Mirjana Lehner Dragić

**Mirjana Lehner Dragić** (Beograd, 28. 7. 1936), srpska i jugoslavenska slikarica.

## Biografija
Mirjana Lehner Dragić je rođena 28. 7. 1936 godine u Beogradu u porodici Alfreda i Mirjam Lehner. Otac joj je rodom iz Osijeka, a majka iz sarajevske jevrejske porodice Papo. Po izbijanju Drugog svetskog rata sa  porodicom se krila u predgrađima Beograda i okolnim  selima, zatim u selu Vučaku u okolini Kruševca, da bi potom sa tetkom izbegla u Sarajevo. Mirjana je sa roditeljima preživela Holokaust, dok je gotovo cela majčina porodica odvedena u logor Staro sajmište. Po okončanju rata Mirjam Lehner nije mogla prihvatiti činjenicu da je ostala bez svojih najbližih. Spas je potražila u preseljenju u Izrael, napustivši FNR Jugoslaviju u Prvoj aliji (*pojam kojim se označuje doseljavanje Jevreja u [[Zemlja Izrael|Eretz Jisrael]] tj. [[Izrael]] i [[Palestina|Palestinu]]*) 1948 godine. Mirjana je ostala živjeti u Beogradu sa ocem Alfredom. Zbog rata, osnovnu školu je upisala sa zakašnjenjem. Srednju školu je pohađala u Prvoj ženskoj gimnaziji. Na Akademiji primenjenih umetnosti u Beogradu diplomirala je 1963 na smeru za grafički odsek, u klasi profesora Mihajla Petrova. Od 1965 godine ima status slobodnog umetnika. Član "Udruženja likovnih umetnika primenjenih umetnosti i dizajnera Srbije" (ULUPUDS) postala je 1970 posle čega je otišla u Pariz na studijsko putovanje. U Parizu je provela godinu i po dana i izlagala u nekoliko galerija poput "La Bateay Lavoir" i "Lafayette". Usavršavala se u Italiji, Grčkoj i Izraelu. U godinama posle studija inspiraciju je nalazila pre svega u prirodi. Motivi slika bili su jadranski gradovi i morske dubine, pejzaži Srbije, očuvanje prirode. Istovremeno se bavila ilustrovanjem i grafičkim opremanjem knjiga i likovno-pedagoškim radom. Školske godine 1972/73 bila je profesor opreme knjige i dekorativnog pisma u novosadskoj srednjoj školi "Likovni tehničari".

Niz godina je bila saradnik Zbirke odeljenja za arheologiju Narodnog muzeja Srbije, Zavoda za zaštitu spomenika kulture grada Beograda, Odeljenja za arheologiju Filozofskog fakulteta u Beogradu, Zavoda za zaštitu spomenika kulture Novog Sada, Muzeja Vojvodine u Novom Sadu i Muzeja Srema u Sremskoj Mitrovici. Sa akademikom Bogdanom Bruknerom radila je na arheološkim lokalitetima Gomoglava i Sremska Mitrovica. Sarađivala je i sa akademikom Borom Jovanovićem na lokalitetu Hajdučka vodenica, a 1969 je za monografiju akademika Dragoslava Srejovića "Lepenski vir - nova praistorijska kultura u Podunavlju" uradila umetničke crteže. Na Drugoj međunarodnoj konferenciji međunarodne organizacije (*The Second International Conference of the Biopolitics International Organization*) održanoj u Atini 1988 učestvovala je kao prvi slikar ekolog na skupu tog tipa. Od 1995 je član londonske galerije "Ben Uri", pri Jevrejskom muzeju umetnosti (*The Ben Uri Gallery, The London Jewish Museum of Art*).

Sarađivala je sa brojnim izdavačkim kućama kao što su: "Narodna knjiga", "Prosveta", "Zavod za udžbenike i nastavna sredstva", "Nolit" i "Rad". Od devedesetih godina 20. veka, teme su joj istorija i tradicija jevrejskog naroda i život sefardske porodice. Skoro pune dve decenije vodila je likovnu sekciju "Leon Koen" u Jevrejskoj opštini Beograd, a za predstave beogradskog jevrejskog pozorišta "Kralj David" uradila je niz scenografija. Sa scenografijom za predstavu "Violonista na krovu" 2001 učestvovala je na 12. međunarodnom trijenalu pozorišne scenografije i kostima u Novom Sadu. Motivima Sarajevske hagade, portretima rabina, prikazom porušenih i malobrojnih sačuvanih sinagoga opremila je jevrejske kalendare za 5762. (*[[2001]]/[[2002|02]]*) i 5767. (*[[2007]]/[[2008|08]]*) godinu. Od 1969 učestvovala je na preko pedeset samostalnih i na brojnim grupnim izložbama. Dobitnica je godišnje nagrade ULUPUDS-a za izložbe "Mostovi života" (*[[1993]]*), "Čipke moje tetke Erne" (*2002*) i "Sinagoga kao umetničko nasleđe" (*[[2006]]*). Druga najvažnija dela su joj: "Poster za dečiju sobu", "More i kamen", "Pejzaži iz Srbije", "Mostovi života", "Pesnikinja Desanka Maksimović kao inspiracija", "Obnavljanje", "I tu je prošao čovek", "Njih ne smemo zaboraviti" i "Put kasvetlosti".

## Reference

## Literatura
* 

## Vanjske veze

* Znameniti Jevreji Srbije: biografski leksikon