja sedamdesetih 20. vijeka bila je bogata i ribom, pogotovo lipljenom. Krivolovci su uništili riblji fond.

Lepenica se uvijek izlijevala, ali se situacija pogoršala nakon gradnje autoputa uz njen tok. Izvođači radova nisu vodili računa o prohodnosti odvoda. Godine 2015. u Kiseljaku obavljeni su radovi na proširivanju i produbljivanju korita rijeke. Izgrađeni su i potporni zidovi.

## Historija
Predio u kojem su sela Zabrđe i Toplica nalazi se na južnom rubu područja Lepenice.
 
Iz antičkog doba je veliko troskovište, a na njivama ispod njega su ostaci antičkog građevinskog materijala i mnogobrojne stare rudarske jame koje su visine čovjeka i pravilno klesane. Od Zabrđa do Homolja, na obje obale Lepenice, su gomile šljunka duge i po nekoliko stotina metara koje su nastale u antičko doba ispiranjem zlata iz riječnog nanosa.

U ranom srednjem vijeku pa sve do 14. stoljeća postojala je velika župa Lepenica, koja se prostirala na području današnjih opština Fojnica, Kreševo i Kiseljak, tj. obuhvatala je čitav sliv današnje Fojničke rijeke. Bila je jedna od sedam župa u srednjoj ili gornjoj Bosni. Najstariji historijski podatak o župi Lepenici nalazi se u povelji ugarsko-hrvatskog kralja Bele IV iz 1244. godine.

U Zabrđu su iz srednjeg vijeka evidentirane dvije nekropole stećaka, od kojih je jedna uništena, a na drugoj sahranjen je veliki knez bosanski Radoja. Historijsko područje – Srednjovjekovna nekropola između sela Zabrđe i Toplice, općina Kiseljak, proglašena je nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine.

Kraj je, slomom srednjovjekovne države 1463. godine, potpao pod osmanlijsku vlast, koja je ubrzo formirala nahije, koje su bile otprilike u istom obimu kao kasne srednjovjekovne knežije. U ranim defterima popisana je i nahija Lepenica u oblasti Kraljeva zemlja.

## Reference

## Vanjske veze
* Sliv Bosne
Gao Zhao

**Gao Zhao** (高肇) (? -515), kurtoazno ime **Shouwen** (首文), bio je velikodostojnik na dvoru kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Bio je ujak cara cara Xuanwua, za čije je vladavine stekao izuzetnu moć. Tada je stekao neprijateljstvo brojnih drugih velikodostojnika i plemića, koji su ga zbog skromnog, odnosno "barbarskog" (korejskog) porijekla držali nepriličnim za visoke dužnosti. Gao Zhao je protiv sebe okrenuo i običan narod kada je orkestrirao smrt popularnog princa Yuan Xiea, kao i zbog raširene korupcije. Uvjeti za njegovo uklanjanje su se stvorili tek nakon smrti cara Xuanwua godine 515. kada je Gao Zaho od strane prinčeva i drugih velikodostojnika namamljen u carsku palaču i zadavljen.
Hulü Guang

**Hulü Guang** (斛律光) (515–572), kurtoazno ime **Mingyue** (明月) je bio kineski vojskovođa u službi dinastije Sjeverni Qi. Njegov otac Hulü Jin (斛律金) je bio Shule poglavica u službi države Sjeverni Wei, koji je kasnije služio pod generalom Gao Huanom, pod kojim je osnovana država Istočni Wei. Sam Hulü Guang se u mladosti istakao kao vješt ratnik i postepeno napredovao u službi novosnovane države Sjeverni Qi. To je posebno bio slučaj za vrijeme careva Wuchenga i Gao Weija, koji su tolerirali razvrat i korupciju i pod kojima je država naglo oslabila. Hulü Guang, koji je bio strogi, asketski vojnik, se, međutim, smatrao jednim od stupova države, te se uspješno borio protiv suparničkih država Sjeverni Zhou i dinastije Chen. Međutim, na kraju je došao u sukob sa dvorskim velikodostojnicima Zu Tingom i Mu Tipoom koji su ga 572. lažno optužili za izdaju. Car Gao Wei je povjerovao u te optužbe i dao pogubiti Hulüa i cijelu njegovu porodicu. Kada je za tu vijest čuo car Wu od Sjevernog Zhoua, bio je njome toliko oduševljen da je proglasio opću amnestiju svih zatvorenika u državi Sjeverni Zhou. Ta se procjena pokazala opravdanom, kada je 578. Sjeverni Qi pao pod udarom Sjevernog Zhoua.
Vitalijan (general)

**Vitalijan** (, ; ? -520) bio je istočnorimski (bizantski) vojskovođa. Poznat je po tome što je godine 513. digao veliki ustanak protiv cara Anastazija I, najvećim dijelom motiviran svojim nikejsko-halkedonskom vjerom, nasuprot cara koji je sve više preferirao mijafizitstvo. Vitalijanu se iz tih razloga, ali i zbog nezadovoljstva Anastazijevom poreznom politikom, priključio veliki dio vojske, ali i brojni siromašni seljaci, zahvaljujući kojima je preuzeo vlast u Trakiji i ozbiljno ugrozio samu prijestolnicu Konstantinopol. Car je ispočetka doživio brojne poraze, te je Vitalijana umjesto vojnim sredstvima nastojao zaustaviti pregovorima, odnosno političkim i vjerskim ustupcima. Tek 515. je Anastazije prikupio dovoljno snaga zahvaljujući kojima je Vitalijanova vojska poražena. Vitalijan se nakon toga počeo skrivati što je potrajalo sve do jula 518. kada je Anastazije umro, a na prijestolje došao halkedonskoj vjeri odan Justin I. On je odmah Vitalijana ne samo amnestirao, nego i proglasio konzulom, te mu povjerio pregovore sa rimskim papom temeljem kojih je okončana višedecenijska Akakijeva šizma između zapadne i istočne Crkve. Međutim, ubrzo nakon toga je ubijen zajedno sa najbližim suradnicima; većina historičara drži da je iza toga stajao Justinov nećak i prijestonasljednik Justinijan I.

## Izvori
* 
* 
* 
* .
* 
* 
*
Yuwen Hu

**Yuwen Hu** (宇文護) (513–572), poznat i po tituli**Sabao** (薩保, iskvareni kineski oblik sogdijanske riječi *sartpāw “vođa karavana”*, također korišten i za sogdijanske vjerske vođe),  formalno **Vojvoda Dang od Jina** (晉蕩公), bio je regent Xianbei dinastije Sjeverni Zhou u Kini. Na vlast je došao kao nećak Yuwen Taija, vrhovnog komandanta vojske i de facto vladar države Zapadni Wei. Nakon Yuwen Taijeve smrti 556. godine je postao skrbnik Yuwen Taijevog sina Yuwen Juea. Sljedeće godine je prisilio cara Gonga da Yuwen Jueu (car Xiaomin) prepusti prijestolje čime je uspostavljena nova dinastija Sjeverni Zhou. Yuwen Hu je međutim nastavio dominirati dvorom, ali se mladi car sa time nije htio pomiriti; kada je iste godine pokušao preuzeti vlast, Yuwen Hu ga je dao ubiti i zamijeniti drugim Yuwen Taijevim sinom - carem Mingom. Godine 560. je, pak, dao otrovati cara Minga te na prijestolje postavio još jednog Yuwen Taijevog sina - cara Wu. Godine 572. ga je, pak, car Wu doveo u zasjedu i ubio te tako osobno preuzeo vlast.

## Napomene
516.

__NOTOC__
Godina **516.** (**[[rimske brojke|DXVI]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Petra bez kolege** (ili, rjeđe, **godina 1269. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 516. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* Evropa i Mediteran
** [[Gundobad]], kralj [[Kraljevstvo Burgunda|Burgunda]], umro posle 33 godine vladanja, nasleđuje ga sin [[Sigismund od Burgundije|Sigismund]] (do [[524]]), koji je za razliku od oca katolik a ne [[Arijanstvo|arijanac]].
** [[6. 11.]] &ndash; Održan [[Sabor u Tarragoni]].
** Vizantijski car [[Anastasije I]] smenio [[Jerusalimska pravoslavna crkva|jerusalimskog]] patrijarha [[Ilija I Jerusalimski|Iliju]] zbog podrške [[Halkedonsko vjerovanje|Halkedonu]], postavljen [[Jovan III Jerusalimski|Jovan III]].
**  - [[Austrazija|Austrazijski]] kralj [[Teodebert I]] porazio [[Higelak]]ovu (*Hygelac*, *Hugleikr'') nordijsku vojsku koja je upala u severnu Galiju.

* Azija
** leto - Kina: Car Wu od Lianga izgradio veliku branu na reci Huai kako bi poplavio i zauzeo uzvodni grad Shouyang, ali sledeće zime dolazi do proboja i pogibije velikog broja ljudi nizvodno.


## Rođenja

* Atalarik, kralj Ostrogota († 534)

## Smrti

* Gundobad, kralj Burgunda (* ca. 452)
* Jovan, koptski patrijarh Aleksandrije
* Oisc, kralj Kenta (mogući datum)
* Babgen I, katolikos jermenske crkve

## Reference
Burgundija (regija)

**Burgundija** (, ) je naziv za historijsku oblast Zapadne Evrope koja se prostirala na teritorijama današnje Francuske i Švicarske, uglavnom oko gornjeg toka rijeke Rhone. Ime je dobila po Burgundima, germanskom plemenu koje se na tom području naselilo za vrijeme Velike seobe naroda u 5. vijeku i osnovalo državu poznatu kao prvo Burgundsko Kraljevstvo. Ono je u 6. vijeku pokoreno od strane Franaka i pripojeno njihovoj državi, ali se očuvalo kao zaseban državnopravni entitet sa vlastitim zakonima sve do podjele Franačkog Kraljevstva u 9. vijeku. Tada su stvorena četiri različita entiteta pod imenom Burgundija - kraljevstvo Gornja Burgundija (oko Ženevskog jezera), kraljevstvo Donja Burgundija (današnja Provansa), Vojvodstvo Burgundija zapadno od Saone i Grofovija Burgundija (današnji Franche-Comte). 

## Vanjske veze

*  
* [Burgundy in the 1913 ''Catholic Encyclopedia'' at BibleWiki](http://bible.tmtm.com/wiki/Burgundvy_(Catholic_Encyclopedia)) 
* Burgundy in the 1913 ''Catholic Encyclopedia'' at NewAdvent.org
*   Burgundy Tourism 
* Départements, arrondissements & cantons of Burgundy (INSEE site)
*  Netbourgogne, site sur la Bourgogne
Sabor u Tarragoni

**Sabor u Tarragoni** je bio crkveni sinod održan u Tarragoni, u tadašnjem Vizigotskom Kraljevstvu, 6. novembra 516. Sazvao ga je nadbiskup Ivan, i predstavljao je prvi provincijski sinod u današnjoj sjeveroistočnoj Španiji (Kataloniji).

## Izvori
*  Catholic Encyclopedia, 1912: Tarragona
Grom: Savršeni um

**Grom: Savršeni um** je religijski spis, odnosno poema pronađena u 20. vijeku u okviru knjižnice Nag Hamadi, jedinstvena po tome što govori iz ženskog lica. Posrijedi je otkrivenje dano od ženske osobe, nazvane Grom (gr. βροντή *brontḗ*), što je u grčkom jeziku ženskoga roda.

Sadržaj teksta *Grom: Savršeni um* jedinstven je u čitavoj knjižnici Nag Hammadi, te je veoma neobičan. U pogledu religijske tradicije, teško ga je klasificirati. On ne sadrži neke posebne kršćanske, židovske ili gnostičke naznake.

## Sadržaj

Sadržaj teksta *Grom: Savršeni um* jedinstven je u čitavoj knjižnici Nag Hammadi, i veoma je neobičan. Najistaknutije obilježje spisa je da su samoobjave često antitetičke, pa čak i paradoksalne.

Paralelizam oblika upućuje na to da su one izvorno bile dio himničke strukture.

## Analiza

Izvesne sličnosti se mogu naći u djelu O podrijetlu svijeta, gde nebeska Eva iznosi himničku samoobjavu, veoma sličnu ovoj u Gromu:

Tragovi iste građe, ali ne u obliku samoobjave, pojavljuje se i u Hipostazi Arhonata (II,4) 89,14-17. Slični primjeri se mogu naći i u drevnoj indijskoj književnosti, u kojoj Božanstvo daje kontradiktorne izjave (Bhagavad-Gita IX, 16-19, Atharva-Veda X, viii, 27-28; Svetasvatara Upanishad IV, 3). Ti primjeri uključuju kako osobne ("Ti si žena, ti si muškarac"), tako i neosobne kategorije ("Smrt sam i besmrtnost, ono što nije i ono što jest").

U grčkome mitu, hebrejskoj Bibliji i drugim izvorima, grom dolazi od najvišega boga (Grci su Zeusa nazivali "Gromovnikom"). Grom je način na koji bog obznanjuje svoju nazočnost na zemlji. Takođe, čini se da savršeni um ima sličnosti sa stoičkom koncepcijom *[[Pneuma|pneume]]*, aktivnoga, razumnoga elementa u svim stvarima, načinjenog od zraka i vatre. Taj element prožima sve podjele i dihotomije. U svojoj manifestaciji kao razum, bio je sposoban podučiti one koji slušaju o putu u istinski život.

Neki znanstvenici su pretpostavljali da je *Grom* gnostički spis te su, sukladno tome, isticali da ženski lik valja shvatiti kao lik Sofije koju nalazimo u gnostičkoj literaturi ili Eve, kakvom je shvaćaju zapisi iz zbirke Nag Hammadi. No, ovaj traktat i dalje odolijeva klasifikaciji.

## Izvori

## Povezano
* Knjižnica Nag Hamadi
* Boginja

## Vanjske veze
*  The Thunder, Perfect Mind (gnosis.org)
*  Izvorni koptski tekstovi
Sigismund od Burgundije

**Sigismund** (? - 524) je bio kralj Burgundije. Bio je sin kralja Gundobada. Obrazovao se kod Avita od Viennea, katoličkog biskupa Viennea, koji ga je preobratio na katoličanstvo sa arijanstva, dotadašnje burgundske vjere. Između njih dvojice je očuvana prepiska. Sigismund je svoje katoličanstvo iskazao osnovavši opatiju Saint Maurice u današnjoj Švicarskoj godine 515. Sljedeće je godine naslijedio svog oca na prijestolju. Godine 522. ga je sin uvrijedio, pa ga je Sigismund dao zadaviti. Godine 523. se suprotstavio Francima, ali je poražen u bitci, potom zarobljen, odveden u Orleans gdje ga je kralj Hlodomer dao pogubiti. Među Burgundima je dobio status mučenika, te je kasnije kanoniziran.

U 14. vijeku je rimsko-njemački car Karlo IV njegove relikvije doveo u Prag, zbog čega je postao svecem-zaštitnikom Češke.

## Vanjske veze

* FMG on Sigimund, King of Burgundy
* Saints and Blessed Page
Inocent VIII

**Incent VIII.** (Genova 1432. - Rim, 25. jul 1494.) bio je 213 papa od 29. augusta 1484. do 25. jula 1492.

## Biografija i pontifikat
Giovanni Battista rođen je u bogatoj i utjecajnoj đenoveškoj porodici Cibo, grčkog porijekla (sa Rodosa), njegov otac bio je rimski senator.

Giovanni Battista rano djetinstvo proveo je na napuljskom dvoru, gdje mu je otac bio potkralj. Školovao se u Padovi i Rimu gdje je stekao veliki krug uticajnih prijatelja, i postao blizak sa papom Pavlom II.

Zaredio se u Rimu 1457., za vrijeme kardinala Calandninija, bratića pape Pavla II.. uz njihovu pomoć postao je biskup Savone 1466. Uz njihovu preporuku i utjecaj papa Siksto IV. postavio ga je za kardinala 1473.

Njegov pontifikat obilježilo je malo ledeno doba, kad je zbog klimatskih prilika došlo do velikog smanjenja usjeva i velikog pomora stanovništva zbog gladi. Zbog tog su osobito po njemačkim zemljama, bili u modi progoni i spaljivanje vještica, na koje se svaljivala sva krivnja za smrzavanje voda, uništenje usjeva, porast krađa i veliku glad.

Inocent VIII. je u svojoj buli *Summis desiderantes* od 5. decembra 1484. sistematizirao način istrage i borbe protiv vračeva i vještica i načine njihova kažnjavanja. Za to je ovlastio inkvizitore Heinricha Kramera i Jacobusa Sprengera koji su to trebali provesti u djelo. Inoćentije VIII je tada osudio i upotrebu konoplje na crnoj misi.

Incent je potvrdio 1487. - Tomása deTorquemadu za velikog inkvizitora Španjolske. Potaknuo je veliki lov i križarski rat protiv vjerskih otpadnika Valdenza, dajući oprost svima koji su sudjelovali u njemu. Zabranio je Mirandolinu knjigu *Conclusiones philosophicae, cabalasticae et theologicae* iz 1486., jer se uvjerio da je 13 od njegovih 900 teza heretično. Incent VIII. podigao je ljetnu rezidenciju Belvedere pored Vatikanske palače, koju su slijedeći pape pretvorili u Palaču Belvedere sa velikim unutrašnjim dvorištem.

Čitav njegov pontifat obilježila je velika besparica, tako da je on inicirao Simoniju u Vatikanu, smišljajući nove svećeničke titule i položaje, koje su kasnije potajno prodavane na aukcijama.

Incent VIII. umro je 25. jula 1492., ostavivši iza sebe dvoje vanbračne djece (Teodorinu i Francesca), koji su se rodili prije nego što se zaredio. Po nekim izvorima imao je čak 16 vanbračne djece, od kojih je preživjelo 14 koje je on zvao nećacima. Incenta VIII. titulirali su *Padre della patria* (Otac domovine) misleći ironično na njegovih 16 potomaka.

Stefano Infessura, tadašnji kroničar rimskog života, zabilježio je da je na Incentu VIII. isprobana prva transfuzija u historiji. Na njegovoj samrtnoj postelji data mu je direktno krv iz vena troje dječaka, koji su umrli za vrijeme tog pokušaja.

## Izvori

## Vanjske veze

* Biografija pape Inocenta VIII., na portalu treccani.it
Papa Jovan II (III) od Aleksandrije

**Papa Jovan II (III) od Aleksandrije** (? - 22. maj 516) je bio patrijarh Aleksandrije koga kao priznaju kako pravoslavci koji ga navode kao **Jovana III** tako i kopti koji ga smatraju papom Jovanom III jer ne priznaju njegovog prethodnika Jovana Talaju.

Bio je redovnik koji je u pustinji živio asketskim životom sve dok nije proglašen patrijarho 29. maja 505. Bio je poznat kao autor brojnih propovijedi i hagiografskih tekstova. U kristološkim sukobima svoga vremena je držao mijafizitsku stranu te podržavao bizanstkog cara Anastazija I i antiohijskog patrijarha Severa. 

## Reference
* 
* 

 

|-

|-
Atalarih

**Atalarik** (rođen 516, umro 534. godine) je bio kralj Ostrogota u Italiji i unuk Teodorika Velikog.
Postao je treći varvarski kralj Italije kad mu je umro deda Teodorik Veliki 526. godine. Otac mu je umro prije toga.
Pošto je Atalarik imao pri tom samo 10 godina, njegova majka Amalasunta je postala regent. 

Majka je pokušala da mu obebedi obrazovanje u duhu rimske tradicije, ali gotsko plemstvo se tome opiralo i zahtevalo je da oni imaju uticaj. Za te još uvek varvare obrazovanje je bilo nebitno. Oni su zahtevali da kralj bude ratnički obučen, a i da pije kao ostali varvari. Taj uticaj je doveo do toga da je Atalarik postao previše odan porocima (pretjeranom opijanju), što ga je fizički ugrozilo, tako da je umro jako mlad 534. godine.

## Povezano
* Goti 
* Ostrogoti 
* Teodorik Veliki
* Germani
Prvo otkrivenje po Jakovu

**Prvo otkrivenje po Jakovu** je ranohrišćanski apokrifni spis otkriven u 20. vijeku u okviru knjižnice Nag Hamadi.

Djelo ima formu "dijaloga otkrivenja" između Isusa i Jakova. Izborom Jakova, koji se nalazio izvan kruga dvanaestorice, ovo otkrivenje pokušava predstaviti alternativu apostolskom autoritetu na koji se pozivao nauk katoličkoga oblika kršćanstva.

## Naslov

Izvorni naslov u samom rukopisu je Otkrivenje po Jakovu. Naučnici ga nazivaju (Prvo) otkrivenje po Jakovu, kako bi ga razlikovali od sljedećega teksta u kodeksu kojeg rukopis također naziva Otkrivenjem po Jakovu.

## Sadržaj

Sudionici razgovora su Gospodin i Jakov, njegov brat, koji mu, po rečima samog Gospodina, nije bio “stvarno brat”:

Malo dalje Isus obrazlaže:

U prvom dijelu teksta (24-30) Jakov Gospodinu postavlja pitanja koja odražavaju njegovu zabrinutost zbog patnji koje će ih snaći, a Gospodin mu pruža utjehu, u vidu gnostičkog nauka o čovjekovu mjestu u svemiru.

Nakon Isusovog raspeća (30), i ponovnoga ukazanja, pripoviješću dominira niz formula koje bi Jakovu trebale pomoći u njegovu sučeljavanju s izazovima neprijateljskih sila koje će pokušati spriječiti njegov uzlaz "Prvobitnome", poslije njegova mučeništva (32-36). Te formule predstavljaju dramatiziranu verziju tekstova koji se pominju drugdje u kontekstu valentinovskog obreda bojanja (Irenej, Haer, 1.21.5; Epifan, Pan 36.3.1-6).

Druga pitanja koja se pojavljuju u drugom dijelu otkrivenja uključuju upute o tajnom prenošenju znanja (36-38), komentare o značaju žena kao učenica (38-41), Jakovljevu opomenu dvanaestorici učenika (42) i, na kraju, relativno dugačku pripovijest (velikim dijelom uništenu) o Jakovljevu mučeništvu.

## Analiza

Isusovo i Jakovljevo mučeništvo se promatraju kao komplementarni događaji, nužni za objašnjenje pobjede nad silama tame. Po toj logici, Jakovljeva pobjeda nad arhontima, tijekom njegova uzlaska Bogu, vjerojatno je povezana s padom Jeruzalema, prebivališta mnogih arhonata.

Označavanje Jakova kao "Jakova Pravednika" (32; 43) upućuje na kontakt sa jevrejskom-kršćanskom predajom. Uključivanje Addaija u popis osoba koje će u tajnosti predati nauk, upućuje na Siriju, a time i semitski oblik kršćanstva. No, nema mnogo valjanih dokaza na temelju kojih bismo tekst pripisali židovskom kršćanstvu. Postoji mogućnost da je Jakova odabrala zajednica gnostika kao prigodan izvor njihova nauka.

Valja napomenuti kako barem jedna karakteristična rečenica koja se ovdje pojavljuje ("*Ja sam stranac, sin Očeve rase*") ima paralelu u Corpus Hermeticumu (13.3).

Prva Jakovljeva apokalipsa je bitna i jer pominje Isusove učenice. Isus naime, Jakova upućuje na četiri žene: Salomu, Mariju, Martu i Arsinoju. Dalje u tekstu (V, 38) Jakov pita Isusa: „*Kojih sedam žena su tvoje učenice*?“.

## Izvori

## Povezano
* Jakov Pravedni
* Knjižnica Nag Hamadi
* Drugo otkrivenje po Jakovu

## Vanjske veze
*  The (First) Apocalypse of James (gnosis.org)
*  1st Apocalypse of James (early christian writings)
*  Izvorni koptski tekstovi
517.

__NOTOC__
Godina **517.** (**[[rimske brojke|DXVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Agapita i Paula** (ili, rjeđe, **godina 1270. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 517. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Sigismund od Burgundije dolazi u sukob sa svojim sinom.
* Jovan Kapadokijski postaje novi patrijarh Konstantinopola.
* septembar - Biskupi južne Galije se sastaju na saboru u Epaonu.
* Car Wu-Ti iz dinastije Liang određuje budizam kao državnu religiju u južnoj Kini.
* Indijski učenjak Aryabhata sastavlja svoj astronomski udžbenik.


## Rođenja
* Charibert, kralj Franaka (približni datum)

## Smrti
* 5.4. &ndash; Timotije I, patrijarh Konstantinopola
* Dioskor, koptski patrijarh Aleksandrije
* Makedonije II, svrgnuti patrijarh Konstantinopola (približni datum)

## Reference
Sabor u Epaoneu

**Sabor u Epaoneu** je bio crkveni sinod održan septembra 517. u južnom galskom gradu Épaone (današnji Albon u Francuskoj). Sazvao ga je i njime predsjedao biskup Avit od Viennea. Na njemu je donesen niz crkvenih kanona kojim je, između ostalog, zabranjeno pravljenje crkvenih oltara od drva (koji su se odsada morali praviti od kamena), svećenicima zabranjen i lov, a također je zabranjen brak među tazbinom, koji je izjednačen sa incestom. Avitu, koji je ovim saborom nastojao ojačati veze s burgundskim kraljem Sigismundom, nedavno preobraćenim s arijanstva na katoličanstvo, sabor je stvorio probleme, jer se Sigismund nije složio s njegovim kanonima oko braka među tazbinom.
Jovan Kapadokijski (patrijarh)

**Jovan II**, poznat kao Jovan II Kapadokijski (, ? - 520) bio je patrijarh Konstantinopola od 517/518. do smrti 520. Njegovo kratko stolovanje je poznato prije svega po pregovorima sa papom Hormizdom kojima je 519. uspješno okončana višedecenijska Akakijeva šizma između rimske i bizantske Crkve. Uvjeti za to su se stvorili u julu 518. kad je umro bizantski car Anastazija I, sklon mijafizitstvu. Novi car Justin I se opredijelio za nikejsko-halkedonsko vjerovanje. Jovan je dao smijeniti mijafizitskog patrijarha Severa, te stupio u kontakt sa Hormizdom, a što je 519. urodilo ponovnim jedinstvom dvije crkve. Pravoslavna crkva danas Jovana slavi kao sveca.
Haribert I

**Haribert I** (Caribert, , cca. 517 - 567) bio je franački kralj Neustrije i Akvitanije iz dinastije Merovinga, odnosno jedan od četvoro sinova kralja Klotara I koji su 561. podijelili Franačko Kraljevstvo nakon njegove smrti. Haribertu je tada pripao zapadni dio sa prijestolnicom u Parizu; Guntram je preuzeo Burgundiju, Sigebert Austraziju, a najmlađi brat Hilperik I područje oko Soissonsa. Iako relativno dobro obrazovan za svoje doba, tokom vladavine je ostao upamćen po burnom i raskalašenom životu. Uz suprugu Ingobergu (sa kojom je imao kćer Berthu) imao je niz ljubavnica, priležnica i vanbračne djece. Kćer Berthu je pak dao za suprugu paganskom kralju Etelbertu od Kenta; ona je sa sobom na Etlebertov dvor povela kao ispovjednika biskupa Liudharda, i taj se događaj tumači kao temelj nešto kasnijeg pokrštavanja Anglosaksonaca. Samom Haribertu je raskalešeni način života, zbog koga je ekskomuniciran, prema tradicionalnim izvorima doveo do prerane smrti. S obzirom da nije imao muške djece, njegove posjede su podijelila tri preostala brata.

## Izvori

* Bachrach, Bernard S. *Merovingian Military Organization, 481&ndash;751*. Minneapolis: University of Minnesota Press, 1971.
* Historia Francorum Books I-IX  at Medieval Sourcebook.
Drugo otkrivenje po Jakovu

**Drugo otkrivenje po Jakovu** je ranohrišćanski apokrifni spis otkriven u 20. vijeku u okviru knjižnice Nag Hamadi. Dvadeset stranica teksta sačuvano je u fragmentima. Djelo ima formu "dijaloga otkrivenja" između Isusa i Jakova.

U Drugoj apokalipsi Jakovljevoj preovlađuje svest o progonu hrišćana i povlači se analogija između hrišćanskog iskustva i Hristove muke.

## Naslov
Ovaj spis je nazvan *(Drugo) otkrivenje po Jakovu*, kako bismo ga mogli razlikovati od prethodnoga teksta u kodeksu (nazvanog Prvo otkrivenje po Jakovu), budući da oba nose isti izvoran naslov: *Otkrivenje po Jakovu*.

## Nastanak
O nastanku se ne zna ništa pouzdano. Na temelju židovsko-kršćanskih predaja sadržanih u tekstu, njegovo se podrijetlo može povezati sa židovsko-kršćanskim krugovima. Nedostatak naznaka o kasnijim gnostičkim sustavima, i gotovo posvemašnja odsutnost naznaka koje se odnose na novozavjetnu predaju, upućuju na rani datum nastanka.

## Sadržaj

Tekst ima oblik izvješća koje Theudi, Jakovljevu ocu, iznosi Mareim, svećenik i rođak Theudin, koji je, čini se, osobno promatrao kamenovanje Jakova.

Tekst sadrži barem četiri uređena dijela. Tri dijela predstavljaju aretalogije. Jedna (49) je niz izreka uskrsnuloga Isusa o sebi, u stilu "ja sam". Druga (58) je niz Jakovljevih izreka o uskrsnulome Isusu, u trećem licu (tj. "on je"). U trećoj aretalogiji (55; 56), uskrsnuli Isus opisuje Jakovljevu ulogu, u drugom licu (tj. "ti si"). Jakovu je namijenjena uloga otkupitelja. Četvrta cjelina (62; 63) je molitva Jakovljeva, kao molitva mučenika neposredno prije njegove smrti.

Apokalipsa dostiže vrhunac u okrutnom prizoru Jakovljevog mučenja i smrti kamenovanjem:

Dok umire, Jakov izgovara molitvu čija je svrha da da snagu ostalim hrišćanima kojima predstoji mučeništvo.

## Analiza
Iako je tekst očito gnostički, ograničeno rabi uobičajene gnostičke izraze. Ne se može identificirati ni sa jednim poznatim gnostičkim sustavom iz 2. vijeka. S druge strane, pisac je uvelike crpio iz judeokršćanskih predaja. Jakov je u jevrejsko-kršćanskim krugovima uživao osobit ugled. U gnostičkoj predaji je smatran posjednikom posebnoga Isusova otkrivenja, te mu se dodjeljuje uloga koja čak nadilazi ulogu Petra u kanonskoj predaji. Primjerice, Jakov je "pratnja" koja gnostika vodi kroz vrata nebeskoga kraljevstva i nagrađuje ga (55; 55-56). Opis je sličan Petrovoj ulozi čuvara ključeva neba (Mt 16,19).

Dva Jakovljeva otkrivenja naglašavaju različite aspekte predaje o Jakovu, te su međusobno komplementarna. Struktura (Prvoga) otkrivenja po Jakovu upućuje na razdoblje prije Jakovljevih muka, dok (Drugo) otkrivenje po Jakovu opisuje njegove muke i smrt, u skladu s predviđanjima iz (Prvoga) otkrivenja po Jakovu.

## Izvori

## Povezano
* Jakov Pravedni
* Knjižnica Nag Hamadi
* Prvo otkrivenje po Jakovu

## Vanjske veze
*  The (Second) Apocalypse of James (gnosis.org)
*  2nd Apocalypse of James (early christian writings)
*  Izvorni koptski tekstovi
La mujer de mi vida

**Žena mog života** () je američko-venecuelanska telenovela produkcijskih kuća Venevision i Fonovideo, snimana tokom 1998. i 1999., koja je u Srbiji prikazivana tokom 2001. i 2002. na RTV Pink.

## Sinopsis
Barbarita, lepa ali siromašna devojka, udata je za Valentina Tompsona, sina najbogatije žene u Majamiju. Njih dvoje doživljavaju nesreću prve večeri nakon venčanja i Barbaritu odvoze u bolnicu gde joj govore da je Valentino poginuo. Rikarda, Valentino majka, krivi snahu za smrt svoga sina i želi da joj se osveti tako što nagovara svog drugog sina i želi da se surovo poigra sa njenim osećanjima. Antonio to prihvata, ali se i sam uskoro zaljubljuje u plemenitu Barbaritu koja je ostala trudna sa njegovim bratom i rađa sinčića Tinita. Rikarda ne može da prihvati da se i njen drugi sin zaljubio u Barbaritu, pa koristi svoje veze i uticaj da joj oduzme dete. Na drugom kraju Majamija, uspešna poslovna žena Emilija traži bebu koju je napustila pre dvadeset godina, a to je Barbarita. Severio, pravi Barbaritin otac, koji ne zna da ona postoji, mrzi je zato što planira brak sa Antiniom koji je ranije bio verenik njegove kćerke jedinice Aleksandre. Barbarita i Antonio zakazuju venčanje, ali se na ceremoniji pojavljuje i Valentino koji je ipak živ....

## Uloge

## Vanjske veze
*
Samantha (telenovela)

**Samanta** () je venecuelanska telenovela produkcijske kuće Venevision, snimana tokom 1998. godine, koja je u Srbiji prikazivana tokom 2000. i 2001. na televiziji Košava, a kasnije i na lokalnim televizijama.

## Sinopsis
Samanta je lepa, prostodušna devojka, koja živi na ranču Vlademara Rinkona. Jednog dana, tražeći svog izgubljenog konja, u srušenom avionu pronalazi Luisa Alberta Arangurena, koji postaje ljubav njenog života. Samanta i njena porodica misle da je Luis samo pilot kompanije „Aranguren“, a on ne može im otkrije jer se ne seća ničega.

Samantu zapravo ne zanima njegov identitet – zaljujbljuje se u njega i sve što želi jeste da ga potpuno izleči. Nekoliko nedelja bilo je dovoljno da se između njih dvoje rasplamsa strast. Međutim, kada se Luis Alberto sticajem okolnosti vrati u grad, pamćenje mu se vraća, ali zaboravlja sve što mu se desilo posle nesreće, pa i Samantu. Po povratku kući, saznaje da je njegova žena umrla, ali istina je da ju je zla Betsaida ubila, jer je zaljubljena u Luisa Alberta i želi da ga osvoji. To isto će pokušati i izopačena Rajisa.

Na jednom sastanku sa Rajisom, Luis Alberto se priseća Samante, vraća se na mesto nesreće da je potraži i oženi se njome. Kada je dovede u grad Samanta će morati da se suprotstavi Betsaidi, Rajisi i Luisovoj kćerki Anabeli, koja je besna zbog toga što se njen otac oženio nedugo posle majčine smrti ...

## Uloge

## Vanjske veze
* Samantha na Internet Movie Database
Corpus Hermeticum

**Corpus Hermeticum** je zbirka od sedamnaest kratkih filozofskih rasprava koje su sakupljene u prvim stoljećima kršćanske ere. Pisane su na grčkom jeziku i različite su duljine, a vjeruje se da su dio veće zbirke hermetičkih tekstova koji su vremenom izgubljeni.

Za ove kodekse, u vremenu od antike pa do početka 17. stoljeća, smatralo se da su prijevod drevne egipatske mudrosti, odnosno učenja mitskog Hermesa Trismegistosa.

## Datacija
U antici i za vrijeme renesanse vjerovalo se da je sadržaj Corpus ostatak drevne egipatske mudrosti i znanja.

Međutim, **Isaac Casaubon**, švicarski kalvinist iz Ženeve, utvrdio je 1614. godine kako rukopis nije toliko star, već da potjeće iz vremena nakon početka kršćanskog razdoblja. To bi značilo da Corpus nema veze s egipatskom tradicijom ni s Hermesom Trismegistosom. Prema tom mišljenju Corpus Hermeticum je napisan između 1. i 3. stoljeća, vjerojatno u Aleksandriji.

## Sadržaj Corpusa Hermeticuma
Corpus Hermeticum sastoji se od sedamnaest knjiga, iako suvremeni prijevodi broje rasprave od 1 do 18, ali jedna je ispuštena. Radi se o petnaestoj knjizi koju je dodao izdavač iz 16. stoljeća, koristeći se drugim izvorima, a kasniji je autori izostavljaju.

# Knjiga 1; Poimandres, Pastir Ljudi
# Knjiga 2; Hermes Asklepiju
# Knjiga 3; Sveta propovijed
# Knjiga 4; Kalež ili monada
# Knjiga 5; Iako neočitovan, Bog je najočitovaniji
# Knjiga 6; Samo je Bogu dobro i nigdje drugdje
# Knjiga 7; Najveća bolest među ljudima je neznanje o Bogu
# Knjiga 8; Nijedna od postojećih stvari ne nestaje, već ljudi pogrešno govore o njihovim promjenama kao uništenju i smrti
# Knjiga 9; O mislima i osjetilima
# Knjiga 10; Ključ
# Knjiga 11; Um Hermesu
# Knjiga 12; O zajedničkom umu
# Knjiga 13; Tajna propovijed na planini
# Knjiga 14; Hermes Asklepiju
# Knjiga 16; Asklepije kralju Ammonu
# Knjiga 17; Tat kralju
# Knjiga 18; Pohvala kraljevima

## Reference

## Literatura
* *Hermes Trismegistos, Corpus Hermeticum, Zagreb, 2004.* 

## Vanjske veze
* The Corpus Hermeticum (eng) 
* Google Books
* The Gnostic Society Library (eng)
Matthias, car Svetog Rimskog Carstva

**Matija** (; 24. februar 1557 – 20. mart 1619) je bio vladar iz dinastije Habzburga, kralj Ugarske i Hrvatske od 1608. (kao Matija II), kralj Bohemije od 1611. i car Svetog rimskog carstva od 1612. godine.

Bio je četvrti sin cara Maksimilijana II i njegove supruge Marije iz španske grane Habzburga. Oženio se Anom, ćerkom njegovog strica Ferdinanda, nadvojvode od Austrije. Brak je bio bezčedan, a Matija je 1595. nasledio Austrijsko nadvojvodstvo od strica.

Matijin stariji brat, car Rudolf II, postavio ga je 1593. za namesnika Austrije. U ovom periodu Matija je sklopio prijateljstvo sa bečkim biskupom Melhijorom Klezlom koji mu je docnije postao glavni saveznik. U periodu Dugog rata (1593-1606) habzburške vojske su se sukobile sa Osmanlijama oko prevlasti nad severnom Ugarskom i Erdeljom. Ugarsko protestantsko plemstvo je 1605. iskoristilo priliku da pokuša da zbaci vlast katoličkih Habzburga. Rudolf je ovlastio Matiju da uguši pobunu što je ovaj i učinio, mada je Bečki mir iz 1606. potvrdio načelo verskih sloboda u Ugarskoj.

Pobeda iz 1605. pomogla je Matiji da se 1606. nametne za porodičnog starešinu austrijskih Habzburga. Njegov ekscentrični i bolešljivi brat Rudolf II morao je a ga odredi za svog naslednika. Uz pomoć Skupštine državnih staleža Austrije, Ugarske i Moravske Matija je 1608. naterao brata da mu prepusti ugarsku krunu, a 1611. i krunu Češke.

Nakon Rudolfove smrti početkom 1612. Matija je najzad dobio dugo željenu titulu cara Svetog rimskog carstva. Uz podršku biskupa Klezla sprovodio je politiku verske tolerancije darujući slobodu veroispovesti i druge privilegije protestantima u Austriji i Moravskoj. Ovakva politika izazvala je protivljenje pristalica protivreformacije, na prvom mestu Matijinog brata od strica Ferdinanda. Praška defenestracija iz 1618, kojom je započet Tridesetogodišnji rat, zaoštrio je prilike u Svetom rimskom carstvu, kao i odnose među samim Habzburzima. Usled starosti i bolesti Matija je 1617. prepustio vlast nad Češkom Ferdinandu II, a 1618. i nad Ugarskom. Ferdinand II je nakon Matijine smrti 1619. nasledio i carski presto.
Amor del bueno (telenovela)

***Amor del bueno*** je peruansko-venecuelanska telenovela produkcijske kuće Venevision, snimana tokom 2004. godine. U u Srbiji. se emitovala 2010. na Foks Televiziji pod naslovom ***Srce na dlanu***.

## Sinopsis
Nekad su najvažnije istine skrivene duboko u srcu, ispod raznih fasada, koje ugledaju svetlost dana tek kad se upozna prava ljubav. Glavni likovi u ovoj savremenoj telenoveli žive u laži. To je laž koja ih uverava da su srećni, svako na svoj način. Ali život će se pobrinuti za to da svako od njih, pre ili kasnije, upozna istinu. Monika ima sve što jedna domaćica može poželeti: zaposlenog i brižnog muža, poslušnu decu i komfortnu kuću. No, duboko u duši, Monika shvata da joj nedostaje nešto najbitnije, i kada upozna Bernarda, moraće preduzeti potrebne korake kako bi to promenila.

Bernardo je zaradio titulu najistaknutijeg novinara u zemlji. Predan svom poslu u potpunosti je isključio mogućnost zaljubljivanja i zavarava se misleći da tako može živeti. Sve dok Monika ne uđe u njegov život. Sandra želi uspeti u svetu marketinga. Njen put će biti prepun prepreka, ali na njemu će naći i svog životnog partnera - Eleazara. Eleazar je slobodouman muškarac, plejboj i strastveni kockar. Talentovan je i zaposlen u marketingu, a divlji život promeniće mu se kad upozna pravu životnu ljubav. Havijer, Monikin muž je inteligentan i umišljen muškarac koji misli da je bolji od svih drugih te da je iznad nekih moralnih i etičkih zakona. Iako voli svoju ženu, uživa u vanbračnoj aferi s Karolinom.

Karolina je Monikina prijateljica i ljubavnica njenog muža. Proračunata i ambiciozna, prelepa manekenka na svom putu ka profesionalnoj dekadenciji vidi u Havijeru kartu za bolju financijsku budućnost. Kroz ovu realističnu priču, svi likovi biće povezani sudbinom s mnogo drugih figura koje ih upotpunjuju na njihovom putu. Na kraju, laž i istina imatće konačan sukob i svi će saznati hoće li zaistau naći pravu ljubav, onu ljubav koja traje zauvek.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Diana Osorio

**Diana Osorio** (Ciudad de México, Meksiko - 14. studenoga 1978.) meksička je glumica.

## Biografija
Diana Osorio rodila se je 14. studenoga 1978. u Ciudad de Méxicu. Započela je karijeru 1999. godine, glumeći u televizijskoj seriji *[[Tres mujeres]]*. 2000. godine glumila je Marianu Garrai u televizijskoj seriji *[[Siempre te amaré]]* i Lupitu u televizijskoj seriji *[[Carita de ángel]]*. 2002. godine sudjelovala je u televizijskim serijama *[[Mujer, casos de la vida real]]* i *[[El juego de la vida]]* te u filmu *[[Punto y aparte]]*. 2007. godine utjelovljuje Pilar Álamo u telenoveli *[[Acorralada|Zamka]]*, a 2010. godine sudjeluje u telenoveli *[[Soy tu dueña|Gospodarica tvoga srca]]*.
## Filmografija
* *[[Soy tu dueña|Gospodarica tvoga srca]]* (2010.) kao Margarita Corona
* *[[Acorralada|Zamka]]* (2007.) kao Pilar Álamo
* *[[Decisiones]]* (2006.) kao Nancy
* *[[El cuerpo del deseo]]* (2005.) kao Valeria
* *[[Velo de novia]]* (2003.) kao Ximena Robleto
* *[[Punto y aparte]]* (2002.) kao Yadhira
* *[[El juego de la vida]]* (2002.) kao Carmela 'Carmelita' Pérez
* *[[Mujer, casos de la vida real]]* (2002.)
* *[[Carita de ángel]]* (2000.) kao Lupita
* *[[Siempre te amaré]]* (2000.) kao Mariana Garrai
* *[[Tres mujeres]]* (1999.) kao Veronica Toscano

## Izvori
*
Alejandra Lazcano

**Alejandra Moreno Lazcano** (Ciudad de Mexico, Meksiko, 31. prosinca 1984.) je meksička glumica.

## Biografija
Alejandra Moreno Lazcano rođena je u gradu Mexico Cityju. Karijeru je započela 1997. godine u TV seriji La hora de los chavos. Zatim je glumila u još nekim TV serijama i telenovelama. 2002. godine utjelovila je Jimenu de Albu u u La virgen de Guadalupe, a 2003. godine glumila je Vanessu Sotomayor u telenoveli Vrtlareva kći.Prvu glavnu ulogu dobila je 2004. godine u peruanskoj telenoveli Tormenta de pasiones uz Alejandro de Madrid. 2007. postaje Diana u meksičkoj telenoveli Zamka. Zatim dobija ulogu kao Daniela(protagonista) u telenoveli Pobre Diabla i kao Valeria u istoimenoj telenoveli. 
## Filmografija
### Televizijske uloge

### Filmske uloge

### Kazališne uloge

## Izvori
*
Acorralada

**Acorralada** je venecuelansko-američka telenovela, originalno prikazivana od 2007. godine. U Srbiji je prikazivana 2009. i 2010. na programu Foks televizije pod naslovom ***Ukradena sreća***, a u Hrvatskoj na programu Doma TV pod naslovom ***Zamka***.

Glavne uloge imali su Alejandra Lazcano, David Zepeda i Maritza Rodriguez.

## Sinopsis

Nakon što je provela dvadeset godina u zatvoru, zahvaljujući intrigama Octavije Irázabal, Fedora izlazi na slobodu. Spremna je na sve kako bi se osvetila ženi zbog koje je izgubila kćeri i tvornicu parfema. Njena mlađa kćer Gabi radi kao sluškinja obitelji lrázabal i zaljubljena je u mladog Larryja Irázabala. Starija, Diana, radi kao uspješna medinska sestra. Jednom prilikom, braneći se od napada posesivnog doktora Ignacija Montiela, gura ga i on pada niz stepenice. Nakon što se oporavi, optužuje ju da ga je pokušala ubiti. Dianu uhapse i odvode u policijsku postaju. Tamo upoznaje Fedoru. Ne znajući da su majka i kći između njih se stvara veliko povjerenje. Fedora upoznaje Dianinu obitelj i kada sazna da su povezani s obitelji Irázabal govori im kako ih trebaju prezirati jer su zli i pokvareni ljudi.

Diana se ipak zapošljava kod Irázabala kao dadilja njihove stare i bolesne bake. Između nje i Maximiliana stvara se ljubav. Nakon nekog vremena, Fedora otkriva da su joj Gaby i Diana kćeri i da su zaljubljene u sinove njezine najveće neprijateljice...

## Uloge

## Izvori
* 
* Službena web stranica 
* Sadržaj i podaci na sapunice.net
Estrambótica Anastasia

***Estrambótica Anastasia*** je venecuelanska telenovela produkcijske kuće RCTV, premijerno prikazivana 2004. U Srbiji se prikazivala tokom 2004. i 2005. na TV Košava pod naslovom ***Anastasija***.

## Sinopsis
Anastasija je prelepa devojka, čiji snovi postaju stvarnost kada, zahvaljujući svom savršenom izgledu i sjajnom karakteru, spase od bankrota poznatog proizvođača nakita, i to kao promo lice kompanije i „amajlija“ porodice Borofski. Ona upoznaje Aurelijana zbog kojeg sav taj glamurozni svet postaje njena noćna mora. Estrambotica U potrazi za slobodom, Anastasija upoznaje i mračnu stranu porodice Borofski i otkriva njihove tajne, sakrivene iza „Krsta snova“, nakita vrednog nekoliko miliona dolara, koji je pripadao ruskoj carici Katarini II.

Anastasija preživljava atentat, ali u njemu gine jedna od njenih sestara, čije telo nestaje zajedno sa velikim delom nasledstva Borofskih. Zbog ove tragedije Anastasija se vraća u vilu borofskih i pokušava da otkrije ko je želi ubiti. Aurelijano joj postaje saveznik i čovek koji će njene snove ponovo pretvoriti u stvarnost.

## Uloge

## Vanjske veze
* Estrambótica Anastasia na Internet Movie Database.
Kassandra (telenovela)

**Kasandra** () je venecuelanska telenovela produkcijske kuće RCTV, originalno snimana tokom 1992. i 1993. Predstavljala je rimejk venecuelanske telenovele *[[Peregrina (telenovela 1973|Peregrina]]* iz 1973. koja je kasnije nekoliko puta obrađena - pod naslovom *[[Zingara (telenovela)|Zingara]]* u Argentini, Peregrina u Meksiku i kao La muchacha de circo u samoj Venecueli. U Srbiji prikazivana je prikazivana tokom 1997. na Trećem kanalu RTS-a, a nakon toga u BiH na lokalnim televizijama (v. dolje).

## Sinopsis
Putujući cirkus dolazi u Karakas, a jedna članica trupe se porađa, ali umiru i ona i njena beba. U isto vreme, Andreina Aroča, kćerka bogatog veleposednika, rađa devojčicu i takođe umire na porođaju. Njena maćeha Herminija, ambiciozna i beskrupulozna žena, ima blizance iz prvog braka i želi da oni sve naslede. Zbog toga uz pomoć verne sluškinje uzima mrtvorođenče i podmeće ga kao dete svoje pastorke, a njenu bebu odvodi u cirkus.

Sledećeg dana cirkus napušta grad i Andreinina kćerka odlazi sa njima. Posle dvadeset godina cirkus ponovo dolazi u Karakas. Kasandra je sada prelepa mlada žena koju su obećali zgodnom bacaču noževa po imenu Randu. Međutim, ona upoznaje Luis Davida, jednog od Herminijinih sinova i oni se zaljubljuju jedno u drugo. Igrom slučaja, on mora da napusti grad i kada njegov blizanac Ignasio sazna da je Kasandra pravi naslednik bogatstva Aroča, odlučuje da je oženi.

U noći nakon venčanja, on biva misteriozno ubijen, a da Kasandra to i ne zna. Luis David se vraća. Odlučuje da pronađe ubicu svog brata i preuzima njegov identitet. Sumnja pada na mladu udovicu, koja ni ne sluti šta se dešava ...

## Zanimljivosti
* Serija je postigla veoma veliki uspeh u celom svetu, a jedan od najvećih u Srbiji, Makedoniji, Bosni i Hercegovini, Bugarskoj i Rusiji. 
* Glumci Koraima Tores i Henri Soto posetili su Srbiju nakon završetka serije.
* Telenovela je ušla u Ginisovu knjigu rekorda kao najprodavaniji TV proizvod na španskom jeziku – prikazana u 182 zemlje.
* Koraima Tores je imala 17 godina kada je snimala seriju. Na promociji serije u Bosni i Hercegovini, leta 1997., umalo nije ubijena od strane jednog obožavaoca. Sudeći po njemu, hteo je da „oslobodi Kasandru svih bola i patnji“.
* U Bosni i Hercegovini je telenovela prikazivana nedugo posle završenog rata, odnosno ilegalno, bez kupljenih prava. Nakon što je zbog toga skinuta s programa ljudi su počeli da protestuju. Amabasada BiH je zamolila Venecuelu da dobiju preostale epizode serije. Posle molbe i imajući u vidu situaciju u kojoj se zemlja nalazila televizijska stanica RCTV je poklonila telenovelu građanima BiH, koji su to dočekali sa velikom radošću.
* Kasandra je bila prva venecuelanska telenovela prikazana u Japanu (1996.) sa velikim uspehom, koji nije mogla da prevaziđe serija -{Pura sangre}- iste produkcijske kuće emitovana dve godine kasnije.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Llovizna

**Ljovisna** () je venecuelanska telenovela produkcijske kuće Radio Caracol Television, snimana tokom 1997. godine. U Srbiji se prikazivala tokom 1997. i 1998. na Trećem kanalu RTS.

## Sinopsis

Ljovisna je prelepa osamnaestogodišnjakinja, koju je odgajila Maruanta, bivša prostitutka. Maruanta je bila partnerka devojčinog dede Karuačija del Rija, bivšeg robijaša, koji joj je predao devojčicu ne otkrivši da je njegova unuka. Ljovisnina majka Resplandor ubijena je odmah nakon porođaja jer su neki ljudi bili spremni na sve samo da se sakrije njena veza sa Piom Eresom, vlasnikom fabrike čelika. Na samrti Karuači otkriva istinu Ljovisni, optužuje Pija za smrt njena majke i moli je da se bori za nasledstvo i fabriku čelika, koja mu je nepravedno oduzeta kada je poslat u zatvor. U želji da ispuni dedinu posednju želju, Ljovisna se zapošljava u fabrici gde upoznaje Orinoka Fuega, u koga se beznadežno zaljubljuje. Hesus Ferer, Orinokov brat, napustio je porodicu i studiorao pod zaštitom Pija Eresa, koji je celog života želeo da dobije sina. Kada počne da se odmota klupko laži u koje su se Pio i Hesus upleli, kako bi spasila Orinokov život Ljovisna se udaje za njegovog brata....

## Uloge

## Vanjske veze
*