open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sponzoruša

**Sponzoruša** je, u pravilu pežorativan, izraz koji opisuje ženu koja kao ljubavnica ili djevojka održava vezu sa nekim, obično starijim, muškarcem, a pri čemu joj je glavni motiv novac, materijalna sigurnost i/li luksuz koji joj pruža muškarac. Muškarac se u takvom odnosu naziva *sponzor*. Ponekad se u širem smislu koristi i za mlade žene koje se iz istih motiva nalaze u braku sa starijim muškarcima.

Izraz se prvi put pojavio 1990-ih u beogradskom žargonu kako bi opisao žene koje su se u javnosti pojavljivale kao pratilje pripadnika nove skorojevićevske elite naglo obogaćene u kaosu ratova i postkomunističke tranzicije. Izraz je vrlo brzo stekao popularnost i izvan granica Srbije te se danas naširoko koristi u većini zemalja bivše Jugoslavije.

## Povezano
* Kurtizana
* Trofejna supruga
* Groupie
* Hipergamija
Car En'yū

bio je 64. car Japana, prema tradicionalnom popisu., a koji je vladao od 969. do 984.

Prije dolaska na prijestolje, ime mu je bilo Morihira*-shinnō*. Bio je peti sin cara Murakamija i princeze *Anshi*, kćeri Fujiwara no Morosukea. Brat mu je bio Car Reizei.

Godine 967. je, uz podršku klana Fujiwara, imenovan krunskim princem, pri čemu je zaobiđen stariji brat. Na prijestolje je došao nakon bratove abdikacije. Oženio se za kćer Fujiwara no Kaneieja, s kojom je imao sina, kasnijeg cara Ichijoa. Za vrijeme vladavine je carska palača izgorjela tri puta. Godine 984. je abdicirao u korist Reizeivog najstarijeg sina Kazana, a 985. se zaredio kao budistički monah. Umro je šest godina kasnije.

## Fusnote

## Literatura
* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). ''Gukanshō: The Future and the Past.'' Berkeley: University of California Press. ; OCLC 251325323
* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). ''The Imperial House of Japan.'' Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* Titsingh, Isaac. (1834). *[[Nihon Odai Ichiran]]*; ou, ''Annales des empereurs du Japon.'' Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). ''Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns.'' New York: Columbia University Press. ; OCLC 59145842

## Povezano
* Car Go-En'yū
Guru

**Guru** (Sanskrt, m., गुरु, guru, sh. "težak", "vrlo značajan") je religiozni naslov za duhovnog učitelja u hinduizmu, sikhizmu i tantričkom budizmu. Ovo se temelji na filozofskom razumijevanju značenja znanja u hinduizmu. Učitelj je za učenike nezamjenjiv u njihovoj potrazi za znanjem i putom ka "buđenju", "probuđenosti" iz sna o stvarnosti i sposobnosti sagledavanja stvarnosti kakva ona doista jest, kako to vide ove religije. Ova titula je do danas među pripadnicima navedenih religija zadržala vrlo značajno mjesto u mjeri vrijednosti. U tibetanskom je "Guru" analogno s "visok" (transliterirano: Blama, izgovara se Lama). U indonezijskom jeziku "guru" danas znači "učitelj".

Pored duhovnog vodstva, danas se guruima nazivaju i učitelji umjetnosti kao što su pjevanje i ples, jer se njima još i danas pridaje snažno religiozno značenje.

U suvremenom zapadnom korištenju riječi "guru" to može označavati osobu koja svojim religijskim ili filozofskim učenjem privlači i okuplja pristalice. U širem smislu riječi, guru može biti i stručnjak s natprosječnim znanjem i dugim iskustvom u nekom području. U tom se smislu ponekad naslov "Guru" može koristiti i u posprdnom značenju.

"Guru" u indijskom i vedskom svetonadzoru se koristi za opis ne samo duhovnog učitelja već i majke, otac, bračnog supriznika i sl..."guru mata, guru pita guru deva mahesvaram, guror vishno prambrahma tasmai śri gurave namaha..." (sanskritska mantra u kojoj se majka i otac nazivaju guruima a takodje i Deva Mahešvara ili Bog Šiva, Brama i Višnu). Tradicija "guru" učitelja u Indiji vodi iz Vedske filozofske linije i datira u veoma drevnu prošlost. "Gu" takodje znaci tama a "ru" svetlost, što inicira na to da se tama preobraća u svetlost.

https://smartdailyjournal.com/spiritual/sloka-guru-brahma-guru-vishnu
960.

__NOTOC__
Godina **960.** (**[[rimske brojke|CMLX]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru.

## Događaji

* Kineski vojskovođa Zhao Kuangyin zbacuje posljednjeg cara iz dinastije Kasniji Zhou, posljednje od Pet dinastija koje su vladale sjevernom Kinom, te preuzima prijestolje proglasivši novu dinastiju Song.
* Kijevski (ruski) knez Svjatoslav uništava Hazare.
* Mieszko I postaje vladar Poljske.
* Edgar Miroljubivi je okrunjen za za kralja Engleske, a Dunstan postaje nadbiskup Canterburyja i Edgarov glavni savjetnik. Pod Dunstanom započinju napori da se tamošnji redovnici potaknu držanja zavjeta poslušnosti, siromaštva i čednosti, kao i da se redovno svećenstvo natjera na celibat, što uglavnom nema velikog uspjeha; istovremeno se intenziviraju napori da se danski doseljenici na sjeveru i istoku Engleske i njihovi potomci povežu sa većinskim engleskim starosjediocima.
* Aksumsko Carstvo uništeno od poganskih napadača na čelju sa Gudit
* Vojvoda Richard I od Normandije se ženi za Emmu od Pariza.
* Osnovana današnja crkva sv. Dunstana u Mayfieldu.
* Prema službenim podacima, kineska vojska pod vodstvom dinastije Song broji 378.000 vojnika.

## Rođenja

* Aimoin, francuski kroničar (u. 1010)
* Car Konstantin VIII od Bizanta (u. 1028)
* Theophanu, grčka (bizantska) princeza koja je postala rimsko-njemačkom caricom (u. 991)
* Sweyn I od Danske (u. 1014)
* Gershom ben Judah (u. ??)
* Matsu, taoistička boginja mora
* Arnulf II, grof od Flandrije (u. 988)
* Bagrat III (u. 1014), kralj Abhaza i Gruzijaca
* Seongjong od Goryeoa (u. 997)
* Olof od Švedske (približni datum) (u. 1020–1021)

## Smrti

* Sveta Eadburga od Winchestera
* Časlav Klonimirović, vladar Srbije

## Reference
Antico Caffè Greco

**Antico Caffè Greco** zvan samo kratko *Caffè Greco* je najstarija kavana u Rimu, smještena u Via dei Condotti (odmah pored Piazza di Spagna). Osnovana je 1760. godine i kontinuirano radi do danas. Od nje je stariji jedino venecijanski *[[Caffè Florian]]*, osnovan 1720. godine.

## Historija
Kavanu je otvorio Nicola della Maddalena, porijeklom Grk (zbog tog se i zove *Greco*), a nakon njega kavana je prelazila iz ruke u ruku, jer nije bila baš dobar posao.

Kavana je postala unosna i slavna od početka 19. vijeka kad su se u njoj počeli okupljati njemački umjetnici koji su živjeli ili razgledavali Rim. Kada bi se našli u Rimu, u *Caffè Greco* su zalazili Stendhal, Goethe, Bertel Thorvaldsen, Mariano Fortuny, Byron, Franz Liszt, John Keats, Henrik Ibsen, Hans Christian Andersen, Felix Mendelssohn, María Zambrano i mnoge druge slavne osobe. U kafe su zalazili i brojni talijanski umjetnici kao što su Renato Guttuso, Giacomo Leopardi, Carlo Levi, Gabriele D'Annunzio, Goffredo Petrassi, itd.

Kafe je i danas dobro posjećen, ali sve više turistima, a sve manje domaćim ljudima i umjetnicima.

## Izvori

## Vanjske veze

* Službene stranice
Edburga

**Edburga** ( ili *Ēadburg* je anglosaksonsko žensko ime koje su nosile sljedeće ličnosti:

* Sveta Edburga od Bicestera
* Sveta Edburga od Minster-in-Thaneta (u. 751)
* Sveta Edburga od Repton
* Sveta Edburga od Winchestera, kćer kralja Edwarda Starijeg

* Eadburh od Mercije
* Eadburg, majka kraljice Ealhswith
Eadburh od Winchestera

**Sveta Eadburh** (ili **Edburga**) (? - 15. jun 960) bila je kćer engleskog kralja Edewarda Starijeg i njegove treće supruge Eadgifu od Kenta. O njenom života ima relativno malo podataka, ali winchesterska povelja iz 939. godine navodi kako joj dana zemlja u Droxfordu (Hampshire) od strane polubrata kralja Athelstana.

Bila je redovnica, a možda i opatica u samostanu Nunnaminster u Winchesteru gdje je sahranjena. Nakon što je kanonizirana 972. godine neki od njenih ostataka su prebaeni u opatiju Pershore Abbey u Worcestershireu, koja je posvećena upravo njoj. Slavi se na dan 15. jun

Latinsku biografiju (*[[Hagiografija|Vita]]*) je u 12. vijeku napisao Osbert de Clare, westminsterski prior.

## Napomene

## Izvori
* Sawyer no. 446 
* Osbert de Clare, *Vita Edburgae*, MS. Laud Misc. 114, f. 85–120 (Bodleian, Oxford), ed. S.J. Ridyard, *The Royal Saints of Anglo-Saxon England. A Study of West Saxon and East Anglian Cults*. Cambridge Studies in Medieval Life and Thought 4. Cambridge, 2008. 253 ff (Appendix).
* Anonymous, *De vita sanctae Edburgae virginis*, preserved in the early fourteenth-century MS Lansdowne 436, f. 41v-43v (British Library, London), ed. Laurel Braswell, "Saint Edburga" (see below). 329-33.
* *Lectiones* in Breviary of Hyde Abbey (late 13th century), Rawlinson liturg. E I and Gough liturg. 8 (Bodleian, Oxford)
* Srednjoengleski *Life* (late 13th century), Egerton 1993, f. 160-1 (BL, London); Eng. Poet. A I f. 32-32v and Bodley 779, f. 282-293v (Bodleian, Oxford), ed. Laurel Braswell, "Saint Edburga" (see below). 329-33.

## Literatura
* Ridyard, S.J. *The Royal Saints of Anglo-Saxon England. A Study of West Saxon and East Anglian Cults*. Cambridge Studies in Medieval Life and Thought 4. Cambridge, 2008.
* Braswell, Laurel. "Saint Edburga of Winchester. A study of her cult, A.D. 950-1500, with an edition of the fourteenth-century Middle English and Latin lives." *Mediaeval Studies* 33 (1971): 292-333.
Tibor Živković

**Tibor Živković** (Mostar, 11. mart 1966 - 26. mart 2013.) bio je srpski istoričar.

Osnovno i srednje školovanje završio je u Beogradu. Diplomirao je na Katedri za stari vek Filozofskog fakulteta u Beogradu 1990. godine. Magistrirao je 1996. godine sa tezom *Slavizacija na teritoriji Srbije od VII-XI veka.* Od 1997. godine radi u Istorijskom institutu SANU. Doktorirao je 2000. godine sa disertacijom *Sloveni pod vlašću Vizantije od VII do XI veka (do 1025. god.)*. Bio je direktor Istorijskog instituta.

## Najvažniji radovi

* *Selected Charters of Serbian Rulers : (XII-XV Century): Relating to the Territory of Kosovo and Metohia. 1 / T. Živković, Stanoje Bojanin, Vladeta Petrović. – [[Atena|Athens]], [[2000]]. * 
* *Sloveni i Romeji*, Beograd : Istorijski institut, 2000.
* *Južni Sloveni pod vizantijskom vlašću: 600-1025. – Beograd : Istorijski institut : Službeni glasnik, [[2002]].*
* *Crkvena organizacija u srpskim zemljama - rani srednji vek*, Beograd : Istorijski institut : Službeni glasnik, 2004.
* *Portreti srpskih vladara (IX-XII vek). - Beograd : Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, [[2006]].*
* *Forging Unity - The South Slavs between East and West: 550 - 1150*, Belgrade 2008.
* ''Gesta Regum Sclavorum - volume I-II, Institute of History Belgrade and Ostrog Monastery, Belgrade 2009.

## Reference
Crkva sv. Dunstana u Mayfieldu

**Crkva sv. Dunstana u Mayfieldu**, poznata i kao **St. Dunstan's** je anglikanska crkva u naselju Mayfield u engleskoj grofoviji East Sussex. Ime je dobila po Dunstanu, nadbiskupu Canterburyja koji ju je prvi put podigao godine 960. Ispočetka je bila drvena građevina, ali su je Normani u 12. vijeku dogradili koristeći kamenje. Godine 1389. je gotovo u potpunosti uništena u požaru, tako da je od nje bio očuvan samo zvonik. Obnovljena je između 1410. i 1420.

## Povezano
Zavjet poslušnosti

**Zavjet poslušnosti** u Katoličkoj crkvi označava jedan od tri evanđeoska savjeta koga se moraju pridržavati redovnici ili redovnice, bilo kao članovi katoličkih redova u cenobiumu (zajednici), bilo kao posvećeni pustinjaci. To uključuje dužnost poštovanja kanonskog prava i pravila reda kao što je pravilo svetog Benedikta.

## Vanjske veze
* ''Catholic Encyclopedia'' "Religious Obedience"
Richard I od Normandije

**Richard I od Normandije** (933-996), također poznat kao **Richard Neustrašivi** (§) bio je vojvoda Normandije od 942. do 996. Nazvan je titulom *dux* od Dude iz Saint-Quentina, kome je sam Richard povjerio pisanje kronike *De moribus et actis primorum Normanniae ducum* (O običajima i djelima prvih vojvoda Normana), ali se riječ *dux* mogla odnositi na vojni čin umjesto plemićke titule. Smatra se da je ili uveo feudalizam u Normandiju, ili ga je a vrijeme svoje vladavine značajno ojačao; pred kraj vladavine su najznačnije ličnosti u Normandiji bili veliki feudalni zemljoposljednici.

## Izvori

## Vanjske veze
* The Henry Project: Richard I of Normandy 
* Genealogy of the Dukes of Normandy
Mješko I

**Mješko I Pjast** (), (r. 935. - † 25. maj 992.) je bio poljski knez i prvi poljski vladar. Pripadao je vladarskoj dinastiji Pjastovića.

Mješko je bio sin Sjemomisla i otac Boleslav I Hrabrog, prvokrunisanog kralja Poljske.

Ime Mješko nije dobio po rođenju, već kasnije. Istoričari tvrde da je ime Mješko *(Mieszko)* skraćenica od imena Mječislav *(Mieczyslaw)*, koja je kombinacija dva leksema : mač *(Miecz)* i slavan *(Slaw)*, međutim ta teorija se kosi sa nalazima da Sloveni nikad nisu sebi davali lična imena po životinjama ili oružju.

Mješko I je 966. godine primio hrišćanstvo i uveo ga je u Poljsku. Prema saznanjima 965. godine se oženio sa Dubravkom, ćerkom Boleslava I Bohemijskog kneza. Dubravka je 977. godine umrla a Mješko se tri godine posle toga ponovo oženio sa Odom fon Haldensleben.

Iz prvog braka Mješko je imao troje dece. Sin Boleslav (kralj Poljske) i dve ćerke, Svetoslave *(Świętosława)* (švedske kraljice), i pomerijanske princeze čije se ime ne zna.

Iz drugog braka je imao takođe troje dece, tri sina Mješka *(Mieszko)*, Lamberta *(Lambert)* i Svetopezka *(Świętopełk)*.

## Reference
* Jasiński K., Rodowód pierwszych Piastów, Warszawa-Wrocław (1992), s. 54-70.
* Labuda G., Mieszko I, (w:) Polski Słownik Biograficzny, t. 21, 1976.
* Labuda G., Mieszko I, Wyd. Ossolineum, Wrocław 2002, 
* Labuda G., Pierwsze państwo polskie, Krajowa Agencja Wydawnicza, Kraków 1989, 
* Szczur S., Historia Polski średniowiecze", rozdz. 2.2,1 Państwo gnieźnieńskie Mieszka I (s. 47-57) i 2.4.1 Drużyna książęca (s. 83-84), Wydawnictwo Literackie 2002, 

|-
Čednost

**Čednost** je izraz koji označava ustručavanje od seksualne aktivnosti u svrhu poštovanja moralnih standarda u nekom društvu. Što se smatra čednošću varira od zajednice do zajednice, ali u zapadnom svijetu i među sljedbenicima abrahamskih religija se pod time obično podrazumijeva dobrovoljna seksualna apstinencija, odnosno uzdržavanje od seksualne aktivnosti s bilo kojom osobom osim vlastitog bračnog partnera. Čednost bi stoga trebala podrazumijevati ustručavanje od predbračnog i vanbračnog seksa.

U Katoličkoj crkvi se čednost smatra jednom od sedam vrlina. U Mormonskoj crkvi pravila poznata kao Zakon čednosti imaju značajnu ulogu u životu vjernika.

## Vanjske veze
* Catechism of the Catholic Church (III.2.I)
* Early Shaker Writings Relating to Sexual Abstinence
* Catholic Encyclopedia: Chastity

## Povezano
* Celibat
* Nevinost
Zvonik

**Zvonik** je najčešće samostalna građevina, ali može biti i sastavni dio crkve, kapele ili gradske vijećnice.

Zvonici su obično građeni kao visoki tornjevi, na čijem se vrhu nalazio otvoreni prostor za zvona, kako bi se njihov zvuk što dalje čuo. stoga su oni i danas najznačajnije vizure starih gradova. Na zvonicima se često nalazio i sat. Zvonici su se gradili od različitih materijala (ovisno o podneblju) najčešće od; kamena, cigle ili drveta, u novije vrijeme grade se od armiranog betona ili čelika.

## Historija

Crkvena tradicija pripisuje prvu upotrebu zvona sv. Paulinu, biskupu iz Nole (5. vijek) kojom je on pozivao svoje vjernike. Najstariji zvonici koji su opstali do današnjeg dana imali su kružni oblik kao zvonik Bazilike Sant'Apollinare Nuovo (početak 6. vijeka) i Bazilike Svetog Apolinarija u Classi (549.) u Ravenni, taj oblik je vjerojatno preuzet iz tradicije rimske arhitekture.

Nastankom srednjovjekovnih gradskih komuna, zvonici se počinju graditi uz gradske vijećnice. Tad se ustalio kvadratni oblik zvonika. Cisterciti su počeli graditi zvonike na križanju glavnog broda i transepta u sklopu crkve. Od tad su postepeno zvonici postali sastavni dio crkvene građevine, i preselili se na glavnu fasadu.

Srednjovjekovni zvonici su pored vjerske imali i svjetovnu ulogu, zvonili su za uzbunu kad bi naselje bilo ugroženo napadom, požarom i u sličnim situacijama.

Najpoznatiji zvonici nalaze se u Italiji, to su Zvonik katedrale u Pisi, Giottov Campanil u Firenci i Zvonik Bazilike sv. Marka u Veneciji. Najviši zvonik na svijetu od 161,5 m ima luteranska crkva Ulmer Münster koji je građen od 16. vijeka a dovršen tek 1890.

Zvonici nisu vezani isključivo uz kršćanstvo ima ih i po Japanu i Kini (kineski: Zhonglou, japanski: Shōrō) i u zemljama njihova kulturnog kruga. Građeni su kao dio kompleksa hrama ili kao samostalne građevine. Najpoznatiji zvonici nalaze se u Pekingu i Xi'anu.

Najednostavniji oblik zvonika je običan luk dozidan na pročelju koji nosi zvono.

## Reference

## Vanjske veze

* Campanile (na portalu treccani.it) 
* ''Belfry'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Arnulf II od Flandrije

**Arnulf II od Flandrije** (; 960/961 &ndash; 30. mart 987) bio je grof Flandrije od 965. do svoje smrti.

Bio je sin grofa Balduina III od Flandrije i Mathilde Billung, kćeri saksonsog vojvode Hermana. Otac mu je umro 962. godine, dok je Arnulf još uvijek bio dijete; prijestolje je preuzeo Arnulfov djed Arnulf I. Kada je Arnulf I tri godine kasnije (965) umro, regenntom je postao njegov rođak Balduiin Balso.

Do vremena kada je Arnulf stekao punoljetnost 976, Flandrija je izgubila neke od južnih teritorija koje je bio dobio Arnulf I. To je uključivalo predaju dijela Pikardije kralju Lotaru od Francuske, čime je Arnulf bio osigurao sukcesiju svog unuka; te predaja Boulognea kao leno drugom rođaku. U isto vrijeme je Lotar preuzeo Ponthieu i predao ga Hugu Capetu, a imenovani su i prvi grofovi Guînesa.

Arnulf se oženio za Rozala od Italije, kćer Berengar II of Italije. S njom je imao sina koji ga je naslijedio kao Balduin IV.
Teofanu Sklirina

**Teofanu** (960 &ndash; 15. jun 991) (, *Theophano Skleraina*), također navođena i kao **Theophania**, **Theophana** ili **Theophano**, bila je bizantska princeza koja je kasnije postala sveta rimska carica, odnosno supruga svetog rimskog (njemačkog) cara Otona II.

Do braka je došlo iz političkih razloga, odnosno zahvaljujući nastojanju rimsko-njemačkog cara Otona I Velikog da sklopi savez sa Bizantom. U tu je svrhu poslao izaslanstvo u Carigrad da pronađe pogodnu nevjestu (*virgo desiderata*) za svog sina Otona među pripadnicima bizantskog plemstva, odnosno bizantske carske dinastije. Prema sačuvanom bračnom sporazumu, Teofanu je bila neptis (nećaka ili unuka) cara Jovana I Cimiskija; suvremena istraživanja su ustanovila da je bila kćer Sofije Fokena, Jovanove rođake i nećake prethodnog cara Nikifora II Foke, kao i Konstantina Sklerosa, Jovanovog šurjaka (iz prvog braka).

Pregovori, koje je ispočetka otežavalo nastojanje da se Jovan titulira kao "grčki", a ne rimski car, su okončani tek nakon što je Oton II preuzeo prijestolje. Godine 972. je Teofano iz Carigrada došla u Rim dvor s velikom pompom, velikom pratnjom i brojnim darovima. Njih dvoje je svečano vjenčao papa Ivan XIII u bazilici Svetog Petra. Brzo se nametnula kao uticajna ličnost na dvoru; muža je pratila na svim njegovim pohodima te izdavala povelje u njegovo ime. Mužu je rodila sljedeću djecu:

* Sophie I, opatica od Gandersheima i Essena (975 - 1039).
* Adelheid I, opatica od Quedlinburga i Gandersheima, (novembar/decembar977 - 1040).
* Matilda, (979 - 1025), udana za Ezzoa, grofa palatina Lotaringije
* Otto III, sveti rimski car, jul 980
* Kćer, blizanka Otta III, umrla prije 8. oktobra 980

Teofanu je vodila aktivan život na dvoru, pratila muža na njegovim pohodima i izdavala povelje u njegovo ime. S druge strane je došla u veliki sukob s Otonovom majkom Adelaide od Italije, koju je čak 978. uspjela protjerati s dvora. Nakon muževe smrti 983. je s njom bila prisiljena dijeliti regentstvo za Otona III, ali ju je opet prognala i vladala kao samostalni regent sve do smrti.

Većina historičara je opisuju negativno. Albert od Metza tvrdi da je bila "neugodna i previše pričljiva". Često je kritizirana zbog pretjerane sklonosti luksuzu, koja se smatrala dekadentnom za tadašnju siromašnu i nerazvijenu Evropu. Kao primjer se tako navodi običaj da se kupa svaki dan. Teolog Petar Damjan, pak, tvrdi kako je imala vanbračnu vezu sa Jovanom Filagatosom, grčkim monahom koji je nakratko vladao kao antipapa Ivan XVI. S druge strane se tvrdi da je prva koristila vilicu kao pribor za jelo, odnosno uvela običaj koji će se postepeno proširiti po evropskim dvorovima.

## Izvori

## Literatura
* Davids, Adelbert. *The Empress Theophano: Byzantium and the West at the turn of the first millennium*, 2002. 
* Hans K. Schulze, *Die Heiratsurkunde der Kaiserin Theophanu*, Hannover 2007 
* 

## Vanjske veze
* Find-A-Grave biography
* ''Women's Biography: Theophanu, empress'' , contains several letters received by Theophanu.

|-
Mazu (boginja)

**Mazu** (, vijetnamski: Ma Tổ; Foochow romanizacija: Mā-cū; doslovno "Majka predak"), također pisana i kao **Matsu**, je boginja mora koja po predaji štiti ribare i pomorce, te se poziva kao zaštitnica svih Južnih Kineza i Istočnih Azijaca. Rođena je kao **Lin Moniang** (; Foochow romanizacija: Lìng Mĕk-niòng) u Fujianu oko 960. Njeno štovanje je započelo u doba dinastije Ming, kada su joj sagrađeni brojni hramovi širom Kine, a kasnije se proširilo na sva područja s velikim brojem doseljenika iz Južne Kine.

Mazu se danas uglavnom štuje na južnim i istočnim obalama Kina i susjednim područjima Jugoistočne Azije, posebno u Zhejiangu, Fujianu, Tajvanu, Guangdong, Hainanu i Vijetnamu, odnosno područjima gdje postoji duga pomorska tradicija, kao i među zajednicama koje potiču iz tih krajeva.

## Povezano
* Tin Hau (Hong Kong)
* Guan Yin
* 天后宫 - spisak Mazu (Tianhou) hramova 

## Literatura
* Judith Magee Boltz, "In Homage to T'ien-fei", *Journal of the American Oriental Society*, Vol. 106, No. 1, Sinological Studies, pp.&nbsp;211–232.
* Lee Irwin, "The Great Goddesses of China", *Asian Folklore Studies*, Vol. 49, No. 1 (1990), pp.&nbsp;53–68.
* Phil Macdonald, *Taiwan* (Washington, D.C.: National Geographic, 2007).
* Luis Pancorbo, "Tin Hau, la diosa del mar" en "Fiestas del mundo. Las Máscaras de la Luna" pp.&nbsp;70–72. *Ediciones del Serbal*, Barcelona, 1996. 
* Klaas Ruitenbeek, "Mazu, the Patroness of Sailors, in Chinese Pictorial Art", *Artibus Asiae*, Vol. 58, No. 3/4 (1999), pp.&nbsp;281–329.

## Vanjske veze

* Historical and social look at Mazu culture including a full list of Mazu titles
* Biography of Mazu and celebrations of her festival  (na tradicionalnom kineskom)
* 妈祖信仰与海外闽南人的“神缘” 
* Taiwan Culture Portal: Sea Goddess Mazu is more than a guardian angel of fisherman in modern days
Bagrat III

**Bagrat III** () (cca. 960 – 7. maj 1014), iz gruzijske dinastije Bagrationi je bio kralj Abhazije od 978. (kao Bagrat II) i kralj Gruzije od 1008. do smrti. Obje je titule objedinio preko nasljedstva, te, koristeći vojna sredstva i diplomaciju, povećao teritorije pod svojom vlašću stvorivši tako prvu ujedinjenu gruzijsku monarhiju. Prije krunjenja je vladao i kao knez Kartlija od 976. do 978.

Poznat je i po nadgledanju izgreadnje Bagratijeve saborne crkve u Kutaisiju, čije su ruševine danas UNESCOv lokalitet Svjetske baštine.

## Izvori

* Eastmond, A (1998), *Royal Imagery in Medieval Georgia*, Penn State Press, 
* Lordkiphanidze, M (1967), *Georgia in the XI-XII centuries*, Ganatleba, edited by George B. Hewitt. Also available online at http://www.georgianweb.com/history/mariam/index.html 
* Rapp, SH (2003), *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, Peeters Bvba 
* Suny, RG (1994), *The Making of the Georgian Nation* (2nd Edition), Bloomington and Indianapolis,
Aimoin

**Aimoin** (Villefranche-de-Longchat; cca. 960 - cca. 1010), također i poznat kao **Aimoin od [[Fleury]]ja** () bio je francuski redovnik i srednjovjekovni historičar. Ime je dobio po samostanu Fleury gdje je proveo najveći dio života.

Najpoznatije djelo mu je *Historia Francorum* ili *Libri v de Gestis Francorum*, u kojoj opisuje historiju Franaka od najranijeg doba do 653. godine; ono su nastavili pisati kasniji pisci i prepisivači sve do sredine 12. vijeka. U srednjem vijeku je bilo izuzetno popularno štivo i historijski izvor, ali su mu moderni historičari osporili vrijednost.

Poznat je i kao autor *Vita Abbonis*, *abbatis Floriacensis*, odnosno posljednje u seriji biografija opata Fleuryja, posvećene Abboz. Također je napisao i drugu i treću knjigu *Miracula sancti Benedicti*.

Aimoina, valja razlikovati od Aimoina, istoimenog redovnika iz Saint-Germain-des-Pres,a koji je napisao tekst *De miraculis sancti Germani* i fragment *De Normanorum gestis circa Parisiacam urbem et de divine in eos ultione tempore Caroli calvi*. 

## Vanjske veze
* Opera Omnia by Migne Patrologia Latina with analytical indexs
Sven I Rašljobradi

**Sven I Rašljobradi ** (oko 960—3. februar 1014. u Gejnsborou, Engleska) je bio kralj Danske (986 — 1014) i kralj Norveške (986 — 995 i 1000 — 1014) i vrlo kratko bio je kralj Engleske (1013 — 1014). Kao kralj Danske i Norveške nasledio je svoga oca Haralda Plavozubog oko 986. godine.

## Hrišćanstvo u Danskoj oko 965.

Bio je prvi danski kralj, koji je imao kovanice po svom liku. Veruje se da je rođen oko 960, dakle pre nego što je njegov otac prihvatio hrišćanstvo oko 965. godine. Kada je kraljevska porodica prihvatila hrišćanstvo, Sven je dobio ime Oton po velikom nemačkom caru Otonu Velikom, ali to ime nije koristio.

Tokom njegove vlasti radije je primao sveštenike iz Engleske, nego sveštenike iz Hamburga. Nemački carevi su se inače širili tako da bi najpre dolazili misionari i biskupi, a posle toga bi sledilo osvajanje. To se dešavalo po slovenskim zemljama istočno od Nemačke, gde bi najpre Oton Veliki podelio zemlju biskupima, a onda bi sledila aneksija.

## Osvajanje Norveške

Posle pogibije norveškog kralja Olafa I u pomorskoj bici kod Svoldera, Sven Rašljobradi je osvojio Norvešku. Olaf I se vraćao 1000. godine sa 11 brodova posle jedne ekspedicije. Uhvaćen je u zasedi u zapadnom Baltiku od strane saveza Svena Rašljobradog i kralja Švedske Olofa Švedskog. Danci i Šveđani su imali 60 brodova, pa su iskoristili nadmoć i uništavali jedan po jedan norveški brod.

## Osvajanje Engleske

Engleski kralj Etelred II je naredio pokolj svih Danaca u Engleskoj 1002. godine. Svenova sestra je bila jedna od žrtava. Danci se svete nizom napada na Englesku (1003 — 1005, 1006 — 1007. i 1009 — 1012). Englezi su bili prisiljeni da plaćaju danak. Potpunu invaziju Engleske Sven Rašljobradi je izveo 1013. godine. To je bila velika invazija. Vrlo brzo su se engleski plemići i građani pokoravali Dancima. Davali su taoce kao zalog lojalnosti. Osvojio je i Vinčester i krenuo je na London.

Stanovnici Londona su uništili mostove, a Sven Rašljobradi je tu pretrpio teške gubitke i povukao se. London je odolevao, ali ostao je sam, jedini nepokoreni grad. Cela Engleska se predala sem Londona. Kad je engleski kralj Etelred II pobegao u Normandiju, London se predao, a Sven je prihvaćen kao kralj Engleske na Božić 1013. godine.

## Kratkotrajna vlast

Sven I Rašljobradi je vladao Engleskom samo 5 nedelja, jer umire 3. februara 1014. godine. U Danskoj ga je nasledio Harold II. Danska flota je proglasila njegovog sina Knuta Velikog kraljem Engleske.
Seongjong od Goryeoa

**Seongjong od Goryeoa** (960 - 997) bio je šesti po redu vladar (car) korejske države Goryeo, koji je vladao od 981. do 997. Bio je sin princa Daejonga, odnosno unuk osnivača države cara Taejo. Na prijestolje je došao nakon abdikacije svog prethodnika Gyeongjonga.

Njegovu vladavinu su karakterizirali napori da reformira državnu upravu po konfucijanskim načelima. U tu je svrhu državu podijelio na 12 administrativnih jedinica pod nazivom *mok* - sistem koji će se održati kroz najveći dio postojanja države. U svaki *mok* je slao najučenije ljude iz prijestolnice da nadziru lokalne škole.

Godine 993. je došlo do sukoba s moćnim Kitanskim Carstvom, kada su Kitani sa 60.000 ljudi napali sjeverozapadnu granicu. Ministar Seo Hui je nastojao okončati sukob pregovorima sa kitanskim vojskovođom Xiao Sunningom. On je uspio ne samo okončati sukob nego granicu države dovesti do rijekle Yalu. Goryeo se zauzvrat obavezao razvrgnuti svoj dotadašnji savez sa kineskom dinastijom Song

## Literatura
* Lee, K.-b. (1984). *A new history of Korea.* Tr. by E.W. Wagner & E.J. Schulz, based on the Korean rev. ed. of 1979. Seoul: Ilchogak.
Geršom ben Jehuda

**Geršom ben Juda**, (cca. 960 - 1028/1040?), poznat i kao **Rabbeinu Gershom** (hebrejski: **רבנו גרשום**, "Naš učitelj Gershom"), među proučavateljima judaizma poznat i pod tizilom *Rabbeinu Gershom Me'Or Hagolah* ("Naš učitelj Gershom svjetlost prognanih"), bio je znameniti jevrejski Talmudist i halahist koji je živio u srednjovjekovnoj Njemačkoj.

Rashi od Troyesa (u. 1105) je manje od vijek od Gershomove smrti rekao da su  "svi pripadnici aškenazijske dijaspore njegovi učenici." Početkom 14. vijeka je Asher ben Jehiel napisao da su spisi Rabbeinu Gershoma "toliko utemeljeni da su mnogli biti dovedeni sa Sinajske gore."

Najpoznatiji je po sinodu održanom oko 1000. godine, na kome je doneseno nekoliko važnih odluka - zabrana poligamije među Jevrejima; zabrana razvodga kada se tome protivi supruga; ublažavanje kazni za Jevreje koji su se pokrstili ili apostate postali pod prisilom, odnosno zabrana čitanja tuđe pošte.

## Izvori

## Literatura
* *Allgemeine Deutsche Biographie,* vol. ix., Leipzig, 1879
* Chaim Azulai, *Shem ha-Gedolim*
* Bloch and Lévy, *Histoire de la Littérature Juive,* p.&nbsp;310
* *[[Histoire littéraire de la France]],* xiii. 2 et seq.
* Heinrich Grätz, *Gesch.* v. 405-407
* Leopold Zunz, *Literaturgesch.* pp.&nbsp;238–239
* Eliakim Carmoly, *La France Israélite,* pp.&nbsp;13–21
* Henri Gross, *Gallia Judaica,* pp.&nbsp;299 et seq.
* Rosenthal, in *Jubelschrift zum Siebzigsten Geburtstag des Dr. Israel Hildesheimer*. Berlin, 1890; pp.&nbsp;37 et seq.

## Vanjske veze
* Schechter, Solomon and Bloch, Isaac Gershom ben Judah at the 1906 Jewish Encyclopedia site.
* Biographical page 
* Rashi by Maurice Liber Biography of Rashi who carried Rabbenu Gershom's teachings into the medieval world. Discusses influence.
Konstantin VIII

**Konstantin VIII** (; 960-15.11.1028) je bio poslednji vizantijski car (savladar 976 – 1025, car 1025 – 1028) iz Makedonske dinastije koji je nasledio na prestolu svog brata Vasilija II (963 – 1025) kome je dugi niz godina bio savladar, iako se nije aktivno uključivao u vođenje politike.

Vasilija II na prestolu nasleđuje njegov već ostareli brat i savladar Konstantin VIII, koji i sam nije imao muških potomaka. Iako je tokom cele vladavine svog brata Konstantin bio njegov zvanični savladar, on se nije upuštao u državne poslove i sa tom praksom je nastavio i kada je postao car, prepustivši upravljanje državnim poslovima drugima. On je imao tri ćerke:
* Evdokiju (koja se vrlo mlada zakaluđerila, pošto je bila unakažena boginjama)
* Zoju (978. – 1050, *[[de jure]]* vladala 1028. – 1050.)
* Teodoru (984 – 1056, *[[de jure]]* vladala 1042. – 1056.)
a pošto nije imao muških potomaka, očekivalo se da će njegov naslednik postati muž njegove srednje ćerke Zoje koga on odredi. Pred samu svoju smrt Konstantin je za supruga pedesetogodišnje Zoje odredio carigradskog eparha Romana (III) Argira (1028 – 1034.) koji je bio desetak godina stariji od nje. Svadba je održana 12. 11. 1028. godine, a tri dana kasnije Konstantin je umro prepuštajući Carstvo Romanu, predstavniku civilnog plemstva.

## Povezano
* Makedonska dinastija
* Građanski ratovi u Vizantiji tokom XI veka
960-e

**960-e** su decenija koja je počela 1. januara 960. i završila 31. decembra 969. 

## Događaji i trendovi
* 960 - Kijevski (ruski) knez Svjatoslav uništava Hazare.
* 2.2. 962 - Njemački kralj Oton I okrunjen za svetog rimskog cara.
* 23.6. 964 - Svrgavanjem Benedikta V i dolaskom Lava VIII na mjesto pape završava period papinstva poznat kao *[[pornokracija]]*.
* 966 - Poljski knez Mješko I kršten čime službeno počinje pokrštavanje Poljaka.

## Izvori
961.

__NOTOC__
Godina **961.** (**[[rimske brojke|CMLXI]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru.

## Događaji

* U Horasanu (Centralna Azija) izrađen tekstil s prikazom slonova i kamila, danas poznat kao Suaire de St-Josse, pokrov originalno čuvan u crkvi Saint-Josse-sur-Mer, kraj Caena u Normandiji, a danas u pariškom Louvreu (najraniji datum).
* Bizantsko-arapski ratovi: Bizantske snage osvajaju Kretu, okončavši postojanje muslimanskog Kretskog Emirata.
* Bitka kod Fitjea u kojoj kralj Haakon I od Norveške uništava pobunu sinova Erika Krvave sjekire, ali je u njoj ubijen. Harald II postaje vladar zapadnog dijela Norveške.
* Al-Hakam II počinje vladati.
* Grad Ani (u današnjoj Turskoj) postaje prijestolnica Armenije pod dinastijom Bagratuni.
* U Kini sagrađen Huqiu toranj (često nazivan kineskim Krivim tornjem u Pizi).
* Požar uništava crkvu na mjestu današnje londonske Katedrale sv. Pavla.

## Rođenja

* Edith od Wiltona
* Sigmundur Brestisson, poglavica Farskih Otoka

## Smrti

* Kralj Haakon I od Norveške
* Abd-ar-rahman III, kalif Córdobe
* Car Yuanzong od Južnog Tanga (Kina)

## Reference
Saint-Josse

**Saint-Josse**, ili **Saint-Josse-sur-Mer**, je naselje odnosno općina (commune) u Francuskoj koje pripada departmanu Pas-de-Calais odnosno regiji Nord-Pas-de-Calais na sjeveru zemlje.

Poznato je prije svega po pokrovu iz Saint-Jossea, orijentalnoj tkanini koja se kao relikvija od vremena srednjeg vijeka čuvala u lokalnoj crkvi.

## Izvori
* INSEE commune file

## Vanjske veze
* Saint-Josse on the Quid website
Pokrov iz Saint-Jossea

**Pokrov iz St. Jossea** () je naziv za svilenu tkaninu izrađenu kao dio sedla prije godine 961. najvjerojatnije u Centralnoj Aziji, a koja je vijekovima bila jedna od relikvija u francuskom mjestu Saint-Josse. Tkanina, na kojoj su prikazane kamile i slonovi, je nekoliko decenija kasnije na Bliskom istoku pala u ruke križara, te ju je Etienne II od Bloisa doveo u Francusku. Tamo je 1134. iskorištena kao pokrov pri ponovnom pokopu sv. Judoca (St. Josse). Otada se čuvala u lokalnoj crkvi Saint-Jossea sve do 1922. kada je premještena u pariški Louvre.

## Izvori
* Louvre Museum: "The Saint-Josse Shroud" 
* Exhibited as no. 4 in Jones, Dalu & Michell, George, (eds); *The Arts of Islam*, p. 74, Arts Council of Great Britain, 1976,
Olaf od Švedske

**Olaf od Švedske** ili **"Onela"** (švedski: *Olov* ili *Olof*) se može odnositi na:

* Onela, mitološki švedski vladar
* Olof "I", švedski kralj 854. (spekulativni broj)
* Olof "II", švedski kralj (vl. cca 970–975) (spekulativni broj)
* Olof Skötkonung, švedski kralj (995–1022)
* Olaf, švedski princ cca.1070, navodni sin kralja Erika Poganina
* Olaf (1370–1387), švedski princ, također kralj Danske i Norveške
Caen

**Kan** () je grad na severu Francuske blizu obale La Manša. Kan je glavni grad departmana Kalvados i regiona Donje Normandije. Po podacima iz 2008. broj stanovnika u samom gradu bio je 109.899, a u širem gradskom području 385.482 .

## Historija

Ime grada Kan je staro-keltskog porekla, i znači *bojno polje* (katu = borba; mago = ravnica). Još u doba Kelta, a i kasnije, Kan je bio poprište mnogih borbi.

Kan je bio glavni grad Vojvodstva Normandija. Vojvoda Vilijam Osvajač je 1066. osvojio Englesku i izgradio u Kanu zamak i dva manastira (opatije), jedan za žene i jedan za muškarce. U ovom drugom je bio sahranjen. Međutim, u doba Francuske revolucije njegov grob je uništen, a kosti izgubljene.

Tokom Drugog svetskog rata Kan je bio poprište teških borbi pri savezničkom iskrcavanju u Normandiju. U njima je uništeno 80% grada. Kan su oslobodili Britanci i Kanađani 9. jula 1944. Obnova grada je trajala 1948—1962.

## Demografija
Po podacima iz 2006. godine broj stanovnika u mestu je bio 110.399.

## Ugovori o partnerstvu

Caen ima ugovore o partnerstvu sa sljedećim gradovima:

*  Pernik, Bugarska
*  , SAD
*  , SAD
*  Coventry, Ujedinjeno Kraljevstvo
*  Portsmouth, Ujedinjeno Kraljevstvo
*  Würzburg, Njemačka
*  Thiès, Senegal

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanični veb-sajt grada Kan 
* Istorija - Bitka za Kan pri iskrcavanju u Normandiju 
* Novosti iz Kana i Normandije 
* Fotografije Kana 
* Baza podataka: Insee
Bitka kod Fitjara

**Bitka kod [[Fitjar]]a** () se odigrala 961. u Norveškoj (područje današnjih općina Fitjar i Stord u okrugu Hordaland) između vojske kralja Haakona I na jednoj, i pobunjenika na čelu sa Haraldom Sivim plaštem i njegova dva brata - Gamleom Eriksssonom i Sigurdom Slevom - na drugoj strana. Braća su bili sinovi prethodnog kralja Erika Krvave sjekire koji su godinama pokušali svrgnuti Haakona, koji im je bio svrgnuo oca. Godine 961. su se iskrcali u Hordalandu i uspjeli iznenaditi Haakona. Došlo je do žestoke borbe u kojoj su na kraju poraženi, ali je Haakon bio smrtno ranjen. Haakon je pred smrt svoje podanike pozvao da priznaju Haralda, kao najstarijeg sina, za kralja, te tako izbjegnu dalje krvoproliće.

Bitka je poslužila kao inspiracija za znamenitu pjesmu *[[Hákonarmál]]* u kojoj je poganski pjesnik Eyvindr skáldaspillir Haakona opisao kao hrabrog ratnika koji, usprkos toga što se pokrstio, zaslužuje ulazak u Valhallu.

## Izvori

## Vanjske veze
* Hákonarmál
Harald II od Norveške

**Harald II Sivi plašt** (staronordijski: *Haraldr gráfeldr*, norveški: *Harald Gråfell*, danski: *Harald Gråfeld*) (? -970) bio je kralj Norveške. od 961. do smrti.

Harald je bio sin kralja Eirika (Erika) Krvave Sjekire i unuk kralja Haralda Lijepokosog. Majka mu je bila Gunnhild Gormsdatter, kćer danskog kralja Haralda I. Nakon očeve smrti 954. on i braća su pokušavala svrgnuti kralja Haakona I Dobrog. Ti su pokušaji kulminirali u bitci kod Fitjara u kojoj su braća poražena, ali Haakon smrtno ranjen. On je na samrti svoje sljedbenike pozvao da Haralda priznaju za kralja kako bi se izbjeglo dalje krvoproliće.

Sam Harald je bio de facto vladar samo u zapadnom dijelu Norvške, a 961. je u nju došao danski kralj Harald Plavozubi te ga proglasio svojim vazalom. Svoju je vlast nastojao učvrstiti likvidacijama lokalnih velmoža kao što su Sigurd Haakonsson, Tryggve Olafsson i Gudrød Bjørnsson. Na kraju je svoju vlast uspio proširiti do Hålogalanda, uspostavio trgovačke rute duž norveške obale te poduzeo veliku vikinšku ekspediciju na Bjarmaland, područje današnjeg Arkhangelska u sjevernoj Rusiji. Zbog toga je s vremenom postao manje ovisan o podršci Plavozubog. 

Godine 970. je na prevaru doveden u Dansku i u Halsu (Limfjord) ubijen u zavjeru koju je isplaniraoSigurd Haakonssonov sin Haakon Sigurdsson, tadašnji saveznik Plavozubog. Haakon Sigurdsson je nakon toga postao jarl od Ladea i novi vazalni kralj.

## Izvori

## Literatura
* Krag, Claus *Harald Gråfell* in Norsk biografisk leksikon 2. utg. Bd 4, 2001.
* Koht, Halvdan *Harald Graafeld* in Norsk biografisk leksikon, 1. utg. Bd 5, 1931.



:
Ani (grad)

**Ani** (, , ) je nekadašnji grad, čiji se ostaci nalaze u turskoj provinciji Kars na granici s Armenijom, a koji je u srednjem vijeku bio prijestolnica tadašnje Kraljevine Armenije.

Prvi put se spominje u 5. vijeku, a prijestolnicom Armenije je postao 961. Do 18. vijeka je bio potpuno napušten.

## Literatura

* 
*  
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
* 
* Virtual Ani – has clickable maps, extensive history and photos
* 3D Models of Ani
Al-Hakam II

**Al-Hakam II** (; **al-Ḥakam II ibn ʿAbd al-Raḥmān III**; ; 13. januar 915 – 16. oktobar 976) bio je drugi kordopski kalif, odnosno omejadski vladar Al-Andalus (maurska Iberija,) koji je vladao od 961. do 976. 

Naslijedio je svog oca, kalifa Abd ar-Rahmana III. Bio je poznat po nastojanju da ostvari mir sa svojim kršćanskim susjedima na sjeveru Iberijskog poluotoka. Umjesto ratovanju posvetio se nauci i unutrašnjim reformama. Organizirao je masovno prevođenje važnih tekstova s grčkog i latinskog na arapski, a prikupljao je knjige za ličnu biblioteku koja je, prema nekim navodima, imala preko 600.000 naslova (a koju je poslije njegove smrti dao uništiti Almanzor). Pod njim je značajno proširena džamija Mezquita, kao i grad-palača Medina Azahara. Na dvoru mu je djelovao znameniti ljekar Abulcasis.

Glavne je sukobe vodio sa suparničkim kalifima Fatimidima iz sjeverne Afrike, koje je 974. uspio poraziti i izbaciti iz današnjeg Maroka.

Prema nekim izvorima, bio je homoseksualac i držao je isključivo muški harem. Kada je njegova homosekualnost problematičnim učinila pronalaženje legitimnog nasljednika, rješenje je pronađeno u konkubini po imenu Subh (Sobeya) kojoj je naloženo da se oblači i ponaša kao muškarac, te nosi muško ime Jafar. S njom je imao sina po imenu Hisham koji ga je 976. formalno naslijedio. U stvarnosti je vlast preuzeo njegov vezir Almanzor. 

## Reference

## Vanjske veze
* Arabic biography
Ron Haviv

**Ron Haviv** (rođen 1965.) je američki fotoreporter čije su ratne fotografije iz Hrvatske i BiH obišle svijet.

Ron Haviv je diplomirao novinarstvo na Univerzitetu u Njujorku. Pratio je pad Berlinskog zida, oslobađanje Nelsona Mandele, kokainske ratove u Kolumbiji, Zalivski rat, borbe Kurda iz Iraka, konflikte u Rusiji, izbeglice u Ruandi i politički prevrat na Haitiju. Bio je jedan od prvih novinara fotografa koji je pratio rat u Jugoslaviji, a njegova knjiga Krv i med (*Blood and Honey*) svedočanstvo je o stradanjima na tim ratištima. Dobio je nekoliko nagrada: World press, Slika godine, Overseas Press Club, kao i Medalju za izuzetnost "Lajka".

Njegove fotografije, usmerene isključivo na ratne tragedije, objavljivali su na svojim stranicama časopisi poput "Tajma", "Njusvika, "Pari Mača" i "Šterna".

## Reference

## Vanjske veze
* Ron Haviv Homepage
* VII Photo Agency
* Eyewitness: Ron Haviv  fotografije Arkanovih Tigrova u Bijeljini 
*  Svjedok Zlocina - Ron Haviv
*  Sporni Ron Haviv
*  Fotografi: Ron Haviv
Edith od Wiltona

Sveta **Edith od Wiltona** (također poznata kao **Eadgyth** na staroengleskom ili **Editha** i **Ediva**na latinskom) (Kemsing, 961 - 984) bila je engleska redovnica, odnosno kćer kralja Edgara,. Nakon smrti 984. je postala svetac zaštitnik samostana Wilton Abbey. Poznata je po hagiografiji koju je napisao Goscelin. Njen dan slave je 16. septembar.

## Reference

## Vanjske veze
* St Edith of Wilton at catholic.org
* St Edith of Wilton  at Britannia.com
Sigmundur Brestisson

**Sigmundur Brestisson** (961 – 1005) je bio farski velmoža poznat kao prva osoba s Farskih Otoka koja se godine 999. preobratila na kršćanstvo, odnosno jedna od ličnosti u Faereyinga sagi.

Prema navodima sage, poticao je iz porodice norveških doseljenika koja je početkom 9. vijeka napustila domovinu kako bi izbjegli tiraniji kralja Haralda I. Živio je na južnim otocima, ali je onda došao u sukob sa žiteljima sjevernih otoka. Porodica mu je gotovo posve istrijebljena, te je izbjegao natrag u Norvešku i ušao u službu kralja Olafa Tryggvasona.

Sigmundur je nakon toga, kao prvi farski kršćanin, dobio ukaz kojim je trebao pokrstiti svoju domovinu u ime kralja. To je prvo pokušao učiniti pročitavši ukaz na skupštini (Alting) u Tórshavnu; umjesto toga ga je razbješnjela rulja pokušala linčovati. Nakon što je jedva izbjegao živu glavu, odlučio je promijeniti taktiku. Zajedno s naoružanom pratnjom je jedne noći provalio u kuću poglavice Tróndur í Gøtua te mu dao izbor - da se pokrsti ili da mu odrežu glavu. Trondur je odabrao krštenje.

Godine 1005. Tróndur í Gøtu je napao Sigmunda u njegovom dvorištu u Skúvoyu. Sigmundur je pobjegao plivajući do Sandvíka na Suðuroyu. Dospio je do obale kod Sigmundargjógva, ali ga je jedan seljak ubio kako bi opljačkao.

## Vanjske veze
* Færeyinga saga
* Faroestamps.fo (public domain)
962.

__NOTOC__
Godina **962.** (**[[rimske brojke|CMLXII]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru.

## Događaji
* 2. 2. &ndash; Papa Ivan XII kruni njemačkog kralja Otona Velikog za svetog rimskog cara.
* 3. 2. &ndash; Ivan XII i Oton I potpisuju povelju zvanu *[[Diploma Ottonianum]]* kome Sveto Rimsko Carstvo jamči nezavisnost i zaštitu Papinskoj Državi.
* Indulf, kralj Škota i Pikta, gine te ga nasljeđuje Dubh.
* decembar &ndash; Bizantsko-arapski ratovi: Bizantska vojska pod Nikiforom Fokom prodire u Siriju, te zauzima i pljačka Alep.

## Rođenja

* Edward Mučenik, engleski kralj

## Smrti

* Dong Yuan, kineski slikar
* Indulf, kralj Škota i Pikta (u bitci)

## Reference
Dub od Škotske

**Dub mac Maíl Coluim** (moderni gelski: *Dubh mac Mhaoil Chaluim*), ponekad angliziran kao **Duff MacMalcolm**, poznat i po nadimku **Dén**, "Odlučan" i **Niger**, "Crni" (? - 967) je bio kralj Albe iz dinastije Alpin koji je vladao od 962. do smrti.

Bio je sin kralja Malcolma I (Máel Coluim mac Domnaill), a na prijestolje je došao nakon smrti svog prethodnika i rođaka Indulfa (Ildulb mac Causantín). O njegovom životu postoje brojni navodi u škotskim srednjovjekovnim kronikama, ali su oni uglavnom odbačeni od suvremenih historičara.

Uglavnom se smatra kako je poginuo u sukobu sa Cuilénom, što se ponekad vezuje uz pomrčinu sunca 20. jula 967.

Njegov sin Kenneth je kasnije postao kralj, a njegovi potomci dobili leno Fife koja će postati baza škotskog klana MacDuff.

## Napomene

## Literatura
* Duncan, A.A.M., *The Kingship of the Scots 842&ndash;1292: Succession and Independence.* Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. 
* Smyth, Alfred P., *Warlords and Holy Men: Scotland AD 80&ndash;1000.* Edinburgh UP, Edinburgh, 1984. 

## Vanjske veze
* Annals of Ulster, part 1, at CELT (translated)
* The Chronicle of the Kings of Alba
Diploma Ottonianum

***(Diploma) Ottonianum*** (također poznata kao ***Pactum*** ili ***Privilegium Ottonianum***) je povelja, odnosno dokument koji 3. 2. 962. potpisali sveti rimski car Oton I Veliki i papa Ivan XII. Njome je službeno potvrđena dva vijeka stara Pipinova darovnica, odnosno svjetovna vlast papa nad Rimom i teritorijama u centralnoj Italiji, a Oton se, kao nasljednik nekadašnjih franačkih vladara obavezao pružati papama vojnu zaštitu. Diploma je, također garantirala papama pravo da budu birani isključivo po načelima kanonskog prava, tj. nezavisno od svjetovnih vladara; s druge strane, takav je izbor mogao potvrđivati car preko svojih predstavnika.

Dokument je izdan nedugo nakon što je Oton kao njemački kralj, na poziv Ivana XII intervenirao u sukobu protiv italijanskog kralja Berengara II i njegovog sina Adalberta, te nedugo nakon što je Oton u Rimu svečano okrunjen za cara. Savez između cara i pape se, međutim, brzo raspao te je Oton već u novembru 963. protjerao Ivana iz Rima i organizirao sinod na kome je za papu postavljen Lav VIII.

*Diploma* je, međutim, ostala na snazi, odnosno 1020. bila potvrđena novom poveljom Diploma Heinricianum koju su u Bambergu potpisali car Heinrich II i papa Benedikt VIII. Nešto kasnije je služio kao jedan od argumenata u gregorijanskoj reformi i borbi za investituru.

## Literatura
* Louis Duchesne, *The Beginnings of the Temporal Sovereignty of the Popes, A.D. 754–1073* (*Les Premiers temps de l'État pontifical* 1898, translated. 1908)

## Vanjske veze
* ''Catholic Encyclopedia'' "Pope John XII"
* Salvador Miranda, "The Cardinals of the Holy Roman Church":  11th century and later confirmations and reconfirmations of the *Diploma Ottonianum*
* Vatican Secret Archives: "Privilegium Ottonianum" document
Edward Mučenik

**Edvard II. Mučenik** (staroengleski: *Eadweard*), engleski kralj, rođen 962. a umro 18. ožujka 978. godine. Nosio je naslov "kralj Engleza".

Bio je jednim od engleskih kraljeva koji se krunio na krunidbenom kamenu iz Kingstona.
Krunu je naslijedio od oca Edgara I. Miroljubivog godine 975. godine. Bio je najstariji od njegovo troje djece. Nije pouzdano poznato tko mu je mati. Po jednim izvorima je Æthelflæd, kćer Ordmæra, earldormana Istočnih Anglijaca, koju je Edgar oženio dok je vladao Mercijom. Drugi izvori tvrde da mu je mati bila časna sestra iz Wiltonske opatije. Treći izvori govore o Ælfthryth (Elfrida), koju je prema povelji iz 966. njegov otac Edgar oženio 964. godine. Četvrti izvori spominju Wulfthryth kao njegovu mati.

Zapamćen po kratkoj vladavini i načinu na koji je nasilnom smrću završila njegova vladavina. Naime, prema postojećim podatcima, godine 978. ubila ga je njegova maćeha Elfride koja mu je, da bi na tron dovela svog sina i mlađeg Edvardovog polubrata Ethelreda, dok je ispijao piće, zabila bodež u leđa.

Naslijedio ga je mlađi polubrat po ocu Ethelred.
Filip Kasalica

**Filip "Fića" Kasalica** (srpski: **Филип Касалица**; Užice, 17. prosinca 1988.) je srpsko-crnogorski fudbaler/nogmetaš koji trenutno igra u Kini na poziciji napadača. Iako je rođen u Srbiji, Kasalica je od 2008. do 2010. nastupao za mladu reprezentaciju Crne Gore.