open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Andrija Hebrang (mlađi)

**Andrija Hebrang** (Beograd, 27. 1. 1946.) je hrvatski političar, liječnik i profesor na Medicinskom fakultetu u Zagrebu.

Otac mu je bio Andrija Hebrang, jedan od komunističkih vođa Hrvatske i bliskih Titovih suradnika. Majka mu je bila Olga Strauss, porijeklom Židovka. Kada je imao dvije godine, otac mu je nakon rezolucije IB-a zbog navodne podrške Staljinu uhapšen te, u nikada razjašnjenim okolnostima, umro u zatvoru. Obitelj Hebrangovih je nakon toga bila izvrgnuta progonima. Majka mu je zatvorena te ju je prvi put vidio tek kada je imao 12 godina.

Mladi Hebrang je diplomirao, magistrirao i doktorirao je na Medicinskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Specijalizirao je radiologiju i opću kliničku onkologiju. Od 1985. redoviti je profesor na Medicinskom fakultetu u Zagrebu.

Hebrang se politikom počeo baviti od 1990. godine, kad se priključio Hrvatskoj demokratskoj zajednici te brzo napredovao u vrhovima nove vlasti. Bio je ministar zdravstva u Vladi Republike Hrvatske 1990.-1992., pa opet od 1993.-1998. Godine 1993.-1994. obnaša dužnost koordinatora Saniteta oružanih snaga Republike Hrvatske.

U Hrvatskom saboru bio je zastupnik 1993., pa 1995. Nakon smrti ministra obrane Gojka Šuška 1998. bio je četiri mjeseca ministar obrane, no zbog mimoilaženja sa svojim pomoćnicima podnosi ostavku i privremeno se povlači iz političkog života. Tada se istodobno povlači s dužnosti predsjednika liječničkog konzilija Predsjednika Republike Franje Tuđmana, kojem je bio na čelu od 1996.

Godine 2001. osniva zajedno sa Miroslavom Tuđmanom, sinom predsjednika Tuđmana, udrugu Hrvatski istinski preporod (HIP) i na izborima za Skupštinu Grada Zagreba u svibnju 2001. biva izabran za gradskog vijećnika.

Na nagovor predsjednika HDZ-a Ive Sanadera vraća se u stranku, te na 7. Općem Saboru HDZ-a bude izabran za potpredsjednika stranke. Nakon pobjede Hrvatske demokratske zajednice na parlamentarnim izborima 2003. obnaša u Sanaderovoj Vladi dužnost potpredsjednika i ministra zdravstva i socijalne skrbi, ali 2005. godine daje ostavku na dužnosti u Vladi zbog zdravstvenih razloga, te se vraća kao zastupnik u Hrvatskom saboru. Nakon ponovne pobjede HDZ-a na parlamentarnim izborima 2007. izabran je za zastupnika, te na konstituirajućem šestom sazivu Hrvatskog sabora 11. 1. 2008. postaje predsjednik Kluba zastupnika HDZ-a. Sve je to vrijeme figurirao kao neslužbeni vođa "tvrde" nacionalističke i desne frakcije u Sanaderovom HDZ-u, iako je bio jedan od rijetkih čelnika HDZ-a koji se izrijekom protivio zabrani pobačaja. Godine 2009. je postao službeni kandidat HDZ na predsjedničkim izborima.

Andrija Hebrang je otac troje djece.

## Reference
Nadan Vidošević

**[[Nadan]] Vidošević** (Split, 30.1. 1960) hrvatski je poduzetnik i političar, poznat po dugogodišnjem vođenju Hrvatske gospodarske komore.

## Biografija
Rođen je u Splitu, gdje je polazio Osnovnu školu "Zlata Šegvić", a od 5. razreda OŠ "Bratstvo i jedinstvo". Nakon toga je upisao Klasičnu gimnaziju "Natko Nodilo". Bavio se i sportom i to u plivačkom klubu *Mornar*, a potom i vaterpolskom klubu *Jadran* iz Splita. Paralelno s vaterpolom bavio se veslanjem, košarkom i ronjenjem.

Godine 1984. završio je studij ekonomije na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Splitu. Karijeru je započeo kao referent u tvrtki *[[Dalmacijacement]]*, gdje 1990. godine preuzima funkciju generalnog direktora i to u trenutku kada je u proglašen stečaj tvrtke.

Iste se godine priključio Hrvatskoj demokratskoj zajednici. Godine 1993. je kao njen kandidat izabran u prvi saziv Županijskog doma Sabora te postao prvi župan Splitsko-dalmatinske županije. Na mjestu župana je ostao do 1994. godine, a 1993. godine je postao ministar gospodarstva u vladi Nikice Valentića. Godine 1995. napušta Vladu te je izabran za predsjednika Hrvatske gospodarske komore, a na tom mjestu se nalazi i do danas. Iste je godine na izborima za Zastupnički dom Sabora kao kandidat HDZ-a u splitskoj izbornoj jedinici poražen od kandidata udružene opozicije. Od 2005. je generalni direktor tvrtke *Kraš* d.d.

Sredinom 1990-ih bio je predsjednik nogometnog kluba Hajduk, koji se za trajanja njegova mandata plasirao u četvrtfinale Lige prvaka te je u to vrijeme kotirao kao 5. po redu klub u Europi. Jedno je vrijeme bio i na čelu Hrvatskog nogometnog saveza.

Od 2007. godine Vidošević je u svojim javnim nastupima počeo sve žešće kritizirati ekonomsku politiku vlade Ive Sanadera. Mnogi su komentatori to tumačili njegovom namjerom da se kandidira na predsjedničkim izborima 2009. godine. Vidošević je te namjere službeno potvrdio u jesen 2009. godine, nakon čega je automatski izbačen iz HDZ-a. Na prvom krugu izbora 27.12. je dobio manje 11,3 % glasova - manje nego što su mu predviđale ankete, te završio na četvrtom mjestu. Nekoliko dana kasnije se u Dnevniku HRT-a između dvojice preostalih kandidata opredijelio za Ivu Josipovića.

12. studenog 2013. je uhićen pod sumnjom za pronevjeru.

Nadan Vidošević je u braku sa suprugom Inom s kojom ima troje djece.

## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica 
* Prava istina o Nadanu Vidoševiću
Alka Vuica

**Alka Vuica** (Pula, 8. lipnja 1961.) je hrvatska pjevačica i TV-novinarka.

## Biografija
Rođena je u Puli. Njena glazbena karijera ne uključuje samo pjevanje, već i pisanje pjesama i drama. Pjesme, kako sama kaže, piše otkad je to naučila. Na glazbenoj sceni je od 1980., a prvi značajan uspjeh doživjela je 1990. godine (tada je bila u pobjedničkomu timu na glazbenomu takmičenju Eurovizija; pjesmu naslova *[[Hajde da ludjemo]]* izvela je Tajči).

1993. objavila je prvi album, *[[Laži me]]*. Ovim hitom 1994. godine probila se na vrh hrvatskih glazbenih ljestvica, a pjesma je postala i hit godine. Zatim je uslijedio hit *Otkad te nema*. Iste godine, 1994., osvojila je nagradu za kantautora godine. U narodu se smatra da je ona prva uvela etno stil u hrvatski pop.

1996. godine osvojila je prvu nagradu za scenski nastup na Melodijama hrvatskog Jadrana. 1996. objavila je drugi album, *[[Za tebe čuvam sebe]]*. Na albumu je i pjesma *Ej, šta mi radiš* koja tada postaje hit. Slijede albumi *[[Alkatraz]]*, *[[Balkan girl]]*, *[[Profesionalka]]* i *[[Cirkus (album)|Cirkus]]*.

Od pjesama koje je napisala za druge, mogu se izdvojiti *Ja sam zaljubljen* Tonija Cetinskog, *Lijepa bez duše* Olivera Dragojevića i *Ni na sjever ni na jug* Sandija Cenova.

Vuica je i voditeljica rubrike pod nazivom ’Alka Individualka’ u emisiji *[[Red Carpet]]* na Novoj TV.

Godine 2009. se kao kandidat Zelene liste Hrvatske pokušala natjecati na za predsjednika Republike Hrvatske, ali joj je kandidatura odbijena zbog nedovoljnog broja potpisa. Vuica je tvrdila da su joj prikupljeni potpisi ukradeni.

## Privatni život
Ima sina.

## Diskografija
### Albumi
**[[Laži me]]* (1994.)
**[[Za tebe čuvam sebe]]* (1995.)
**[[Alkatraz (album)|Alkatraz]]* (1997.)
**[[Balkan girl]]* (1999.)
**[[Profesionalka]]* (2001.)
**[[Cirkus (album)|Cirkus]]* (2004.)

### Kompilacije
**[[The Best of Alka]]* (1999.)

## Vanjske veze
*Službene stranice (arhiv)
Damir Kajin

**Damir Kajin** (Koper, 3.2. 1962. - ) je hrvatski političar koji od 2000. godine u Hrvatskom saboru zastupa Istarski demokratski sabor (IDS). Po struci je upravni referent. IDS-u se priključio 1990. godine. Za vrijeme rata u Hrvatskoj se kao dobrovoljac javio u Hrvatsku vojsku i služio na bojištu u Lici. Kao saborski zastupnik se istakao oštrim kritikama vlade u Zagrebu, pogotovo nakon dolaska Ive Sanadera na vlast, te zalaganjem za novo teritorijalno uređenje Hrvatske, s naglaskom na veću decentralizaciju i političku autonomiju Istre. Veliku pažnju javnosti je stekao zalaganjem za očuvanje antifašističkih vrijednosti u Hrvatskoj te borbom protiv neo-ustaštva, zbog čega je stekao negativnu reputaciju u desnom dijelu javnosti. Kajin je također kritizirao hrvatski LGBT pokret, držeći neke njihove akcije "provokativnima" te se usprotivio pravu na istospolni brak.

Godine 2009. se Kajin kao kandidat IDS-a kandidirao za predsjednika Republike. 27.12. je osvojio oko 3,87 %& glasova, te se tako nije uspio izboriti za drugi krug.

Godine 2012. je najavio izlazak iz IDS-a i natjecanje za mjesto istarskog župana, obrazloživši to neslaganje sa predsjednikom stranke i trenutnim županom Ivanom Jakovčićem. Početkom 2013. je zbog toga formalno isključen iz stranke.

Na izborima 2013. se kao nezavisni kandidat za istarskog župana uz podršku SDP-a suprotstavio IDS-ovom kandidatu Valteru Flegi od koga je 2. 6. 2013. poražen u drugom krugu.

## Reference
Livor mortis

***Livor mortis***, jedan od znakova smrti, je spuštanje krvi u donji deo tela, što uzrokuje crvenkasto ljubičastu boju kože: kada srce prestane da kuca, i cirkulacija krvi se prekine, teška crvena krvna zrnca *potonu* kroz krvnu plazmu dejstvom gravitacione sile. Do promene boje ne dolazi na površinama koje su u dodiru sa zemljom ili drugim objektima, jer su kapilari stisnuti.
Patolog može da koristi prisustvo ili odsustvo livor mortisa kao sredstvo za određivanje približnog vremena smrti. Prisustvo livor mortisa je takođe indikacija da se ne počinje pokušaj oživljavanja, ili da se isti prekine ako je započet. Forenzičari takođe mogu da utvrde da li je telo nakon smrti bilo pomerano (na primer, ako je telo nađeno licem okrenuto prema zemlji, ali je potamnjivanje prisutno na leđima, istražitelji mogu da zaključe da je telo prvobitno bilo okrenuto licem na gore).

Livor mortis počinje oko 20 minuta do 3 sata nakon smrti.
Rigor mortis

***Rigor mortis*** ili **mrtvačka ukočenost** je jedan od prepoznatljivih znakova smrti (latinski *mors, mortis*) koji je uzrokovan hemijskom promenom u mišićima nakon smrti, koji se manifestuje ukočenošću (latinski *rigor*) tela. U slučaju umerenih temperatura, ukočenost obično nastupa oko 3 do 4 sata nakon kliničke smrti, a potpuna ukočenost nastupa oko 12 sati nakon smrti. Mrtvačka ukočenost prestaje otprilike 36 nakon što je smrt nastupila. Vreme nastupanja mrtvačke ukočenosti mogu da variraju od nekoliko minuta do nekoliko sati, u zavisnosti od spoljašnje temperature. Među činiocima koji utiču na mrtvačku ukočenost su starost i stanje tela, kao i uzrok smrti i okolina. Na primer, mrtvačka ukočenost će nastupiti brže ako je umrli bio aktivan neposredno pred smrt.

Biohemijski uzrok mrtvačke ukočenosti je hidroliza ATP-a u mišićnom tkivu. Adenozin trifosfat predstavlja izvor hemijske energije neophodne za kretanje. Molekuli miozina, lišeni ATP-a se permanentno vezuju za filamente aktina i grade kompleks aktomiozina, što uzrokuje da se mišići ukoče. Nakon što pH mišića postane 5,5, dolazi do oslobađanja autolitičkih enzima uskladištenih u lizozomima. Glavni proteolitički enzimi su katespin i kalpain. Ovi enzimi deluju na miofibrilarne proteine i hidrolizuju ih. Usled ovoga dolazi do razbijanja aktomiozinskog kompleksa, i mišići ponovo *omekšavaju*. Ovim prestaje mrtvačka ukočenost.

Mrtvačka ukočenost ima važnu primenu u forenzici, jer omogućava patologu da oceni vreme smrti, i da odredi položaj tela u vreme smrti.
Algor mortis

**Algor mortis** (*Algor mortis*) (latinski: *algor*—hladnoća; *mortis*—smrt) ili *mrtvačko hlađenje* je smanjivanje telesne temperature nakon smrti. Ovo je načelno konstantno opadanje temperature tela dok se ona ne spusti na temperaturu okoline, mada spoljni faktori mogu da imaju značajan uticaj.

Merenje rektalne temperature može da da određeni uvid u vreme smrti. Mada toplotna provodnost koja dovodi do hlađenja tela sledi krivu eksponencijalnog opadanja, mrtvačko hlađenje se može aproksimirati linearnim procesom: između 1 i 1,5° farenhajta po satu dok se ne dostigne temperatura okoline. 

Glajsterova jednačina na primer *(98.4° F − rektalna temperatura) / 1.5*, daje broj sati koji je protekao nakon smrti.

Kad nastupi raspadanje, unutrašnja telesna temperatura ponovo raste.

## Vanjske veze
* Određivanje vremena smrti
Ivo Josipović

**Ivo Josipović** (Zagreb, 28. kolovoza 1957.) je hrvatski skladatelj, sveučilišni profesor i političar, koji se od 2010. do 2015. nalazio na mjestu predsjednika Republike Hrvatske. On je treći po redu predsjednik u povijesti nezavisne Hrvatske, te prvi koji je sa tog mjesta uklonjen nakon poraza na izborima.

Godine 1980. završio je studij prava na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, a zatim studij skladanja na Muzičkoj akademiji u Zagrebu (Stanko Horvat, 1983.). Autor je šezdesetak znanstvenih i stručnih radova s područja kaznenog i međunarodnog kaznenog prava te suradnik u više zakonskih projekata. Izvanredni je profesor na Pravnom fakultetu u Zagrebu i gost predavač na domaćim i inozemnim visokim učilištima. Zastupao je Hrvatsku pred međunarodnim sudovima (suzastupnik RH pri Međunarodnom sudu u Haagu) i sudjelovao na više međunarodnih konferencija. Godine 2003. je na izborima kao kandidat SDP izabran za zastupnika u Hrvatskom saboru.

Od 2007. je jedan od najbližih suradnika novog predsjednika SDP Zorana Milanovića. Godine 2009. je na stranačkim predizborima pobijedio Ljubu Jurčića te tako stekao službenu stranačku nominaciju za za predsjednika Republike. S obzirom na njegovu već postojeću kandidaturu, zagrebački gradonačelnik Milan Bandić je izbačen iz SDP-a čim je najavio da će se natjecati kao nezavisni kandidat.

27.12. 2009. je u prvom krugu ostvario relativnu pobjedu, a potom 10.1. 2010. pobijedio Milana Bandića u drugom krugu.

12. 1. 2015. je u drugom krugu izbora tijesno poražen od HDZ-ove kandidatkinje Kolinde Grabar-Kitarović, postavši prvi predsjednik u hrvatskoj povijesti koji je smijenjen na izborima.

31. 5. 2015. je osnovao novu stranku pod imenom Naprijed Hrvatska - Progresivni savez koja okuplja njegove pristaše, kao i predstavnike lijevog centra.

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Ive Josipovića 
* Novosti o predsjedničkim izborima
Pallor mortis

**Pallor mortis** (mrtvačko bledilo) je postmortem bledilo do koga dolazi gotovo odmah nakon smrti (15–120 minuta nakon što smrt nastupi) usled nedostatka kapilarne cirkulacije kroz telo.

Do bledila dolazi toliko brzo nakon smrti da ono nije od velike koristi za određivanje vremena smrti.
Fahrenheit

**Fahrenheitova temperaturna skala** je skala za mjerenje temperature, koju je 1724. osmislio njemački fizičar Gabriel Fahrenheit. Stupnjevi izmjereni na Fahrenheitovoj temperaturnoj skali obilježeni su znakom **°F**. Fahrenheitovu skalu su uporabljali isključivo Englezi cijelog svijeta, sve do 70-ih godina 20. stoljeća, a sada su mnoge engleske zemlje prihvatile (osim Sjedinjenih Država i Jamajke) korištenje Celzijeve temperaturne skale. Normalna temperatura čovjekova tijela je 98,6&nbsp;°F, ali prije se smatrala normalna temperatura čovjeka 96&nbsp;°F. Ovu termometarsku skalu usavršio je Gabriel Fahrenheit, napunivši je živom, koja je postala zamjena za alkohol. Led se topi na 32&nbsp;°F, a voda vrije na 212&nbsp;°F. 

Iz Fahrenheitove temperaturne skale lako se **stupnjevi Fahrenheita** preračunavaju u Celzijeve stupnjeve:

*T(°C) = (T(°F) - 32&nbsp;°F)/1,8*

Obratna formula je

*T(°F) = 1,8 T(°C) + 32*

## Konverzija temperatura

## Povezano
* Kelvin 
* Celzijus
Fahrenheit (razvrstavanje)

**[[Fahrenheitova termometarska skala|Fahrenheit]]** je termometarska skala.

**Fahrenheit** se može odnositi na:
* Gabriel Fahrenheit, njemački fizičar
* ''Fahrenheit'' (album grupe Toto)
** "Fahrenheit", pjesma na istom albumu
* Fahrenheit (strip), lik iz stripova
* Fahrenheit (kolonjska voda), kolonjska voda koju je proitveo Christian Dior
* Fahrenheit (tajvanski bend), tajvanski boy band
** ''Fahrenheit'' (Fahrenheit album), njihov prvi album
* Fahrenheit (tajlandski bend), tajlandski rock band
* ''Fahrenheit'' (video game), kompjuterska igra iz 2005. godine, također poznata kao Indigo Prophecy in North America
* ''Fahrenheit'' (1994 kompjuterska igra), kompjuterska igra iz 1994.
* *[[Fahrenheit 9/11]]*, film Michaela Moorea
* *[[Fahrenheit 451]]*, roman Raya Bradburya
** ''Fahrenheit 451'', filmska adaptacija Françoisa Truffauta
* *[[Fahrenheit 56K]]*, distopijska kazališna predstava.
* Fahrenheit graphics API, kompjuterski softver
* *[[7800° Fahrenheit]]*, album Bon Jovija
* Farrenheit, američki band
* Fahrenheit (tobogan)u Hersheyparku
* Fahrenheit Project, serija downtempo/ambijentalnih muzičkih projekata
* Fahrenheit (čileanski bend), hard rock band
* Fahrenheit (južnoafrički bend)
Miozin

**Miozin** učestvuje u izgradnji ćelijskog skeleta, odnosno mikrofilamenata. Gradi aktinomiozinske komplekse sa aktinom u mišićnim ćelijama što omogućava njihovu kontrakciju. Miozini se često nazivaju motornim proteinima s' obzirom da su sposobni da energiju dobijenu hidrolizom ATP-a pretvore u mehaničku silu.

## Veze
* Miozinski filamenti

## Vanjske veze
 
* BioNet škola
Vječnost

**Vječnost** (grč. *αιωνις*, lat. *aeternus*), sveukupnost vremena, shvaćena kao nešto bez početka i kraja. Može značiti apsolutnu vanvremenost ili beskonačno trajanje u vremenu bez početka i kraja, što čini razliku između vanvremene (*intemporalne*) i vremenite (*temporalne*) večnosti.

## U filozofiji

Centralna filozofska rasprava vodi se oko toga da li večnost treba zamišljati kao naročito dug kvantitet vremena ili nešto što poseduje izvesnu crtu vanvremenosti. Vanvremeno poimanje večnosti je karakteristično za tradicionalnu filozofiju. Večnost je nepromenljiva, nepokretna i uvek samoj sebi identična sadašnjost.

### Antika

Pitagorejci smatraju da večni objekti, kao što su brojevi, uživaju vanvremeno postojanje.

Aristotel, kao i većina antičkih filozofa, je uzimao večnost sveta kao činjenicu.

Plotin i neoplatonistička tradicija insistiraju na bezvremenoj interpretaciji Božjeg postojanja. Božanska bezvremenost je s onu stranu opisa, ali njeno poimanje predstavlja cilj mističke kontemplacije.

Boetije pravi razliku izmedu trajnosti i večnosti: »Jer naše 'sada', kao da protiče, i pri tom stvara vreme i neprestanost, dok Božansko 'sada' stoji ne krećući se, stoji mirno, i stvara večnost« (De Trinitate 4. II).

### Srednji vek

Ibn Sina je smatrao da proces svjetskog zbivanja nema početka ni kraja u vremenu, već je neka vrsta emanacije. Svijet je za Avicenu vječan i ni od koga stvoren, ali je uslovljen vječnim Bogom koji postoji izvan vremena. Prema Aviceni „*dahr*“ je neprolazni trenutak u kojem se rasprostire Božja prisutnost, tj. ono što je pohranjeno u unutrašnjosti vremena i što u sebi sadrži neprekidno trajanje.

Bonaventura je, poput mnogih sholastičara, tvrdio da svet ne postoji večno, već je stvoren. Po njemu, ako bi svet postojao večno, to bi značilo da se već dogodilo beskonačno mnogo sunčevih kruženja, a svake godine dolazi još jedno. Ali, po njemu, nemoguće je povećavati beskonačno. Prema tome, svet nije mogao postojati oduvek.

### Novi vek

## U religiji

U hrišćanstvu, večnost se shvata i kao konac ili krajnji cilj bitisanja tvorevine i kretanja vremena. Večnost je "zaustavljanje kretanja" kroz prevazilaženje vremena na njegovom kraju. Origena smatra da je stabilnost kretanja data istovremeno sa dovođenjem stvari u postojanje. Crkveni oci drže da vremensko kretanje nema putanju kruga, nego ima smisao u večnosti stabilnog postojanja koje želi Bog. Za svece, večnost znači "stalnost u svetosti". Za hrišćane večnost nije prost produžetak egzistencije, nego cilj njihovog bitisanja, život večni. "Koji pije od vode koju ću mu ja dati neće ožednjeti dovijeka, nego voda koju ću mu dati postaće u njemu izvor vode koja teče u život vječni". (Jn. 4,14)

Večnost je smatra svojstvom Boga (Rim. 1,20), koji vlada tvorevinom i vremenom. On je postojao pre tvorevine (Ps. 102; Jn. 17,24; Ef. 1,4) i postoji posle sveta (Otkr. 21,1).

## Povezano
* Vreme 
* Stvaranje
* Beskonačnost

## Izvori
Crkveni oci

**Crkveni oci** su ugledni kršćanski pisci i teolozi iz prvih stoljeća kršćanstva. Crkva je do 4. stoljeća ovaj pojam primjenjivala isključivo na biskupe, koji su bili oci pojedine mjesne Crkve, a time i oci svakog vjernika rođena na duhovni život u Crkvi. Od 5. stoljeća ovaj pojam se pridaje i svećenicima (npr. sv. Jeronim) i đakonima (npr. sv. Efrem). Poznati su i pod nazivom crkveni naučitelji. 

Za naslov crkvenog oca potrebni su određeni uvjeti: svetost života, pravovjerni nauk, drevnost (starina) i Crkveno odobrenje. Oblikovali su teologiju na temeljima Svetoga pisma. Odlikovali su se uzornim životom i svetošću. Neki od njih se slave kao sveci. Život i književnu djelatnost starih crkvenih otaca proučava patrologija. 

## Apostolski oci
Apostolski oci su najraniji crkveni oci, koji su živjeli unutar dvije generacije nakon Isusovih apostola. Među njih se ubrajaju papa Klement I., sv. Ignacije Antiohijski i sv. Polikarp iz Smirne]]. Među spise apostolskih otaca uvrštavaju se spisi Herma Pastir i Didakhe, ali nije im poznat autor.

## Grčki crkveni oci
Grčki crkveni oci su kršćanski oci, koji su pisali na grčkome jeziku. Četiri velika grčka crkvena oca su: sv. Bazilije Veliki, sv. Grgur Nazijanski, sv. Ivan Zlatousti i sv. Atanazije Aleksandrijski. Među ostalima su: sv. Irenej Lionski, sv. Klement Aleksandrijski, Ćiril Aleksandrijski i dr.

## Latinski crkveni oci
Latinski crkveni oci su kršćanski oci, koji su pisali na latinskom jeziku. Četiri velika latinska crkvena oca su: sv. Ambrozije, sv. Augustin, sv. Jeronim i sv. Grgur Veliki. Ostali su Tertulijan i sv. Ciprijan.

## Apologetski oci
Apologetski oci ili apolegeti branili su kršćanske vjerske doktrine. Odgovarali su na kritike filozofa. Među najvažnijima su: sv. Justin Mučenik, sv. Atenagora i Tacijan Sirski.

## Pustinjski crkveni oci
Živjeli su u prvim samostanima u egipatskoj pustinji. Premda nisu puno pisali, njihov utjecaj je velik. Među najvažnijima su: sv. Antun Pustinjak, sv. Pahomije i sv. Efrem.
Eutanazija

**Eutanazija** (od grčke riječi *ευθανασία* što znači "dobra smrt": *ευ*-, eu- (dobro ili ugodno) + *θάνατος*, thanatos (smrt)) je naziv za praksu izazivanja nečije smrti na po tu osobu što ugodniji ili bezbolniji način, odnosno da bi joj se prekinuli nepodnošljivi bolovi ili patnje.

## Vrste eutanazije
Postoje dvije osnovne klasifikacije eutanazije. Prva se temelji na tome da li eutanazirana osoba za nju daje pristanak:
* dobrovoljna eutanazija, koja se provodi na izričit zahtjev osobe koja želi biti eutanazirana;
* nedobrovoljna eutanazija, koja se provodi bez suglasnosti eutanazirane osobe, u pravilu uslijed toga što se nalazi u psihofizičkom stanju koje joj spriječava izjašnjavanje o tome želi li biti eutanazirana ili ne.

Druga važna podjela eutanazije je s obzirom na metode:
* pasivnu eutanaziju, koja se svodi na nepružanje oblika medicinske pomoći koja bi pacijentu produžila život;
* aktivnu eutanaziju, u kojoj se nad eutanaziranom osobom primjenjuju razne mehaničke metode ili kemijski agensi (otrovi) u svrhu što bržeg izazivanja smrti.

Pored eutanazije nad ljudima se također vrši i eutanazija životinja.

## Pravni tretman

U svijetu postoji širok raspon odnosa pojedinih zakonodavstava prema eutanaziji. U pravilu je dozvoljena isključivo dobrovoljna, i to pasivna eutanazija. Aktivna eutanazija se obično tretira kao ubistvo, i to privilegirano, koje, s obzir na motiv počinjenja, obično sa sobom povlači blaže kazne. Krivična zakonodavstva, pak, eutanaziju, odnosno takve vrste ubistava, razlikuju od pomaganja u samoubistvu, odnosno eutanazijom smatraju samo slučajeve gdje eutanazirani nije sam poduzeo nikakve radnje.

Neke države su, međutim, ublažile te kriterije pa je tako 1990-ih eutanazija u aktivnim oblicima legalizirana u Nizozemskoj, Belgiji, australijskoj Sjevernoj Teritoriji i američkoj državi Oregon.

## Odnos religija prema eutanaziji

## Povezano
* Asistirana smrt
* Asistirani suicid
* Palijativna sedacija
* Pravo na smrt
* Dostojanstvena smrt
* Terry Schiavo

## Vanjske veze

* Religije o eutanaziji
Parsi (narod)

**Parsi** (dosl. "Perzijanac") su etničko-vjerska zajednica porijeklom iz Irana. Većina naroda danas živi u Indiji i zoroastrijske su vjere. Prema legendi, Parsi potječu iz Horasana, regije na sjeveru Iranskoj visoravni. Iz Irana u Indiju emigrirali su tijekom srednjeg vijeka. Etnonim *Parsi* se rabi od 17. stoljeća.

Smatra sa da broje oko 110.000 pripadnika. Nakon indijske nezavisnosti stečene 1947. godine brojni od njih su se raselili po svijetu. Prema indijskom popisu iz 2001. godine, u Indiji je živjelo 69.601 Parsa, uglavnom u Mumbaiju. U susjednom Pakistanu ih živi oko 3000. Dijaspora uključuje 6500 Parsa u Sjedinjenim Državama, 5000 u Britaniji, 4500 u Kanadi, 300 u Singapuru i Australiji, 150 u Hong Kongu, te 80 u Keniji. Na Zapadu su poznati po svom humanitarnom radu.

## Značajne osobe
* Freddie Mercury
* Zubin Mehta
* John Abraham
* Homai Vyarawalla, prva indijska fotonovinarka
* Persis Khambatta
* Dorab Patel
* Feroze Gandhi
* Homi J. Bhabha
* Homi N. Sethna
* Jamsetji Tata, otac indijske industrije
* Neville Wadia
* obitelj Tata
* obitelj Godrej
* obitelj Wadia
* Muhammad Ali Jinnah 
* Rattanbai Petit
* Sam Hormusji Framji Jamshedji Manekshaw
* Jal Cursetji
* Aspy Engineer
* Fali Homi Major

## Veze
* Irani, druga zoroastrijska zajednica u Indiji, podrijetlom iz Irana

## Izvori

## Vanjske veze
*  UNESCOPARZOR - UNESCO projekt o Parsima 
*  Kuhinjski recepti naroda Parsa 
*  Knjige o Parsima
;Ostali projekti
Spomenik

**Spomenik** ili **monument** je umetnički oblikovan objekat, čija je funkcija da javno pripominje neki događaj iz istorije ili neku istorijsku ličnost.

Tematski se može govoriti o:
* groblje
* konjanička skulptura
* mauzolej
* grobnica
* obelisk
* spomen kamen
* spomen krst
* spomen ploča
* skulptura
* stela
* slavoluk

## Preneseno značenje
Reč se upotrebljava i u prenesenom smislu i ponekad su tako obeleženi čini pojedinaca ili neki događaji na koje se ne može jednostavno zaboraviti.

## Vanjske veze

* Website of Monuments and Sculptures in UK 
* Monuments of India at kamat.com
Tanatologija

**Tanatologija** je naučna i akademska disciplina, koja za predmet proučavanja ima: predstave o smrti ljudskih bića, njenu simboličku reprezentaciju, proces i doživljaj umiranja, kao i brojne rituale i vjerovanja koji prate smrt i sahranu. Naziv tanatologija potiče od grčke riječi *Tanathos* što znači smrt i *logos* što znači nauka.
Besmrtnost

**Besmrtnost** (lat. *immortalitas*) je stanje oslobođenosti od smrti ili uništenja, odnosno stanje večnog života. Pojam besmrtnosti obično označava učenje po kojem duša nadživljuje telesnu smrt. Ponekad se odnosi i na večnost bića.

Učenje o besmrtnosti može uključiti samo preživljavanje duše shvaćene kao duhovne suštine privremeno smeštene u telu ili može uključivati uskrsnuće tela, kao u avramskim religijama. Teorija lične besmrtnosti glasi da ćemo posle sopstvene smrti živeti drugi život, odnosno nastaviti da živimo večno.

Činjenica je da neke od crta ličnosti mogu nastaviti postojanje i nakon smrti. Nečije delo, slava ili ozloglašenost, ili geni, mogu svakako opstati u duhovima ili telima drugih.

## U filozofiji

Prema Platonovoj filozofiji moguće je da duša nadživi propast tela. Za Aristotela, duša je forma tela, i ne može postojati bez njega kao odvojena supstancija, kao što osmeh ne može postojati bez lica. U platonističkim i neoplatonističkim tradicijama besmrtnost se pre doživljava kao bezvremenost, gde je cilj mudrog čoveka živeti izvan vremena, a ne živeti večno.

Prema Tomi Akvinskom, ljudska duša, koja je racionalna, mora da bude nematerijalna, tj. duhovna, iz čega sledi da je nepropadljiva i besmrtna. Akvinski se poziva u svojoj argumentaciji i na želju za istrajavanjem u bivstvovanju. Postoji prirodna želja za besmrtnošću, a prirodna želja, koju je usadio u dušu Bog, ne može biti uzaludna:

## Argumenti
Argumenti da je duša besmrtna uključuju metafizičke dokaze (npr. da je jednostavna, te se ne može razložiti), moralne (npr. da je besmrtnost pretpostavka moralnosti, te pravedni trijumfuju, a nepravedni bivaju kažnjavani) i empirijske (npr. slučajevi da živi ljudi imaju iskustva sa dušama ili duhovima mrtvih).

Nijedan dokaz iz ovih porodica ne uživa neko veće poštovanje među savremenim filozofima. Metafizičke dokaze je napao Hjum, a posebno Kant u knjizi II Transcendentalne dijalektike Kritike čistog uma. Moralni dokazi više liče na puste želje nego na dokaze, a empirijski su diskreditovani opštim nepoverenjem u parapsihologiju.

Religija ostaje najsnažniji izvor verovanja u besmrtnost, a stav da je nekoherentno pretpostavljati odvajanje duha i tela ostaje glavni filozofski odgovor. Međutim, mnogo manje pažnje je posvećivano pitanju zašto besmrtnost izgleda poželjna.

## Izvori

## Povezano
* Smrt
* Vječnost
* Vaskrsenje
* Reinkarnacija
* Odnos duše i tela
Inflamacija

**Inflamacija** (: upala, zapaljenje) ima više značenja:

* inflamacija (antropologija), pogrebni obred spaljivanja pokojnika; kremacija, kombustija, incineracija
* inflamacija (medicina), kompleksna lokalna ili opća reakcija živog tkiva na vanjske ili unutarnje podražaje; upala, zapaljenje.
Upala

**Upala** ili **zapaljenje**, odn. **inflamacija** (lat. *inflammatio*), dio složenog biološkog odgovora organizma na štetne čimbenike, poput patogenih bakterija, oštećenih stanica (primjerice ishemija, nekroza) ili raznih iritansa (kemijskog, mehaničkog ili fizikalnog tipa). Još od Celsusa, četiri znaka akutne upale su bol (dolor), toplina (calor), crvenilo (rubor) i oteklina (tumor). Kasnije je dodan i gubitak funkcije (functio laesa) kao peti znak upale. Svrha upale je da pomogne organizmu u borbi protiv štetnog stimulusa, ali ponekad predstavlja zdravstveni problem sama po sebi, kada njena svrha nije sasvim jasna ili je potpuno kontraproduktivna (kronična upala ili akutna reumatska groznica) a upala je početak procesa liječenja. Upala nije isto što i infekcija, čak i u slučajevima kad je upala uzrokovana infekcijom.

## Tipovi

S obzirom na trajanje, upala može biti akutna ili kronična. Akutna je upala početni odgovor tijela na štetan čimbenik (noksu) a karakterizira ju povećan dotok krvi koji onda dovodi do izlaska plazme i leukocita iz krvnih žila u pogođeno tkivo. Cijeli je niz procesa u organizmu koji dovode do razvijanja upalne reakcije, a uključuju krvne žile, krvne stanice (tj. imunosni sustav) i stanice koje se inače nalaze u tkivima. Reakcija na upalu može biti lokalna (otok, crvenilo, nakupljanje leukocita) i sistemska (pojačana sinteza proteina akutne faze, porast tjelesne temperature). Akutna se upala može razviti u kroničnu, što dovodi do promjena u vrstama stanica prisutnima u pogođenom tkivu. Kronična upala je organizmu štetan proces jer može dovesti do ateroskleroze, reumatoidnog artritis i tumora, zbog čega je upala dobro reguliran proces, a poremećaj u procesu upale rezultira bolešću.

U medicinskoj nomenklaturi, općenito je pravilo da upale završavaju nastavkom –itis. Tako je upala ždrijela faringitis, upala sinusa sinusitis, upala bubrega glomerulonefritis. Iznimka od ovog pravila je upala pluća, pneumonija ili gnojna upala koze-impetigo.

## Stanična komponenta
Stanice koje sudjeluju u upalnoj reakciji mogu biti porijetlom iz krvi ili pak sastavni dio tkiva. Stanice koje su dio tkiva su makrofagi, mastociti i plazma stanice te potporne stanice endotela, vezivnog tkiva i glatkog mišićja. Stanice koje iz krvi dolaze u pogođeno područje su leukociti (koji mogu biti granulirani ili ne) te krvne pločice ili trombociti. Granulirani leukociti obuhvaćaju neutrofile, bazofile i eozinofile, dok su negranulirani monociti i limfociti. Pretraga krvi koja prikazuje udjele pojedinih vrsta bijelih krvnih stanica naziva se diferencijalna krvna slika i često može ukazati o kakvom se obliku uzročnika upale radi.

*Neutrofili* čine većinu leukocita. Ime su dobili po tome što se pod mikroskop bojaju neutralno, za razliku od eozinofila ili bazofila. Ovisno o starosti, jezgra im može biti u tri ili više režnjeva. Imaju sposobnost aktivnog kretanja i najpokretljiviji su leukociti.

## Povezano

* akutna upala
* antiinflamatorni agens
* cijeljenje
* kronična upala

## Vanjske veze
Šelska kultura

**Šelska kultura** je praistorijska kultura, kojoj pripadaju kameni artefakti paleolitskih hominida, nađenih u Francuskoj, koje je otrkio Gabrijel Mortilje (, 1821-1898). 
Šelska kultura dobila je naziv po lokalitetu Šel (), mestu u Pariskom regionu, u departmanu Sena i Marna..

Jedan od naziva ovog kulturnog sloja je i Olduvaj, prema Olduvaju u Tanzaniji gde je otrkiven veliki broj alatki. Takođe se za oruđe i oružje ove kulture koristi i izraz Ašelsko.

Za vreme šelske epohe klima je u Francuskoj bila blaga i vlažana. Rečna korita su bila široka i nastanjena, ikao je praistorijski čovek tokom ovog perioda zbog mogućih izlivanja reka živeo i na uzvišenjima, do kojih voda nije mogla stići.

Ostaci iz ovog perioda zatrpani su diluvijalnim šljunkom i pomešani su sa ostacima iz narednih epoha mustijerskom (Moustier), solitreskom (Solutre) i magdalenskom (Madeleine).

## Povezano

* Ašelska kultura
* Olduvaj
* Musterijer
* Solitrej
* Paleolit
* Praistorija

## Vanjske veze
* Kameno doba 
*

## Literatura
Ašelska kultura

**Ašelska kultura** je praistorijska kultura koja je ime dobila po kamenim alatkama koje se vezuju za hominide starijeg paleolita, prvenstveno u oblasti Afrike, zapadne Azije i Evrope. Sam naziv potiče od lokaliteta Sent Ašel (), na kome je ustanovljeno devet kulturnih slojeva, od kojih je najstariji šelski, sledeđi pripada starijem ašelskom, naredna dva mlađem ašelskom periodu, koja su bila ukupne debljine 3,10 m.

Ašelska oruđa su česti nalazi uz ostatke homo erektusa. Ašelska industrija je mlađa od Šelske kulture, Olduvajsko Abevilske, a obično starija od sofisticiranije, Musterijenske.

Ašelski klin je alatka, pravilnog oblika i oštrijih bridova, koja je po celoj površini okresana, bademastog, ovalnog ili trouglastog oblika sa zaobljenom bazom. U mlađem periodu oruđe postaje manje i savršenije.

## Povezano
* Abevilska kultura
* Šelska kultura

## Izvori
Halštatska kultura

U središnjoj Europi, željezno doba je podijeljeno u dvije faze u kojima dominiraju Kelti: *rana željezna *'halštatska kultura**' (HaC i D, 800.–450. pne.) i *kasna željezna [[latenska kultura]]* (prema mjestu u Švicarskoj, La Tène) koja traje od 450. pr,. Kr. do rimskih osvajanja.

Do 6. st. pne. halštatska kultura se prostirala na oko 1000&nbsp;km, od pokrajina Champagne-Ardenne na zapadu, kroz gornje Poranje do gornje dunavske oblasti, sve do bečke doline i donje dunavske oblasti na istoku; te od Majne, Češke i Malih Karpata na sjeveru do švicarskog platoa, Salzkammerguta i donje Stirije na jugu.

Naziv je dobila prema najvećem nalazištu u mjestu Hallstattu na obali jezera u pokrajini Salzkammergut u Austriji, južno od Salzburga. Ova kultura se često smatra proto-keltskom ili keltskom, te proto-ilirskom zapadnih Ilira.

## Historija
Oko 1000. pne. plemena brončane *kulture žarnih polja* počela širiti u susjedna područja uzduž glavnih riječnih tokova. Četiri njihove grane razvile su se u znamenite skupine *povijesnih naroda*: Kelti na zapadu, Slaveni na sjeveroistoku, Italci na jugu i Iliri na jugoistoku. Izvan tog prstena, na sjeveru živjeli su rani Germani i Baltički narodi na obalama Baltičkog mora, dok su se na jugoistoku nalazili Tračani, Dačani i Grci.
 
Prvo tisućljeće pr. Kr. bilo je svjedokom velikog povećanja stanovništva Europe sjeverno od Alpa. Mnoge znatne površine zemlje prvi put su se otvorile za poljoprivredna naselja, a lokalna širenja potaknula su seobe stanovništva u rubna područja. Kao posljedica tih promjena pojavljuje je se kompleksniji politički sustav očitujući se nizom zemljanih ili kamenih utvrda na bregovima (citadela) diljem cijele Europe.

Keltsko željezno doba dijeli se na dvije faze koje nose imena nalazišta u Hallstattu u Austriji i La Tèna u Švicarskoj. Tijekom *halštatske faze*, u 1. tisućljeću pr. Kr., keltsko se područje veoma proširilo na račun susjeda, baš kada su germanska plemena preplavila ogromna područja zapadne Europe. Posebno su velika područja današnje Francuske pripojena svijetu keltskog jezika. U isto vrijeme počele su se zbivati velike promjene među Keltima zbog sve većeg doticaja s narodima mediteranskog kulturnog kruga, npr. preko grčke kolonije Massilije koja je osnovana 600. pne. Značenje trgovačkih odnosa Grka i njihovih barbarskih susjeda donekle dočaravaju nalazi iz veličanstvene grobnice neke keltske princeze u Vixu blizu grada Chatillon-sur-Senine s golemom ukrašenom brončanom zdjelom italske izradbe i drugim komadima uvezenog nakita. Ti prvi keltski aristokrati živjeli su u utvrdama na brdima kao što je Heuneburg na gornjem Dunavu, koje je, djelomično projektirao neki mediteranski graditelj, a članovi njihovih obitelji pokapali su se sa cijelim kolima da bi mogli sa sobom ponijeti svu svoju imovinu. Taj se običaj poštivao u cijelom keltskom svijetu, od Vixa do Lovosica u Češkoj.

## Napomene

## Poveznice
* Željezno doba
* Umjetnost metalnog doba

## Vanjske veze

* Hallstatt
Crkva (razvrstavanje)

**Crkva** može biti:
* Crkva (građevina), građevina za vršenje verskih obreda.
* Hrišćanska crkva, predstavlja zajednicu hrišćana
* Saborna crkva ili katedrala
* Mjesna crkva, lokalna zajednica hrišćana
* Gnostička crkva, savremena zajednica gnostika
* Sotonistička crkva, zajednica sledbenika Sotone
* , selo u opštini Balčik, Bugarska

## Povezano
* Saborna crkva (razvrstavanje)
* Pravoslavna crkva (razvrstavanje)
* Katolička crkva (razvrstavanje)
* Rimokatolička crkva (razvrstavanje)
* Latinska crkva (razvrstavanje)
* Orijentalna crkva (razvrstavanje)
Inflamacija (antropologija)

**Inflamacija** je jedan od naziva za sepulkralni obred spaljivanje pokojnika, osim koga se upotrebljava i *incineracija*, kao i termini bustuarija i bustuarijalno sahranjivanje (od  - mesto na kome su spaljivani i sahranjivani pokojnici, kasnije je dobilo značenje i grob, spomenik). Termin *kremacija* kojim se danas označava spaljivanje pokojnika nije pogodan zbog povezivanja sa društvenim pokretom za kremaciju koji je nastao u Italiji u 19. veku, a zatim se preneo i u druge zemlje.

## Praistorija

Prvi tragovi spaljivanja na centralnom Balkanu su iz mezolitskog perioda, koji su otkriveni na lokalitetu Vlasac u Đerdapu. Incineracija se ustalila tek početkom metalnog doba u badenskoj, vučedolskoj i kostolačkoj kulturi.
U ranom Halštatu su ovako uglavnom sahranjivane odrasle individue.

## Antika
Tokom atičkog perioda spaljivanje je bilo rasprostranjeno zajedno sa inhumacijom. U geometrijskom periodu incineraciju je obično pratilo sekundarno sahranjivanje: pepeo je polagan u urne koje su postavljane u grobne jame.
U Staroj Grčkoj, tokom arhajskog perioda spaljivanje je najčešće vršeno u samim grobovima koji su imali oblik prostrane jame sa ventilacionim otvorima, tokom klasičnog perioda grobovi su jednostavniji, a urne su mnogo češći nalaz.
Tokom helenističkog perioda inhumacija je mnogo češća.

Incineracija je praktikovana uporedo sa skeletnim sahranjivanjem u starom Rimu. Na lokalitetima Viminacijum, Karataš, Androva, kao i kod Beograda otkriveni su rimski grobovi sa keramičkim urnama, na nalazištima Skupi i Kutina - kameni sanduci, a takoće su otkrivene i amfore, metalne urne i grobovi od opeke.
Tokom atnike u oblastima koje su naseljavali Gali i Germani, takođe je bilo uobičajeno spaljivanje.

U Starom Egiptu inflamacija je bila poznata. Kod sarih Jevreja po pravilu mrtvi nisu spaljivani.

## Srednji vek
Prilikom opsade Carigrada 626. godine postoje zapisi da su stari Sloveni spaljivali svoje mrtve. Među pokrštenim Slovenima zadržale su se i inflamacija i inhumacija duži vremenski period. Hrišćanska crkva je spaljivanje smatrala paganskim običajem, pa je tako Karlo Veliki 785. godine ovaj običaj zabranio. Tokom srednjeg veka u zapadnoj Evropi spaljivanje je bilo kazna za jeretike, a pošto su krupne kosti ipak ostajale cele, ostaci bi po sudskom nalogu usitnjavane i razbacivane.

## Inflamacija na Dalekom istoku
U Budizmu se smatra da je za pokojnika najbolje da bude inflamiran, mada ima primera i inhumacije. U velikom delu Japana sačuvan je običaj da se urne postavljaju na groblja koja se ne posećuju, a da se u bilizi mesta stanovanja podigne spomenik. U Indiji, pripadnici Brahamske kaste svoje umrle spaljuju i posle deset dana polažu u urnu. U ovoj zemlji je inflamacija javni čin kome pristustvuje veliki broj ljudi, a ceo postupak se odvija prema strogom ritualu.

## Povezano
* Inhumacija
* Sepulkralni obred

## Izvori

## Literatura
* Marija Đurić Srejić, Uvod u fizičku antropologiju drevnih populacija, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, 1995.
Moe

**Moe** su izumrla porodica ptica neletačica iz reda nojevki. Ova porodica sastoji se od deset vrsta raspoređenih u šest rodova. Sve vrste su bile endemi Novog Zelanda, te izumrle su oko 1500. Uglavnom su nastanjivale šume, sve dok Maori nisu došli na Novi Zeland i iskrčili većinu šuma. Prema istraživanjima znanstvenika, moe su se hranile biljkama. Često su gutale stijene koje bi se zadržale u želucu (gastroliti), pa bi tako ptice lakše probavile teško probavljive biljke. Hodale su brzinom oko 3-5 km/h. U muzejima se nalazi 36 fosilizianih jaja ptica iz ove porodice. Jaja su bila velika 120-240 mm. Kod većine vrsta jaja su bila bijele boje, samo kod vrste *[[Megalapteryx didinus]]* bila su plavozelenkasta.                                                                                                                
## Taksonomija
Ova porodica nekoć je tvorila poseban red ptica u koji su biolozi ubrajali i kivije. Postojale su dvije porodice: manje moe (lat. Anomalopterygidae) i velike moe (lat. Dinornithidae). Manje moe su činile ptice veličine purana ili malo veće. Među njima je bila najmanja od svih moa, *[[Euryapteryx curtus]]* koja ja bila teška oko 20 kg. Drugu porodicu, velike moe su činile jako velike ptice, među kojima je bila velika moa, jedna od najviših ptica ikada. Bila je visoka oko 4,5 m. Najbliži rođaci ovih ptica su emu i kazuar.

## Reference
      

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* TerraNature list of New Zealand's extinct birds
* TerraNature page on Moa
* Tree of Life classification and references 
* http://www.teara.govt.nz/en/moa/page-1 in Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand
Rabin

**Rabin** (jev./heb. *rabi* – "moj učitelj") znači "naučnik" ili "mudrac", naime – rukopoloženi tumač Biblije i Usmenog nauka. Izraz je verovatno nastao u Palestini početkom 1. veka i primenjivan je na svaku onu osobu čije je poznavanje rabinske književnosti bilo dovoljno da joj omogući odlučivanje o pitanjima jevrejskog zakona. Institucija profesionalnog, plaćenog rabina nastala je tek u poznom srednjem veku, kada su rabini postavljani za verske vođe zajednica i kada se od njih očekivalo da sve svoje vreme posvete aktivnostima zajednice, što se uglavnom ogledalo u odlučivanju o svim pitanjima s područja jevrejskog zakona, obavljašu sudijske uloge u civilnim i krivičnim slučajevima, vođenju ješive i nadgledanju raznih verskih ustanova, kao što su ritualno klanje, sistem osnovne škole, ritualna kupatila itd. Sve do 19. veka, držanje propovedi nije predstavljalo glavnu delatnost rabina. 

Status rabina sticao se tek posle dugogodišnjeg izučavanja Talmuda i rabinskih kodeksa i polaganja ispita kod rabina visoko cešenih po svojoj učenosti i pobožnosti. U 19. veku, u zapadnoj Evropi i u Sjedinjenim Američkim Državama osnovani su rabinski seminari i ustanove čija je specifična namena bila obučavanje rabina. Uloga savremenog rabina, koji je obično diplomirao na univerzitetu i rabinskom seminaru, sasvim je drugačija od uloga rabina iz vremena pre 19. veka, pogotovo kod američkih Jevreja. Izuzev u slučaju nekih ortodoksnih rabina, njegova glavna delatnost više nije delatnost pravnog stručnjaka i sudije. U njegovom domenu takođe nije da nadgleda mrežu verskih institucija koja obuhvata celokupnu zajednicu. Umesto toga, on služi kao duhovni vođa verske zajednice ili sinagoge, i veliki deo njegovog vremena posvećen je vođenju službe i propovedanju, obrazaovanju mladih i odraslih, činodejstvovanju pri venčanjima i sahranama, savetovanju, međuverskim delatnostima, učestvovanju u dobrotvornim organizacijama zajednice itd. 

Postavljenje rabina u ortodoksnom judaizmu obavlja ješiva ili, u nekim slučajevima, onaj rabin koji je, zahvaljujući svojoj učenosti, stekao pravo da postavlja druge. 

U konzervativnom judaizmu, to obavlja seminar; neki konzervativni rabini nastoje da dobiju i ortodoksno postavljenje. 

U reformističkom judaizmu, postavljenje vrši priznata teološka škola. U svim tim ograncima postoje rabini koje su postavile teološke škole iz drugih zemalja. 

Danas i veliki broj žena služe kao rabini u reformističkim i rekonstrukcionističkim kongregacijama.
Ostern

**Ostern** (od njemačke riječi "Ost" za istok i riječi *[[western]]*) je izraz kojim su se opisivala dva različita, ali srodna žanra igranih filmova karakterističnih za Sovjetski Savez i države Istočnog bloka. Osim tog izraza su se koristili još i izrazi **crveni western** i **eastern**. Dva osnovna oblika su bili:
* "pravi" crveni westerni, sa radnjom smještenom na američki Divlji Zapad, obično sa svojevrsnim parodijskim ili sličnim "odmakom" u odnosu na holivudske westerne; bili su više karakteristični za istočnoevropske kinematografije kao što su istočnonjemačka i čehoslovačka, nego za SSSR; kao primjer se navodi čehoslovački film *[[Lemonade Joe]]* iz 1964. godine;
* isterni ili osterni, odnosno akcijski filmovi s radnjom smještenom na kavkaske planine, srednjoazijske pustinje, Sibir, stepe ili neke druge nepristupačne ili egzotične lokacije u doba ili neposredno nakon ruskog građanskog rata; protagonisti su najčešće bili usamljeni pripadnici Crvene armije ili Čeke prisiljeni da se bore protiv brojčano nadmoćnih belogardejaca, muslimanskih gerilaca, bandita ili imperijalističkih najamnika; najpoznatiji primjer je *[[Bijelo sunce pustinje]]* iz 1970. godine, koji danas uživa kult-status na području bivšeg SSSR-a.

## Povezano
* Partizanski film
* Zapata western
Zapata western

**Zapata western** je naziv za poseban podžanr spaghetti westerna koji se razvio u zapadnoevropskim kinematografijama krajem 1960-ih i početkom 1970-ih, a čiji su autori kroz žanrovske okvire nastojali promicati marksističke ili radikalno lijeve ideje. Ime je dobio po Emlianu Zapati, legendarnom vođi meksičke revolucije, koja je često služila kao vrijeme radnje takvih filmova. Najpoznatiji autor takvih filmova bio je italijanski režiser Sergio Corbucci. 

Takvi su filmovi obično imali dvojicu glavnih protagonista - neukog seljaka koga su nepravda i siromaštvo natjerali da se pobuni protiv lokalnih vlasti ili postane bandit; te obrazovanog i "prefriganog" evropskog pustolova ili prognanog revolucionara koji je s njim iz različitih motiva sklapao savez. Njih dvojica bi se na kraju suprotstavljali lokalnom krvoločnom i fašistoidnom vlastodršcu ili generalu u dosluhu s američkom ili evropskom multinacionalnom kompanijom, a čiji bi doglavnik - u pravilu psihopatski plaćenik iz SAD - bio glavni negativac. 

Meksička revolucija je bila čest motiv tih filmova, s obzirom da su s njom mogle vući paralele s tada aktualnom kubanskom revolucijom, te raznim ljevičarskim ili antikolonijalističkim pokretima u Trećem svijetu. Osim što se u tim ostvarenjima napadao kapitalizam, česte su bile reference na atentat na Johna F. Kennedyja, pokret za građanska prava u SAD te vijetnamski rat.

Jedno od najpoznatijih takvih ostvarenja je *[[A Fistful of Dynamite]]* Sergia Leonea iz 1971. godine, koje se, paradoksalno, smatrao i svojevrsnom kritikom žanra.

## Povezano
* Revizionistički western
* Partizanski film
* Politički film
Turija (Srbobran)

|gšir=45.535833
|gduž=19.854333
}}

**Turija** je naselje u opštini Srbobran u Južnobačkom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 2562 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 2615 stanovnika).

Turija je poznata po organizovanju „Kobasicijade“, festivalu kobasica koji se održava jednom godišnje.

## Geografija
Turiju oivičavaju tri vode: Veliki bački kanal, Krivaja i Beljanska bara.

## Historija
Selo se prvi put pominje 1426. godine. Prva škola je osnovana 1730, prva crkva sagrađena 1750. a prve pozorišne predstave počele su 1866. godine.

U Turiji je rođen general-lajtant Petar Drapšin (1914-1945), španski borac, komandant Četvrte armije i narodni heroj.

## Demografija
U naselju Turija živi 2037 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 41,6 godina (39,9 kod muškaraca i 43,1 kod žena). U naselju ima 955 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,68.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain) 
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)