open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alketa II od Makedonije

**Alketa II od Makedonije** (grčki:Ἀλκέτας B' ὁ Μακεδὼν) (? - 448. pne.) bio je najstariji sin makedonskog kralja Aleksandra I. Nakon što mu je otac umro godine 454. pne. sam je postao kralj. Imao je dva brata po imenu Perdika i Filip. Bio je poznat po pretjeranoj sklonosti piću. Nakon šest godina vladavine ga je ubio nećak Arhelaj. Alektin mlađi brat i Arhelajev otac Perdika II je tada preuzeo makedonsko prijestolje.

## Reference
* Platon,Gorgija (dijalog),470d- 471e-Google
Amfipolis

**Amfipolis** ( &ndash; *Amphípolis*) je bio stari grčki grad u oblasti koju su nekada nastanjivali Edoni, a koja se danas nalazi u grčkoj periferiji Centralna Makedonija. Sagrađen je na platou iznad istočne obale rijeke Strymon oko 5 km od Egejskog mora. Osnovan je godine 437. pne., a napušten je u 8. vijeku n.e. Na njegovom lokalitetu se nalazi suvremena općina Amfipoli (), koja administrativno pripada prefekturi Ser i ima 3.623 stanovnika (popis 2001.).

## Amfipolis u [[Popularna kultura|pop]] [[kultura|kulturi]]
Xena, istoimena junakinja popularne TV-serije **, je bila rođena u Amfipolisu i u nekim epizodama je nazivaju *Ksenom iz Amfipolisa*. Xena i njena pratilja Gabrielle iz Potideje su često putovale u Amfipolis.

## Znameniti Amfipolitanci
* Demetrije iz Amfipolisa, Platonov učenik
* Zoilo (400. pne.-320. pne.) gramatičar i filozof kiničke škole
* Pamfilov slikar, vođa sikionške škole i učitelj Apela
* Etion, vajar
* Filip iz Amfipolisa, historičar
* Nearh, makedonski admiral
* Erigije, makedonski general
* Damasija iz Amfipolisa, pobjednik Stadionske utrke na Olimpijadi 320. pne.
* Hermagora iz Amfipolisa (c. 225. pne.), stoički filozof, sljedbenik Perzeja iz Kitiona
* Damip, pitagorejac

## Vanjske veze

* Demographic Information from Greek Travel Pages
* Livius.org: Amphipolis
Gordon Bajnai

**György Gordon Bajnai** (Szeged, 5. mart 1968 – ) je trenutni premijer Mađarske koji se na tom položaju nalazi od 14. aprila 2009. Nakon što je premijer Ferenc Gyurcsány u martu 2009. godine najavio ostavku, Bajnai je od strane vladajuće partije MSZP nominiran za sljedećeg mađarskog premijera.  Bajnai je premijerom postao kada je parlament izglasao konstruktivno nepovjerenje Ferencu Gyurcsanyju 14. aprila 2009. 

## Napomene

## Izvori
* Bajnai-életrajz
* Gordon Bajnai faces major challenges as prime minister of Hungary / Canadian Hungarian Journal
Izokrat

**Izokrat** (; 436–338. pne. je bio starogrčki retoričar, koji se tradicionalno navodi kao jedan od znamenitih deset atičkih oratora. U svoje vrijeme je bio jedan od najuticajnijih retoričara u Grčkoj, a osim na retoriku imao je značajan uticaj na dalji razvoj obrazovanja u antici. 

Izokrat se rodio u bogatoj porodici vlasnika radionice flauta te bio vrhunski obrazovan za svoje vrijeme. Učio je zajedno s Gorgijom, amožda i Sokratom. Nakon peloponeskog rata, Izokratova porodica je naglo osiromašila te je Izokrat bio prisiljen zarađivati za život kao logograf, odnosno profesionalni pisac sudskih govora. Izokrat je oko 392. pne. osnovao vlastitu retoričku školu, poznatu po izuzetno visokoj školarini ali i kvaliteti obrazovanja. 

U rimsko doba je bilo poznato 60 njegovih govora, ali je do modernog doba ostalo očuvano samo 21. Tri nove su pronađene godine 1988. prilikom arheoloških iskopavanja u Kellisu, nalazištu u oazi Dakhla u Egiptu. 

## Povezano
* Aristotel
* Platon
* Retorika
* Sofisti

## Reference
 

## Vanjske veze

* Perseus Project - Isocrates
* B. Keith Murphy (Fort Valley State University) - Isocrates 
* Isocrates (436 - 338 B.C.)
Mnesiklo

**Mnesikle** ili **Mnesiklo** (*Mnesikles*, latinski: *Mnesicles*) je bio drevni atenski arhitekt koji je djelovao u 5. vijeku pne., u doba Perikla. Plutarh navodi kako je upravo on projektirao Propileje, monumentalne, ali nikada dovršene dveri atenske Akropole.
436. pr. n. e.

__NOTOC__

Godina **436. pne.** bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao **Godina konzulstva Krasa i Kornelija** (ili, rjeđe, **godina 318. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 436. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.

## Događaji
* Atena nakon Periklovog pohoda na Crno more osniva veliku koloniju pod imenom Amfipolis, u neposrednoj blizini korintske kolonije Potideja na Halkidici.

## Rođenja
* Izokrat, atenski orator (u. 338. pne.)
* Artakserks II, kralj Perzije (približan datum) (u. 358. pne.)

## Smrti
*
Crnogorsko-turski rat

**Crnogorsko-turski rat** je bio je rat između Crne Gore i Otomanskog carstva koji se vodio između 1876. i 1878. Rat je okončan pobedom Crne Gore. U ratu je vođeno 6 većih i 27 manjih bitaka, a među njima je bila presudna bitka kod Vučjeg dola.

Ustanak u obližnjoj Hercegovini je izazvalo niz pobuna i ustanaka protiv Otomanskog carstva u Evropi. Crna Gora i Srbija su se složile da objave rat Turskoj 18. juna 1876, čime je počeo rat. Crnogorci, u savezu sa Hercegovcima su pobedili. Bitka koja je bila ključna za pobedu Crne Gore u ratu je bila bitka kod Vučjeg dola.

U 1877. Crnogorci su vodili teške bitke duž granice sa Hercegovinom i Albanijom. Knez Nikola I Petrović je preuzeo inicijativu i napao je turske snage koje su dolazile sa severa, juga i zapada. vojio je Nikšić (24. septembra 1877), Bar (10. januara 1878), Ulcinj (20. januara 1878), Grmožur (26. januara 1878) i Vranjinu i Lesendro (30. januara 1878)

Rat je okončan kada je Otomansko carstvo potpisala primirje sa Crnom Gorom u Jedrenu 13. januara 1878. Napredovanje Ruske Imperije ka Istambulu je primoralo Otomansko carstvo da potpiše mir, čime je na na  belginskom kongresu priznata nezavisnost Crne Gore, Srbije i Rumunije, a teritoriija Crne Gore uvećana sa 4.405&nbsp;km² na 9.475&nbsp;km². Crna Gora je takođe dobila gradove Nikšić, Kolašin, Spuž, Podgoricu, Žabljak, Bar, kao i izlaz na Jadransko more.

## Pvezano
* Bitka kod Vučjeg dola
* Bosansko-hercegovački ustanak
* Srpsko-turski rat
*Crnogorsko -turski  rat 1852 i 1853
* Istočna kriza
* Sanstefanski mir
* Berlinski kongres
Čuburski potok

**Čuburski potok** je jedan od mnogih beogradskih vodotoka nestalih usled urbanizacije grada.

Tekao je pravcem današnjeg Južnog Bulevara (ranije Bulevar Crvene Armije), dolinom južno od današnjih naselja Čubura i Neimar, uglavnom u pravcu zapad-jugozapad. Kod Autokomande se ulivao u Mokroluški potok, koji je takođe pretvoren u podzemni kolektor.

Izvor ovog potoka (na početku Čuburske ulice) je imao malu izdašnost, pa je na njega bilo postavljeno, ukopano u zemlju, bure bez dna. Ova naprava se nazivala stublina, ili na turskom čubura (*çubura*) i odatle je verovatno potekao naziv potoka i naselja Čubure. Po drugom objašnjenju, naziv potiče od biljke čubar ljubičastih cvetova kojih je navodno bilo dosta oko potoka.

Potok je proticao kroz romsko naselje. Prilikom jedne poplave 1937. se pominje "usko i skoro zatrpano korito" potoka.. Južni bulevar je izgrađen 1939.

## Povezano
* Bulbulderski potok - naziv takođe objašnjen na osnovu okolne prirode (u ovom slučaju slavuja)

## Vanjske veze
* Čuburski potok I i Čuburski potok II - slike Borivoja Stevanovića iz galerije RTS

## Reference
Kostajnica

**Kostajnica** može biti:

* Kostanjica u opštini Novi Grad;
* Hrvatska Kostajnica u Sisačko-moslavačkoj županiji (do 1995. *Kostajnica*);
* Kostanjica u opštini Doboj;
* Kostanjica u opštini Konjic;
* Kostanjica u opštini Kotor;
* Kostanjica u Istri;
435. pr. n. e.

__NOTOC__

Godina **435. pne.** bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao **Godina konzulstva Jula i Trikosta** (ili, rjeđe, **godina 319. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 435. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.





== Događaji ==
* Eskalacija sukoba između [[oligarhija|oligarha]] i demokratske stranke u grčkoj [[kolonija|koloniji]] [[Epidamno]]. Prognani oligarsi traže pomoć od [[Korkira|Korkire]] na [[Krf]]u, dok demokrati pomoć traže od [[Korint]]a, što dovodi do sukoba između ta dva grada. 
* Atenski vajar [[Fidija]] završava 13 m statuu [[Zeus]]a, kralja bogova, napravljenu od zlata i slonovače, te smještenu u [[Elida|Elidi]] u [[Zeusov hram|Zeusovom hramu]] u [[Olimpija (Grčka)|Olimpiji]]. Statua postaje jedna od *Sedam svjetskih čuda''.

## Rođenja
* Filoksen sa Kitere, grčki ditirampski pjesnik (u. 380. pne.)

## Smrti
*
Berat (povelja)

**Berat** (tur.), povelja, darovnica kojom sultan daruje nekome zemlju ili povjerava, uz platu, neku dužnost. Po svojoj vanjskoj formi i načinu pisanja, berat ima različite oblike, što ovisi o ličnosti kojoj se upućuje. Berat su mogli ponekad izdavati i beglerbezi.

## Izvor
* *"Opća enciklopedija" (1 A-Bzu)*, Zagreb, 1977.
Socijalistička partija Albanije

**Socijalistička partija Albanije** (), je socijaldemokratska politička stranka lijevog centra u Albaniji i trenutno najjača opozicijska stranka u toj zemlji. Trenutno ima 43 od 140 mjesta u albanskom parlamentu. Na vlast je došla godine 1997. nakon političke krize. Na izborima 2001. godine je dobila 73 mjesta i tako formirala vladu. Na izborima 3. jula 2005, Socijalistička partija je izgubila izbore te je morala prepustiti vlast Demokratskoj stranci Albanije i njenim saveznicama.

Socijalistička partija Albanije je pravni nasljednik Albanske partije rada - nekadašnje vladajuće komunističke partije Albanije. Osnovana je nakon raspuštanja Albanske partije rada na X kongresu u juu 1991. godine. Za prvog predsjednika je izabran reformirani komunist Fatos Nano koji je na čelu bio sve do 1. septembra 2005 kada je dao ostavku zbog gubitka izbora. Naslijedio ga je Edi Rama.
 
Socijalistička partija Albanije je članica Socijalističke Internacionale. Njene službene novine su Zëri i Popullit.

## Vanjske veze
* Socialist Party
Elida

**Elis**, **Elida** ili **Eleja** (grčki, suvremeni: Ήλιδα *Ilida*, drevni:  *Ēlis*, dorski:  *Alis* , elejski :  *Walis*) je drevna oblast koja odgovara suvremenoj Prefekturi Ilija. Nalazi se u južnoj Grčkoj na poluotoku Peloponez, a na sjeveru se graniči s Ahejom, na istoku s Arkadijom, na jugu s Mesenijom, a na zapadu s Jonskim morem.

Najpoznatije mjesto u Elidi je Olimpija, gdje su se održavale drevne Olimpijske igre.

## Vanjske veze
* Map  from the Hellenic Ministry of Culture
Filoksen sa Kitere

**Filoksen sa Kitere** (435. pne.–380. pne.) bio je grčki ditirampski pjesnik.

Filoksen je u iz svoje domovine Kitere dovezen kao ratni zarobljenik u Ateni, te prodan ditirampskom pjesniku Melanipidu, koji ga je obrazovao i kasnije oslobodio. Filoksen je kasnije živio na Siciliju, na dvoru sirakuškog tiranina Dionizija, čije je loše stihove odbio javno hvaliti, te zbog toga za kaznu prisilno radio u kamenolomu. Nakon odlaska sa Sicilije putovao je po Grčkoj, Italiji i Aziji, recitirajući svoje pjesme, te umro u Efezu.
Kitera

**Kitera**, takođe *Kitira* (, ) je grčko ostrvo pred jugoistočnim špicom Peleponeza i nalazi se u sastavu periferije Atika. Ukupna površina ostrva iznosi 285&nbsp;km². Zbog nerazvijenosti ovog ostrva, većina stanovnika je uglavnom emigrirala, većinom u Australiju. Na ostrvu danas živi nešto više od 3400 ljudi, dok ih je 1864. godine bilo oko 14.500. Istorijski, dio je jonskih ostrva.

Koordinate: 36° 14′ 24′′ Sje.; 22° 59′ 12′′ Ist.

## Historija

Prvi tragovi naseljavanja postoje još iz ranoeladskog perioda (2500. - 1900. prije Hrista).
Herodot je izvještavao, da su Feničani na ovom ostrvu uveli obožavanje boginje Afrodite, ali za takvo nešto ne postoje arheološki dokazi. Vjerovatno je ova feničanska Afrodita bila identična Astarti, jednoj od boginja semitskih naroda.

Veoma rano Kitera je dobila na značaju kroz trgovinu sa purpurom. Postoje dokazi trgovine sa Egiptom oko 2450. godine prije Hrista, sa Mesopotamijom od 1750. prije Hrista.
Homer je označio Kiteru kao samostalno ostrvo. Kasnije, ona je pripadala Argosu, a od sredine 6. vijeka prije Hrista osvojila ju je Sparta. Ovo ostrvo je imalo veoma važan strateški položaj pa se prilikom peloponeskog rata vodila žestoka borba oko njega.

U srednjem vijeku, kada je Kiteru osvojila Venecija, na antičkom Akropolis sagrađen je grad Palihora (*Paliochora*), koji je na vrhuncu moći posjedovao ogromno bogatstvo. Iako su zidine ovoga grada izgledale kao neosvojive, pirat Barbarosa je osvojio i uništio grad 1537. godine.

U grčkoj mitologiji Kitera je (pored Kipra) ostrvo Afrodite. Boginja ljubavi je tu rođena iz morske pjene i izašla na ostrvo. Uspomeni na ovaj mit slikar Antoan Vato (*Antoine Watteau*) je posvetio dvije svoje slike pod nazivom „Ukrcavanje za Kiteru“, a one se danas nalaze u Luvru i gradskom muzeju u Berlinu.

## Opštine
Sva naselja ovog ostrva spadaju pod opštinu Kitira.

## Sela

* Ajas Pelagija Kitera, Luka
* Ajos Ilias
* Antikitera na ostrvu Antikitera, nezavisna opština
* Aroniadika
* Avlemonas
* Harhaliana, na ostrvu Antikitera
* Diakofti, luka
* Fracia
* Frilijanika
* Galaniana, na ostrvu Antikitera
* Gerakarja
* Kalamos
* Kapsali
* Karavas
* Karvunades
* Keramoto
* Kontolianika
* Kitera Hora, glavno mjesto
* Livadi lijep poslovni centar ostrva
* Katuni
* Logotetianika
* Luriantianika
* Milopotamos
* Mitata
* Picinianika
* Potamos
* Statianika
* Viaradika
* Vuno

## Mapa ostrva Kitera
* Ovdje

## Povezano
* Antikitera
* Grčka ostrva

## Vanjske veze

* Informacije na tri jezika
* VisitKythera - The Tourist Information Website for Kythera Island
* Vodič istorije i kulture ostrva Kitera
* Arhiva dokumenata ostrva Kitera
* Slike, video, podaci, sela, imena familija
* Arheološki, ekološki i istorijiski projekat o ostrvu i njegovim stanovnicima 
* Foto-esej o arheologiji na ostrvu Kitera
Ditiramb

**Ditiramb** je korska pjesma posvećena Dionisu, bogu vina. Pučki ditiramb dotjerao je umjetnički Korinćanin Arion.

Iz ditiramba se se razvile kasnije tragedija i satirska igra.
Berat (razvrstavanje)

**Berat** može značiti:
* Berat, grad u Albaniji;
* Berat (povelja), vrsta povelje iz doba Otomanskog Carstva
434. pr. n. e.

__NOTOC__

Godina **434. pne.** bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao **Godina konzulstva Jula i Trikosta** ili **Godina konzulstva Kapitolina i Pretekstata** ili **Godina tribunata Kosa, Pretekstata i Kapitolina** (ili, rjeđe, **godina 320. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 434. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.

## Događaji
* Atena pod vodstvom Perikla donosi "Megarski ukaz") - seriju mjera koje postavljaju ekonomski embargo protiv Megare zbog navodnog skrnavljenja svete Demetrine zemlje. Embargo, kojeg se pridržavaju sve članice Delskog saveza, predstavlja težak udarac megarskoj ekonomiji i dodatno kvari odnose Atene i megarske saveznice Sparte.
* Filip, brat makedonskog kralja Perdike II, diže pobunu s ciljem dolaska na vlast te na svoju stranu dovlači Atenu i kralja Darda od Elimeje. Perdika na to odgovara podstičući pobune u atenskim tributarnim gradovima, uključujući Potideju.
* Anaksagora je od strane Periklovih neprijatelja optužen za kršenje službenih religijskih dogmi u Ateni i uhapšen. U zatvoru, koristeći ravnalo i šestar, pokušava pronaći kvadraturu kruga. Iz zatvora ga izbavlja Periklovo govorništvo, ali je usprkos toga iz Atene izgnan u Lampsak u Joniji.

## Rođenja
*

## Smrti
*
Megarski ukaz

**Megarski ukaz** je naziv za seriju ekonomskih sankcija koje je između 434. i 432. pne. Atena, zajedno sa svojim saveznicima iz Delskog saveza uvela protiv grada Megare.

Povod je bilo ubistvo atenskog glasnika, odnosno megarsko skrnavljenje zemlje posvećene boginji Demetri. Atenski državnik Periklo je predložio, a skupština odobrila da se Megaranima u znak odmazde zabrani trgovanje u Ateni i drugim gradovima Saveza. U praksi je to značilo težak udarac za megarsku ekonomiju, a također predstavljalo historijski presedan, s obzirom da se prvi put ekonomski embargo uvodio u miru. Historičari vjeruju kako je pravi razlog za embargo bio odmazda prema Megari koja je deceniju ranije izdala Atenu i Delski savez te se priključila Sparta|Sparti i njenom Peloponeskom savezu. Iako su Megarani imali mogućnost izigravati embargo koristeći posrednike, odnosno meteke, obratili su se za pomoć svojoj saveznici Sparti, koja je već decenijama bila glavni atenski suparnik.

Spartanci su na to reagirali poslavši Ateni ultimatum prema kome se Megarski ukaz trebao ukinuti, inače će započeti rat. Kada je Atena to odbila učiniti, započela su neprijateljstva poznata kao peloponeski rat.

## Reference

## Vanjske veze
* Megarian Decree  from Livius.Org
Ravnalo

**Ravnalo** ili **lenjir** je instrument, koji se koristi u geometriji, tehničkom crtanju i inženjerstvu za povlačenje pravih linija određenih ili neodređenih dužina kao i za merenje dimenzija u prostoru ili na površima.

Lenjir je najčešće kvadarni komad plastike male debljine sa urezanom skalom koja je podeljena na centimetre i milimetre ili na inče i delove inča.

Pored plastike, za izradu se koriste drvo i metal.
Šestar

**Šestar** je pomoćna alatka za konstruktivno crtanje kružnice zadatog poluprečnika oko date tačke ili dela kružnog luka. Može se takođe koristiti i kao alatka u navigaciji za prenošenje rastojanja na mapi.

Šestar sačinjavaju dva kraka od kojih se jedan završava iglom, a drugi pisaljkom. Uobičajeno je da pisaljka bude grafit, mada je često pero sa tušem. Po odmeravanju zadatog poluprečnika igla se postavlja u datu tačku a pisaljkom se ocrtava kružnica.

Iako je danas uobičajeno da se razmak između dve tačke prenosi šestarom u antička vremena je upotreba šestara značila da ako se podigne šiljak, tog momenta smo izgubili veličinu poluprečnika.

## Povezano
* Konstrukcije lenjirom i šestarom
Lampsak

**Lampsak** (, suvremeni:Lapseki) je bio drevni grčki grad strateški smješten na istočnoj strani Helesponta u sjevernoj Troadi. Po njemu se danas zove suvremeno naselje Lapseki.

## Povezano
* Anaksimen iz Lampsaka
* Polijen iz Lampsaka
* Metrodor iz Lampsaka (mlađi)
433. pr. n. e.

Godina **433. pne.** bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U rimskoj državi bila je poznata kao **Godina konzulstva Vibulana, Fidenasa i Flakcinatora** (ili, rjeđe, **godina 321. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 433. pne. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.

__NOTOC__
## Događaji
* Periklo u ime Atene sklapa obrambeni savez sa Korkirom na Krfu što dovodi do atenske intervencije protiv Korinta i bitke kod Sibote. Nakon toga je korintska kolonija Potideja stavljena pod atensku opsadu.
* Korinćani lobiraju Spartu da pokrene rat protiv Atene, a priključuju im se i Megara (pogođena Periklovim Megarskim ukazom) i Egina (kojoj je Periklo nabio visoke poreze).
* Periklo obnavlja atenski savez s Regijem u Italiji i Leontinijem na Siciliji.

## Rođenja
*

## Smrti
* 3. maj – Zeng Hou Yi, markiz države Zeng, podložnik Chua.
Ranko Marinković

**Ranko Marinković** (Komiža, 22. veljače 1913. - Zagreb, 28. siječnja 2001.) je bio hrvatski književnik i dramski pisac.

## Biografija
Ranko Marinković rodio se 22. veljače 1913. na Visu gdje je završio pučku školu, a potom nastavlja gimnaziju u Splitu i Zagrebu. U Zagrebu je završio Filozofski fakultet. Surađivao je u *[[Pečat (časopis)|Pečatu]]* (1939–1940). Tokom 2. svjetskog rata u Splitu je uhićen je od Talijana, te je interniran u logor Ferramonteu (Kalabrija). Nakon pada Italije 1943. odlazi u Bari, i prebacuje se u sinajski zbjeg El Shatt. Nakon rata radi u Nakladnom zavodu Hrvatske. Potom postaje direktor je Drame zagrebačkoga HNK, gdje službuje između 1946. i 1950. Godinu poslije 1951. postaje profesorom na zagrebačkoj Akademiji za kazališnu umjetnost, gdje radi do umirovljenja. Pred kraj života je postao sljedbenik Franje Tuđmana te bio vijećnik HDZ u Gradskoj skupštini Zagreba. Umire 2001. godine

## Djela
* Albatros (1939.)
* Proze (1948.)
* Ni braća ni rođaci (1949.)
* Oko Božje (1949.)
* Pod balkonima (1953.)
* Ruke (1953.)
* Glorija (1955.)
* Poniženje Sokrata (1959.)
* Kiklop (1965.)
* Politeia (1977.)
* Zajednička kupka (1980.)
* Pustinja (1982.)
* Never more (1993.)

Eseji:
* Geste i grimase (1951.)
* Nevesele oči klauna (1986.)

## Povezano
* Nagrada Ranko Marinković

## Vanjske veze
* e-knjiga Ruke
Nagrada Ranko Marinković

**Nagrada "Ranko Marinković"** je književna nagrada koju dodjeljuje dnevnik "Večernji list" za najbolju kratku priču. Kratke priče u Večernjaku se objavljuju od 1964. godine, a prve nagrade podijeljene su 1966. godine. Godišnje se objavi između 40 i 50 priča, a na natječaj ih pristigne i nekoliko stotina, dok je 2003. prijavljeno tada rekordnih 1047. U natječaju je sudjelovalo preko tisuću autora, od najboljih hrvatskih pisaca do početnika u književnosti koji su debitirali upravo na Večernjaku. Među članovima žirija su po pravilu uvijek bili najugledniji književnici, a najdulje prvak hrvatske suvremene novelistike Ranko Marinković (u. 2001) po kojem je nagrada 2002. dobila ime, uz suglasnost obitelji Marinković. Propozicije natječaja nisu se mijenjale duže od 40 godina – natječaj je javan, radovi pod pseudonimima se ne objavljuju, priča može imati najmanje 120 odnosno najviše 180 redaka, a tema je slobodna. Rezultati natječaja objavljuju se tokom svakog proljeća, a nagrada vrijedi za godinu unatrag.

## Dobitnici
* 1966. - Slobodan Novak: *Razarma*
* ...
* 1994. - Miro Gavran: *Spašavanje medvjeda*
* ...
* 2001. - Rade Jarak: *Nino Rovinjež*
* 2002. - Pavao Pavličić: *Što da se radi s Krležom*
* 2003. - Željko Kocaj: *Buka, bijes i autobus*
* 2004. - Borislav Vujčić: *Zaštićeni svjedok*
* 2005. - Davor Slamnig: *Kak smo svi postali Dalmatinci*
* 2006. - Olja Savičević Ivančević: *Heroj*
* 2007. - Zvonimir Majdak: *Apokrifna povijest Zagreba, kratka*
* 2008. - Zoran Malkoč: *Kad sam bio bako Pila, mrtva, a u najboljim godinama*
* 2009. - Luko Paljetak: *Ružičasti kontenjer*
* 2010. - Stjepan Čuić: *Igra*
* 2011. - Roman Simić Bodrožić: *Na istok*
* 2012. - Korana Serdarević: *Kravosas*
* 2013. - Pavao Pavličić: *Ugovor s Viragom*

## Izvori

## Vanjske veze
* Večernji list: ''Kratka priča''
Slobodan Novak

**Slobodan Novak** (Split, 3. studenog 1924. – Zagreb, 26. srpnja 2016.) je hrvatski prozaik, romanopisac i esejist.

Pučku je školu završio u Rabu, a gimnaziju polazi u Splitu, te maturira u Sušaku. Diplomirao je hrvatski jezik i jugoslavenske književnosti u Zagrebu 1953. Drugi svjetski rat proveo je u partizanima, što je kasnije ironijski opisao u autobiografsko-esejističkim zapisima «Digresije» i «Protimbe» (2003). Radio je kao lektor i korektor, dramaturg u HNK u Splitu, te kao novinar i urednik u nakladničkim kućama. Član HAZU od 1983.

Najpoznatije djelo mu je roman *Mirisi, zlato i tamjan* iz 1968. godine za koje je dobio NIN-ovu nagradu 1969. godine. Godine 1980. je svoj roman *Izgubljeni zavičaj* adaptirao u scenarij po kome je snimljen film u režiji Ante Babaje.

## Djela
* *Glasnice u Oluji*, zbirka poezije (1950);
* *Izgubljeni zavičaj*, autobiografski roman (1955);
* *Mirisi, zlato i tamjan*, roman (1968);
* *Izvanbrodski dnevnik*, kratki roman (1977);
* *Digresije*, eseji (2001)
* *Protimbe*, eseji (2003)

## Vanjske veze
* '''HAZU''' - Biografija
Krsto Špoljar

**Krsto Špoljar** (Bjelovar, 1930. - 1977.) je bio hrvatski književnik, urednik i tajnik izdavačke kuće "Zora".

Krsto Špoljar pripada krugovaškoj generaciji hrvatskih književnika. Bio je vrlo marljiv, strastveno se bavio književnošću i vođenjem ugledne i uspješne izdavačke kuće "Zora". Godine 1962. organizirana je velika proslava 120. obljetnice Matice hrvatske. Pri tom je pokrenuta velika biblioteka "Pet stoljeća hrvatske književnosti" u suradnji s izdavačkom kućom Zora. Krsto Špoljar bio je u uredničkom odboru te tajnik toga projekta. Godine 1971., imao je mnogo neprilika i policijskih ispitivanja, zbog objavljivanja knjige "Hrvatska balada".

## Djela
* Brod čeka do sutra (1958.)
* Mirno podneblje (1960.)
* Terasa anđela čuvara (1961.)
* Gvožđe i lovor (1963.)
* Tuđina (novele i pripovijesti 1969.)
* Vrijeme i paučina : sentimentalni odgoj na hrvatski način (1971.)
* Hrvatska balada (1971.)
* Vjenčanje u Parizu
Šestar (zviježđe)

**Šestar** (lat. *Circinus*) jedno je od 88 modernih zviježđa. Manja konstelacija južne polutke.

## Historija
Zviježđe je u 18. stoljeću uveo Nicolas Louis de Lacaille, koji je svoju fascinaciju znanošću prenio na nebo uvodeći nova zviježđa na južnom nebu i davajući im imena prema znanstvenim instrumentima. Ovaj dio neba nije bio vidljiv antičkim civilizacijama, zbog čega ne postoji ni mitološka priča vezana uz njega.

## Odabrane zvijezde
:* Zvijezde sa Bayerovom oznakom:

## Vanjske veze

* The Deep Photographic Guide to the Constellations: Circinus
Antun Šoljan

**Antun Šoljan** (Beograd, 1. prosinca 1932. - Zagreb, 12. srpnja 1993.) je bio hrvatski književnik.

Studirao je anglistiku i germanistiku u Zagrebu. Bio je profesionalni književnik, urednik, antologičar, prevoditelj s engleskog, njemačkog i ruskog jezika. U književnosti se javio potkraj '40-ih, '50-ih djeluje kao pokretač i urednik časopisa *[[Međutim]]*, *[[Krugovi]]* i *[[Književnik]]*.

Pisao je pjesme, romane, drame, radiodrame, eseje i feljtone te priredio niz antologija, poput "Sto najvećih djela svjetske književnosti". Zarana je zastupao i primjenjivao poetiku izrazito modernističkog iskustva.

## Djela
* "Na rubu svijeta",
* "Bacač kamena",
* "Izdajice",
* "Kratki izlet",
* "Luka",
* "Drugi ljudi na mjesecu".

## Napomene

* Antun Šoljan na IMDb
Oto Šolc

**Oto Šolc** (Karlovac, 26. svibnja 1913. - Zagreb, 7. prosinca 1994.) je bio hrvatski književnik.

Radio je kao srednjoškolski profesor, knjižničar, tajnik *Drame HNK* te kao glavni urednik nakladne kuće *Mladost*. Bio je pjesnik, esejist i prevoditelj. Njegov povijesni opus obilježava melankoličnost, a zaokupljen je tragičnošću ljudske egzistencije.

## Zbirke pjesama
* "Zvuci i dodiri",
* "Ranjena ptica",
* "Hljeb nasušni",
* "Tišina",
* "Requiem".
Živko Jeličić

**Živko Jeličić** (Split, 7. lipnja 1920. - Split, 23. veljače 1995.) bio je hrvatski književnik.

Poslije Drugog svjetskog rata radio je u nakladničkog djelatnosti u Zagrebu, a od 1953. godine predavao je književnost na Pedagoškoj akademiji u Splitu. Od 1954. godine bio je glavni urednik časopisa "Mogućnosti", jedan od pokretača nakladničke kuće "Čakavski sabor", poslije "Književni krug" u Splitu. Prva zbirka pjesama "Bijeli kum" i poema "Kobila u inju" tematski su vezane uz rat, a književni ugled stekao je romanima "Kap stida", "Mlaka koža", "Staklenko" u kojima portretira građanske intelektualce. Pisao je kritike, eseje i studije te radio drame, televizijske (*[[Buža]]*) i filmske scenarije.
Marin Franičević

**Marin Franičević** (Vrisnik na Hvaru, 18. svibnja 1911. - Zagreb, 17. srpnja 1990.), hrvatski pjesnik i povjesničar.

Od 1941. godine bio je sudionik NOP-a te glavni urednik Slobodne Dalmacije i pokretač i urednik "Književnika", te nakon Drugog svjetskog rata urednik "Republike". Jedan je od potpisnika Novosadskog dogovora o zajedničkom srpskohrvatskom jeziku 1954. godine.

Objavio je niz zbirki pjesama : "Zvijezda nad planinom", "Vitar u Korenu", "Sunčani sat", "Sve masline". Autor je prve knjige kritika hrvatske književnosti nakon II. Svjetskog rata "Pisci i problemi".
Milivoj Slaviček

**Milivoj Slaviček** (Čakovec, 24. listopada 1929. - Zagreb, 6. studenog 2012.), hrvatski književnik.

Prevoditelj s nekoliko slavenskih jezika, a ponajviše s poljskoga. U svojoj pragmatičnoj, ironijom i razgovornim stilom prožetoj poeziji potpuno demistificira književnost, baveći se malim, trivijalnim stvarima i vodeći zapravo implicitnu polemiku s idealom visoke estetike. No, takav stil krio je i svoje zamke; velika neselektivnost pri odabiru pjesničke građe počesto ga je znala progutati, te dovesti njegovu poeziju pred vrata rutinizacije i manire, no to ne znači da u brojnim pjesmama nije postigao potrebnu dramatsku tenziju ili da u svoju liriku nije uveo mnoga nova, dotad neprihvaćena područja.

Bio je aktivan u političkim promjenama krajem osamdesetih i početkom devedesetih; od 1989. je u vodstvu HDZ-a. 1992.-1993. bio je veleposlanik u Poljskoj.

## Važnije zbirke
* *Zaustavljena pregršt* (1954)
* *Modro veče* (1959)
* *Soneti, pjesme o ljubavi i ostale pjesme* (1967)
* *Purpurna pepeljara, naime to i to* (1969)
* *Otvoreno radi (eventualnog) preuređenja* (1978)
Miroslav Slavko Mađer

Prof. **Miroslav Slavko Mađer** (Miroslav S. Mađer) (Hrtkovci, 1. srpnja 1929.) je hrvatski književnik i književni kritičar. Glavni dio opusa su mu pjesme, ali i prozni oblici: drame, radijske drame, televizijske drame, kratke priče, oglede, eseje, crtice, novele i humoreske. Piše i djela za djecu. Jedan je od istaknutih pisaca krugovaša. Radio je kao novinar.

Rodio se u srijemskom selu Hrtkovcima.

U Vinkovcima je završio osnovnu i srednju školu.

U Zagrebu je studirao na Filozofskom fakultetu, gdje je diplomirao 1955..

Posao je prvo našao u Osijeku, a potom je tri godine radio na mjestu profesora u Vinkovcima u gimnaziji, a zatim je pet godina bio ravnatelj u Gradskom kazalištu.

1965. je otišao u Zagreb gdje je radio kao radijski novinar na RTV Zagreb i kao književnik, a prilagođavao je književna djela za radio, televiziju i kazališta.

Mlađi je brat književnika Miroslava Mađera .

Višestruki je sudionik manifestacije Dani Josipa i Ivana Kozarca.

## Djela
(popis nepotpun)
* *Studij pjesme*, eseji i studije, 2007. (suautor)
* *Stihovi dugih naslova*, 2007.
* *Snovi*, 2006.
* *Dnevna potrošnja*, 2006. (emitirano na Hrvatskom radiju i u književnim časopisima *Republika*, *Forum* i inima)
* *Pjesnikova lektira*, kritički tekstovi, 2004.
* *Junaci*, drame i radijske drame, 2003.
* *Kolodvori jave*, pjesme, 2001.
* *Izabrane pjesme*, pjesme, 2001. (izabrao Dubravko Jelčić)
* *Jesenja berba*, 1999.
* *Leteći šaran*, pripovjetke za djecu, 1996.
* *Oči neba*, zbirka kratkih priča, 2005.
* *Neput*, 1989.
* *Djedovo slovo*, 1986., 1990. i 1992. kao zvučna knjiga
* *Izabrana djela*, 1984. (u zbirci su i Slavko Mađer, Branislav Zeljković, Stanko Juriša, Zlatko Tomičić)
* *Ispod klupe*, pjesme, 1981.
* *Četrdeset devet*, 1979.
* *Asser Savus: feljtoni od mladosti*, 1978.
* *Putna glazba *, 1976.
* *Pišta s vašarišta*, 1975.
* *Pjesme iz nedoumice*, pjesme, 1975.
* *Lenije zelene lenije*, 1965.
* *U čovjeku*, 1961.
* *Moja lipanjska kotlina*, pjesme, 1960.
* *Utaman*, pjesme, 1957.
* *Raskršće vjetra*, pjesme, 1955.
* *Mislim na sunce*, pjesme, 1955.

Brojna djela su mu doživjela i uprizorenje na hrvatskim kazališnim pozornicama.

Djela su mu prevedena i na talijanski, mađarski i ine.

Svojim djelima je ušao u antologiju hrvatske ljubavne pjesme *Ljubav pjesnika* prireditelja Krste Špoljara iz 1956., hrvatske revolucionarne poezije *Krilat riječ* prireditelja Jure Franičevića Pločara i Živka Jeličića iz 1978., hrvatske ratne lirike *U ovom strašnom času* prireditelja Ive Sanadera i Ante Stamaća '90-ih, *Lirika o Slavoniji* Grigora Viteza iz 1956., : antologija duhovne poezije *Krist u hrvatskom pjesništvu : od Jurja Šižgorića do naših dana* u izboru Vladimira Lončarevića iz 2007., *Pjesme o Zagrebu: 1743.-1964.* u izboru Pavla Cindrića iz 1965. i inima.

Prevodio je i sa slovenskog jezika (Tone Pavček).

## Nagrade
1979. je zajedno sa Ivanom Katušićem dobio godišnju nagradu "Vladimir Nazor" za književnost.

1998. je dobio književnu nagradu "Vladimir Nazor" za životno djelo.

## Napomene

## Vanjske veze
* Vijenac  Nadahnuto kritičarsko pero
* Privlačica  Neput
Danijel Dragojević

**Danijel Dragojević** (Vela Luka, 28. 1. 1934 – Zagreb, 19. 2. 2024), jugoslavenski i hrvatski pjesnik, esejist, prozni pisac, scenarist te urednik na radiju.

## Biografija
Rodio se 28. siječnja 1934. godine u Veloj Luci na otoku Korčuli. Jedan od najvažnijih hrvatskih pisaca danas. Utjecao na generacije hrvatskih autora svojim tekstovima, pjesmama, osebujnim stilom i beskompromisnim držanjem.
* dobitnik brojnih domaćih i međunarodnih književnik nagrada, između kojih Goranove nagrade 2005. za knjigu "Žamor", nagrade Vladimir Nazor 1981., Zmajeve nagrade 1981. za knjigu "Razdoblje karbona", nagrade "Branko Miljković" za knjigu "Prirodopis" 1974. godine, i drugih.
* brat blizanac pisca Ivana Dragojevića (U srcu ljeta, Vukodlaci, Smrt gospodina Medara, Kaučenica i R4), umrlog 3. kolovoza 1999. u Zagrebu.

## Objavljena djela
* Kornjača i drugi predjeli (poezija), Matica hrvatska, Split, 1961;
* U tvom stvarnom tijelu (poezija), Naprijed, Zagreb, 1964;
* Svjetiljka i spavač (poezija), Naprijed, Zagreb, 1965;
* Nevrijeme i drugo (poezija), Razlog, Zagreb 1968;
* Bijeli znak cvijeta (poezija), izdanje autora, Zagreb 1969;
* O Veronici, Bezlebubu i kucanju na nezvjesna vrata (proza), Matica hrvatska, Zagreb, 1970,
* Bajka o vratima (proza), Zagreb 1972;
* Četvrta životinja (poezija), Naprijed, Zagreb, 1972,
* Prirodopis (poezija), Biblioteka Teka, Zagreb, 1974;
* Izmišljotine (proza), Naprijed, Zagreb 1976,
* Razdoblje karbona (poezija), Cekade, Zagreb 1981;
* Rasuti teret (proza), Nolit, Beograd 1985,
* Zvjezdarnica (poezija), Hrvatska sveučilišna naklada, Zagreb 1994,
* Cvjetni trg (proza), Durieux, Zagreb 1994,
* Hodanje uz prugu (poezija), Matica hrvatska, Zagreb 1997.
* Žamor (poezija), Meandar, Zagreb, 2004 ( Goranova nagrada za najbolju knjigu, 2005.)

## Filmski scenariji
* Jutro čistog tijela (1969), redatelj: Bogdan Žižić

## Monografije i druge knjige
* Kosta Angeli Radovani, Mala likovna biblioteka sv XIX, Naprijed, Zagreb, 1961.

## Članci i eseji (izbor)
* Danijel Dragojević : Neki sebeznani nemir, Književna tribina, Zagreb, siječanj 1959.
* Danijel Dragojević: Postoji li kriza dalmatinske skulpture. Slobodna Dalmacija, Split 24.9. 1960.
* Danijel Dragojević : Kosta Angeli Radovani, Mediteran čistog ljudskog tijela, Oslobođenje, Sarajevo 24.11. 1963.
* Danijel Dragojević : Kosta Angeli Radovani – Materija i tijelo (Spektar),Telegram,Zagreb,28.11. 1969.

## Izdanja na stranim jezicima (izbor)
* Danijel Dragojević: Epoca del carbone, Quaderni di letteratura croata, 1995;
* The Bridge – Literary Magazine (1-2/2002) Pjesme na francuskom:La Carte; Le plan de la ville; Automne; Si un jour; Sous le parapluie; Prose: Le paradis.
* Slope, online journal, issue No. 10. http://www.slope.org/archive/ten/dragojevic.html 

## Vanjske veze
* Booksa Danijel Dragojević
* Hrvatskiplus.org 
* Utjeha kaosa, Antologija suvremenog hrvatskog pjesništva, urednik Miroslav Mićanović
* Open Library  Danijel Dragojević
* Knjigomat  "Je li ovo poezija?"
* Croatia.ch  Pregled novije hrvatske književnosti
* Astronauti Danijel Dragojević - pjesme
Nedjeljko Fabrio

**Nedjeljko Fabrio** (Split, 14. 11. 1937. - Rijeka, 4. 8. 2018.) hrvatski je književnik.

## Biografija

Rodio se u Splitu. Obitelj mu se po dekretu odselila u Rijeku.

Školovao se u Rijeci gdje je pohađao osmogodišnju školu i Prvu riječku gimnaziju. Završio Filozofski fakultet u Zagrebu. Predavač u Narodnom sveučilištu, dramaturg u Hrvatskom narodnom kazalištu u Rijeci, urednik u Dramskom programu Televizije i Radio-Zagreba te profesor na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu. Pripovjedač, dramski pisac i prevoditelj.

Fabrijevo književno djelo vezano je uz riječke teme i probleme hrvatsko-talijanskih odnosa. Došavši s roditeljima u Rijeku mogao je pratiti velike povijesne mijene uzrokovane kapitulacijom Italije 1943. godine i završetkom Drugoga svjetskog rata. Veliku temu egzodusa stanovništva (esodo), uglavnom talijanske narodnosti, nakon Drugoga svjetskog rata obradio je u romanu *Vježbanje života*. Djelo je nakon dramaturške obrade Darka Gašparovića uspješno prikazano na pozornici riječkog teatra više od osamdeset puta.

Nedjeljko Fabrio živio je i radio u Zagrebu. Bio je redovni član HAZU i dopredsjednik MH u Zagrebu. Bio je predsjednik DHK, član Društva hrvatskih književnih prevoditelja, kazališnih kritičara i teatrologa. Pisao je i objavljivao glazbene kronike i kritike. Dobitnik je zapaženih nagrada.

Pisao je prozna djela velika opsega, s temama iz riječke prošlosti.
Njegov rad često su pratile različite kontroverze, primjerice, ostavka s dramatičnim tekstom na članstvo u DHK nadaleko je odjeknula. Zatim, skandal s Nobelovom nagradom, koju Fabrio danas komentira sljedećim riječima: "*Netko me iz inozemstva kandidirao i na tome je ostalo*".

Napisao je i prvi roman o ratu u Hrvatskoj, "Smrt Vronskog", koji su neki, poput pisca Miljenka Jergovića, dočekali na nož, a drugi ga proglasili kapitalnim djelom.

### Objavljena djela
* Odora Talije (teat. es.), Rijeka, 1963.;
* Partite za prozu (prip.), Rijeka, 1966.;
* Apeninski eseji (es.), Zagreb, 1969.;
* Labilni položaji (prip., dr.), Zagreb, 1969.;
* Reformatori (dr.), 1968.; Admiral Kristof Kolumbo (dr.), 1969.;
* Čujete li svinje kako rokću u ljetnikovcu naših gospara? (dr.), 1969.;
* Meštar (dr.), 1970.; Kralj je pospan (dr.), 1971.;
* Drame, Zagreb, 1976.; Magnificat (dr.), 1976.;
* Štavljenje štiva (es.), Zagreb, 1977.;
* Lavlja usta (prip.), Zagreb, 1978.;
* Vježbanje života (ro.), Zagreb, 1985., 1986, 1990., 1996., Pečuh, 1994.;
* Kazalištarije (teat. es), Zagreb, 1987.;
* Berenikina kosa (ro.), Zagreb, 1989., 1990., Klagenfurt, 1992., Milano, 1995.;
* Smrt Vronskog (ro.), Zagreb, 1994., i 1998.;
* Koncert za pero i život (čl., fe.), Zagreb, 1997.;
* Mestro i njegov šegrt (glaz. es.), Zagreb, 1997.; Izabrane pripovijetke, Zagreb, 1990.

### Izvedena djela
* Reformatori (dr.), NK "Ivan Zajc", Rijeka, 1968.;
* Čujete li svinje kako rokću u ljetnikovcu naših gospara? (dr.), NK, "Ivan Zajc", Rijeka, 1970., ZKM, Zagreb, 1977.; * Meštar (dr.), SEK, Zagreb, 1971.;
* Vježbanje života /dramatizacija D. Gašparović/, NK "Ivan Zajc", Rijeka, 1989.;
* Berenikina kosa (dr.), HNK, Zagreb.

## Reference
Zvonimir Majdak

**Zvonimir Majdak** (Zrinjska kod Grubišnog Polja, 1938. - Zagreb, 2017. ), hrvatski književnik, smatra se za najplodnijeg pisca proze u trapericama. Djela objavljuje i pod pseudonimom **Suzana Rog**.

Gimnaziju je polazio u Virovitici. U Zagrebu je studirao književnost, a kao vrlo mlad pjesnik javio se u svoje doba popularnom lirikom u knjigama "Tip na zelenoj livadi" i "Ukleti motociklist".

Središnji Majdakov interes bila je proza u kojoj je ostvario velik opus objavivši tridesetak romana. Prema njegovim romanima ili scenarijima snimljeno je 9 filmova.

## Izvod iz bibliografije
### Romani
* *Bolest* 1964.
* *Kužiš, stari moj* 1970. 
* *Pazi, tako da ostanem nevina ili Marta i Lela iz Remetinca* 1971.
* *Stari dečki* 1975.
* *Marko na rukama* 1977.
* *Kupanje s Katarinom* 1978.
* *Ženski bicikl* 1978.
* *Biba, okreni se prema zapadu* 1982.
* *Kćerka* 1985.
* *Muška kurva* 1986.
* *Krevet* 1990.

### Suzana Rog
* *Baršunasti prut* 1987.
* *Gospođa* 1988.
* *Ševa na žuru* 1989.
* *Ponovo sam nemoralna i pokvarena* 1996.
* *Želim još puno puta* 2001.

### Filmovi
* *[[Iluzija (film)|Iluzija]]* 1967. r. Krsto Papić
* *[[Kužiš, stari moj]]* 1973. r. Vanča Kljaković
* *[[Medeni mjesec (film, 1983)|Medeni mjesec]]* 1983. r. Nikola Babić (prema romanu *Marko na mukama*)
Jozo Laušić

**Jozo Laušić** (Kreševo, župa Radobilja kraj Šestanovca, 16. siječnja 1936. – Zagreb, 29. travnja 2002.) bio je hrvatski književnik, romanopisac, esejist, dramski pisac i novinar.

## Biografija
U rodnom Kreševu je išao u osnovnu školu i u obližnjem Šestanovcu. Srednje školovanje je imao u Splitu, gdje je pohađao klasičnu gimnaziju. Studirao je u Zagrebu, gdje je na Filozofskom fakultetu diplomirao je komparativnu književnost.

Radio je kao suradnik u časopisima, splitskom "Vidiku" i zagrebačkoj "Republici", novinar u "Vjesniku" te je bio korektorom, znanstvenim suradnikom i urednikom u izdavačkoj kući "Naprijed".

Najviše je pisao romane, radio-drame, pripovjednu prozu, članke, kritike, eseje. Radio je i adaptacije djela drugih književnika ("*Kratki izlet*" Antuna Šoljana.

Njegov prvi rad je bila novela objavljena u splitskom "Vidiku", gdje je bio dijelom prvog naraštaja književnika okupljenog oko tog časopisa. U istome su u to vrijeme djelovali i tiskali svoja djela Mate Ganza, Igor Zidić, Zvonimir Mrkonjić, Tonči Petrasov Marović, Zvonimir Buljević, Vjeran Zuppa i Igor Mandić.

Njegovi romani čine pentalogiju, nadovezuju se jedan na drugoga, ali mogu se čitati i samostalno, odvojeno.

U svojim romanima opisiva svijet i sudbine ljudi iz Zagore, s time što mu se radnje i odvijaju uglavnom u Zagori, pridružujući se time krugu kojem su pripadnici i Dinko Šimunović, Mirko Božić i Vjekoslav Kaleb.

O njegovom radu su pisali i drugi književnici, a bio je i temom broja časopisa "Republika".

Bio je članom Uprave Društva hrvatskih književnika (ondašnjeg "Društva književnika Hrvatske") koja je 13. rujna 1989. pismom Udruženju književnika Srbije oštro reagirala na iredentističke izjave čelnih ljudi tog udruženja, Matije Bećkovića i Dobrice Ćosića. Istodobno, ista Uprava DKH je obznanila Izjavu o napadajima na državnost i teritorijalni integritet SRH (kao reakcija na intervjue Dobrice Ćosića i Isakovića u kojemu su doveli u pitanje državno-pravnu opstojnost Hrvatske), u kojoj su tražili od Sabora SRH i Predsjedništva SRH da se "nedvosmisleno i odlučno izjasne o navedenim istupima".

## Djela
* **romani**:
** *Kostolomi* (1960.),
** *Opsada* (1965.)
** *Samostan* (napisan 1971., policijski razvaljen tiskarski slog 1973.), (2000.)
** *Bogumil* (1983.)
** *Jaram* (1988.)
** *Klačina* (1970., 2. inačica 1989.)
** *Sutoka* (1996.)

* **radiodrame**:
** *Magarac* (1976.), izvedena 25. studenog 2007. u emisiji "Panoptikum" 2. programa Hr. radija
** *Pemzija* (1976.), izvedena u emisiji "Panoptikum" Radio-Zagreba
** *Zubalo* (1976.)
** *Lovci*, farsa, (1984.)
** *Spomenik*, TV-monodrama, uprizorena u Imotskom, na pozornici Narodnog sveučilišta
** *Izbavitelj* (1991.)
* **novele**:
** *Susret* (1954.) (objavljena u časopisu "Vidik")
* **drame**:
** *Bogotvorci* (1991.)

## Nagrade
Dobitnik je godišnje nagrade "Vladimir Nazor" za književnost 1996. godine.

1960. godine je njegov roman "Kostolomi" bio u najužem krugu za NIN-ovu nagradu za roman godine.

## Izvori

## Vanjske veze
* Matica hrvatska - Knjige  Jozo Laušić - Samostan
* Članak u "Vjesniku"  od 28. kol 2002.
* In memoriam u "Slobodnoj Dalmaciji" od 3. svibnja 2002. Jakše Fiamenga
Milivoj Solar

**Milivoj Solar** (Koprivnica 8. travnja 1936. – 16. rujna 2025.) bio je hrvatski teoretičar književnosti i akademik.

Doktorirao 1964. disertacijom o Franu Galoviću na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Redovni profesor Filozofskog fakulteta u Zagrebu, njegova knjiga *Teorija književnosti*. prvi put je izdana 1976., 20-ti put 2005.

Od godine 1987. do 1990. bio je republički sekretar za kulturu SR Hrvatske.

Akademik od 17. 6. 2008.

## Djela
* Pitanja poetike, Školska knjiga, Zagreb, 1971.
* Ideja i priča, Liber, Zagreb, 1974.
* Književna kritika i filozofija književnosti, Školska knjiga, Zagreb, 1976.
* Teorija književnosti, Školska knjiga, Zagreb, 1976.
* Uvod u filozofiju književnosti, Teka, Zagreb, 1978.
* Smrt Sancha Panze, MH, Zagreb, 1981.
* Suvremena svjetska književnost, Školska knjiga, Zagreb, 1982.
* Mit o avangardi i mit o dekadenciji, Nolit, Beograd, 1985.
* Eseji o fragmentima, Prosveta, Beograd, 1985.
* Filozofija književnosti, Liber, Zagreb, 1985.
* Roman i mit, August Cesarec, Zagreb, 1988.
* Teorija proze, SNL, Zagreb, 1989.
* Laka i teška književnost, MH, Zagreb, 1995.
* Vježbe tumačenja. Interpretacije lirskih pjesama, MH, Zagreb, 1997.
* Edipova braća i sinovi, Naprijed, Zagreb, 1998.
* Granice znanosti o književnosti , Zagreb : Naklada Pavičić, 2000.
* Povijest svjetske književnosti: kratki pregled , Zagreb : Golden marketing, 2003.
* Predavanja o lošem ukusu: obrana estetičkog uma, Zagreb: Politička kultura, 2004.
* Ideja i priča (Izabrana djela 1), Zagreb: Golden marketing - tehnička knjiga, 2004.
* Uvod u filozofiju književnosti (Izabrana djela 2), Zagreb: Golden marketing - tehnička knjiga, 2004.
* Retorika postmoderne, Zagreb: MH, 2005.

## Reference
Jakša Fiamengo

**Jakša Fiamengo** (Komiža, 26. 11. 1946. – Split, 27. 12. 2018), hrvatski književnik. 

Autor je tekstova mnogih klapskih, pop i zborskih pjesama dalmatinskog melosa, među kojima su najpopularnije: *Piva klapa ispo' volta*, *Nadalina*, *U prolazu*, *Infiša san u te*, *Promenade*, *Ja sam pjesma*, *Karoca gre*, *Sutra će te ponit* i *Sidro u čoviku*. Autor je i 16 knjiga poezije i dobitnik mnogih državnih priznanja za književnost.

Na hrvatski jezik prevodio je i pjesme sa makedonskog jezika. Tako je preveo i neke pjesme od makedonskog pjesnika Konstantina Miladinova .

## Nagrade i priznanja
* *poeta oliveatus* na manifestaciji "*[[Croatia rediviva:Ča, Kaj, Što - baštinski dani]]*" 1993.

## Izvori

## Vanjske veze
* Rondo Histriae mješoviti zbor iz Pule izvodi uglazbljene stihove Sidro u čoviku - (video)
* Biografija na stranicama Festivala dalmatinskih klaa u Omišu .
Stanko Andrić

**Stanko Andrić** (Strizivojna, 1967.) je hrvatski književnik i povjesničar. Piše romane, eseje, publicistička i historiografska djela.

## Biografija

Rođen je u Strizivojni 1967. godine.

Studirao je u Zagrebu na Filozofskom fakultetu francuski i latinski jezik i književnost.

Nakon što je diplomirao, išao je na poslijediplomski studij na Odsjeku za srednjovjekovne studije Srednjoeuropskog sveučilišta u Budimpešti, na kojem je poslije i stekao doktorat.

Jedan je od utemeljitelja Hrvatskog instituta za povijest, u čijoj slavonskobrodskoj podružnici i radi.

## Književnički rad

Član je Društva hrvatskih književnika i Hrvatskog društva pisaca.

Za razliku od mnogih naših autora, njegovi uzori su prepoznatljivi, štoviše, sam Stanko Andrić ih je ustrajno navodio.

U svojim djelima, kada govori o hrvatskom rodoljublju, Šokce kontrastira sa četirima inačicama hrvatstva.

Andrić je zamislio priču od trideset poglavlja, kojoj radnju smješta u Slavoniju, čestu temu njegovih radova. Roman "Simurg" čini prvih devet poglavlja.

Uzima se da su mu na književničkoj, duhovnoj razini, kao svojevrsna braća, Bruno Schulz i Danilo Kiš.

## Djela
(popis nepotpun)

* *Povijest Slavonije u sedam požara*, historiografsko djelo, 1992.
* *Enciklopedija ništavila*, eseji, 1995.
* *Filozofija vina*, 1997.
* *Čudesa svetog Ivana Kapistrana - povijesna i tekstualna analiza*, 1999.
* *Dnevnik iz JNA i druge glose i arabeske*, (mješovitog žanra: i autobiografija, i eseji o kulturnoj povijesti, književnosti i političkim temama), 2000.
* *Potonuli svijet*, knjiga znanstvenih radova, 2001.
* *Slavonija*, sažeti vodič prirodnih i kulturnopovijesnih zanimljivosti, publicističko djelo, 2004.
* *Simurg*, autobiografski roman, 2005.
* *Najljepše božićne priče*, 2007.
* *Vinkovci u srednjem vijeku – Područje grada Vinkovaca od kasne antike do kraja turske vlasti*, 2007.

## Vanjske povezice
* Društvo hrvatskih književnika
* Povijest Slavonije u sedam požara  Predstavljanje knjige.
* Predstavljanje knjige "Simurg" Dosta podatak o autoru i njegovu radu.
* Predstavljanje knjige o Vinkovcima 
* Otkrivene tajne vinkovačkoga srednjovjekovlja 
* Stanko Andrić, "Dubok i oštar izazov"  Članak Stanka Andrića napisan u povodu imenovanja prof. dr. sc. Ivana Balte u Matično povjerenstvo za područje humanističkih znanosti, Polje povijesti, povijesti umjetnosti, arheologije, znanosti o umjetnosti, etnologije i antropologije.
Andriana Škunca

**Andriana Škunca** (Bjelovar, 9. 3. 1944.) je hrvatska književnica.

Obitelj joj je podrijetlom iz Novalje na otoku Pagu, gdje je i ona provela djetinjstvo. Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu studirala je kroatistiku i komparativnu književnost. Pag i Novalja su mjesta njenog povratka - u pjesmama, fotografijama i emocijama. Dobila je nagradu Goranov vijenac za 2006. Urednica je biblioteke "Kairos", Hrvatske sveučilišne naklade i časopisa "Europski glasnik". Piše književne kritike i poetske zapise o likovnim umjetnicima. Članica je Društva hrvatskih književnika, PEN-a i ULUPUH-a.

Objavila je cijeli niz knjiga pjesama:
* "Do neba bijelo", (1969.)
* "Kratka sjena podneva", (1973.)
* "Pomaci, tišine", (1981.)
* "Napuštena mjesta", (1985.)
* "Druga strana zrcala", (1988.)
* "Korijen zid kutija", (1992.)
* "Zeleni prah", (1994.)