Meropsi

**Meropsi** (grč. *meropes* - ljudi) su bili zavisni seljaci, kmetovi, u srednjovekovnoj Srbiji.

Osnovna masa zemljoradnika u feudalnoj Srbiji bila je kmetski zavisna. Seljak nije smeo da napusti zemlju koju je obrađivao. Meropsi su živeli na zemlji gospodara, kulučili, plaćali dažbine i, povrh toga, ispunjavali sve državne obaveze.

## Naziv
Prema Ćoroviću, naziv meropsi je došao od rodopske provincije Merope. Za meropahe su se još koristili i termini *rabotnik*, *zemljanin*, *Srbljin*, *zemljani ljudi*, *zemaljski ljudi* ili samo *ljudi*. Zavisni zemljoradnici su takođe nazivani Srbima u smislu društvenog sloja, kao što su nomadski stočari nazivani Vlasima. Tako ih nazivaju i zakoni koji se odnose na njih. Nemanjićki "*[[Zakon Srbljem]]*" je regulisao isključivo obaveze zemljoradnika, ne pominjući druge slojeve.

## Vrste memropaha

S obzirom na gospodara, razlikovale su se tri vrste zavisnih zemljoradnika: 
* vladarevi, 
* vlasteoski i 
* crkveni.
Najviše sačuvanih izvora je ostalo o crkvenim meropsima. Obaveze ovih zemljodelaca nisu bile istovetne.

## Obaveze memropaha

Meropsi su bili obavezni da rade za svog gospodara i da mu daju naturalnu rentu. Seljak je u XIV veku morao 104 dana godišnje besplatno raditi za svog vlasnika kao redovan posao, a bilo je uz to i izuzetnih rabota.

Teodor Taranovski navodi da su postojala tri sistema za određivanje meropaških rabota:
* količina zemlje koju su meropsi morali da obrade;
* količina radnog vremena koje su morali da provedu radeći za gospodara;
* sistem dažbina.

Sistem dažbina primenjivao se u slučajevima kada je gospodareva parcela bila mala, a ukoliko se radilo o većoj parceli, primenjivana su druga dva sistema. Sporedne obaveze meropaha obuhvatale su popravljanje gradskih zidina, čuvanje straže na putevima i obezbeđivanje smeštaja i ishrane za vladara ili feudalca u slučaju potrebe. Sve u svemu, seljak je u XIV veku morao 104 dana godišnje besplatno raditi za svog vlasnika kao redovan posao, a bilo je uz to i izuzetnih rabota.

S obzirom na različit položaj meropaha, Dušanov zakonik je pokušao da unificira njihove obaveze. Zakonikom su određene sledeće obaveze meropaha: da rade za gospodara 2 dana sedmično, da mu kose seno, okopavaju vinograd, da godišnje daju „carevu perperu“ (novac) i da im se preko toga ne uzima. Zakonik im omogućava da se sude s gospodarom i carem ukoliko su zahtevi gospodara u pogledu rada i davanja veći nego što je propisano.

## Položaj meropaha

Ruski vizantolog Georgije Ostrogorski piše da je položaj srpskog seljaka bio znatno teži neko seljaka u Vizantiji: 

Dušanov zakonik članom 140 čini odgovornim i svakog feudalnog posednika za primanje odbeglih kmetova. Ovo pokazuje da su seljaci često pokušavali da se izvuku iz teškog položaja begom kod drugog gospodara.

## U popularnoj kulturi

Desanka Maksimović u svojoj zbirci pesama *[[Tražim pomilovanje]]* se detaljno bavi Dušanovim zakonikom i stanovništvom srednjovekovne Srbije. Njena pesma *O meropahu* glasi:

::Meropah da radi u nedelji dva dana
::pronijaru, 
::jedan da kosi
::od jutra rana, 
::jedan da u vinogradu kopa;
::jedan po žezi, uza letnju jaru, 
::da kamenje nosi
::na drum caru; 
::jedan da na žrvnju melje manastiru; 
::jedan da popravlja vlastelinu sleme,
::jedan da mu sprema za setvu seme; 
::a što ostane u nedelji dana
::da radi za sebe sama.

## Izvori

## Povezano
* Sebri
* Parici
* Kmetstvo
* Dušanov zakonik
* Bogumili u Raškoj

## Vanjske veze
* Sebar  (istorijska biblioteka)
* Meropsi (hrvatska enciklopedija)
* Rade Mihaljčić: Stari srpski zakon
* Andra Nikolić, EKONOMSKO STANjE SRBIJE U XIV VEKU 
* Stojan Novaković: Zakonik Stefana Dušana, cara srpskog : 1349 i 1354 , *Digitalna Narodna biblioteka Srbije*