Elek Benedek

**Elek Benedek** (, Kišbacon, 30. septembar 1859. – 17. avgust 1929.), bio je mađarski pisac, novinar, publicista i političar. Bio je autor koji je veliku pažnju posvećivao očuvanju mađarskog narodnog kulturnog nasleđa, a naročito književnosti za decu.

## Biografija
Rođen je 30. septembra 1859. u Kišbaconu u Rumuniji, kao sin Benedeka Janoša Husara () i Benedek Marcelle (). Dedin otac po očevoj liniji bio je husar, a izgleda da je porodica još 1665. dobila plemićki status. Školovao se u Kišbaconu, a studije književnosti završio je u Sekejuđvarhelju (u Transilvaniji) i Budimpešti. Kao student učestvovao je u jednom etnografskom istraživačkom putovanju zajedno sa Jóbom Šebešijem. U mađarskoj prestonici započeo je novinarsku karijeru, pišući za "Budimpeštanski glasnik" (), a 1884. oženio se Marijom Fišer. Godine 1885. objavio je svoju prvu značajnu knjigu *Székely Tündérország*. Godine 1887. izabran je za poslanika u parlamentu iz izbornog okruga |Nadjajta i tu dužnost obavljao je do 1892. Jedno vreme bio je član Liberalne stranke Kalmana Tise, a potom je prešao u Nacionalnu stranku. U svojim govorima u parlamentu bavio se književnošću za mlade, narodnom poezijom i narodnim jezikom, kao i pitanjima javnog obrazovanja. U svom prvom govoru u Predstavničkom domu govorio je o lošem stanju mađarske književnosti za decu i njezinog izdavaštva. Uređivao je dnevne listove i časopise: *Magyarság* (1901/02), *Magyar Világ* (1902/03), *Magyar Kritika* (1897/99), *Nemzeti Iskola* (1890-1905), *Néptanítók Lapja* (1907/09). Godine 1889. učestvovao je u uređivanju prvog dečjeg lista stvarne književne vrednosti i patriotskog duha, *Az Én Újságom* ("Moje novine"), koji je pokrenuo Lajoš Poša. Zajedno sa Žigmondom Sebekom bio je i urednik dečjeg časopisa *Jó Pajtás*. Godine 1890. pristupio je masonskoj loži "Demokratia", a 1900. postao je član i Društva Kišfaludi ().

Posle Trianonskog sporazuma, kojim je Transilvanija pripala Rumuniji, vratio se u svoje rodno selo Kišbacon, gde je živeo do smrti. Bio je organizator prvih zadrugarskih krugova među Mađarima u Rumuniji i uređivao omladinski časopis *Cimbora*. Umro je u svom rodnom selu 17. avgusta 1929. godine.

## Djelo
Pisao je i poeziju, pozorišne komade, romane za mlade devojke, kao i dela iz historije i historije književnosti.

Svoju književnu karijeru započeo je kao sakupljač i priređivač mađarske narodne poezije, posebno među Sekeljima u Transilvaniji — što je bila njegova velika strast kojoj je posvetio čitav život. Istakao se pre svega kao najznačajniji predstavnik književnosti za decu: pored originalnih dela, za mlade čitaoce priredio je i prozne verzije remek-dela mađarske epske poezije. Sakupio je u pet tomova "Blago mađarskih bajki i saga" (1896), a u tri toma "Najlepše bajke sveta" (1913). Njegove bajke i historijske priče, odnosno narodne legende, imale su snažno narodno nadahnuće, ponekad idealizovano i idilično, ali su uvek nosile i jasno moralno usmerenje. Čitave generacije odrastale su uz njegova dela, među kojima se može pomenuti i "Život velikih Mađara" (1910), objavljen u trinaest tomova. Preveo je i bajke braće Grim (1904), kao i "Rajneke Lisac" () Johana Volfganga fon Getea (1925). Kao pisac bajki smatra se jednim od utemeljivača mađarske književnosti za decu. Svojim tekstovima za mlade i uredničkim radom zauzima istaknuto mesto među najnaprednijim pedagozima svog vremena.

### Spisak djela
* *Székely Tündérországot*
* *Ezüst Mesekönyv*
* *Arany Mesekönyv*
* *Az ismeretlen Benedek Elek*