Shayō

je roman japanskog pisca Osamua Dazaija koji je izvorno objavljen 1947. godine. Roman je izvorno serijaliziran u časopisu *[[Shinchō]]* od srpnja do listopada 1947. godine u četiri dijela, a krajem iste godine izašao je kao cjelovito djelo i postao apsolutna senzacija i bestseler koji je od Dazaija napravio nacionalnu književnu zvijezdu. Knjiga se prodavala po cijeni od 70 jena, a izvorno je tiskana u 10,000 primjeraka; zbog velike potražnje, knjiga je ubrzo doživjela još tri dodatna izdanja u kratkom periodu od dva puta po 5,000 primjeraka i još jednom od 10,000 primjeraka.

Uz roman  iz 1948. godine, ovaj se roman smatra Dazaijevim najboljim i najpoznatijim djelom., Radi se o prikazu propasti japanske aristokracije nakon Drugog svjetskog rata, a koji je isprepleten brojnim osobnim iskustvima iz Dazaijevog života te prikazom japanske dekadencije iz tog perioda, što je bilo u duhu *[[buraiha]]* pokreta kojemu je Dazai i pripadao. Djelo je temeljeno na dnevnicima mlade pjesnikinje Shizuko Ōta, koja je bila Dazaijeva obožavateljica i ljubavnica te s kojom je Dazai imao izvanbračnu kći Haruko.

Roman je pisan iz ženske perspektive, a glavni lik romana, djevojka , inspiriran je Shizuko, autoricom dnevnika na kojemu je temeljen roman. Roman je bio i izrazito utjecajan te je inspirirao termin , koji je postao sinonim za palu aristokraciju u poslijeratnom Japanu. Također, postoji istraživanje koje sugerira da je roman promijenio percepciju riječi  u japanskom jeziku; prije rata, termin je uglavnom imao neutralno ili pozitivno značenje, odnosno označavao je ljubavnog partnera, ali je nakon rata dobio pejorativno značenje te se počeo primjenjivati na "nezakonite partnere".

## Nastanak

Tijekom Pacifičkog rata, Dazai se uslijed čestih bombardiranja vratio u svoj obiteljski dom u Aomoriju, gdje je dočekao kraj rata. Nakon rata, Saveznici su proveli niz reformi u Japanu, među kojima je bila i zemljišna reforma, zbog koje je obitelj Tsushima – nekoć veliki zemljoposjednici – izgubila velik dio vlastite zemlje, a što je za posljedicu imalo smanjene prihode i prinose. Suočen s turobnom atmosferom u vlastitom domu, Dazai je izjavio: "Ovo je *[[Višnjik (drama)|Višnjik]]*! Ovo je baš poput *Višnjika*!". Dazi je posudio zbirku Čehovljevih drama s police svoga brata Bunjija te je izjednačio svoju obiteljsku situaciju s krahom aristokracije u carskoj Rusiji.

Dazai se 14. studenog 1946. godine konačno vratio u Tōkyō. Sljedećeg dana, Kazuo Nohara iz izdavačke kuće Shinchōsha posjetio je Dazaija u njegovom domu kako bi naručio roman od njega. Dazai je 20. studenog posjetio izdavačku kuću, nakon čega je otišao u restoran u Kagurazaki zajedno s Yoshizōm Kawamorijem, Noharom i glavnim urednikom časopisa *[[Shinchō]]*, Jūichijem Saitōm. Nohara je kasnije izjavio da je Dazai na tom sastanku rekao kako želi napisati japansku verziju *Višnjika* – priču o propasti "stare" obitelji temeljenu na priči obitelji Tsushima – pod naslovom *Zalazeće sunce*. Također je pristao serijalizirati roman u časopisu *[[Shinchō]]* i da ga kasnije u cjelovitom izdanju objavi Shinchōsha.

Dana 6. siječnja 1947. godine, mlada pjesnikinja Shizuko Ōta posjetila je Dazaija i njegovom studiju u Mitaki. Dazai joj je rekao da želi posuditi njezin dnevnik, na što mu je ona odgovorila da će mu ga dati ako ju posjeti u njezinom domu; Shizuko je tada živjela sama u kuću u selu Shimosoga. Dazai ju je posjetio 21. veljače, a iako je navodno primarni cilj njegova posjeta bila posudba dnevnika, njih su dvoje imali strastvenu aferu. Dazai je otišao nakon pet dana te se odmah posvetio pisanju. 

Do travnja, Dazai je dovršio dva od četiri dijela za serijalizaciju. Krajem svibnja, Shizuko i njezin mlađi brat posjetili su Dazaija, gdje mu je Shizuko obznanila da je trudna s njegovim djetetom; njihova kći, Haruko, rođena je kasnije te godine. Dazai je roman završio u lipnju, a vjeruje se da je kraj romana bio drugačiji nego kraj *Višnjika* jer je Shizuko bila trudna u vrijeme pisanja romana pa je Dazai u roman, kao što je to inače činio, ubacio i svoju vlastitu životnu priču. Također, sva četiri glavna lika u jednoj su mjeri refleksija samog Dazaija – Naoji je predstavljao Dazaija u ranom periodu, Kazuko i njezina majka u srednjem, a Uehara u kasnom periodu. U svezi s tim, Naoya Shiga i Yukio Mishima – obojica veliki "neprijatelji" Osamua Dazaija – kasnije su izjavili da je način kako je Kazuko pričala u romanu uvelike odudarao od načina na koji su plemićke žene pričale u to doba. Uz to, Haruko je kasnije otkrila da je Dazai u cijelosti kopirao dijelove majčina joj dnevnika u romanu.

Izvorni rukopis romana otkriven je 2017. godine među stvarima Toshija Satōa, bivšeg predsjednika Shinchōshe, nakon čega je doniran Muzeju suvremene japanske književnosti.

## Sinopsis

Dvadesetdevetogodišnja Kazuko, protagonistica ovog romana, njezin mlađi brat Naoji i njihova majka, udovica, pripadnici su osiromašene plemićke obitelji koji žive u poslijeratnom Tōkyu. Kazuko je bila udana, ali napustila je supruga i vratila se u obiteljski dom nakon tvrdnji da je prevarila supruga sa slikarom kojemu se divila; dijete koje su imali bilo je mrtvorođenče. Naoji, koji je služio na južnom Pacifiku tijekom rata, proglašen je nestalim. Priča je prezentirana kroz Kazukine dnevničke zapise, koji obuhvaćaju različite epizode iz obiteljske i njezine prošlosti. Na samom početku, Kazuko se prisjeća kada je kao dijete palila zmijska jaja, vjerujući da su jaja otrovnice. Tada saznajemo da je, u vrijeme smrti njezina oca, oko kuće bilo mnogo zmija, što su njezina majka i ona doživjele kao loš predznak.

Nakon financijskog kraha obitelji, Kazuko i njezina majka sele se na selo na poluotoku Izu uz pomoć ujaka Wade, majčinog mlađeg brata. Tamo Kazuko počinje raditi u polju i navodi kako se pretvara u "grubu ženu". Jednoga dana, spokoj seoskog života prekida Naoijev iznenadni povratak; Naoji je i dalje ovisnik o opijumu kao što je bio i prije rata. Okrutan prema majci i sestri, Naoji većinu vremena provodi u tokijskim književnim krugovima s kojima je bio povezan prije nego je dobio poziv za vojsku. Kazuko pronalazi bratov , u kojem Naoji piše o netrpeljivosti i licemjerju kod ljudi, svom problemu s ovisnošću te vlastitim problemima pri pisanju i generalno u životu. 

Kazuko odluči pisati piscu Uehari, starom bratovom znancu i bivšem mentoru, kojeg je jednom prilikom upoznala dok je još bila u braku. Priznaje mu da ga obožava i voli te da želi imati dijete s njim, iako je svjesna da je alkoholičar; Uehara je, inače, temeljen na samom Dazaiju. U pismima se konstantno referira na motive kršćanstva i marksizma, spominjući da je pročitala knjigu Rose Luxemburg koju je pronašla među bratovim stvarima. Sva su pisma pisana izvjesnom M.C., kako naziva Ueharu, što je inicijal koji mijenja značenje pa tako u različitim trenucima znači "My Chekhov" (sh. "Moj Čehov") ili "My Child" (sh. "Moje dijete"). U međuvremenu, zdravstveno stanje njezine majke pogoršava se te joj liječnik dijagnosticira tuberkulozu; Kazuko uskoro ugleda crnu zmiju na trijemu te se prisjeti zloguke simbolike. Nedugo nakon, njezina majka umire. 

Nakon mnogo godina, Kazuko se konačno susretne s Ueharom. Nedugo zatim, Naoji si oduzima život i sestri ostavlja pismo u kojem kao razlog suicida navodi osjećaj slabosti zbog plemićkog porijekla te se odriče svih ideologija koje guše pojedinca. Roman završava pismom što ga Uehari piše Kazuko. U njemu otkriva da je trudna i da će sama odgajati dijete, odbacujući stari, tradicionalni moral i prihvaćajući novi, revolucionarni način života. Adresat pisma ponovo je M.C., ali je ovoga puta to "My Comedian" (sh. "Moj komičar").

## Značaj

*Shayō* bez dileme spada među najpoznatija i najvažnija djela Osamua Dazaija, a radilo se o iznimno utjecajnom romanu. Roman je, kako se navodi, postao instant senzacija u Japanu, o čemu svjedoči i iznimna prodaja, a Dazai je postao nacionalna književna senzacija do te mjere da je, nešto kasnije, prodaja njegovih djela spasila izdavačku kuću Chikuma Shobō od financijske krize. Danas se smatra da je roman vjerno prikazao situaciju u poslijeratnom Japanu, a bio je toliko utjecajan da je postao sinonim za propast japanske aristokracije u poslijeratnom Japanu (*[[shayō-zoku]]*).

## Reference

## Vanjske veze
* Complete Japanese text online at Aozora Bunko