open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Građevine Victora Horte u Bruxellesu

**Građevine Victora Horte u Bruxellesu** su četiri amblematske građevine u Bruxellesu, koje je krajem 19. vijeka projektirao jedan od pionira secesije, belgijski arhitekt Victor Horta.

To su; Hotel Tassel, Hotel Solvay, Hotel van Eevelde i Kuća i Atelje Horta.

One su 2000. uvrštene na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao briljantan primjer secesije.
One svjedoče o velikom talentu tog belgijskog arhitekta, koji se brinuo o svakom detalju od kvake na vratima ili zvona do najmanjeg komada namještaja, da bi postigao jedinstvo stila.

Stilsku revoluciju koju predstavljaju ova djela karakterizira njihov otvoreni tlocrt, difuzija svjetlosti i briljantno spajanje zakrivljenih linija dekoracije sa strukturom građevine.

Horta je koristio nove materijale kao što su čelik i staklo i suvremene tehničke alate. 
Racionalnom upotrebom metalnih konstrukcija, često vidljivih ili suptilno skivenih, Horta je osmislio fleksibilne, lagane i prozračne životne prostore, direktno prilagođene njihovim korisnicima.

## Lista građevina

	
## Reference

## Vanjske veze

* ''Les habitations majeures de Victor Horta''
Diest

**Diest** je grad i općina od 24,370 stanovnika u sredini Belgije u flandrijskoj Provinciji Flamanski Brabant

## Geografija

Diest se nalazi na trasi autoputa Köln-Maastricht-Leuven-Bruxelles. Prostire se duž lijeve (južne) obale rijeke Demer, udaljen 60 km jugoistočno od Bruxellesa.

Općina se sastoji od gradova; Deurne, Kaggevinne, Molenstede, Schaffen, Webbekom i Diest, koji je centar općine.

Poznat je po beginažu koji je osnovan 1253. i djelovao sve do francuske aneksije 1796. 
On je 1998. uvršten na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao jedan od 13 Flandrijskih Beginaža.

## Historija

Diest je niknuo za franačkih vremena, tad je prema legendi sv. Remigije u 7. vijeku podigao malu crkvu u čast svog učitelja sv. Sulpicija.

Prvi put je dokumentiran 877. kao pagus Karolinškog Carstva, a drugi put 1087. u kronici opatije iz Sint-Truidena, u kojoj se navodi neki Otto kao gospodar Diesta. Njegovi nasljednici vladali su Diestom sve do 1499., kad je postao domena grofa od Nassaua Engelberta.

Kako se nalazio uz rijeku Demer, koja je za srednjeg vijeka bila odličan put prema Kölnu, od 11. vijeka je poznato trgovište, koje je svoj zenit imalo u periodu od 14. do 15. vijeka.

Članovi Dinastije Oranje-Nassau vladali su Diestom sve do 1795., kad je Prva Francuska Republika anektirala Austrijsku Nizozemsku.

Nakon što je Belgija postala nezavisna između 1837.-1853. podignuti su novi bedemi u strahu od nizozemske invazije, koji su krajem 19. vijeka srušeni.

## Pobratimski gradovi
Diest ima ugovore o pobratimstvu sa slijećim gradovima;
*  Breda, Nizozemska
*  Dillenburg, Njemačka
*  Orange, Francuska

## Reference

## Vanjske veze

*''Diest'' (službene stranice)
Crkva Gospe Snježne u Deževicama

**Crkva Gospe Snježne u Deževicama** je katolička crkva u Vrhbosanskoj nadbiskupiji, opština Kreševo, Bosna i Hercegovina 
## Lokacija
Naselje Deževice nalazi se oko 40 km. od Sarajeva, između planina Bitovnje i Vranice,  8 km s/z od Kreševa, na nadmorskoj visini od 911m. Naselje je bilo naseljeno još u ilirsko doba, a svoj procvat kao varoš s rudnikom srebra i olova doživjelo je u srednjem vijeku. 
## Historija
U pisanim izvorima Deževice se prvi put spominju 1403. godine kada se ondje nalazila crkva svete Jelene te franjevački samostan ili rezidencija. Početkom 15. stoljeća u naselju je stolovao i vikar Bosanske vikarije fra Jakov Markijski po čijem je svetištu ovo mjesto danas najpoznatije. 
Dolaskom Osmanlija 1463. godine crkva i samostan u Deževicama su razoreni, a župa propala. Pastoralni rad nastavljen je u sklopu župe Kreševo.
 
Četiri stoljeća kasnije, austrougarske vlasti u Deževicama su obnavile župu i oko 1887. godine napravljeni su župni stan i kapelica od kamena, tri metra visokog zida. Novi župni stan izgrađen je 1903./1904. godine, a 1905. godine je podignuta prva crkva Gospe Snježne, i to u dijelu sela zvanom Močila, a sveti Jakov Markijski proglašen je suzaštitnikom župe.  Kasnije, 1961. godine, napravljena je, na današnjem lokalitetu, nova crkva. Crkva je tokom rata pretrpjela znatna oštećenja, kao i kip Gospe Snježne ispred nje.

U deževičkoj crkvi se do 1906. godine nalazila i stara slika Gospe Snježne, kada je uništena, unatoč protivljenju mnogih župljana. Donesena je nova slika, koja se i danas štuje.

Ispred crkve se nalazi kip Gospe Snježne, rad hrvatskog kipara Ante Starčevića. Kip je tokom rata u Bosni i Hercegovini znatno oštećen, a nakon rata djelomično saniran. Blagdan Gospe Snježne pada 5. avgusta, a vanjska proslava bude nedjeljom nakon samog blagdana, kada crkvi hodočaste mnogi, ne samo iz okolnih, nego i iz brojnih drugih naselja u Bosni i Hercegovini.

## Reference
Procesija svete krvi u Bruggeu

**Procesija svete krvi u Bruggeu** (nizozemski: *Heilig Bloedprocessie*) je procesija katoličke crkve u belgijskom gradu Bruggeu koja je 2009. uvrštena na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

## Historija i karakteristike
Svakog proljeća se 30,000 do 45,000 građana okupi se u centru belgijskog grada Brugge]] kako bi na uznesenje, četrdeset dana nakon Uskrsa, gledali procesiju Presvete Krvi.
Ta svetkovina datira iz 13. vijeka, kad je neki građanin Bruggea donio iz Drugog križarskog rata relikviju - navodnu krv Isusa Krista.

Predvođeni od tridesetak uglednih članova Bratovštine Presvete Krvi uz pratnju Limenog orkestra, i više od 1700 građana koji pješice, kolima ili na konjima izvode scene iz Starog, Novog zavjeta, Pasije i historije grada.

Nakon tog se nose relikvije, a procesija završava molitvom, na nekoliko jezika zbog brojnih gostiju.

## Lista građevina

	
## Reference

## Vanjske veze

* ''Heilig Bloedprocessie''
Analiza diskursa

**Analiza diskursa** ili **diskurs analiza** je metoda istraživanja ostvaraja komunikacije pisanim, govorenim ili drugim putem.
Suprotno većem dijelu tradicionalne lingvistike, analitičari diskursa ne samo da proučavaju upotrebu jezika 'izvan granica rečenice', nego također radije analiziraju korištenje jezika kakav se pojavljuje u 'stvarnoj upotrebi', a ne izmišljene primjere.
Za razumijevanje analize diskursa potrebno je razumjeti pojam diskursa koji ima dva osnovna značenja. Prvo je uobičajeno shvaćanje diskursa kao procesa komunikacije, a drugo je Foucaultovo shvaćanje diskursa kao skupa pravila za izražavanje koje daje društveno-povijesni kontekst.
Bitna razlika između analize diskursa i lingvistike teksta je u tome što analize diskursa ima za cilj otkriti socio-psihološke karakteristike osobe/osoba, a ne strukturu teksta.

## Područja interesa analize diskursa
Teme analize diskursa uključuju:

* Različite razine ili dimenzije diskursa, kao što su zvukovi (intonacija, itd.), geste, sintaksa, leksikon, stil, retorika, značenja, govorni činovi, potezi, strategije, okreti i drugi aspekti interakcije
* Žanrovi diskursa (razne vrste diskursa u politici, medijima, obrazovanju, znanosti, biznisu itd.)
* Odnosi između diskursa i nastanka sintaktičke strukture
* Odnosi između teksta (diskursa) i konteksta
* Odnosi između diskursa i moći
* Odnosi između diskursa i interakcije
* Odnosi između diskursa i spoznaje i sjećanja

## Povezano
*Lingvistika teksta
*Primijenjena lingvistika
*Sociolingvistika
*Korpusna lingvistika
*Kvantitativna lingvistika
*Funkcionalni stilovi jezika
**[[Riječi na granici punoznačnosti]]*

## Reference

## Vanjske veze

* DiscourseNet. (Međunarodno udruženje za analizu diskursa)
Səbinə Babayeva

**Sabina Babajeva** () je azerbejdžanska pjevačica. Predstavljala je Azerbejdžan na Eurosongu 2012. sa pjesmom "When the music dies" i osvojila 4. mjesto.

## Diskografija
### Singlovi
* 2003 - *Roya kimi*
* 2012 - *When the Music Dies*

## Povezano
* Eurosong 2012.

## Reference

## Vanjske veze

* Facebook
Šerijatska sudačka škola u Sarajevu

**Šerijatska sudačka škola** (tur. *Mektebi-nuvvab*) u Sarajevu, visoka islamska obrazovna ustanova u Bosni i Hercegovini. Osnovana je nakon austro-ugarskog okupacije Bosne i Hercegovine 1878. godine. Osnovana je naredbom Zemaljske vlade Bosne i Hercegovine broj 23972 od 14. maja 1887. godine.

## Historija
Prvu zgradu Šerijatske sudačke škole projektirao je Karlo Paržik u pseudomaurskom stilu. U zgradi je poslije smješten Muzej grada Sarajeva, a 1995. u zgradi se nalazi Fakultet islamskih nauka Zemaljska vlada je osnivač i nadzorno tijelo Šerijatske sudačke škole, dok je upravljanje nastavom u dogmatičkim strukama prepušteno je neposredno reis-ul-ulemi. Da bi kandidat smio upisati školu, morao je imati ove uvjete: završena četiri razreda ruždije, ili niže gimnazije, te najmanje dvogodišnji tečaj medrese, a koji uspješno polože prijemni ispit. Školovanje je bilo petogodišnje. Nastava se više puta mijenjala i dopunjavala. Namjena osnivanja bila je obrazovanje kandidata za službu šerijatskih sudaca (kadija) u Bosni i Hercegovini. Razlog osnivanja bio je radi popune praznine u osoblju nastalu prestankom osmanske vlasti i dolaskom Austro-Ugarske. Prije, tokom i nakon okupacije brojne su kadije napustile Bosnu i Hercegovinu, zbog čega je u uvjetima kad su šerijatski sudovi nastavili djelovati, nastao je manjak kadija. Osnivanje i pokretanje škole značilo je dobitak za obje strane: nova austro-ugarska vlast ovdašnje bosanske muslimane privlačila je k sebi, a odvlačila od utjecaja Istanbula, te omogućavala osavremenjenje općeg i vjerskog obrazovanja u novopripojenoj zemlji. Bosanski muslimani bili su na dobitku, jer se omogućio kontinuitet školovanja, neometanost djelovanja šerijatskih sudova te osavremenjenje muslimanskog školstva koje je zaostajalo za katoličko-zapadnim školstvom.

Osobe savremene reformatorske islamske, književne, orijentalističke, pravne i društvene misli koja su obrazovale naraštaje svršenika ove škole su Hasan Spaho, Nedžib Smailbegović, Ibrahim Sirri Zafranija, Sejfulah Prohić, Ahmed Burek, Mehmed Teufik Azabagić, Sulejman Šarac, Džemaludin Čaušević, Muhamed Dizdar, Salih Safvet Bašić, Ali Kadić, Edhem Mulabdić, Osman Nuri Hadžić. Dio pitomaca ove ustanove stupilo je u službu šerijatskog suca. Podosta je nastavilo studirati, predmeta kao pravo, filozofiju i teologiju. Poznati učenici su Fehim Spaho, Abdulah Ajni Bušatlić, Ali Ćerimović, Salim Muftić, Mustafa Mujezinović, Muhamed Emin Dizdar, Ahmed Čokić, Hazim Muftić, Sakib Korkut, Derviš Buturović, Derviš Korkut, Osman Redžović, Šaćir Sikirić, Mehmed Pašić, Ibrahim Mehinagić, Ćamil Kamarić, Ibrahim Riđanović, Šaban Hodžić, Omer Mušić, Taib Okić, Mustafa Varešanović, Besim Korkut, Abdulah Škaljić i dr.

## Reference

## Vanjske veze
* Šerijatska sudačka škola: dokaz visokog obrazovanja iz 19. st.
Nijlen

**Nijlen** je grad i općina od 22,985 stanovnika na sjeveru Belgije u flamanskoj Provinciji Antwerpen.

## Geografija
Nijlen se nalazi oko 22 km jugoistočno od Antwerpena, i oko 24 km sjeveroistočno od Mechelena, na raskršću cesta za Lier i Herentals. 
Na terenu općine se nalazi sutok rijeka Kleine i Grote Nete u Netu.

Općina Nijlen se sastoji od samog Nijlena, koji je centar općine i gradova Kessel i Bevel.

## Historija

Nijlen je vrlo staro naselje, koje ima korijene iz rimskih vremena, 1770. je pronađena vaza sa rimskim aureusima, od Julija Cezara do [cara [Domicijana.

Ime mjesta Nijlen prvi put je dokumentirano 1145., kao feud opatije iz Tongerloa. Sve do kraja 19. vijeka to je bio ruralan kraj.
Tad je Nijlen postao poznat po brušenju dijamanata, koje je počelo 1876. kad se Jan Eduard Claes doselio u Nijlen i podigao između 1885.-1890. prvu tvornicu za tu djelatnost.

Pravi bum je uslijedio, kad je otvoren rudnik Premier u Južnoj Africi 1902., uz privremeni prekid za Prvog svjetskog rata. Najveći procvat se desio između 1918.-1930., kad su se čitave porodice počele baviti tim poslom, u to vrijeme je gotovo u svakoj ulici bila barem jedna brusiona. 
Kriza je nastupila i za Drugog svjetskog rata, ali je nakon rata tržište izgledalo nezasitno i potražnja za radnicima je rasla iz dana u dan. Na vrhuncu se tim poslom bavilo negdje od 2.200 do 2.300 stanovnika Nijlena. Kako svemu dođe kraj, jer se pojave jeftiniji, od 1960. se polako počela smanjivati potražnja.
Dok je 1968. bilo 203 brusiona, 1982. njihov broj spao je 62], a 1995., na samo 28.

Kod Kessela je između 1909.-1912. izgrađeno 11 fortifikacija za odbranu Antwerpen, koje se nisu pokazale neobranjive jer se za Prvog svjetskog rata nakon bombardiranja u septembru 1914. predale. Nakon rata su modificirane 1935. ali su za Drugog svjetskog rata slično 
prošle.

## Pobratimski gradovi
Nijlen ima ugovore o bratimljenju sa slijedećim gradovima;
*  Voeren, Belgija
*  Güssing, Austrija
*  Cotnari, Rumunjska

## Reference

## Vanjske veze

*Nijlen
Frederick Douglass

**Frederick Douglass** (rođen **Frederick Augustus Washington Bailey)** (14. februar 1817. ili 1818.  – 20. februar 1895.) bio je američki socijalni reformator, abolicionist, govornik, književnik i državnik. Nakon bijega iz ropstva u Marylandu, postao je nacionalni vođa abolicionističkog pokreta u Massachusettsu i New Yorku. Postao je poznat po govorništvu i pronicljivim zapisima protiv ropstva. U skladu s tim, abolicionisti su ga u svoje vrijeme opisivali kao primjer velikog intelektualca, što je bilo protiv mišljenja robovlasnika da robovi nemaju intelektualnu sposobnost da funkcioniraju kao neovisni američki građani.  U isto vrijeme, sjevernjacima je u to vrijeme bilo teško povjerovati da je tako sjajan govornik nekada bio rob.

Douglass je napisao tri autobiografije, posebno opisujući svoja iskustva u *[[Pripovijest o životu Fredericka Douglassa, američkog roba|Pripovijesti o životu Fredericka Douglassa, američkog roba]]* (1845), koja je postala bestseler i koja je uvelike utjecala na abolicionizam, kao i njegova druga knjiga, *[[Moje ropstvo i moja sloboda]]* (1855). Nakon građanskog rata, Douglass je nastavio svoju borbu protiv ropstva  i napisao posljednju autobiografiju, *[[Život i vremena Fredericka Douglassa]]*. Prvi je put objavljena 1881. i revidirana 1892., tri godine prije njegove smrti, knjiga opisuje događaje tijekom i nakon građanskog rata. Douglass je također aktivno podržavao žensko pravo glasa i obnašao nekoliko dužnosti državne uprave. Bez njegove suglasnosti, Douglass je postao prvi Afroamerikanac nominiran za potpredsjednika Sjedinjenih Država kao kandidat za potpredsjednika kandidatkinje za predsjednika Victorije Woodhull, uz potporu Stranke jednakih prava.

## Reference
Fred Ward

**Fred Vord** (; San Dijego, 30. decembra 1942 — 8. maj 2022) bio je američki pozorišni, filmski, i TV glumac, koji se pojavljivao u brojnim filmovima i televizijskim serijama.

Poznat je po filmovima *[[Bekstvo iz Alkatraza (film)|Bekstvo iz Alkatraza]]* (1979), *[[Južnjačka uteha (film)|Južnjačka uteha]]* (1981), *[[Put u svemir]]* (1983), *[[Podrhtavanje (film)|Podrhtavanje]]* (1990), *[[Henri i Džun]]* (1990), *[[Igrač (film)|Igrač]]* (1992), *[[Srce groma]]* (1992), *[[Kratki rezovi]]* (1993), *[[Goli pištolj 3|Goli pištolj 33⅓: Konačna uvreda]]* (1994), *[[Dva pištolja]]* (2013) i dr. Delom je Čiroki porekla.

Glumio je u preko 90 filmova u žanru drame, komedije, trilera, naučne fantastike.

## Reference

## Vanjske veze

*
Sint-Lievens-Houtem

**Sint-Lievens-Houtem** je općina od 10,474 stanovnika u sredini Belgije u flandrijskoj Provinciji Istočna Flandrija.

## Geografija
Sint-Lievens-Houtem se nalazi između Genta i Aalsta od kojih je udaljen nekih dvadesetak km.

## Historija

Teritorij koji danas obuhvaća općinu Sint-Lievens-Houtem za srednjeg vijeka bio je podijeljen na dva feuda. Jedan dio pripadao je benediktinskoj opatiji Svetog Amanda iz Genta, a drugi dio grofovima od Aalsta.

Nukleus današnje općine selo Vlierzele, je još od srednjeg vijeka bilo važno hodočasničko mjesto sa velikim godišnjim sajmom. To hodočašće 
održavalo se 29. juna u spomen na prijenos relikvija svetog Lievena iz sela u opatiju u Gentu. 
Za vladavine cara Karla V Španjolskom Nizozemskom hodočašće je ukinuto.

Tradicija je obnovljena u 17. vijeku, s tim da se datum pomakao u zimu na dan svečeve smrti 12. novembar. Hodočašće se vremenom pretvorilo u godišnji sajam-Houtem Jaarmarkt, koji je izrastao u najveći stočni sajam u Istočnoj Flandriji. Houtem Jaarmarkt je 2010. uvršten na 2010. na UNESCO-v 
Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

Nakon reforme državne uprave 1977., Općina je povećena spajanjem sa dotadašnjim općinama; *Bavegem*, *Letterhoutem*, *Zonnegem* i manjim dijelom općine *Oombergen* (zaselci; Espenhoek, Cotthem i Hoogveld).

## Reference

## Vanjske veze

*''Sint-Lievens-Houtem'' (službene stranice)
Houtem Jaarmarkt

**Houtem Jaarmarkt** je godišnji stočni sajam koji se održava 11. i 12. novembra u općini Sint-Lievens-Houtem na jugoistoku Belgijske provincije Istočna Flandrija.

Taj stočni sajam na otvorenom, na kom se izlažu i prodaju konji i krave je 2010. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

## Historija i karakteristike

Houtem Jaarmarkt ima korijene u srednjovjekovnom hodočašću iz benediktinske opatije Svetog Amanda u Gentu do sela Sint-Lievens-Houtem u kom je umro sveti Lieven, čiji su posmrtni ostatci prebačeni u Gent.
To se ljetno hodočašće završavalo je sajmom. Vremenom je hodočašće na dan njegove smrti za koji se misli da je bio 12. novembar postalo puno popularnije.
Od 17. vijeka nadalje dotad pretežno hodočasnička manifestacija se sve više pretvarala u godišnji stočni sajam.

Na tom sajmu stotine trgovaca ponosno izlažu više od 600 konja, i duplo više krava pred sucima, posjetiteljima i kupcima.
Svake godine se neka druga inozemna regija poziva da na sajmu predstavi svoje atrakcije, proizvode i rukotvorine, i omogući susret i interakciju stočara, farmera i zanatlijaa različitih nacija.

Sajam kog prosječno posjeti 50,000 ljudi, se na kraju dana pretvara u veselicu sa hranom i pićem na kojoj nastupaju brojni orkestri.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Inleiding''
Retie

**Retie** je općina od 11,582 stanovnika na sjeveru Belgije u flamanskoj Provinciji Antwerpen.

## Geografija
Retie se nalazi pored nizozemske granice, na trasi autoputa E34 Antwerpen-Eindhoven, udaljen 10 km 
jugoistočno od Turnhouta. 
Na terenu općine se nalazi izvor rijeke Kleine Nete.

Ruralnom karakteru Retia svakako je pridonijela i činjenica da je velik dio terena općine od 1850. do 1950 bio u vlasništvu kraljevske porodice.
Tako su nastala i dva velika javna parka - *Prinsenpark* na jugu, i *Reties Goor* na sjeveroistoku koji su ostaci tog velikog imanja.

## Historija

Ime *Rethie* (*Rethy*) prvi put je dokumentirano krajem 13. vijeka, kao feud brabantske dinastije Grimbergen (kasnije Berthout).

Kad je izrađena željeznička pruga (1895.-1896.) Turnhout-Westerlo i Retie se počeo industrijalizirati, - tvornica stakla i tvornica cinka.

I pored tog je Retie do danas ostalo agrarno mjesto.

Nakon reforme državne uprave 1977., Općina Retie povećana je za naselja; *Schoonbroek*, *Kinschot* i *Kortijnen*.

## Reference

## Vanjske veze

*Retie
Ain-Ervin Mere

**Ain-Ervin Mere**, rođen kao **Ervin Martson** (Vändra, 22. veljače 1903. – Leicester, 5. travnja 1969.), bio je estonski oficir tokom Drugog svjetskog rata. Za vrijeme njemačke okupacije Estonije, Mere je bio na čelu estonskog ogranka zloglasnog *[[Sicherheitspolizei]]a*.

Rođen je 1903. godine u Vändri te je bio dobrovoljac tokom Estonskog rata za nezavisnost. Tokom 1919. godine je ranjen dok je služio na oklopnom vlaku te je trajno povučen s fronta.

Prema arhivima KGB-a, Mere je 1940. ili 1941. godine unovačen kao agent NKVD-a. Njegovi izvještaji o ponovnom naseljavanju Baltičkih Nijemaca i ilegalnim udrugama u Estoniji došli su do Lavrentija Berije. Kao nagradu za zasluge, Mere je imenovan ravnateljem posebnog ureda pri estonskoj vojsci. Njegovo kodno ime iz ovog perioda bilo je **Müller**. No, u srpnju 1941. godine, Mere se predao njemačkoj vojsci. Ubrzo je postavljen na čelo estonskog ogranka *[[Sicherheitspolizei]]a* u sklopu Estonske samouprave te je, u toj ulozi, sudjelovao u provođenju Holokausta u Estoniji.

Dana 5. veljače 1945. godine, u Berlinu je osnovao antikomunističku organizaciju *[[Eesti Vabadusliit]]*, čiji je suosnivač bio njegov kolega iz ''Waffen''-SS jedinica, Harald Riipalu.

U ožujku 1961. godine, Sovjetski je Savez podigao optužnicu protiv estonskog *[[Sicherheitspolizei]]a*, na čijem su čelu bili Mere i, kasnije, Julius Ennok, za ratne zločine protiv estonskih Židova tokom Holokausta; optuženi su za hapšenja i ubojstva, a među žrtvama su posebno navedeni Ralf Gerrets i Jaan Viik. Policija je također bila aktivno angažirana i u operacijama protiv Estonaca koji su bili protivnici nacizma. Iako je u to doba boravio u Britaniji, Mere je osuđen na smrt *[[in absentia]]*. Britanska ga je vlada odbila izručiti, navodeći kako sovjetske vlasti nisu dostavile dovoljno dokaza o njegovoj krivnji, a on je umro 1969. godine u Leicesteru.

## Reference
Deževice

**Deževice** (u istorijskim izvorima - Десевицъ, Deseuiza, Desseuiçe, Dexeuiçe, Desuize) su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Kreševo koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 2013. u njemu je živjelo 72 stanovnika.

## Geografija
Deževice su smještene na 911 m nv, na udaljenosti od 6,74&nbsp;km od Kreševa vazdušne linije u pravcu zapada, u šumama sjevernih obronaka planine Bitovnje.
## Historija
U srednjem vijeku Deževice su važan rudnik srebra i olova u sastavu župe Lepenica. Prvi put se spominju 7. maja 1403. u vezi sa prijevozom olova i soli u Dubrovnik.

Godine 1408. u Deževicama se spominje sud i carina, a 1412. godine i knez (komes) kao starješina trga Deževice („Conte de mercado de Desaviza“). U samim Deževicama Dubrovčani su osnovali svoju koloniju i u njoj su se osjećali kao kod svoje kuće (che stavamo como in caxa nostra). U literaturi se spominje i postojanje franjevačkog samostana ili rezidencije u Deževicama.
### Stećci
Iz tog vremena su stećci na lokalitetu Brdo, na raskršću puteva iz pravca Deževica ka selu Kamenik i puta prema brdu nazvanom Križ. Pripadaju vrsti položenih i uspravnih kamenih monolita, javljaju se u tri forme; sanduk, sljemenjak i stub. Od ukupno 52 spomenika ukrašeno je 6 primjeraka. Motivi zastupljeni na spomenicima su; krst, rozeta, polumjesec, jabuka i srp. Nekropola sa stećcima na lokalitetu Brdo (Križ) proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
### Svetište

U naselju se nalazi Svetište Voda svetog Jakova, kulturni krajolik povezan s historijskim, vjerskim, kulturnim i simboličkim vezama područja. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 13. januara 2021. godine, donijela je odluku da se svetište proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
## Stanovništvo

## Reference

## Literatura
* Ljubomir Stojanović, Stare srpske povelje i pisma, I/1, Beograd - Sremski Karlovci 1929, 442.
* Desanka Kovačević-Kojić, Trgovina u srednjovjekovnoj Bosni, Sarajevo 1961, 75, 141-145.
* Desanka Kovačević-Kojić, Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države, Sarajevo 1978, 67-71.
* Desanka Kovačević-Kojić, Franjevci u gradskim naseljima srednjovjekovne Bosne, Radovi HDZU 3, Sarajevo 1995, 42.
* Đuro Tošić, O ponašanju dubrovačkih carinika u rudniku Deževice, Godišnjak Društva istoričara Bosne i Hercegovine 34, Sarajevo 1983, 148-150.
* Milo Jukić, Deževice – pregled povijesnih događanja, toponomastika, sastav i podrijetlo stanovništva, Kiseljak 2001.
* M. Jukić, Rudarstvo i rudarski toponimi u Deževicama kod Kreševa, Bosna franciscana 27, Sarajevo 2007, 131-176.

## Vanjske veze
* Zvanični sajt općine Kreševo
Geraardsbergen

**Geraardsbergen** (francuski: *Grammont*) je grad i općina od 33,970 stanovnika u sredini Belgije u flandrijskoj Provinciji Istočna Flandrija.

## Geografija

Geraardsbergen se prostire duž rijeke Dender, udaljen 35 km zapadno od Bruxellesa. 
Historijski centar grada prostire se po brdašcima koje zovu *Flamanski Ardeni*, strme uličice popločene kaldrmom daju mu poseban šarm.

Poznat je po festivalu Krakelingen i Tonnekensbrand koji je 2010. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi..

## Historija
Geraardsbergen je jedan od najstarijih gradova u Belgiji, koji je 1068. dobio status grada i pravo na pečat od biskupa iz Cambraia.

Benediktanska opatija sv. Adrijana osnovana je 1096.

Grad su 1381. razorile trupe hainautskog grofa Woutera VII. 
Prema legendi, za opsade su branioci bacali hranu preko bedema, da pokažu da imaju dovoljno hrane, ali im to nije pomoglo. 
Tokom 16. vijeka bio je poznat po proizvodnji tapiserija.

Danas je poznat po tvornici ljepila i ljepljivih traka američke kompanije 3M.

Poznat je i po skulpturi Manneken Pisa, za kog se točno nezna jeli stariji od onog briselskog i po kolaču *mattenaartt*, koji ima vlastiti festival predzadnju nedjelju u aprilu.

## Reference

## Vanjske veze

*''Geraardsbergen'' (službene stranice)
Krakelingen i Tonnekensbrand

**Krakelingen i Tonnekensbrand** je godišnji tradicijski festival sajam koji se održava u belgijskom gradu Geraardsbergenu.
To su ustvari dva događaja; procesija Krakelingen, koja završava djeljnjem hljebčića-krakelingen i paljenje vatre brdu Oudenberg.

Festival je 2010. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.
On se do 1960. održavao prve korizmene nedjelje, a danas posljednje nedjelje u februaru. prije prvog ponedjeljka u martu. 
Prethodnih dana trgovci ukrašavaju svoje izloge, pekari peku specijalne hljebčiće u formi prstena - *krakelingen* (dijametra 10 cm), koje narod zove *mastellen*.

## Historija i karakteristike

U najstarijem sačuvanom gradskom računu iz 1393. već se spominju troškovi festivala Tonnekensbrand, za kog se navodi da je stari običaj.

### Krakelingen
Procesija *Krakelingen* počinje u 15 sati ispred romaničke crkve Hunnegem u Geraardsbergena. Nju vodu svećenik i gradski vijećnici odjeveni u historijske nošnje uz pratnju oko 1000 volontera.

Procesija završava na brdu Oudenberg visokom 110 metara, gdje svećenik vodi misu ispred kapele sv.Marije. Za to se vrijeme gledaoci okupljaju oko pozornice kako bi uhvatili što više hljebčića u događaju zvanom Krakelingenworp.

Prije nego što se pobaca oko 10 000 hljebčića-*krakelingen*, svećenik i vijećnici moraju popiti gutljaj vina sa živom ribicom iz 400 godina starog srebrnog kalež. Tek tada počinje bacanje hljebčića, u jednom se nalazi dobitni listić. Nagrada je zlatni nakit, posebno kreiran za taj događaj. 
Nakon tog se sudionici vraćaju na sajam u centar grada.

Taj događaj ima kršćanske (uloga svećenika) i predkršćanske elemente (vatra, živa riba, hljeb). Predkršćanski elementi vjerojatno potječu iz keltskih vremena.

Početkom 19. vijeka nastala je legendaa oko nastanka Krakelingenfeesta. Po njoj nastao je za opsade Geraardsbergena 1381., kad su branioci pokušali zavarati napadače bacajući hranu preko bedema, i tako ih prevarili jer su ovi odustali od opsade vidjevši da ovi imaju hrane na bacanje. Iako je historijska istina drugačija, jer su 
napadači nastavili opsadu i razorili grad.

### Tonnekensbrand
U 20 sati na vrhu Oudenberga pali se slamnata lutka, kako bi se otjerala zima i dočekalo proljeće. Nakon tog se dobrovoljcima dijele zapaljene baklje, koji odnose na glavni trg, gdje se veselje nastavlja.

Tonnekensbrand pripada široj tradiciji predkršćanskih rituala sa vatrom koji simboliziraju kraj zime, povratak svjetla i života.
	
## Reference

## Vanjske veze

* ''Krakelingen & Tonnekensbrand''
Hipogeum u Hal Saflieni

**Hipogeum u Ħal Saflieni** (Neolitske katakombe na Malti) otkrivene su 1902. godine na brežuljku iznad luke u Valeti, predgrađe Paola, Malta. Pripadaju megalitskom hramu u Hal Saflieni. Riječ je o jedinstvenom prahistorijskom spomeniku, u čija tri nivoa su pronađeni posmrtni ostaci 6.000 - 7.000 osoba, sa ličnim ukrasima i keramičkim sudovima. Groblje je bilo korišćeno kroz Żebbuġ, Ġgantija i Tarxien faze malteške neolitske prahistorije, u vremenu od oko 4000 do 2500 godina p.n.e. Smatra se da je hipogeum bio svetilište i nekropola. 

## Svjetska baština
Podzemno groblje je 1980. godine uvršteno na UNESCO-ovu listu svetske baštine. To je jedini poznati evropski primjer podzemnog "labirinta" iz oko 4.000 do 2.500 godina p.n.e. Kvalitet njegove arhitekture i izvanredno stanje očuvanosti čine ga bitnim prahistorijskim spomenikom. Hipogeum u Ħal Saflieni je jedno od najbolje očuvanih arheoloških lokaliteta iz doba neolita. Izuzev pojedinih dijelova nadzemnog ulaza, svi ostali nalazi, uključujući arhitektonske detalje i oslikane zidne dekoracije, ostali su netaknuti. 

Hipogeum je otkriven slučajno 1902. godine kada su radnici probili njezin krov pri radovima na izgradnji cisterne za stambeno naselje. Od 1992. do 1996. godine ulaz u hipogeum je bio zatvoren zbog restauratorskih radova, a od ponovnog otvaranja, ulaz je dozvoljen za samo 80 posjetilaca dnevno. Na ulaznice se čeka i po nekoliko nedjelja.

## Opis
Podzemno groblje je niz od tri nivoa komora, isklesanih u mekom krečnjaku, koristeći samo oruđe od kremena i opsidijana i rogova životinja. Gornji nivo je i najstariji, i u njega se ulazi sa vanjskog puta. Na njegovim bočnim stranama urezano je više otvora i komora za sahranjivanje mrtvih. Dva niža nivoa takođe su u potpunosti isklesana u prirodnoj stijeni. Nešto prirodnog dnevnog svjetla je dopiralo do srednjeg nivoa kroz mali otvor sa gornjeg nivoa, ali je vještačko osvjetljenje sigurno korišteno za kretanje kroz prostorija srednjeg i najnižeg nivoa, koji je 10,60 m ispod današnjeg nivoa tla. 

Jedna od najupečatljivijih karakteristika hipogeuma Ħal Saflieni je u imitaciji arhitekture nadzemnih megalitskih hramova. Karakteristike uključuju lažne uvale, inspirisane trilitonskim vratima i prozorima. Što je najvažnije, neke od prostorija imaju tavanice sa jednim prstenom od klesanog kamena koji se nadvija nad onim ispod i imitira krov od klesanog zida. 

Na lokalitetu su pronađene keramičke posude ukrašene zamršenim dizajnom, dugmad od školjki, kamene i glinene perle i amajlije, kao i male uklesane životinje i ptice koje su se izvorno mogle nositi kao privjesci. Najupečatljiviji nalazi su kamene i glinene figurice koje prikazuju ljudske figure, od kojih je najpoznatija ona koja prikazuje ženu koja leži na krevetu, popularno poznata kao "Dama koja spava". Ova figura je sama po sebi umjetničko djelo.
## Reference
Willem II od Nizozemske

**Willem II** rođen kao *Willem Frederik George Lodewijk* (Haag, Nizozemska Republika, 6. januar 1792.-Tilburg, Kraljevina Nizozemska 17. mart 1849.) - bio je od 1840. do 1849. kralj Nizozemske i Veliki vojvoda Luksemburga.

Za svoje vladavine uspio je stabilizirati ekonomsko stanje u zemlji i transformirati je u liberalnu monarhiju ustavom iz 1848.  
## Biografija
rođen je kao sin prvog i posljednjeg kralja Ujedinjene Kraljevine Nizozemske Willema I iz Dinastije Oranje-Nassau.

Od 1795. zajedno sa sa porodicom živi u egzilu u Velikoj Britaniji. Willem je služio u Britanskoj armiji (1811-12) kao ađutant Arthura Wellesleya, vojvode od Wellingtona u Španjolskom ratu za nezavisnost. Nakon tog je komandirao nizozemskim trupama u Bitci kod Waterlooa 1815. 
Oženio se 1816. Velikom kneginjom Anom Pavlovnom, sestrom ruskog cara Aleksandra I.

Kako je bio na dobrom glasu u južnom (belgijskom) dijelu Ujedinjene Kraljevine Nizozemske, otac ga je nakon izbijanja Belgijske revolucije 1830. poslao u Bruxelles. Kako i pored brojnih ustupaka nije uspjeo ugušiti pobunu, u augustu 1831. se vratio u 
Veliku Britaniju.
Nakon tog se vratio u Belgiju, kao komandant nizozemskog intervencijskog korpusa i slamao snage novog belgijskog kralja Leopolda I., sve dok mu napredovanje nije zaustavila francuska intervencija.

Willem II postao je kralj Nizozemske u oktobru 1840. nakon očeve abdikacije. Iako su mu nedostajale očeve sposobnosti, imao je sreće što je za ministra financija postavio Van Halla, koji je stabilizirao javne rashode i uz pomoć prihoda iz Nizozemske Istočne Indije prvi put nakon 70 godina - 1847. ostvario 
suficit.

Willem je bio tolerantan prema katolicima i disidentskim ortodoksnim kalvinistima, pa su mu najveći protivnici postali liberali koji su željeli fleksibilniju vlast. U strahu da Revolucije iz 1848 ne zahvate i Nizozemsku, ovlastio je lidera liberala Johana Thorbeckea da sa suradnicima sastavi novi ustav, koji je stupio na snagu u novembru 1848.

Ustav je proširio prerogative ministara i parlamenta, i uveo princip direktnih izbora i osigurao osnovne građanske slobode.

Svega nekoliko mjeseci kasnije Willem je umro.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Willem II, king of The Netherlands''
Sambre-Meuse

**Entre-Sambre-Meuse** (francuski: *Entre-Sambre-et-Meuse* što znači između rijeka Sambre i Meuse, nizozemski: *Tussen-Samber-en-Maas*) je regija na jugu Belgije u Valoniji, između rijeka Sambre i Meuse.

Poznat je tradicijskim Marševima koji su 2012. uvršteni na UNESCO-v popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

## Karakteristike

To je nizinski kraj prosječne nadmorske visine od 100 do 150 metara, koji na sjeveru graniči sa Ardenima, a na istoku sa dolinom rijeke Vesdre.

Važniji gradovi u regiji su; Beaumont, Châtelet, Chimay, Couvin, Florennes, Fosses-la-Ville, Gerpinnes, Philippeville, Thuin i Walcourt.

## Historija
Tokom historije bio je važna transportna ruta, uz koju su nikli brojni gradovi. Od 19. vijeka rudarski kraj u kom se iskapao ugljen, pa se razvio u snažan metalurški centar. Kako je nestalo ugljena propale su i željezare, pa se regija danas nalazi u krizi.

Valonska regija pokrenula je projekt da se formira Nacionalni park na jugu Regije Sambre-Meuse na minimalno 5,000 hektara.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Entre-Sambre-et-Meuse ?'' 
* ''Vers un Parc National en Entre-Sambre-et-Meuse ?''
Karneval Binche

**Karneval Binche** je tradicijski godišnji karneval koji se održava u belgijskom gradu Bincheu, tri dana prije korizme.
Festival je 2008. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.
## Historija i karakteristike

Binche se nalazi južno od Bruxellesa u Belgijskoj provinciji Hainaut, za karnevala gomila turista preplavi njegov historijski, jer on datira još od srednjeg vijeka, i jedan je od najstarijih u Evropi.

Već od januara u gradu traju pripreme za karneval, tad brojni građani šiju raskošne kostime, vježbaju ples i bubnjanje. Na pokladnu nedjelju, kad službeno počinje karneval, ulice i kafeji Binchea, ožive hordama maskiranih veseljaka. Taj dan je rezerviran za muškarce odjevene u ekstravagantne ženske haljine. Kulminacija karnevala je utorak, kad se pojavljuju legendarni likovi - *Gillesi*.

Porijeklo likova Gillesa još je uvijek nejasno, zbog nedostatka dokumenata prije 18. vijeka.
Najraširenija je legenda da Gillesi potječu od Inka, koju je raširio novinar Adolphe Delmée u 19. vijeku. Inke su se pojavile u svojim nošnjama za ceremonije koju je organizirala tadašnja guvernerka Španjolske Nizozemske Marija od Ugarske 1549. svom bratu caru Karlu V.

Nakon razrađenog svečanog rituala odjevanja, nekoliko stotina Gillesa u klompama, odjeveni u šarene crveno,-žuto-crne kostime sa šeširima od nojevog 
perja,opremljeni zvoncima i voštanim maskama i malim naočalama, defiliraju gradom uz pratnju bubnjeva.

Slijede ih likovi iz Commedie dell'arte, brojni kostimirani veseljaci praćeni lokalnim orkestrima i plesači. 
Vrhunac karnevala je ples Gillesa na Centralnom trgu (Grand Place) i vatromet na kraju.

Karneval u Bincheu je vrlo popularan, zbog spontanosti i značajnog financijskog angažmana sudionika. Građani Binchea su ponosni na svoj karneval i nastoje sačuvati dragocjena znanja vezana uz karnevalske kostime, pribor, plesove i muziku.
	
## Reference

## Vanjske veze

* ''Carnival of Binche''
Godišnjaci iz Leuvena

**Godišnjaci iz Leuvena** (nizozemski: *Jaartallen van Leuven*, francuski: *Rituel des classes d'âge de Louvain*) je ritual muškaraca iz Leuvena i okolice učlanjenih u klub 40 godišnjaka, koji su navršili 50 godina.

Oni se na dan svog sveca zaštitnika Abrahama u martu okupe oko njegove skulpture na centralnom gradskom trgu (*Grote Markt*) i slave proteklih deset godina provedenih u klubu.

## Karakteristike

Jediini uvjet da se postane član tog kluba je navršenih 40 godina i da je muškarac, sve ostalo; porijeklo, društveni status, materijalno stanje, kao ni politička, filozofska ili vjerska uvjerenja je nebitno. 
Svaki takav klub bira svoju medalju, zastavu i uniformu i ima kuma, iz kluba onih koji su navršili 50 godina.
Klub organizira druženja, putovanja, i razne kulturne i filantropske aktivnosti - narednih deset godina. 
Proslava pedesetog rođendana je osnovni i glavni cilj, tad napuštaju aktivni status i postaju *Abrahami*, i nadalje se sastaju, ali deset godina mlađa generacija preuzima vodstvo.
Klub se gasi kad posljednji član umre.

U trenutku kad je taj ritual 2011. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi u Leuvenu i okolici bilo je aktivno 54 kluba.
Iako je članstvo rezervirano isključivo za muškarce, posljednjih godina i žene sve više sudjeluju u radu takvih klubova, kao kume -*Marraine* i simpatizeri.

Grad Leuven aktivno podržava aktivnost tih klubova koji potiču međugeneracijsku solidarnost i zajedništvo, još od 1890. kad je prvi klub osnovan.
Danas se u podrumima gradske vijećnice nalazi mali muzej sa kolekcijom memorablija svih dosadašnjih klubova.

## Historija

Postojanje kluba godišnjaka je jedinstveni fenomen u Evropi, a vjerojatno i u svijetu. Sve je krenulo spontano 1880. u pivnici De Biekorf u kojoj su jednog dana našlo muško društvo svi rođeni 1840. Oni su osnovali klub, u kom je jedino bilo važno da član ima 40 godina, da je iz Leuvena i da voli svoj grad.  
	
## Reference

## Vanjske veze

* ''Welkom bij het jaartallenleven'' (portal udruženja godišnjaka iz Leuvena)  
* ''Le répertoire du rituel des classes d’âge de Louvain''
Binche

**Binche** (nizozemski: *Bing*, valonski: *Bince*) je grad i općina od 33,416 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Hainaut.

## Geografija

Binche se nalazi blizu francuske granice, udaljen dvadesetak km zapadno od Charleroia.
On sa svojim bedemom dugim preko 2 km i 25 tornja, i danas ima izgled srednjovijekovnog grada.

Poznat je po Karnevalu koji je 2008. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi..

## Historija

Ime *Binche* -*Bincium*, pojavilo se prvi put 1124. u povelji biskupa iz Cambraia, kao mjesto gdje postoji kapela.

Prema različitim autorima Binche je izrastao pored donžona izgrađenog potkraj 11 ili početkom 12. vijeka. 
Taj donžon potakao je groficu Isabellu od Gueldersa, kćerku hainautskog grofa Baudouina V (1150 - 1195)., da tom naselju da nekoliko desetaka hektara i 
status grada.

Kako se sve više trgovaca i zanatlija doseljavalo se u taj novi grad, pospješujući njegov brzi ekonomski razvoj, slijedeći hainautski grofovi opasali su grad 
bedemom, postavili garnizon i kastelana.

Binche je nastavio tako živjeti sve do sredine 19. vijeka, tek kad je izgrađena željeznička pruga sa stanicom 1857., proširio se izvan bedema.
Tad se počeo industrijalizirati izgradnjom tvornice tekstila i slada i promjenio svoj ruralni izgled.

Početak 20. vijeka obilježilo je brzo širenje grada izvan gradskih bedema na predgrađa Saint Jacques, Posty i Phénix.
Taj trend se pojačao u Međuratnom periodu.

Nakon reforme državne uprave 1977., Općina je povećena sa sedam susjednih naselja; Bray, Buvrinnes, Epinois, Leval-Trahegnies, Péronnes, Ressaix i Waudrez.

## Reference

## Vanjske veze

*''Binche'' (službene stranice)
Marševi u Regiji Sambre-Meuse

**Marševi u Regiji Sambre-Meuse** su tradicijski marševi (parade) koje se održavaju u belgijskoj regiji Sambre-Meuse.
Oni su jedan od stupova kulturnog identiteta te regije smještene između rijeka Sambre i Meuse u Valoniji.

Petnaest marševa koji se održavaju u mjestima; Gerpinnes (sv.Rok, sv. Rolenda), Mettet, Florennes, Fosses-la-Ville, Ham-sur-Heure-Nalinnes, Jumet, Laneffe, Morialmé, Cerfontaine (Silenrieux, Villers), Walcourt (sv. Fiakrius, sv.Trojstvo) i Thuin, uvršteni su 2012. na UNESCO-v popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

## Karakteristike

Održavaju se da se oda počast svecu kom je crkva posvećena. U tim procesijama učestvuju čitava sela i gradovi, a prate ih čete odjevene u vojničke uniforme. Čete najčešće imaju po desetak članova, ali u većim gradovima i po stotinjak.

Svaka četa ima svoje zapovjednike koji organiziraju marš i osiguravaju red. djeca marširaju uz roditelje ili u Dječjoj gardi.
Tradicija se prenosi usmeno, najčešće u krugu porodice, ali i na sastancima na kojima se organizira marš.
Brojne zanatlije bave se rekonstrukcijom inventara potrebnog za opremu četa, od uniformi, zastava do muzičkih instrumenata.
## Historija
Marševi Sambre-Meuse potječu od običnih srednjovjekovnih procesija, koje su se odvijale za Duhova, kad je trebalo odati počast i isplatiti prilog sizerenskoj opatiji o kojoj su zavisili lokalni svećenici.
Kako je u to vrijeme bilo puno razbojnika, procesiju su štitili vojnici-strijelci (*serments*). Oni su postali uzor iz kojih su se razvili današnji marševi.

Uniforme koje su nosili, mjenjale su se kao i režimi, danas su najčešće imitacija vojničke uniforme prve belgijske vojske iz 1830. i građanske garde iz 1850. 
Običaj je gotovo nestao potkraj 18. vijeka, jer se pretvorio u zabavu i priliku da se ismijava kler, koji ih je zabranjivao.

Marševi su obnovljeni 1802. nakon konkordata između Napoleona i pape Pija VII, tad su dobili današnju formu.  
	
## Reference

## Vanjske veze

* ''Association Royale des Marches Folkloriques de L'Entre-Sambre-et-Meuse'' 
* ''Les marches de l’Entre-Sambre-et-Meuse''
Cerfontaine, Belgija

**Cerfontaine** (valonski: *Cerfontinne*) je općina od 4,998 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Namur.

## Geografija

Cerfontaine se nalazi u Regiji Sambre-Meuse, pored francuske granice, udaljen 60 km jugozapadno od Namura.

Poznat je po marševima koji su 2012. uvršteni na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi pod imenom Marševi u Regiji Sambre-Meuse.
## Historija

Cerfontaine je prvi put dokumentiran u 10. vijeku, a etimologija mu je jasna, njegovo ime znači Jelenski izvor. Kao pogranično mjesto od 1049. je domena Kneževine-biskupije Liège, a od 1793. do kraja 1815. dio Francuskog departmana Ardennes.

Tokom svoje 2000 godina stare historije bio je i ostao mjesto kamenoloma i šumarstva.

Željeznička pruga izgrađena je do Cerfontaina 1853. i bila je u funkciji do 1970.

Nakon reforme državne uprave 1977., Općina je povećena sa pet susjednih naselja; Daussois, Senzeilles, Silenrieux, Soumoy i Villers-deux-Eglises.

## Reference

## Vanjske veze

*''Cerfontaine'' (službene stranice)
Namursko nanadmetanje na štulama

**Namursko nanadmetanje na štulama** (nizozemski: *Naamse steltkampers*, francuski: *Échasseurs namurois*) je tradicija koja u belgijskom gradu Namuru postoji još od početka 15. vijeka.

To je natjecanje 2021. uvršteno na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

## Karakteristike

Nadmeću se dva tima **Melani** na crno-žutim štulama, koji predstavljaju *Stari grad* i **Avressesi** sa crveno-bijelim štulama, koji predstavljaju *Novi grad* sa periferijom. Danas se takmičari opredjeljuju za timove na osnovu simpatije, a ne više na bazi tog gdje stanuju.

Za vrijeme te utrke i nadmetanja borci pokušavaju sve članove protivničkog tima srušiti sa štula na tlo.

Borbe počinju svečanim defileom timova, ispred kojih idu nosači njihovih zastava i svirači bubnjeva i Pikolo flauta. Odvijaju se po ulicama i trgovima Namura za vrijeme nekih festivala, a ulaz (gledanje) je besplatan. Gledaoci bučno navijaju za svoje timove.

Borci su isključivo muškarci od 7 do 70 godina, iako je od 2018. Udruženje namurskih boraca na štulama (Les Échasseurs Namurois) počelo trenirati žene i djevojke, pa se pretpostavlja da će se i one uskoro boriti.

Obrazloženje komisije Unesca je da je to nadmetanje snažan pokazatelj identiteta i faktor kohezije i integracije stanovnika grada Namura.
	
## Reference

## Vanjske veze

* ''The Stilt Walkers of Namur'' (portal Udruženja boraca na štulama) 
* ''Namur stilt jousting''
Nacionalna akademija nauka Azerbejdžana

**Azerbajdžanska nacionalna akademija znanosti** (azerski: *Azərbaycan Milli Elmlər Akademiyası*, *AMEA*) glavna je istraživačka institucija u području prirodnih i društvenih znanosti u Azerbajdžanu. Osnovana je 23. siječnja 1945. i nalazi se u glavnom gradu Bakuu. Predsjednik akademije je Ramiz Mehdiyev.

Dio akademije jest i Republikanski centar za seizmološka istraživanja.

Akademija je temeljena na Azerbajdžanskom društvu za znanstvena istraživanja i studije, koje je isprva bilo povezano s Državnim sveučilištem u Bakuu, a kasnije s Akademijom znanosti SSSR-a.

Predsjedničkim dekretom 15. svibnja 2001., Azerbajdžanska akademija znanosti je dobila status "Nacionalne akademije znanosti". Dekretom 4. siječnja 2003. dobila je status glavnog državnog tijela zaduženog za znanstvenu i znanstveno-tehničku politiku Azerbajdžana.

## Izvori

## Vanjske veze

* Službena stranica
Gerpinnes

**Gerpinnes** (valonski: *Djerpene*) je grad i općina od 12,735 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Hainaut.

## Geografija

Gerpinnes se nalazi u Regiji Sambre-Meuse, udaljen 12 km jugoistočno od Charleroia.

Općina se sastoji od 7 sela; Gougnies, Les Flaches, Joncret, Acoz, Fromiée, Hymiée i Villers-Poterie i samog Gerpinnesa koji je centar.

Poznat je po procesiji -maršu dugom 30 km, u čast svoje svetice zaštitnice sv. Rolende, taj marš je 2012. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi pod imenom Marševi u Regiji Sambre-Meuse.
## Historija

Od 10. vijeka do 1796. Gerpinnes je bio domena Namurskih grofova, ali je crkveno podpadao pod vlast Kneževine-biskupije Liège.
Ta dihotomija prestala je 1446. kad je podpao pod biskupiju Namur.

U 10. vijeku centar sela pomaknut je prema crkvi, koja je dotad bila drvena, a odtad od kamena, sa zvonikom i bedemom.
Gerpinnes je 1209. dobio gradska prava, pa je 1265. registrirano 62 građana, a 1830. - 1365.

U 13. vijeku izgrađena je velika natkrivena tržnica žitarica.
Prva škola otvorena je 1740., a željeznička pruga 1855.

U Gerpinnesu se iskopa željezna ruda, vapnenac, mramor i glina od rimskih vremena. Još 1937. radila su 6 kamenoloma, ali je 1961. njihov broj spao na 2, a 
danas ne radi nijedan.

U međuratnom periodu radio je i rudnik željezne rude i nešto staromodnih kovačnica, ali kako je bio udaljen od rudnika ugljena, metalurgija se nije razvila.

Još 1940. u gradu su još uvijek postojala tri veća industrijska poduzeća, danas je Gerpinnes trgovačko-uslužni centar poljoprivrednog kraja.

## Reference

## Vanjske veze

*''Gerpinnes'' (službene stranice)
Walcourt

**Walcourt** (valonski: *Walcoû*) je grad i općina od 18,355 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Namur.

## Geografija

Walcourt se nalazi blizu francuske granice, udaljen 46 km jugozapadno od Namura.
Općina Walcourt sastoji se od 16 sela i 2 zaselaka, smještenih u ruralnom dijelu Regije Sambre-Meuse.

Poznat je po marševima koji su 2012. uvršteni na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi pod imenom Marševi u Regiji Sambre-Meuse..

## Historija

Walcourt je nastao za srednjeg vijeka kao utvrda, sa zamkom iz 12. vijeka, crkvom i opatijom.
Razvio se kao trgovište i grad pivara, zanatlija i vodeničara.

Od njegove srednjovijekovne prošlosti, preostali su gotička crkva iz 13. vijeka (proširena u 16. vijeku), podignuta na temeljima starije romaničke iz 11. vijeka i ostaci bedema, tornjeva i vrata.

## Reference

## Vanjske veze

*''Walcourt'' (službene stranice)