Budnost (budizam)

**Budnost** ili **buđenje** (takođe *budinstvo*; pali, sanskrt: बोधि ***bodhi***, od *budh* - buditi) je krajnji cilj u budizmu. Probuđenje se opisuje kao oslobađanje uma uklanjanjem nečistoća, uz pomoć mudrosti uvida.

Kada neko, kao rezultat praktikovanja Budinog učenja, potpuno prepozna prolaznost, nedovoljnost i nesuštastenost svih uslovljenih stvari, kaže se da je probuđen ili da je postigao probuđenje. Po automatizmu, taj uvid donosi radikalnu promenu u iskustvu i ponašanju. Frustracija, napetost i strah bivaju zamenjeni mirom i radošću. Osoba koja je probuđena naziva se ili Budom ili arahatom.

Zen budisti smatraju da svi ljudi već imaju "budinu prirodu", te je traganje za probuđenjem »*jahanje magarca u potrazi za magarcem*«.

Probuđeno stanje se takođe često naziva nirvana.

## Etimologija

Sanskritska reč *bodhi* je aprstraktna imenica nastala od korena **budh-* (u značenju buditi, budan), što je povezano sa rečima *bodhati*, *budhyate* (sanskrit) i *bujjhati* (pali). Od reči *bodhi* je nastala i reč *sambodhi* (samobuđenje).

Od sanskritskog izraza *sambodhi* izveden je japanski budistički termin za buđenje, satori.

## Faktori probuđenja

Buda je označio sedam glavnih psiholoških stanja koja pomažu u razumevanju stvarnosti, i nazvao ih sedam činilaca probuđenja (*[[Bojjhanga|satta bojjhaṅgā]]*). To su:
* svesnost (*[[Svesnost (budizam)|sati]]*), 
* istraživanje pojava (*[[dhamma vicaya]]*), 
* energija (*[[viriya]]*), 
* radost (*[[pīti]]*), 
* smirenost (*[[passaddhi]]*), 
* sabranost (*[[samādhi]]*) i 
* spokoj (*[[upekkhā]]*).

Svesnost omogućuje da uočimo pojave i istražimo njihove osobine. Radost "dodaje krila našim duhovnim stremljenjima", tako da ono nije samo neprekidna borba. Smirenost obezbeđuje održavanje ravnoteže dok prolazimo neizbežne uspone i padove. Sabranost drži pažnju i energiju usredsređenom, da ne skrećemo s puta. Konačno, spokoj smiruje ometajuće misli i emocije, čineći tako um jasnim, a meditaciju lakšom.

## Dostizanje budnosti

### Postupno buđenje

Buda je čitav budistički put opisivao kao postepen trening, korak po korak, koji u jednom govoru poredi sa obalom koja nije strma, već se blago spušta u okean:

Čan učitelj Linči Jihuan je govorio da se budnosti postiže nedelanjem:

### Naglo buđenje

Početkom 5. veka, kineski budistički monah i filozof Tao-šeng je razvio teoriju da se budinstvo postiže naglim probuđenjem. Ta teorija je razvijena kao protivnost drugoj, teoriji postepenog postizanja, po kojoj se budnost postiže samo postepenim pribiranjem znanja i prakse. Tao-šeng je tvrdio da svako svesno biće poseduje budinsku prirodu, samo što ne shvata da je ima. Zato je nužno da najpre shvati da prvobitno u sebi ima budinsku prirodu, a potom da, učenjem i praksom, „sagleda“ vlastitu budinsku prirodu. To „sagledavanje“ javlja se kao naglo prosvetljenje, jer se budinska priroda ne može deliti; stoga je čovek sagledava kao celinu ili je uopšte ne sagledava.

Zastupnici naglog buđenja, Tao-šeng i Hsije Ling-jin, nisu poricali važnost znanja i prakse, ali su tvrdili da je njihovo pribiranje, ma koliko bilo veliko, samo neka vrsta pripremnog rada koji je po sebi nedovoljan da se ikad postigne budnost. Takvo postignuće je trenutan čin, poput skoka preko dubokog ambisa. Čovek ili uspešno preskoči, u kom slučaju stiže na drugu stranu i tako postigne budnost u celosti, ili ne uspe u skoku, u kom slučaju ostaje kao što je bio. Ne postoje međukoraci. Ideja naglog buđenja je postala posebno uticajna u zen budizmu.

Zen budisti smatraju da negovanje uma, ma koliko dugotrajno, samo nekom vrstom pripremnog rada. Da bi se postigla budnost, ovo kultivisanje se mora okončati naglim probuđenjem, uporedivim sa preskakanjem provalije. Kada učenik stigne do ivice, tada mu učitelj može najviše pomoći. Na tom stupnju čan učitelji su upražnjavali metod »štapa ili vike«. Čan književnost izeštava o mnogim slučajevima da učitelj učenika, pošto mu je zadao neki problem, iznenada obaspe udarcima štapa ili drekom. Navode, ako se to učini u pravom trenutku, plod će biti učenikovo probuđenje.

## Vrste probuđenika

U budističkoj tradiciji se smatra da ima tri vrste bodhija (probuđenika):
* Budin učenik ili slušalac
* izdvojeni probuđenik (*pačeka-buda*), što se dostiže nezavisno
* bodhi univerzalni buda (*sama-sam-buda*), što se stiče nezavisno, ali se i objavljuje drugima.

## Opisi probuđenja

Kineski č'an učitelji često nazivaju probuđenje „viđenjem Tao-a“. Oni to opisuju kao stanje u kom »*znanje i istina postaju nerazlučivi, predmeti i duh oblikuju jednu celinu i nestaje razlika između onog koji doživljava i doživljenog*«. Probuđen čovek napušta obično znanje, koje pravi razliku između saznavaoca i predmeta saznanja. No, on nije bez znanja, jer se njegovo stanje razlikuje od slepe nesvesnosti. To se naziva znanjem koje nije znanje.

Za opisivanje naglog prosvetljenja ć'an učitelji koriste metaforu »*buretu je otpalo dno*«. Kad se to desi, sva sadržina odjednom nestaje. Na isti način, kad čovek doživi prosvetljenje, svi njegovi problemi prestaju da budu problemi. Č'an učitelji često nazivaju takvo prosvetljenje „viđenjem Tao-a“. Međutim, postizanje probuđenja ne povlači postignuće ičeg drugog, što se opisuje izrazom »*planina je planina, a reka reka*«. U stanju obmane čovek vidi planinu kao planinu, a reku kao reku. Međutim, nakon buđenja, čovek i dalje vidi planinu kao planinu i reku kao reku.

## Tumačenja

Čan učitelj Huangbo Hsijun (umro 847) je govorio:

Čan učitelj Linči Jihuan je govorio da se oslobođenje postiže ubijanjem "idola":

## Literatura
* 
* 
* 

## Izvori

## Povezano
* Buda
* Budnost
* Satori
* Nirvana