Scardona

**Skardona** je naziv naselja iz rimskog perioda (latinski jezik - *Scardona*)), na mjestu nekadašnjeg liburnskog naselja gradinskog tipa iz željeznog doba, na desnoj obali Krke (*Titius*) u blizini njenog ušća, na kojem se danas nalazi savremeno naselje Skradin, Hrvatska. 
## Arheologija
Plinije Stariji (23.-79. g. posl. Kr.) i Strabon (geograf 1. st. pr. Kr.), nabrajajući gradove Liburnije, opisuju Skardonu kao jedan od njezinih važnijih gradova. Brojni nalazi iz ilirskog, a kasnije rimskog vremena pronađeni su u bogatim arheološkim nalazištima na lokalitetima: 
* Rokovača, lučko postrojenje Horea s ornamentikom kamenog mozaika, što govori da je Scardona u rimsko doba bila značajna trgovačka luka, rimski sarkofag 
* Đardin, zlatni ukrasi, narukvice, ogrlice, prstenje od jantara, stakleni predmeti, medicinski i kozmetički pribor,
* Maraguša,

## Historija
Prilikom Rimske diobe provincija radi upravljanja, 27. g. p.n.e., senatu je pripao Ilirik. Zbog  još  uvijek  nesigurne situacije, Oktavijan August je 11. g. p.n.e. u svojstvu vrhovnog zapovjednika vojske  od  senata  preuzeo  cijeli  Ilirik  u  zamjenu  za  Kipar  i  Narbonsku  Galiju, koje su bile mirne provincije. I sve što je u toku svoje vladavine (umro  je  14.  g.  η.e.)  zauzeo  na  istočnoj  obali  Jadrana, priključio je provinciji  Iliriku.

Istovremeno, Ilirik je bio  podijeljen  u  tri  sudbena  konventa  (*conventus  iuridicus*),  u  kojima  su  Iliri  pred rimskim sudom iznosili razne domaće sporove: 
* sjeverni konvent sa središtem u Skardoni, kojem su pripadali Japodi i 14 liburnskih civitates (*conventus Scardonitanus*), 
* srednji  u  Saloni,  u  kojem  su  živjeli  Dalmati,  Dicioni,  Mezeji  i  druga (manja) plemena (*conventus Salonitanus*),   
* južni  u  Naroni  (*conventus Naronitanus*), s  brojnim  plemenima  u  Bosni istočno  od  doline  Vrbasa  i  u  cijeloj  Hercegovini,  Crnoj Gori  i  dijelu  Albanije. Južni konvent je podijejen u 13 *civitates peregrinae* (među kojima su: Ardijejci, Desidijati, Deretini, Deremisti, Dindari, Dokleati, Glindicioni, Merkumani, Naresi, Sikuloti)  i 540 dekurija.
 
Plemenima (civitates peregrine), nakon početnih strogih mjera pacifikacije, formalno je vraćena i priznata njihova unutrašnja autonomija. Na njihovom čelu stajali su plemenski prvaci.

Kada je 9. g. n. e, nakon Batonovog ustanka, bio okupiran i smiren, Ilirik je bio podijeljen na dvije samostalne provincije, Dalmaciju (*Dalmatia*), od rijeke Raše u Istri pa do naselja Lješa u Albaniji (*Lissus oppidum civium Romanorum ab Epidauro*), te na Panoniju (*Pannonia*), od  sjevernih  padina  Dinarida  do  Dunava  na  sjeveru  i  sjeveroistoku.  Kada je kasnije (46. g. n. e.) bila formirana i provincija Mezija, koja  je  pokrivala  područje  od  Dunava  na  sjeveru pa do granica Makedonije i Trakije,  Dalmaciji  je  pripadao  i  dio  historijske  Srbije  sa  svim  desnim  pritokama  Drine. Od 9. god. pa do cezara Gaja Flavija Valerija Konstancija (281—283/4. g.), kasnijeg  cara  (293—305),  Dalmacijom  su  kao  guverneri  upravljali  carski  legati  konzularnog ranga (*legatus Augusti pro praetorè*), ujedno vojni i civilni namjesnici, sa središtem u Saloni.

### Sudbeni konvent
Mjesto je poznato kao središte Skardonitanskog sudbenog konventa iz vremena rimske dominacije.
Konvent je arheološki potvrđen ulomkom skradinskog natpisa koji spominje konvent u Skardoni. Pronađen je u Trogiru, više od 60&nbsp;km udaljenom od Skradina. Spajanjem dvaju ulomaka nadopunjena su dosadašnja saznanja i pretpostavlja ponešto proširena restitucija te je potvrđen prvi epigrafski spomen juridičkog konventa u Dalmaciji. Interpretacijom tog ključnog mjesta natpisa u kojem se spominje konvent u Skardoni, pretpostavljeno je da je ime ovog konventa glasilo *conventus Liburnorum*.

Već od početka okupacije Rimljani su nastojali da zemlju povežu s Rimom i Italijom ne samo vojnom okupacijom nego i duhovnim vezama. Jedna od najjačih spona  bio  je  kult  cara  Avgusta  i  božice  Rome  (*ara  Augusti  provinciae  Delmatiae*). Smatra se da je u 1. st. sjedište službenog provincijalnog kulta bilo u Epidauru, a  da  je  kasnije  preneseno  u  Dokleju.  Carski  kult  je  njegovao  posebni  kolegij  (*col-legium  Seviri  Augustales*, skraćeno  *Seviri* ili *Augustales*) iz  redova  uglednih  i  bogatih  oslobođenika (*liberti*) ili njihovih potomaka.  Kolegij  sevira  je potvrđen  u svim primorskim  kolonijama,  ali  i  u  nekim  (susjednim)  municipijama (Senia, Aenona, Iader, Salona, Narona, Epidaurum, Rhizinium). I Liburnija je u to doba imala svoju *Ara Augusti Liburniae* u Skardoni (potvrđen arheološkim nalazom CIL III 2810.

Pomenuti natpis pronađen u Trogiru, je vrlo vjerojatno stajao na hramu sagrađenom u vrijeme cara Tita, za propagandu kulta flavijske dinastije, koji je ujedno postao i mjestom počasti pokrajinskoga carskog kulta za liburnske peregrinske zajednice.

### Rani srednji vijek
Potkraj 5. i početkom 6. stoljeća rimsku Scardonu pustoše prodori Gota. Međutim i prije dolaska Slavena (Hrvata), Skradin postaje grad kršćanske vjere jer je početkom 6. stoljeća Skradin postao biskupsko središte. Skradinski biskup Konstantin (Constantinus) sudjeluje na zasjedanju Prvog koncila u Saloni 530. godine. Biskupsko središte Skradin se zadržaloo, uz prekide u srednjem vijeku, sve do 1830. godine, kada je bulom pape Leona XII. *Locum beati Petri* ukinuta skradinska biskupija.
 
## Izvori