Ernst von Bergmann

**Ernst Gustav Benjamin fon Bergman** (; 18.12. 1836 — 25.3. 1907) je bio profesor na katedri za hirurgiju u Berlinu, jedan od najvećih hirurga svog vremena i prvi lekar koji je uveo u medicinsku praksu asepsu. Ernst fon Bergman je bio vodeći nemački hirurg ne samo zbog svojih hirurških i naučnih dostignuća u oblasti asepse i ratne hirurgije, već i zbog njegovog, predanog, angažovanja u medicinskim istraživanjima nastavi i mnogobrojnim medicinskim društvima. Kao dostojan naslednik *Bernhard-a von Langenbec-a* on je istovremeno i veoma uspešno obavljao više dužnosti; profesora hirurgije na Univerzitetskoj bolnici u Berlinu (25 godina), predsednika Nemačkog društva za hirurgiju i profesora na Medicinskoj i hirurškoj vojnoj akademiji (na osnovu ukaza cara Vilhelma I).

## Životni put
Ernst fon Bergman je rođen 18. 12. 1836. u Rigi (danas Letonija), od oca Ričarda fon Bergmana Richard von Bergmann (1805—1878), župnik u Rugi i Berte Kriger Bertha Krueger (1816—1877). Dva puta se ženio, a sa drugom ženom rodio mu se sin poznati nemački internista Gustav fon Bergman (1878—1955). Kako nije uspeo da dobije dozvolu cara da upiše Bogoslovski fakultet Bergman je 1854 upusao studije medicine i iste završio na Univerzitetu u Dorpatu 1860. sa tezom iz farmakologije (). Po završetku studija Bergman je nastavio je da radi u Dorpatu kao asistent Georga Adelmanna (1811–1888), sa kojim se mnogo bavio eksperimetalnim istraživanjima (embolizama, sklopetarnih i eksplozivnim povreda). Habilitirao se 1863. sa tezom o masnoj emboliji.

Inspirisan delima Pirogova, Bargman 1866 učestvuje kao dobrovoljac u austrijsko-pruskom ratu, u kome je posle bitke kod Kenigsberga radio u pruskom lazaretu. Nakon ovog rata Bergman učestvuje u još dva; nemačko-francuskom (1870—1871) i rusko-turskom 1877, u kojima je stekao bogato iskustvo u hirurškom lečenju ratnih povreda.

Ernst fon Bergman je imenovan za profesora fakulteta. 1871. Kao profesor obavljao je dužnosti; šefa hirurgije na univerzitetima u Dorpatu (1871–1878), Vircburgu (1878–1882) i Berlinu (Charité, 1882–1907).
Posle penzionisanja *Langenbeka*, kandidati za njegovo mesto u berlinskom *Charitéu*, (verovatno najpoznatijem hirurškom centru tog doba), bili su pored Bergmana i *Franz King* iz Getingena i *Vincenz von Czerny* iz Hajdelberga, ali za naslednik B. von Langenbecka na katedri hirurgije u Berlinu, imenovan je Ernst fon Bergman (kao jedan od najvećih hirurga svog vremena).

Posle više „napada“ kolitisa (zapaljenja debelog creva), Bergman je umro 25. marta 1907. u Visbadenu od peritonitisa (zapaljenja trbušne maramice). Sahranjen je na groblju u Potsdamu.

## Delo

*„Bergman je bio izuzetan operator, a njegovu hiruršku karijeru obeležilo je shvatanje hirurgije kao nauke.“* Niz eksperimentalnih istraživanja Bergman je primenio u kliničkoj praksi. Nekoliko godina, pre istraživanja i otkrivanja mnogih bakterija, intenzivno se bavio istraživanjima infekcije rane i osteomijelitisa. Posebno su bila značajna Bergmanova istraživanja u neurohirurgiji, ratnoj i opštoj hirurgiji, onkologiji, abdominalnoj hirurgiji i laringologiji. 

*„Bergman je u [[Dorpat]]u, sa svojim asistentom Kramerom, sproveo niz eksperimenata na psima. Posebno su proučavali odnos intrakranijalnog pritiska, arterijskog i venskog pritiska i utvrdili su, ubrizgavanjem želea, da dolazi do porasta arterijskog pritiska uz usporenje pulsa, a mereći intramoždani venski pritisak, utvrdili su mehanizam kasnije poznat kao Kušingov refleks“*.

Zahvaljući brojnim eksperimentnim istraživanjima i ratnim iskustavima Bergman je postao jedan od utemeljivača intrakranijalne neurohirgije, 29.
ali i jedan od inicijatora primene antisepse (1877) i asepse (sterilizacija, 1886). Zato se u stručnim krugovima naziva „ocem asepse“.

Bergman je obavljao dužnost predsednika nemačkog udruženja hirurga (od 1888 do 1890, 1896 i 1900), a od 1902 je bio njihov počasni član.

## Napomene

## Izvori

## Bibliografija
* *„Das putride Gift und die putride Intoxication“*, Dorpat, 1868.
* *„Die Resultate des Gelenkresectionen“*, Giessen, 1874.
* *„Die Diagnose der traumatischen Meningitis.“* – Volkmann’s Sammlung, klin. Vortr., 1876, No. 101, 837.
* *„Kopfverletzüngen“.* – Pitha’s Handbuch, 1873, Bd. iii, Abt. 1.
* *„Die Behandlung der Schusswunden der Kniegelenks im Kriege“*, Stuttgart, 1878, 274, 1. 
* *„Die Lehre von den Kopfverletzungen.“* – Billroth und Leuke: Deutsche Chirurgie, 1880, Lief. 30.
* *„Die Hirnverletzungen.“* – Volkmann’s Sammlung, 1881, No. 190.
* *„Die Erkrankungen der Lymphdrüsen.“* – Gerhardt’s Kinderkrankheiten, 1882, Bd. vi, Abt 1.
* *„Die isolerten Unterbindungen der Vena femoralis communis.“* – Würzburg Universität Festschrift, 1882, Bd. i.
* Von Bergmann, E, und O Angerer: *„Das Verhältniss des Ferment-intoxication zur Septicæmie.“* – Würzburg Universität Festchrift, 1882.
* *„Die Schicksale der Transfusion im letzten Decennium“*, Berlin, 1883.
* *„Die chirurgische Behandlung von Hirnkrankheiten.“* – v. Langenbeck’s Arch., 1888, 36, 2 Auf., 1889; 3 Auf., 1899.
* *„Die chirurgische Behandlung der Hirngeschwülste.“* – Volkmann’s Sammlung, N.F. 200, C 57.
* *„Die Behandlung der Lupus mit dem Koch’schen Mittel.“* – Volkmann’s Sammlung, N.F., 22, C 7.
* *Anleitung zur aseptischen Wundbehandlung von Dr. C. Schimmelbusch*. Mit einem Vorwort des Herrn Geheimrath Professor E. von Bergmann, Berlin, 1892. 
* Von Bergmann, Von Bruns, und Von Mikulicz:–*Handbuch der praktischen Chirurgie*, 1902. Arch. f. klin. Chir., 1906, Bd. lxxxi, Th. I, II.

## Vanjske veze

*  Literaturliste im Online-Katalog 
*  Personalsammlung mit digitalisierten Werken