Radomir Vujović

**Radomir Rade Vujović** (pseudonim *Liht*; 1895. – 1938) je bio srpski revolucionar i jedan od najznačajnijih komunističkih intelektualaca svog vremena.

Bio je šef komunističke omladine Balkana, predstavnik KPJ u Kominterni i organizacioni sekretar KPJ.

Bio je najstariji od trojice braće Vujovića, koji su svi bili aktivisti Komunističke partije. Ubijen je u staljinističkim čistkama, zajedno sa svojom braćom Vojislavom i Grgurom, i drugim vođama KPJ.

Rehabilitovan je u SSSR-u kao nevina žrtva 10. juna 1958. godine.

## Biografija

Radomir Vujović je rođen 8. septembra 1895. godine u Požarevcu. Otac Dimitrije bio je kovač, a majka Angelina domaćica. Imao je još dva brata, Grgura i Vojislava. Osnovnu školu i gimnaziju završio je u Požarevcu. Početkom Prvog svetskog rata bio je u đačkom bataljonu u Skoplju, ali je zbog bolesti oslobođen i ostatak rata proveo je kao apotekarski pomoćnik u nemačkoj vojnoj bolnici u Smederevu. U to vreme je pod njegovim uticajem i najmlađi brat Grgur postao je privržen idejama socijalizma.

### Partijski rad

Po završetku rata nastavio je studije na medicinskom fakultetu u Parizu (1919–1920) i Beču (1921–1924), ali ih nije završio. Tokom studija 1923. oženio se Elizabetom-Lizom Arval, mađarskom Jevrejkom koja je učestvovala u stvaranju Mađarske Sovjetske Republike 1919. godine. Sa njom je imao sina Vladimira. Funkcioner Kominterne postao je još u Parizu gde je radio u francuskom savezu socijalističke omladine.

U Beč je došao septembra 1921. godine. Beč je tada bio centar jugoslovenske političke emigracije, i u njemu je delovao „Klub jugoslovenskih studenata marksista“. U Klubu su studenti jedni drugima održavali predavanja o raznim političkim temama, a često su predavali i braća Vujović, Rade i Voja. U Beču je do avgusta 1924. godine radio na zadatku Izvršnog komiteta Komunističke inernacionale, kao sekretar Balkanskog sekretarijata Kominterne mladih, sa prekidom u 1923. kada je bio uhapšen u Jugoslaviji.

Učestvovao je 1925. u radu Kominterne u Moskvi i bio kooptiran za člana Centralnog komiteta KPJ. Na Trećem kongresu KPJ 1926. bio je izabran za člana CK KPJ, a potom za člana Politbiroa kao organizacioni sekretar KPJ. Početkom 1927. godine, putovao je po zemlji (Zagreb, Ljubljana, Niš, Novi Sad) i radio na sprovođenju zaključaka plenuma CK. Kao organizacioni sekretar KPJ, borio se protiv grupašenja i frakcionaštva.

### Robija

Bio je uhapšen jula 1927. godine i podvrgnut policijskoj torturi. Na robiji je proveo pet godina, najpre u sremskomitrovačkoj kaznioni (1927–1930), a potom u mariborskoj (1930–1932).

Rade Vujović je na robiji preveo Engelsovu knjigu »Anti-Diring«, u čemu je imao pomoć komunističkog robijaškog kolektiva. U Mariboru su zajedno sa njim robijali mnogi poznati komunisti: Josip Broz, Rodoljub Čolaković, Jovan Trajković i drugi.

Izlaskom iz zatvora i Čolaković i Vujović, zajedno, ispraćeni su policijskim agentima u njihova rodna mjesta. Putovali su vlakom iz Maribora, a u Šidu su se rastali. Rodoljub Čolaković je to ovako opisao:

### Emigracija u SSSR

Po izlasku sa robije kratko se zadržao u Požarevcu i već 1933. otišao je na kratko u Beč, a potom u Moskvu, gde je po odluci CK KPJ bio imenovan za vršioca dužnosti predstavnika KPJ u Izvršnom komitetu Kominterne.

Čolaković beleži da ga je sreo tih godina u Moskvi, i dugo su razgovarali o odnosu Kominterne prema KPJ:

Rade Vujović je živeo je u Moskvi, gde je radio u izdavačko-štamparskom preduzeću Kominterne. U ovom preduzeću je, između ostalih, radio sa Karlom Štajnerom, Filipom Filipovićem, bratom Grgurom Vujovićem i Vladom Ćopićem.

### Velika čistka i smrt

U Staljinovim čistkama najpre su mu ubijena braća Vojislav (1936) i Grgur (1937). Uhapšen je 19. ili 20. novembra 1938. godine u odmaralištu Lenjinskaja pored Moskve pod optužbom da je pripadao „trockističko-zinovjevskoj grupi“.

Vujović je izbačen iz KPJ odlukom Centralnog komiteta pod vođstvom Josipa Broza Tita 15. marta 1939. godine, zajedno sa grupom jugoslovenskih komunista uhapšenih u SSSR-u. Streljan je u Moskvi 19. aprila 1939. godine, na temelju zajedničke odluke Politbiroa SKP(b)-a, NKVD-a i državnog tužitelja o streljanju 198 pripadnika „kontrarevolucionarne desno-trockističke konspirativne organizacije“ od 9. aprila 1939. godine. Ranija literatura je ovu odluku smatrala posledicom isključenja uhapšenih jugoslovenskih komunista iz marta 1939. godine, međutim novija istraživanja o odnosima Kominterne i CK KPJ dovode u pitanje ovu vezu, kao i Titov kapacitet da utiče na odluke NKVD-a u tom trenutku.

Odlukom Vojnog kolegijuma Vrhovnog suda Sovjetskog Saveza rehabilitovan je 10. juna 1958, a brat Grgur godinu dana kasnije.

## Spisateljski rad

Kao novinar saradnik radio je u „Radničkim novinama“, u redakciji francuskog omladinskog lista „L'avangard“, ilegalnog lista SKOJ-a „Mladi boljševik“ čiji je bio osnivač, listovima „L'imanite“, „Borbi“ i u „Novoj Evropi“. Na robiji je preveo Engelsov „Anti-Diring“.

Pored srpskog jezika govorio je dobro nemački, ruski i francuski, a čitao slovenački, bugarski, engleski i italijanski. Koristio je pseudonim *Franc Liht*.

## Povezano
* KPJ tokom Velike čistke

## Izvori

## Literatura

* Petar Požar, *Jugosloveni žrtve staljinskih čistki*, Beograd, 1989.
* *[[Srpski biografski rečnik]]* (knjiga druga). „Matica srpska“, Novi Sad 2006.