open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Franjo Gregurić

**Franjo Gregurić** (Lobor, 12. listopada 1939.), hrvatski političar, treći predsjednik Vlade Republike Hrvatske.

## Biografija
Rođen u zagorskom selu Lobor. Završio je srednju tehničku školu u Zagrebu, a zatim diplomirao na Tehničkom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Radno iskustvo gradio je u hkmijskoj fabrici „Radonja“ iz Siska, kao i „Kromos“ iz Zagrebu u kojoj je napredovao do pozicije tehničkog direktora. Posle prelazi u veliko državno poduzeće „Astra“ iz Zagreba na visoku funkciju. U to vreme Astra je izvozla u Sovjetski Savez tako da je neko vrijeme radio i u Moskvi.

Poslije prvih višestranačkih izbora 1990. godine ulazi u politiku kao član Hrvatske demokratske zajednice. U drugoj hrvatskoj vladi, u kabinetu Josipa Manolića, bio je potpredsjednik Vlade od 8. studenog 1990. godine kada je zamijenio Matu Babića. Predshednik Republike Hrvatske Franjo Tuđman postavio ga je za trećeg hrvatskog premijera 17. srpnja 1991. godine. Na funkciji je ostao do izbora za Sabor 1992. godine.

Kad je preuzeo dužnost predsjednika Vlade, Hrvatska se nalazila u teškoj situaciji. Iako je 25. lipnja 1991. donijela Ustavnu odluku o samostalnosti i suverenosti, Hrvatska je odgodila njene pravne učinke zbog tromjesečnog moratorijuma međunarodne zajednice, stoga nije bila međunarodno priznata kao samostalna država. U Krajini su izbili nemiri pobunjenih Srba. Nekoliko tjedana  kasnije, posle nekoliko neuspeha još neiskusne Hrvatske vojske, u Vladu su ušli i članovi drugih političkih stranaka zastupljenih u Hrvatskom saboru (osim Hrvatske stranke prava). Ta Vlada kasnije je bila poznata i kao *[[Treća vlada Republike Hrvatske|Vlada demokratskog jedinstva]]*.

Za vreme mandata Gregurićem vlade, Hrvatska je se osamostalila, odlukom Sabora od 8. listopada 1991., a 15. siječnja 1992. godine priznata je i od strane međunarodne zajednice. U veljači 1992., *Vlada nacionalnog jedinstva* počela se raspadati. Najprije ju je napustio Dražen Budiša, predsjednik Hrvatske socijalno-liberalne stranke, iz protesta što je Vlada ponudila autonomiju krajinskim Srbima, a za uzvrat je tražila njihovo priznanje hrvatskog suvereniteta. Budišinu odluku slijedili su i predstavnici drugih stranaka osim HDZ-a. Do kraja njegovog mandata Gregurićevu Vladu ponovo su popunili ministri iz HDZ-a.

Nakon drugih parlamentarnih izbora 1992. godine postao je zastuopnik u Saboru. Na izborima 1995. ponovo je izabran u Sabor. Bio je i savjetnik predsjednika Franje Tuđmana za gospodarstvo od 1993. do 1995. godine.

Bio je predsjednik *Hrvatske vatrogasne zajednice* od 1993. do 2000. godine. Od 1995. do 1999. bio je član nadzornog odbora Sladorane iz Županje i zajmenik predsjednika nadzornog odbora Industrije nafte (INA) iz Zagreba. Od 2008. godine član je nadzornog odbora Evropetrola iz Rijeke. U srpnju 2004. godine izabran je za predsjednika nadzornog odbora Elka kabeli iz Zagreba. Od 2008. godine član a od svibnja 2010. predsjednik je nadzornog odbora Instituta IGH iz Zagreba.

Oženio je Jozefinu s kojom ima dvoje djece. Kći Sanja bila je u braku sa Zlatkom Matešom, petim hrvatskim premijerom.

## Reference
Diamonds for Breakfast (film)

***Diamonds for Breakfast*** () je britanska filmska komedija snimljena 1968. godine u režiji Christophera Morahana. Protagonist, koga tumači Marcello Mastroianni, je daleki potomak ruske carske porodice koji živi u Britaniji, i koji, kada se bivši ruski krunski dragulji budu izložili u muzeju, odlučuje da ih ukrade. Radnja prikazuje kako za to okuplja tim provalnika koji odreda čine mlade i privlačne žene.

## Uloge
* Marcello Mastroianni ... Veliki knez Nikolay Vladimirovich Godunov
* Rita Tushingham ... Bridget Rafferty
* Elaine Taylor ... Victoria
* Margaret Blye ... Honey
* Francesca Tu ... Jeanne Silkingers
* The Karlins ... Triplets
* Warren Mitchell ... Popov
* Nora Nicholson ... Anastasia Petrovna
* Bryan Pringle ... Policijski narednik
* Leonard Rossiter ... Inspektor Dudley
* Bill Fraser ... Bookseller
* David Horne ... Vojvoda od Windemerea
* Charles Lloyd-Pack ... Batler
* Anne Blake ... Nashka

## Izvori

## Vanjske veze
*
Lo straniero (film)

***Lo straniero*** () je italijansko-francusko-alžirski igrani film snimljen 1967. u režiji Luchina Visconta. Predstavlja adaptaciju znamenitog istoimenog romana Alberta Camusa. Radnja se događa u Alžiru pod francuskom vlašću 1930-ih, a protagonist, koga tumači Marcello Mastroianni, je cinični i od društva otuđeni Francuz koji bude uhapšen i doveden na sud zbog toga što je u svađi ubio jednog Arapina.

## Uloge
* Marcello Mastroianni ... Arthur Meursault
* Anna Karina ... Marie Cardona
* Bernard Blier ... advokat obrane
* Georges Wilson ... istražni sudac
* Bruno Cremer ... Svećenik
* Pierre Bertin ... sudac
* Jacques Herlin ... direktor staračkog doma
* Marc Laurent ... Emmanuel
* Georges Géret ... Raymond
* Alfred Adam ... tužilac
* Jean-Pierre Zola ... poslodavac
* Mimmo Palmara ... Monsieur Masson
* Angela Luce ... Madame Masson
* Larry J McDonald ... bradati čovjek u luci

## Literatura
* 
* 

## Vanjske veze
*
Amanti (film)

***Amanti*** () je italijansko-francuski igrani film snimljen 1968. u režiji Vittorija De Sice. Protagonistica, čiji lik tumači Faye Dunaway, je Julia, američka modna dizajnerica koja dolazi u Italiju te se zaljubi i počne strastvenu ljubavnu vezu sa šarmantnim mladolikim Italijanom Valeriom (čiji lik tumači Marcello Mastroianni. Radnja prikazuje kako Julijini prijatelji upoznaju Valerija sa time da Julia krije strašnu tajnu, odnosno da je smrtno bolesna i da joj preostaje samo nekoliko dana života.

*Amanti* je, usprkos toga što su ispred i iza kamere imali neka od najuglednijih imena italijanske i svjetske kinematografije, nakon premijere dobio porazne kritike. Godine 1978. ga je Harry Medved u uvrstio u svoju knjigu *[[Pedeset najgorih filmova svih vremena]]*. Na samom snimanju su Mastroianni (koji je bio oženjen) i Dunaway otpočeli ljubavnu vezu koja će potrajati nekoliko godina.

## Uloge
* Faye Dunaway ... Julia
* Marcello Mastroianni ... Valerio
* Caroline Mortimer ... Maggie
* Karin Engh ... Griselda
* Yvonne Gilbert ... Marie
* Mirella Pamphili ... Gost na zabavi
* Esmeralda Ruspoli ... Advokatova supruga
* Enrico Simonetti ... Zabavljač
* David Archell
* Martha Buckman

## Vanjske veze
*
NCIS (sezona 7)

Sedma sezona američke policijsko-proceduralne drame NCIS je emitovana od 22. septembra 2009. do 25. maja 2010. godine na kanalu CBS. Epizoda "Kraj igre" je drugi deo epizode "Pucanj" iz serije .

## Opis

Glavna postava se nije promenila.

## Uloge
### Glavne

*Mark Harmon kao Leroj Džetro Gibs
*Michael Weatherly kao Entoni DiNozo ml.
*Cote de Pablo kao Ziva David
*Pauley Perrette kao Ebigejl Šuto
*Sean Murray kao Timoti MekGi 
*Rocky Carol kao Leon Vens 
*David McCallum kao dr. Donald Malard

### Epizodne

*Brian Dietzen kao Džejms Palmer (Epizode 1, 5-6, 8, 13, 16, 18, 20-21, 25)

## Epizode





## Vanjske veze
Per grazia ricevuta

***Per grazia ricevuta*** () je italijanska filmska komedija snimljena 1971. godine u režiji Nina Manfredija, kome je to bio režijski debi. Manfredi u filmu tumači glavni lik, mladića iz sela u oblasti Lazio čiji je život obilježio događaj koji su njegovi suseljani shvatili kao čudo. Radnja, prikazana u flashbackovima nakon pokušaja samoubistva, prikazuje njegovo nastojanje da svoj status neslužbenog sveca i katoličku vjeru pomiri sa putenim i drugim iskušenjima. Manfredi je za svoj film dobio Nagradu za najbolji debitantski rad na Kanskom festivalu.

## Uloge
* Nino Manfredi - Benedetto Parisi
* Lionel Stander - Oreste Micheli
* Delia Boccardo - Giovanna Micheli
* Paola Borboni - Immacolata
* Mario Scaccia - Priore
* Fausto Tozzi - Primario
* Mariangela Melato - Maestrina
* Tano Cimarosa - Zi'Checco
* Gastone Pescucci - Avvocato
* Alfredo Bianchini
* Enrico Concutelli
* Paolo Armeni
* Véronique Vendell - La prostituta
* Gianni Rizzo
* Pino Patti

## Reference

## Vanjske veze
*
Strategic Air Command

**Strategic Air Command** (, akr. **SAC**) je bivši odjel američkog Ministarstva obrane odnosno glavna komanda (MAJCOM) odgovorna za hladnoratovsko zapovijedanje i kontrolu nad dvije od tri komponente strateških nuklearnih snaga američke vojske (tzv. nuklearne trijade) – kopnenih strateških bombardera i interkontinentalnih balističkih raketa (ICBM). SAC je također rukovodila svim strateškim izviđačkim avionima, strateškim komandnim avionima i USAF-ovim avionima za zračnu nadopunu goriva, uključujući sve avione iz AFRC-a i ANG-a s izuzetkom modela KB-50, KC-97, HC-130 i MC-130 kojima su upravljali TAC, MAC i AFSOC. Godine 1992. SAC je raspušten tokom posthladnoratovske reorganizacije Američke ratne avijacije i njegovo ljudstvo je pridruženo ACC-u, AMC-u, PACAF-u, USAFE-u i AETC-u, dok je centralni kompleks Offutt u Nebraski postao dijelom USSTRATCOM-a.

## Vanjske veze

*  Strategic Air Command, GlobalSecurity.org
Szerelem

***Szerelem*** () je mađarski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Karolyja Makka i premijerno prikazan početkom 1971. godine. Po žanru je drama i predstavlja adaptaciju dviju pripovjetki Tibora Déryja. Radnja se događa početkom 1950-ih kada je Mađarskom vladao Rakosijev staljinistički režim. Protagonistica, čiji lik tumači Mari Törőcsik je učiteljica čijeg je muža (koga glumi Iván Darvas) uhapsila tajna policija, a koja, iako ni sama ne zna ništa o njegovoj sudbini, muževoj ostarjeloj i smrtnoj bolesnoj majci (koju glumi Lili Darvas) krivotvori pisma i priča laži o tome da on u Americi snima film.

Makk je za ulogu majke uspio dobiti Lili Darvas, jednu od najuglednijih predratnih mađarskih glumica i udovicu znamenitog pisca Ferenca Molnara koja je prije toga decenijama živjela u SAD i nastupala isključivo na teatru i televiziji. *Szerelem* je sa velikim uspjehom prikazan na Kanskom festivalu gdje je osvojio Nagradu žirija, a Lili Darvas i Törőcsik dobili posebno glumačko priznanje.

## Uloge
* Lili Darvas - Az öregasszony
* Mari Törőcsik - Luca
* Iván Darvas - János
* Erzsi Orsolya - Irén
* László Mensáros - Az orvos
* Tibor Bitskey - Feri (kao Bitskei Tibor)
* András Ambrus - Börtönőr
* József Almási - Tanár
* Zoltán Bán - Borbély
* Éva Bányai - Feriék szolgálója
* Ágnes Dávid - Feriék szolgálója
* Mária Garamszegi - Feriék szolgálója
* Alíz Halda - Tanárnő
* Magda Horváth - Kissné
* Nóra Káldi - Az öregasszony fiatalon (as Káldy Nóra)

## Vanjske veze
*
Mari Törőcsik

**Mari Törőcsik** (23. novembar 1935. - 16. april 2021.) je mađarska filmska glumica, poznata po nizu zapaženih uloga, uključujući protagonisticu filma *[[Gdje ste, gospođo Dery?]]*, a za koju je 1976. godine osvojila Nagradu za najbolju glumicu na Kanskom festivalu.

## Izabrana filmografija
* *[[Merry-Go-Round (1956 film)|Merry-Go-Round]]* (1956)
* *[[Two Confessions]]* (1957)
* *[[Iron Flower]]* (1958)
* *[[St. Peter's Umbrella (1958 film)|St. Peter's Umbrella]]* (1958)
* *[[Édes Anna]]* (1959)
* *[[Drama of the Lark]]* (1963)
* *[[The Boys of Paul Street]]* (1969)
* *[[Those Who Wear Glasses]]* (1969)
* *[[Love (1971 film)|Ljubav]]* (1971)
* *[[Trotta (film)|Trotta]]* (1971)
* *[[Cats' Play]]* (1972)
* *[[Electra, My Love]]* (1974)
* *[[Mrs. Dery Where Are You?]]* (1975)
* *[[Forbidden Relations]]* (1983)
* *[[Elsö kétszáz évem]]* (1985)
* *[[The Summer Guest]]* (1992)
* *[[Whoops (film)|Whoops]]* (1993)
* *[[The Outpost (film)|The Outpost]]* (1995, voice only)
* *[[Long Twilight]]* (1997)
* *[[Sunshine (1999 film)|Sunshine]]* (1999)
* *[[A Long Weekend in Pest and Buda]]* (2003)
* *[[Adventure (2011 film)|Adventure]]* (2011)

## Izvori

## Vanjske veze
*
Riccardo Cucciolla

**Riccardo Cucciolla** (5. septembar 1924. – 17. septembar 1999) je italijanski glumac, najpoznatiji po nizu uloga u filmovima biografske i historijske tematike. Za ulogu Nicole Sacca u filmu *[[Sacco e Vanzetti (film)|Sacco e Vanzetti]]* je 1971. osvojio Nagradu za najboljeg glumca na Kanskom festivalu. Bio je poznat i po tome što je posuđivao glas kod sinkronizacije stranih filmova.

## Vanjske veze

* 
*
Crișul Negru

**Crișul Negru** što prevedeno znači *Crni Kris* (srpskohrvatski: *Crni Kereš*, mađarski: *Fekete-Körös*) je rijeka na 
zapadu Rumunjske i krajnjem istoku Mađarske, jedna od dviju pritoka koje formiraju
rijeku Körös.

Crișul Negru je dug 168 km, od toga 20.5 km u Mađarskoj.

## Karakteristike

Crișul Negru se formira spajanjem potoka Crișul Poienii i Crișul Băiței u Transilvaniji na sjevernim obroncima Masiva Apuseni kod sela Băița (Općina Nucet) na nadmorskoj visini od 1460 m.

Od tamo teče prema zapadu, preko općina Ştei i Beiuş sve do Zerinda gdje jednim dijelom formira rumunjsko - mađarsku granicu. U Mađarskoj protiče kroz Sarkad, da bi se nešto južnije kod Gyule spajio sa Crișul Albom i formirao rijeku Körös.

Najveće pritoke Crișul Negrua su *Crişcior* (15&nbsp;km), *Tărcăiţa* (19&nbsp;km), *Finiş* (25&nbsp;km) i *Crișul Băiței* (23&nbsp;km).

Sliv rijeke velik je oko 4.645 km² i proteže se preko rumunjskog okruga Bihor (3.820 km²) i 
preko mađarske županije Békés.

## Etimologija

Ime rijeke - Crișul Negru, vodi porijeklo od dačke riječi *Krísos*, koja je značila crn, a to je dodano imenu rijeke i na 
rumunjskom kao *Negru* i mađarskom kao *Fekete*.

## Reference

## Vanjske veze
* Fekete-Körös
Hévíz

**Hévíz** (njemački: *Heuwies*) je grad na zapadu Mađarske od 4,634 stanovnika

Hévíz administrativno podpada pod Županiju Zala i poznat je kao 
termalno lječilište zbog svog istoimenog jezera koje je veliki termalni izvor.

## Geografija

Hévíz leži  udaljen 37 km jugoistočno od Zalaegerszega, i svega 8 km  sjeverozapadno od Keszthelya i 
Jezera Balaton.

## Historija

Hévíz je nastao 1946. udruživanjem naselja Hévízszentandrás i Egregy, a status grada dobio je 
1992.

Arheološkim istraživanjima provedenim početkom 1980-ih pronađeno je puno rimskih 
kovanica i drugih artefakata, pa se pretpostavlja da su još Rimljani koristili ljekovite vode njegova jezera.

Ime Hévíz je prvi put dokumentirano u povelji iz 28. marta 1328. u kojoj Veszprémski kapitul proglašava Pála Magyara od Gimesa, upraviteljem svog feuda - *Szentandrás-páh*. U opisu granica feuda navodi se mjesto koje se zove *hévíz* i to na latinskom - *ad locum vulgariter heuvyz dictum*. Pod tim se mislilo na jezero.

Lingvisti pretpostavljaju da je *hévíz* mađarska riječ, i da je značila *[[izvor]], odnosno [[termalni izvor]]*, jer je 
u tom smislu često korištena tokom srednjeg vijeka.

Hévíz je postao poznat zbog svog jezera krajem 18. vijeka, nakon što ga je posjetio Mátyás Bel, jedan od najvećih mađarskih polimata svoga vremena - 1731. i dao relativno detaljan prikaz njegovih ljekovitih karakteristika. 
Nakon njega je ljekar Ferenc Szláby proveo je i objavio 1769. - naučnu analizu njegovih voda.

Sve to je rezultiralo izgradnjom termalnog lječilišta za reumu - Szent András Reumakórház.

U izgradnji Hévíza najviše se angažirao krajem 18. vijeka grof Juraj Feštetić (mađarski: György Festetic).

## Pobratimski gradovi

* , Herbstein
* , Pfungstadt

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Hévíza''
Hévíz (jezero)

**Hévíz** (mađarski: *Hévízi-tó*) je malo jezero u Mađarskoj u samom centru grada Hévíza, poznato kao jedan od najvećih termalnih izvora na svijetu.

## Karakteristike

Jezero leži u Županiji Zala, udaljeno 8 km  sjeverozapadno od Keszthelya i Jezera Balaton.

Hévíz ima površinu od 3.5 hektara, kružnog je oblika i duboko je do 38 metara.

Termalni izvor na dnu jezera proizvodi 410 l / sek, što znači da mu se voda mijenja svaka tri dana. 
Temperatura vode na samom izvoru iznosi 38,5 °C, a temperatura na površini varira od 24 °C  zimi do 38 °C ljeti.

Vode mu odvodi istoimeni potok u Rijeku Zala, a ona u Jezero Balaton.

## Historija

Ime Hévíz je prvi put dokumentirano u povelji iz 28. marta 1328. u kojoj Veszprémski kapitul proglašava Pála Magyara od Gimesa, upraviteljem svog feuda - *Szentandrás-páh*. U opisu granica feuda navodi se mjesto koje se zove *hévíz* i to na latinskom - *ad locum vulgariter heuvyz dictum*. 
Lingvisti pretpostavlaju da je *hévíz* mađarska riječ, i da je značila *[[izvor]], odnosno [[termalni izvor]]*, jer je 
u tom smislu često korištena tokom srednjeg vijeka.

Nema dokaza koji bi upućivali na to da su se jezerske vode koristile u medicinske svrhe tokom srednjeg vijeka, ali postoji mogućnost da su njegove vode za Austrijsko-turskih ratova koristili vojnici pograničnih utvrda za lječenje gihta, kao i lokalni stanovnici za povremene kupanje.
Dokumenti iz 17. vijeka govore o melioracionim radovima izvedenim na jezeru i prokopanim kanalima po dolini, kao i izgradnji mlinova, da se iskoriste njegove odljevne vode.

Jezero Hévíz izašao iz anonimnosti tokom 18. vijeka što je vremenom dovelo do izgradnje termalnog lječilišta za reumu - Szent András Reumakórház.
Mátyás Bel, jedan od najvećih mađarskih polimata svoga vremena posjetio je jezero 1731. i dao relativno detaljan prikaz njegovih karakteristika.
Prvu naučnu analizu jezerske vode proveo je i objavio - 1769. Ferenc Szláby vodeći ljekar Županije Zala.

Tako da je do kraja tog vijeka jezero Hévíz već bilo ucrtano na nekim kartama, kao na vojnoj karti iz 1783. izrađenoj po naredbi cara Josepha II na kojoj Hévíz označen kao *vruće [[sumpor]]no jezero*, 
zajedno sa odvodnim potokom i mlinovima duž njega.

Ime Hévíz prvi put se pojavilo u nekoj knjizi 1780. i to na njemačkom u djelu Károlya Gottlieba Windischa - *Geografija Ugarskog kraljevstva*. Hévíz se također spominje u knjizi Mátyása Jánosa 
Korabinszkog - *Historija mađarske geografije* objavljenoj - 1786.

Ipak je Hévíz gotovo čitav 18. vijek bio poznat ponajviše zbog svojih mlinova, korištenje njegove ljekovite vode došlo je u prvi plan tek u posljednjim dekadama, i to zahvaljujući ulaganjima grofa Jurja Feštetića (mađarski: György Festetic) koji je podigao prve objekte u termama.

Zbog temperature i kemijskog sastava vode jezero ima specifičnu floru i faunu.

## Reference

## Vanjske veze

* The treasure of Hévíz
Keszthely

**Keszthely** čita se *Kesthelj* (hrvatski: *Kestel* ili *Monoštor*, njemački: *Kesthell*) je grad na 
zapadu Mađarske od 20,116 stanovnika

Keszthely administrativno podpada pod Županiju Zala i poznato je turističko mjesto.

## Geografija

Keszthely leži duž jugozapadne obale Jezera Balaton.

## Historija

Taj kraj uz jezero bio je naseljen još za Antike, za rimskih vremena tu se razvila - Keszthely kultura.

Današnji Keszthely je prvi put dokumentiran 1247., od 1421. ima status trgovišta, ali su mu je daljnji razvoj spriječili 
Austrijsko-turski ratovi pa nije dobio status grada, iako ga Osmanlije nikad nisu zauzele.

Ponovni razvoj mjesta počeo je u 18. vijeku, kad je izrastao u regionalni vjerski i obrazovni centar. U to vrijeme 
veliki utjecaj na razvoj mjesta imali su grofovi Feštetić  koji su imali veliki feud. Njihov član Juraj Feštetić (mađarski: György Festetic) 
( 1755.- 1819.) osnovao je agronomsku školu - *Georgikon* 1797. koja je vremenom izrasla u fakultet. 
On je značajno doprinjeo buđenju nacionalne svijesti u Mađarskoj u 19. vijeku. Danas je dio Univerziteta u Veszprému.

Keszthely se od početka 19. vijeka počeo transformirati u ladanjsko turističko mjesto, tako da je i prvi parobrod na jezeru 
nabavljen 1846.

Keszthely je 1954. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Odorheiu Secuiesc
* , Boppard
* , Hof van Twente
* , Piwniczna-Zdrój
* , Litomyšl
* , Levoča
* , Piran
* , Łańcut
* , Alanya

## Slavni sugrađani

* David Schwarz, graditelj prvog aluminijskog cepelina

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Keszthelya''
Lili Darvas

**Lili Darvas** (10. april 1902 - 21. jul 1974) bila je mađarska glumica poznata po nizu zapaženih uloga u austrijskom teatru i na Brodawayu. Porijeklom iz jevrejske porodice, karijeru je započela u domovini ulogom Julije u *[[Romeo i Julija|Romeu i Juliji]]*, a nakon što se u Njemačkoj pridružila trupi Maxa Reinhardta postala i međunarodna zvijezda. Godine 1925. se udala sa znamenitog mađarskog pisca Ferenca Molnara, sa kojim je 1938. emigrirala u SAD, gdje je nekoliko godina kasnije dobila i državljanstvo. U SAD je uglavnom nastupala na televiziji. Nekoliko godina pred smrt se nakratko vratila u domovinu gdje je imala zapaženu ulogu u filmu *[[Szerelem|Ljubav]]*.

## Literatura
* Anton Bauer u.a.: *200 Jahre „Theater in der Josefstadt“. 1788-1988*. Verlag Schroll, Wien 1988, .

## Vanjske veze

* 
* Kratka biografija na Jewish Women Encyclopedia
Mátyás Rákosi

**Mátyás Rákosi** (Ada, 14. ožujka 1892. - Gorki, 5. veljače 1971.), zloglasni mađarski komunistički diktator i političar, na čelu Mađarske od 1945. do 1956. godine.

Rodio se kao *Mátyás Rosenfeld* u mjestu Ada, tadašnja Austro-Ugarska (danas Srbija). Šesti sin židovskog trgovca, kasnije je prezirao vjeru. Služio je u austrougarskoj vojsci kad je izbio Prvi svjetski rat, te je zarobljen na istočnom bojištu. Vratio se kući, sudjelovao u komunističkoj vladi premijera Bele Kuna, a nakon njenog pada ide u Sovjetski savez, i vraća se 1924. U domovini je zatvoren, te pušten u SSSR 1940. godine da bi u Mađarsku donio revolucionarne zastave koje su ruski vojnici zarobili kod Világosa 1849. godine. U SSSR-u je vodio Kominternu te se vratio ponovno u Mađarsku a dopratila ga je Crvena armija.

Nakon dolaska komunista na vlast u Mađarskoj postao je generalni sekretar KP Mađarske. 1948. prisilio je socijaldemokrate da se spoje s komunistima i time je stvorena Mađarska radnička stranka. Napustio je sve tendencije ka demokraciji te je Mađarska postala komunistička diktatura. Opisivao se kao *"[[Staljin]]ov najbolji mađarski učenik*". Razvio je snažan kult ličnosti. Skovao je termin "salamske taktike" jer se protivnika rješavao krišku po krišku. Zatvarao je, uhićivao, pa i ubijao stvarne i zamišljene neprijatelje u staljinističkim čistkama.

U kolovozu 1952. postao je mađarski premijer, ali je ubrzo morao dati ostavku. Na njegovo mjesto dolazi Imre Nagy kojeg on napada. Mađari su poslije rata morali platiti oko 300 milijuna dolara reparacija koje su primili SSSR, Čehoslovačka i Jugoslavija. Nisu dobili novce koje je predviđao Marshallov plan, a reparacije su iznosile "između 19 i 22 % BDP-a". 1946. zabilježene su najviše stope hiperinflacije u povijesti.

U lipnju 1956. smijenjen je sa mjesta  glavnog sekretara KPM-a, a zamijenio ga je Erno Gero. Godine 1956. preselio se u SSSR, navodno zbog zdravstvene njege. Ostatak života proveo je u Kirgistanu. 1970. dobio je dozvolu za povratak kući, ali nije smio biti politički aktivan. Odbio je ponudu, umrijevši u mjestu Gorki 1971. godine. Tijelo mu je vraćeno kući i pokopano u Budimpešti.
Letenye

**Letenye** čita se *Letenje* (hrvatski: *Letinja*, slovenski: *Letina*) je pogranični grad na 
zapadu Mađarske od 4,157 stanovnika

Letenye administrativno podpada pod Županiju Zala.

## Geografija

Letenye leži nedaleko od granice sa Hrvatskom, jugozapadno od grada protiče rijeka Mura, 
koja formira granicu, a preko puta leži Prelog.

Pored grada prolazi mađarski autoput M7 koji se nadovezuje na hrvatsku Autocestu A4.

## Historija

Letenye je prvi put dokumentirano 1314. pod imenom Letnye, a ono je bilo slavenskog porijekla i znači ljeto.

Letenye je 1989. dobilo status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Conselice
* , Prelog
* , Prinzersdorf

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Letenyea''
Lenti

**Lenti** (slovenski: *Lentiba*, njemački: *Nempthy*) je grad na 
zapadu Mađarske od 7,828 stanovnika

Lenti administrativno podpada pod Županiju Zala.

## Geografija

Lenti leži nedaleko od granice sa Slovenijom, udaljen svega 13 km od Lendave.

## Historija

Lenti je prvi put dokumentiran 1237. kao *Nempthy*, od 1381. ima status trgovišta, u to vrijeme bio je poznat po zamku 
kog su Osmanlije više puta opsjedale ali ga nikad nisu zauzele.

Nakon Austrijsko-turskih ratova postao je  feud Esterházya, pa je opao brojem stanovnika zbog tog mu je 1768.
oduzet status grada.

Lenti se 1965. spojio sa Mumortom, a nakon tog 1977. i sa Lentiszombathelijem, tako da je 1978. ponovno dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Lendava
* , Bad Radkersburg
* , Mursko Središće

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Lentia''
The Go-Between (razvrstavanje)

'''''The Go-Between''''' () je roman engleskog književnika L. P. Hartleya iz 1953. godine koji je ekraniziran dva puta:

*''The Go-Between'' (film), britanski igrani film, rež. Joseph Losey
*''The Go-Between'' (TV film), britanski TV-film u produkciji BBC-ja, ul. Jim Broadbent
The Go-Between (film)

***The Go-Between*** (), u Jugoslaviji prikazan pod naslovom ***Ljubavni glasnik***, je britanski igrani film snimljen 1971. godine u režiji Josepha Loseya. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana L. P. Hartleya. Okvirni zaplet prikazuje kako se ostarjeli protagonist (čiji lik tumači Michael Redgrave) prisjeća kako je kao dječak (kada ga glumi Dominic Guard) godine 1900. ljetne praznike na imanju svog aristokratskog školskog druga te, sticajem okolnosti, sudjelovao u razmjenjivanju poruka između prijateljeve starije sestre (koju glumi Julie Christie) i siromašnog zakupca (čiji lik tumači Alan Bates), koji je sa njom održavao zabranjenu ljubavnu vezu.

*The Go-Between*, jedan od najpopularnijih romana engleske književnosti 20. vijeka, se nastojao ekranizirati još od 1950-ih, kada je projekt započeo znameniti producent Alexander Korda. Na kraju je to uspjelo Loseyu, koji je za scenarista angažirao uglednog dramatičara Harolda Pintera, sa kojim je bio surađivao na filmovima *[[The Servant]]* i *[[Accident (film, 1967)|Accident]]*. Prilikom snimanja su korištene autentične lokacije u Norfolku, gdje se odigrava radnja.

Film je svoju premijeru imao na Kanskom festivalu gdje je trijumfirao, osvojivši Zlatnu palmu. Kasniji su kritičari tvrdili da je u mnogo čemu predstavljao vrhunac karijere za Loseya, Pintera i brojne glumce i članove ekipe. Film je imao uspjeha i kod publike, a naslovna muzička tema *I Still See You* francuskog kompozitora Michela Legranda je postala veliki hit i doživjela brojne pop obrade.

Godine 2015. je snimljen istoimeni remake u obliku BBC-jevog TV filma.

## Glavne uloge

* Julie Christie ... Marian Maudsley (Lady Trimingham)
* Edward Fox ... Hugh Trimingham
* Alan Bates ... Ted Burgess
* Margaret Leighton ... Mrs. Maudsley
* Michael Redgrave ... stariji Leo Colston
* Dominic Guard ... mladi Leo Colston
* Michael Gough ... Mr. Maudsley
* Richard Gibson ... Marcus Maudsley
* Simon Hume-Kendall ... Denys
* Roger Lloyd-Pack ... Charles
* Ellie Nicol-Hilton ... Harriet
* Amaryllis Garnett ... Kate

## Reference

## Literatura
* Hartop, Christopher (2011). ''Norfolk Summer: Making The Go-Between''.  Cambridge: John Adamson. .

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* HaroldPinter.org: ''Films by Harold Pinter - The Go Between''
21. berlinski filmski festival

**Berlinski međunarodni filmski festival 1971.** () je bilo dvadesetprvo po redu izdanje Berlinskog filmskog festivala (Berlinale), koje se održalo od 25. juna do 6. jula 1971. godine u tadašnjem Zapadnom Berlinu. Organizatori su uložili napor da se izbjegne skandal, odnosno kontroverze oko "primjerenog" sadržaja, kojim je neslavno završen prethodni festival, pa je zbog toga uveden poseban program Međunarodni forum mladih 
filmova () koji nisu bili u službenom natjecanju.

Zlatni medvjed je osvojio *[[Vrt Finzi-Continijevih (film)|Vrt Finzi-Continijevih]]*, drama italijanskog veterana Vittorija De Sice. Tadašnju Jugoslaviju je u programu predstavljao film *[[Rdeče klasje]]* Živojina Pavlovića.

## Nagrade
Žiri je dodijelio sljedeće nagrade:
* Zlatni medvjed: *[[The Garden of the Finzi-Continis (film)|Il giardino dei Finzi-Contini]]*, rež. Vittorio De Sica
* Srebrni medvjed za najbolju glumicu: 
** Simone Signoret u  *[[Le Chat (film)|Le Chat]]*
** Shirley MacLaine u *[[Desperate Characters]]*
* Srebrni medvjed za najboljeg glumca: Jean Gabin u *[[Le Chat (film)|Le Chat]]*
* Srebrni medvjed za posebno dostignuće :
** Ragnar Lasse-Henriksen za *[[Love Is War (film)|Love Is War]]*
** Frank D. Gilroy za *[[Desperate Characters]]*
* Srebrni medvjed izvanredne nagrade žirija: *[[The Decameron (1971 film)|Il Decameron]]*, reć. Pier Paolo Pasolini
* Poseban spomen: *[[Ang.: Lone]]*, rež. Franz Ernst

## Reference

## Vanjske veze
* Berlin International Film Festival 1971
*1971 Berlin International Film Festival 
*Berlin International Film Festival:1971  at Internet Movie Database
Paula Fox

**Paula Fox** (22. april 1923 - ) je američka književnica, najpoznatija po romanima za djecu, a za koje je 1978. dobila prestižnu međunarodnu Nagradu Hans Christian Andersen.

## Djela

### Knjige zta djecu
* 1966 *Maurice's Room* (ilustracije: Ingrid Fetz)
* 1967 *How Many Miles to Babylon?* (ilus. Paul Giovanopoulos)
* 1967 *A Likely Place* (ilus. Edward Ardizzone)
* 1968 *Dear Prosper* (ilus. Steve McLachlin)
* 1968 *The Stone-Faced Boy* (ilus. Donald A. Mackay)
* 1969 *Hungry Fred* (ilus. Rosemary Wells)
* 1969 *The King's Falcon* (ilus. Eros Keith)
* 1969 *Portrait of Ivan* (ilus. Saul Lambert)
* 1970 *Blowfish Live in the Sea*
* 1973 *Good Ethan* (ilus. Arnold Lobel)
* 1974 *[[The Slave Dancer]]* (ilus. Eros Keith)
* 1978 *The Little Swineherd and Other Tales* (ilus. Robert Byrd na izdanju iz 1996.godine)
* 1980 *A Place Apart*
* 1984 *One-Eyed Cat*
* 1986 *The Moonlight Man* 
* 1987 *Lily and the Lost Boy* (također pod naslovom *The Lost Boy*) 
* 1988 *The Village by the Sea* (također pod naslovom *In a Place of Darkness*)
* 1991 *[[Monkey Island (knjiga)|Monkey Island]]*
* 1993 *Western Wind*
* 1995 *The Eagle Kite* (također pod naslovom *The Gathering Darkness*)
* 1997 *Radiance Descending*
* 1999 *Amzat and His Brothers: Three Italian Tales*

### Memoari
* 2001 *Borrowed Finery*
* 2005 *The Coldest Winter: A Stringer in Liberated Europe*

### Beletristika za odrasle
* 1967 *Poor George*
* 1970 *[[Desperate Characters (roman)|Desperate Characters]]*
* 1972 *The Western Coast*
* 1976 *[[The Widow’s Children|The Widow's Children]]*
* 1984 *A Servant's Tale*
* 1990 *The God of Nightmares*
* 2011 *News from the World: Stories and Essays*

## Napomene

## Reference

## Vanjske veze
* Paula Fox  at Boyds Mills Press
;Intervjui
* .
* Interview by Ramona Koval for The Book Show on ABC Radio National (July 29, 2004).
* Interview with short biography by Jesse Lichtenstein for *[[Loggernaut]]* (no date)
* The Rumpus Long Interview with Paula Fox by Greg Gerke (January 24, 2010)
Desperate Characters (roman)

***Desperate Characters*** () je roman američke književnice Paule Fox objavljen 1970. godine. Protagonisti su Sophie i Otto Bentwood, sredovječni i relativno situiarni par koji pripada srednjoj klasi i živi u njujorškom kvartu Brooklyn Heights. Radnja prikazuje kako se suočavaju sa egzistencijalnom krizom, nedostatkom djece i osjećaja jedno prema drugom, ali i sve većom paranojom izazvanom naglim porastom kriminala u tadašnjem New Yorku.

Roman je sljedeće godine adaptiran u istoimeni igrani film sa Shirley MacLaine i Kennethom Marsom u glavnim ulogama.

## Vanjske veze
* .
* .
Desperate Characters

***Desperate Characters*** () je američki igrani film snimljen u režiji Franka D. Gilroya. Po žanru je drama i predstavlja adaptaciju istoimenog romana Paule Fox. Protagonisti, koje tumače Shirley MacLaine i Kenneth Mars su Sophie i Otto Bentwood, relativno situirani sredovječni par iz srednje klase koji živi u njujorškoj četvrti Brooklyn Heights. Radnja prikazuje kako se suočava sa egzistencijalnom krizom, nedostatkom djece i međusobne ljubavi, ali i sve većom paranojom uzrokovanom porastom kriminala na njujorškim ulicama. *Desperate Characters*. Film je snimljen zahvaljujući britanskom TV-producentu Sir Lewu Gradeu za koga je MacLaine tada snimala televizijski sitkom *[[Shirley's World]]*; ona ga je pri tome zamolila da financira projekt, pri čemu je pristala na minimalni honorar i postotak od profita. Film je prikazan na Berlinskom filmskom festivalu gdje je MacLaine osvojila Srebrni medvjed za najbolju glumicu. Kritičari mu, međutim, nisu bili skloni, zamjerajući mu preveliku hermetičnost i teatralnost.

## Uloge
* Shirley MacLaine ... Sophie Bentwood 
* Kenneth Mars ... Otto Bentwood 
* Sada Thompson ... Claire 
* Gerald S. O'Loughlin ... Charlie

## Reference

## Vanjske veze
* ''Desperate Characters'' at the Internet Movie Database
Borbeni raspored u bitci kod Visa

## Napomene

## Bibliografija
* Felice Venosta, *[http://books.google.it/books/about/Custoza_e_Lissa.html?id=gykoAAAAYAAJ Custoza e Lissa, fatti delle guerra italiana del 1866]*, izdavač Carlo Barbini, Milano 1866.
* Felice Venosta, *[http://books.google.it/books/about/Storia_aneddotica_della_campagne_d_Itali.html?id=3E8pAAAAYAAJ Storia aneddotica della campagna d'Italia del 1866]*, izdavač Francesco Pagolini, Milano 1866.
* *[http://books.google.it/books/about/La_campagna_del_1866_in_Italia.html?id=6yUIAQAAIAAJ La campagna del 1866 in Italia]*, izdavač G.Cassone, Torino/Firenze 1866 (preuzeto iz "Rivista Militare Italiana", godina XI, svezak IV)
* *[http://books.google.it/books?id=B30KAAAAIAAJ Die Operationen der Österreichische Marine ... und die Seeschlacht bei Lissa]*, Wien 1866.
* 
* *[http://books.google.it/books/about/La_campagna_del_1866_in_Italia.html?id=KykBAAAAQAAJ La campagna del 1866 in Italia]*, Historijska sekcija Corpo di stato maggiore, Roma 1875.
* Ermanno Martino, *Lissa 1866: Perché?*, u *Storia Militare*, dva dijela, prvi dio u broju 214., jul 2011., str. 4.-21., drugi dio u broju 215., august 2011., str. 54.-67.
*
The Go-Between

***The Go-Between*** () je roman britanskog književnika L. P. Hartleya objavljen 1953. godine. Protagonist je ostarjeli Leo Colston koji, prebirući po svojim stvarima, pronađe svoj dnevnik te se počne prisjećati događaja koji su se zbili 1900. godine kada je kao 13-godišnji dječak proveo ljetne praznike kao gost porodice svog aristokratskog školskog druga Marcusa Maudsleya. Radnja prikazuje kako sticajem okolnosti postaje glasnik koji prenosi pisma između Marcusove starije sestre Marian i Teda Burgessa, siromašnog zakupca Maudsleyih, koji sa njom održava tajnu ljubavnu vezu.

*The Go-Between*, koji se bavio temama nostalgije i klasnih razlika, je postao najpoznatiji i najuspješniji od svih Harleyevih romana. Riječi sa kojima počinje: "Prošlost je strana zemlja. Tamo stvari rade drukčije." je sa vremenom postala jedna od najčešće korištenih uzrečica na engleskom govornom području. Roman je postao predmetom nekoliko scenskih adaptacija, od kojih je najpoznatiji istoimeni igrani film Josepha Loseya iz 1971. godine.

## Vanjske veze
*
I girasoli (film)

***I girasoli*** () je italijansko-francusko-sovjetski film snimljen 1970. u režiji Vittorija De Sice. Po žanru je drama, a protagonistica, čiji lik tumači Sophia Loren, je Italijanka čiji je muž (koga tumači Marcello Mastroianni) za vrijeme Drugog svjetskog rata bio mobiliziran u vojsku i poslan na Istočni front gdje mu se izgubio svaki trag. Radnja prikazuje kako ona, godinama nakon rata, odlučna da pronađe što se dogodilo, odlazi u SSSR gdje je čeka veliko iznenađenje. Film je producirao Carlo Ponti, muž Sophije Loren, a ulozi protagonističine bebe se našao njihov sin Carlo Ponti Jr.

## Uloge
* Sophia Loren – Giovanna
* Marcello Mastroianni – Antonio
* Ljudmila Saveljeva – Maša (Maria)
* Galina Andreyeva – Valentina, sovjetska službenica
* Anna Carena – Antoniova majka
* Germano Longo – Ettore
* Nadja Čeredničeko – Žena u polju suncokreta
* Glauco Onorato – Vojnik povratnik
* Silvano Tranquilli – Italijanski radnik u Rusiji
* Marisa Traversi – Prostitutka
* Gunars Cilinskis – Službenik ruskog ministarstva
* Carlo Ponti, Jr. – Giovannina beba
* Pippo Starnazza – Italijanski službenik
* Dino Peretti
* Giorgio Basso

## Vanjske veze
*
Giuochi particolari

***Giuochi particolari*** () je italijansko-francuski igrani film snimljen 1970. godine u režiji Franca Indovine. Protagonist, koga tumači Marcello Mastroianni, je muž koji, suočen sa monotonijom bračnog života, odluči svojoj supruzi (čiji lik tumači Virna Lisi) pronaći ljubavnika (koga tumači Timothy Dalton).
 
## Uloge
* Timothy Dalton - Mark
* Virna Lisi - Claude
* Marcello Mastroianni - Sandro
* John Serret
* Aram Stephan

## Vanjske veze
*
La moglie del prete

***La moglie del prete*** () je italijanska filmska komedija snimljena 1970. u režija Dina Risija. Protagonistica, čiji lik tumači Sophia Loren, je pjevačica koja zbog nesretne ljubavi pokuša samoubistvo, a kojoj život spasi katolički svećenik (čiji lik tumači Marcello Mastroianni) koji je dežurao na telefonskoj liniji za psihološku pomoć. Radnja pokazi kako se ona zaljubi u svog spasitelja, te kako ni on prema njoj nije ravnodušan, ali njihovoj budućnosti problem predstavlja svećenički celibat.

## Uloge
* Sophia Loren ... Valeria Billi
* Marcello Mastroianni ... Don Mario Carlesi
* Venantino Venantini ... Maurizio
* Gino Cavalieri ... Don Filippo
* Giuseppe Maffioli ... Davide Librette
* Pippo Starnazza ... Valerijin otac
* Miranda Campa ... Valerijina majka
* Dana Ghia ... Lucia

## Vanjske veze
* 
* Scheda La moglie del prete su Mymovies.it http://www.mymovies.it/dizionario/recensione.asp?id=15226
Love is war

***Love is war*** () je norveški igrani film snimljen 1970. godine u režiji Lassea Henriksena. Po žanru je drama, a predstavlja adaptaciju romana Johana Borgena. Protagonist, čiji lik tumači Ole-Jørgen Nilsen, je muškarac koji se prilikom posjeta botaničkom vrtu počne prisjećati ljubavne veze sa ženom (čiji čik tumači Yvonne Ingdal). *Love is war* je 1971. prikazan na Berlinskom filmskom festivalu gdje je Henriksen osvojio specijalni Srebrni medvjed.

## Uloge
* Yvonne Ingdal – Gro
* Ole-Jørgen Nilsen – Espen
* Per Oscarsson – Mann med ønskekvist
* Jarl Strømsborg – Espen som barn
* Vibeke Løkkeberg – Espens mor
* Tor Stokke – Espens far
* Majken Kruse – Naken jente i vinduet
* Bonne Gauguin – Gros mor
* Per Tofte – Fiolinist
* Alf Malland – Doktor
* Jack Fjeldstad

## Vanjske veze
*
**[http://www.filmweb.no/film/article247143.ece Love is war]* na Filmwebu
Le Chat (roman)

***Le Chat*** () je roman belgijskog pisca Georgesa Simenona objavljen u Francuskoj 1967. godine. Protagonisti su starački bračni par koji su se tokom godina braka toliko zamrzili da komuniciraju jedino preko poruka na ceduljama i jedni drugima ubijaju kućne ljubimce. Radnja prikazuje kako na kraju ipak shvate da ne mogu živjeti jedno bez drugog. Simenon je roman napisao izuzetno brzo, ali su kasniji kritičari špekulirali da je za radnju pronašao inspiraciju u vlastitoj biografiji, odnosno kompliciranom odnosu sa majkom.

Godine 1971. je po njemu snimljen istoimeni film sa Simone Signoret i Jeanom Gabinom u glavnim ulogama. 2007. je u Njemačkoj snimljen TV-film pod naslovom *Die Katze*.
Crișul Alb

**Crișul Alb** što prevedeno znači *Bijeli Kris* (srpskohrvatski: *Beli Kereš*, mađarski: *Fehér-Körös*) je rijeka na 
zapadu Rumunjske i krajnjem istoku Mađarske, jedna od dviju pritoka koje formiraju
rijeku Körös.

Crișul Alb je dug 235,7 km, od toga 9,8 km u Mađarskoj.

## Karakteristike

Crișul Alb izvire u Masivu Apuseni u Transilvaniji na  
nadmorskoj visini od 900 m.

Od tamo teče prema zapadu, preko teritorija općina i gradova; Brad, Ineu i Chişineu-Criş.
Nakon tog ulazi u Mađarsku granicu u Županiju Békés da bi se nešto južnije kod Gyule spajio sa Crișul Negruom i formirao rijeku Körös.

Sliv rijeke velik je oko 4.275 km², od toga 235,7 u Mađarskoj i proteže se preko rumunjskih okruga Hunedoara i Arad i preko mađarske županije Békés.

## Reference

## Vanjske veze
* Fehér-Körös
Zalaszentgrót

**Zalaszentgrót** čita se *Zalasentgrot* je grad na zapadu Mađarske od 6,552 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Zala.

## Geografija

Zalaszentgrót leži duž Rijeke Zale, udaljen 35 km sjeverno od Keszthelya i Jezera Balaton.

## Historija

Zalaszentgrót je prvi put dokumentiran 1299. zbog dvorca.

Za Austrijsko-turskih ratovo od 1550. doživio je više osmanskih napada, pa mu je dvorac pretvoren u zamak. Od 1830. ima status trgovišta.

Zalaszentgrót je 1984. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Germersheim

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Zalaszentgróta''
Pacsa

**Pacsa** čita se *Pača*  je gradić na zapadu Mađarske od 1,630 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Zala.

## Geografija

Pacsa leži udaljena 26 km zapadno od Keszthelya i Jezera Balaton.

## Historija

Pacsa je prvi put dokumentirana 1256. u vezi nekih sporova oko kmetova. 
Za Austrijsko-turskih ratova Osmanlije su 1570. zuzeli Pacsu, ali je već 1590. oslobođena 
Dugo vremena bila je feud Esterházya, koji su podigli puno objekata, među njima i svoju palaču.
Pacsa je 2009. dobila status grada.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Pacsa''
Zalakaros

**Zalakaros** čita se *Zalakaroš* je gradić na zapadu Mađarske od 1,936 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Zala i poznat je po svojim termama.

## Geografija

Zalakaros leži nešto južnije od Jezera Kis-Balaton, udaljen 15 km sjeverno od Nagykanizse.

## Historija

Zalakaros je prvi put dokumentiran 1254. kao *Korus*.
Za Austrijsko-turskih ratova zauzele su ga Osmanlije.

Tokom 18. vijeka izrastao je u trgovište, ali je pravi razvoj doživio tek krajem 19. vijeka kad se gradila željeznica i poduzeti meliracioni radovi na isušivanju močvara..

Termalni izvor je otkriven 1962. pa su izgrađene terme, odtad se Zalakaros transformirao u turističko-lječilišni centar.

Zalakaros je 1997. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Puchheim
* , Asperhofen

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Zalakarosa''
Kis-Balaton

**Kis-Balaton** prevedeno *Mali Balaton* je ime za više jezera (od tog dva veća) odnosno za močvaru koja je dio 
Jezera Balaton u Mađarskoj.

## Karakteristike

Kis-Balaton leži u Županiji Zala, udaljen nekih 5-6 km južno od Jezera Balaton. Ima površinu 
od 1.870 hektara.

Vode mu donosi i odnosi Rijeka Zala u Jezero Balaton.

Gotovo sve do kraja 18. vijeka Kis-Balaton je bio zaljev u Jezeru Balaton, i imao važnu ulogu kao mjesto gdje je Rijeka Zala polagala svoje sedimente. 
Kis-Balaton počeo je od sredine 20. vijeka gubiti svoju funkciju filtera, zbog brojnih ljudskih intervencija, kao što je bila izgradnja odvodnog kanala Sió 1864., regulacija korita Zale i izgradnja brana i nasipa za zaštitu od poplava početkom 20. vijeka. Fluktuacija razine vode koja je prije iznosila i do 5-6 metara, postala je znatno manja, kao i opasnost od poplava.

Prije tih intervencija teritorij močvare obrasle trskom bio je puno veći, danas je velik dio obale Kis-Balatona suh, preostala su dva veća jezera **Vörs** i **Zalavár**, uz teritorij od 1.400 hektara pokriven trskom, ali Kis-Balaton više nema funkciju filtera za vode Zale.

Kao rezultat svih tih intervencija, danas Rijeka Zala direktno nanosi svoje sedimente u Balaton u Zaljev Keszthely. Zbog tog je opao kvalitet vode u jezeru, pojavile su se alge i gotovo da se više nemože kupati.

Kako bi se izbjegla ekološka katastrofa stručnjaci su izradili plan za izgradnju Sistema Kis-Balaton, njegova osnovna misao vodilja da 
ponovno dobije funkciju koju je imao prije 200 godina, kao filter za vode Zale.

Za rimskih vremena Balaton je bio jedinstveno jezero, pa se njime moglo ploviti i puno južnije nego gdje danas leži Kis-Balaton. Vremenom je Rijeka Zala nanjela toliko aluvijalnog materijala, da je zatrpala 
svoju deltu i čitav niski jugozapadni dio jezera pretvorila u ogromnu močvaru.

Svoj današnji izgled Kis-Balaton počeo je dobijati nakon 1818. kad su počeli meliracioni radovi na regulaciji korita Rijeke Zala i isušivanje močvara izgradnjom brojnih odvodnih kanala. Zbog tog je razina vode u jezeru opala za 3 do 4 metra, pa se Kis-Balaton odvojio od Balatona.
Nakon tog je 1886. nastavljeno sa kanaliziranjem Zale, a 1926. nastavljeni su radovi na samom ušću izgradnjom novih kanala i nasipa.
## Reference

## Vanjske veze

* ''History''
Zalalövő

**Zalalövő** čita se *Zalaleve* je grad na zapadu Mađarske od 3,027 stanovnika, koje administrativno podpada pod Županiju Zala.

## Geografija

Zalalövő leži na Rijeci Zali udaljeno 23 km zapadno od Zalaegerszega.

## Historija

Za rimskih vremena tu se nalazilo naselje - **Municipium Aelium Salla**.

Zalalövő je sve do sredine 20. vijeka bilo selo, a tek 2000. dobilo je status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Oberaich
* , Chibed
* , Farra d'Isonzo
* , Savignano sul Panaro

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Zalalövőa''
Le Chat (film)

***Le Chat*** () je francusko-italijanski igrani film snimljen 1971. godine u režiji Pierrea Granier-Deferrea. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Georgesa Simenona. Protagonisti, koje tumače Jean Gabin i Simone Signoret, su ostarjeli bračni par koji se više ne podnose i koji su spremni jednim drugima ubijati kućne ljubimce. Radnja prikazuje kako na kraju spoznaju kako ipak ne mogu živjeti jedno bez drugog. Film je prikazan na Berlinskom festivalu gdje su i Gabin i Signoret osvojili Srebrni medvjed za svoje uloge.

## Uloge

## Izvori

## Vanjske veze
* 
*
Ajak (Mađarska)

**Ajak** je grad na sjeveroistoku Mađarske od 3,730 stanovnika

Ajak administrativno podpada pod Županiju Szabolcs-Szatmár-Bereg.

## Geografija

Ajak leži u slivu rijeke Tise udaljen 6 km južno od grada Kisvárde, na magistralnom putu **E 573** za Ukrajinu.

## Historija

Ajak je prvi put dokumentiran 1270. pod imenom *Ayac*.
Kraljevi Bela IV. i István V. naselili su tokom 13. vijeka tu Kumane koji su se vremenom asimilirali u Mađare.
Za Austrijsko-turskih ratova taj kraj je opustio pa je nanovo koloniziran ljudima iz Slovačke.

Ponovni razvoj mjesta počeo je od kraja 18. vijeka, kad je izrastao u centar sadnje duhana.
Ajak je 2013. dobio status grada.

## Pobratimski gradovi

* , Lupeni
* , Velika Dobronj
* , Čjerna nad Tisou
* , Hyzne

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Ajaka''
Muhamed Zulić

**Muhamed Zulić** (5. srpnja 1928 - 16. listopada 2008) bio je hrvatski političar, koji je od 1991. do 1992. služio kao ministar u vladi Franje Gregurića, poznat i kao jedini hrvatski ministar koji je bio zarobljen za vrijeme rata u Hrvatskoj.

Rođen je u mjestu Orašac kraj Bihaća. Kao adolescent je sa obitelji 1941. godine nakon izbijanja ratnih sukoba zajedno s obitelji pobjegao u Zagreb gdje će provesti ostatak života.

U ljeto 1991. je kao član HDZ ušao u Gregurićevu vladu. U jesen iste godine su ga na Banovini zarobili pobunjeni Srbi i držali u zarobljeništvu 25 dana. Godine 1992. je na izborima izabran za zastupnika u Hrvatski sabor.  

## Vanjske veze
*Biografija na portalu Večernjeg lista
Slavko Degoricija

**Slavko Degoricija** (Kompolje kod Otočca, 18. travnja 1931 - 20. studenoga 2021., Zagreb) je hrvatski političari, poznat kao jedan od osnivača HDZ i po važnoj ulozi na počecima rata u Hrvatskoj.

Školovao se za učitelja, a političku karijeru je započeo u FNR Jugoslaviji kao član Saveza komunista, gdje se kao član Kotarskog komiteta SKH u Kutini istakao istraživanjem povijesne građe na temelju koje je izdao knjigu *Fragmenti NOB-a u Moslavini*. Godine 1970. je diplomirao povijest na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Njegovo članstvo u Matici Hrvatskoj i sudjelovanje u Hrvatskom proljeću je 1971. dovelo do kraja političke karijere, odnosno izbacivanja iz Partije. 1973. je u Zagrebu uspio naći posao u Auto moto savezu Hrvatske, a 1986. i u Saobraćajnom centru.

Tamo je 17. lipnja 1989. sudjelovao na osnivačkoj skupštini HDZ, a na Prvom općem saboru početkom 1990. je izabran za predsjednika Izvršnog odbora stranke. Na prvim višestranačkim izborima je izabran za zastupnika u Hrvatskom saboru, a 30. svibnja, kada se prvi saziv konstituirao i za predsjednika Vijeća općina, uz istovremeno predsjedanje Klubom zastupnika. Nakon izbijanja Balvan revolucije je odlazio u krajeve sa srpskom većinom i vodio pregovore s lokalnim čelnicima nastojeći spriječiti eskalaciju sukoba. 1991. godine je u Manolićevoj vladi imenovan za zamjenika ministra unutarnjih poslova. Kasnije je vodio pregovore i s JNA, kao i predstavnicima međunarodnih organizacija. Godine 1992. je na izborima ponovno kao član HDZ izabran u Sabor, gdje je predsjedao Odborom za gospodarstvo, razvoj i obnovu.

Kada je 1993. unutar HDZ, zbog razilaženja u odnosu prema BiH, došlo do sukoba između *tvrde* frakcije ministra obrane Gojka Šuška i *meke* frakcije koju su vodili Stjepan Mesić i Josip Manolić, Degoricija se priključio potonjima. Godine 1994. je sudjelovao u neuspjelom pokušaju da se stvori nova većina u Saboru, a nakon čega je izašao iz HDZ i postao član novoosnovanih Hrvatskih nezavisnih demokrata (HND). Kada se HND zajedno s Mesićem priključio Hrvatskoj narodnoj stranci, Degoricija se povukao iz politike.

Slavko Degoricija umro je u subotu, 20. studenoga 2021, u Zagrebu nakon kratke i teške bolesti u 91. godini

## Bibliografija
* Fragmenti NOB-a u Moslavini, 1959. godine
* Zbornik Moslavine, 1967. godine
* Tito u Moslavini, 1969. godine
* Nije bilo uzalud, 2008. godine