open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gohar-Rud

**Gohar-Rud** (perz. گهر رود, ili *Gahar-Rud*) je rijeka u pokrajini Luristan na zapadu Irana. Izvorom rijeke smatra se jezero Veliki Gohar između planina Oštoran-Kuha i Kuh-e Taht-e Kale čija je površina na 2335 m nadmorske visine. Jezero napaja Gohar-Rud s prosječno 0,5 m³/s, a maksimalni istjek pri njegovom ušću u travnju se penje i do 21 m³/s. Riječni tok se proteže u smjeru istok−zapad duljinom od približno 40 km i pritječe Dezu na visini od 1287 m, a voda dalje otječe Karunom i Arvand-Rudom do Perzijskog zaljeva. Na rijeku se nadovezuje niz manjih pritoka među kojima je najveći Rud-e Amarat. Naselja uz Gohar-Rud uključuju ruralne zajednice Gale-Gohar, Tape-Tej, Amarat i Bar-Aftab čije je gospodarstvo orijentirano na poljoprivredu i ribolov. Oko dva kilometara uzvodno od ušća izgrađena su dva mosta i mala Goharska brana.

Gornjim dijelom riječne doline prevladava snježno-šumska klima (Dsa) s prosječnom godišnjom količinom padalina od 700 mm, a temperature zraka se kreću od najmanje −30°C tijekom veljače do najviše +37&nbsp;°C u kolovozu. Temperatura vode oscilira od 3&nbsp;°C u siječnju do 24°C u srpnju i kolovozu, a količina otopljenog kisika iznosi . Gohar-Rud je oligotrofna rijeka jer je siromašna hranjivim tvarima i ima malu organsku proizvodnju. U rijeci i užoj okolici je identificiran 31 rod ili vrsta iz pet porodica fitoplanktona, 42 rodova iz 26 porodica kukaca, mekušaca, crvi i rakova, te devet vrsta iz 12 porodica vodenih biljaka. Gohar-Rud obiluje i nekim introduciranim vrstama riba poput potočne (''Salmo trutta'') i kalifornijske pastrve (''Oncorhynchus mykiss'') koje su u izvorišna jezera uvedene ranih 1970-ih godina. Dolina Gohar-Ruda obiluje hrastom, vrbama, bademom, pistacijom, brijestom, kruškama, jabukama, platanama, orasima, smokvama, jasenom, glogom i narom. Gohar-Rud, jezera Veliki i Mali Gohar zajedno s okolnim Oštoran-Kuhom su zbog visokog stupnja bioraznolikosti proglašeni zaštićenim područjem.

## Veze
* Luristan
* Geografija Irana
* Popis iranskih rijeka

## Literatura
*  
*
Karun

**Karun** (perz. کارون) je najduža, vodom najbogatija i jedina plovna rijeka u Iranu.

## Hidrografija
Izvor rijeke nalazi se na padinama Zard-Kuha, planine u gorju Zagrosa odnosno pokrajini Čahar-Mahal i Bahtijari. Rijeka se proteže dužinom od 829 do 890 km i ulijeva se u Arvand-Rud kod iranskog grada Horamšahera u Huzestanu. U Karun pritječu brojne manje rijeke od kojih su najveće Vanak, Bazuft, Hersan i Dez, a najveći obalni gradovi Šuštar, Ramin, Vejs, Ahvaz i Horamšaher. Potonja dva grada ujedno su i neke od najznačajnijih iranskih luka. Karun je u starom vijeku bio poznat pod imenom *Pasitigris*, a poistovjećuje ga se i s biblijskom rijekom Pišon (jedna od četiri rajske rijeke). Plivanje donjim tokom Karuna smatra se opasnim jer u rijeku iz Perzijskog zaljeva odnosno Arvand-Ruda često ulaze morski psi.

## Brane
Na Karunu je podignuto niz brana: Šahid Abaspur (Karun-1) (1976), Masdžid-Sulejman (2001), Karun-3 (2004), Karun-4 (2010) i Gotvand (u izgradnji).


Datoteka:Karun-Dez watershed Dams (Cro).png|Karta i šematski razvedeni presjek projekata glavnih brana na porječju Karuna
Datoteka:Karun-3 Dam.JPG|Karun-3
Datoteka:Karun4.JPG|Karun-4 u izgradnji
Datoteka:Sushtar Bridge.jpg|Drevni Band-e Kaisar


## Povezano
* Geografija Irana
* Popis iranskih rijeka

## Literatura

*  
*  
*  
*  

;Ostali projekti
Mali Zab

**Mali Zab** ili **Donji Zab** (arap. الزاب الصغير, perz. زاب کوچک, kurd. *Zêyê Biçûk*, grč. *Kapros*, lat. *Caprus*) je rijeka koja izvire u planinama sjeverozapadnog Irana odnosno kod grada Bane i teče jugozapadno duljinom od 302 km u Irak gdje pritječe Tigrisu 40 km uzvodno od grada Bajdžija. Površina porječja je 19.780 km² od čega 4747 (24%) otpada na Iran odnosno 15.033 (76%) na Irak. Prosječni istjek iznosi 248 m³/s.

## Brane

Od 1960-ih na Malom Zabu su izgrađene tri veće brane:
* 
:* Dukanska brana (1961.)
:* Dibiška brana (1965.)
:* Taktačka brana (u izgradnji)

## Veze
* Popis iranskih rijeka
* Popis iračkih rijeka

## Literatura
*  Encyclopædia Britannica: ''Little Zab River''
*  ESCWA-BGR Cooperation (2012.): ''Inventory of Shared Water Resources in Western Asia'', Chapter 4: Shared Tributaries of the Tigris River, United Nations Economic and Social Commission for Western Asia (ESCWA) and the German Federal Institute for Geosciences and Natural Resources (BGR), Beirut
;Ostali projekti
Kašaf

**Kašaf** (, ili **Kašaf-Rūd**, dosl. rijeka kornjača) je rijeka dužine 290 km koja protječe sjeveroistočnim Iranom odnosno pokrajinom Razavi Horasan.

## Hidrografija
Izvor rijeke nalazi se oko 20 km jugoistočno od grada Kučana, u dolini između planina Binaluda i Kopet-Daga. Najveći obalni gradovi kroz koje prolazi su Čenaran i Mašhad, a ulijeva se u rijeku Hari nekoliko kilometara nizvodno od Brane prijateljstva na iranskoj državnoj granici s Turkmenistanom. Uz obalu Kašafa nalazi se i približno 900 sela, a njena dolina sastavljena je od naslaga koji geološki pripadaju jurskom periodu. Na Kašaf se nadovezuje niz manjih pritoka među kojima su Rud-e Golmakan, Toruk-Rud, Kal-e Tangal-e Šur, Kal-e Orduluk, Kal-e Taht-Novruz, Kal-e Šurak, Kal-e Gim-Zard, Kal-e Asijab, Kal-e Kulab, Kal-e Čah-Šur, Kal-e Band-e Šah Muhamed i Kal-e Padali.

## Ekonomija
U kašafskoj dolini razvijen je turizam, kako zbog prirodnih atrakcija tako i turkmenskih plemena koji još žive nomadskim životom i privremeno naseljavaju dolinu u jesensko doba.

## Historija
Po rijeci Kašaf imenovana je i arheološka Kašafrudska kultura na čijim su nalazištima nađeni ljudski ostaci iz ranog pleistocena, najstariji takve vrste u cijeloj zemlji i široj regiji.

## Povezano
* Razavi Horasan
* Geografija Irana
* Popis iranskih rijeka

## Izvori

## Literatura

*  
*  
*  
*  

;Ostali projekti
Marun (rijeka)

**Marun** () je rijeka u jugozapadnom Iranu odnosno pokrajinama Kuhgiluje i Bojer-Ahmad i Huzestanu.

## Hidrografija
Izvor se nalazi na gorju Zagros u pokrajini Kuhgiluje i Bojer-Ahmad na oko 2500 m visine. Tok se proteže u smjeru istok-zapad duljinom od 422 km, a površina porječja iznosi 3634 km². Prosječni istjek je 49 m³/s, iako tokom sezonskih poplava može narasti i do 5360 m³/s. Na Marun se nadovezuje niz manjih pritoka, a njegovo ušće u Huzestanu mjesto je spajanja s Alom prilikom čega nastaje rijeka Džarahi. Pritoci koji se nadovezuju na Marun su Zard-Rud, Ludab-Rud, Rud-e Mur, Čarusak, Ab-e Abu Fares. Na rijeci je izgrađena Marunska brana s kapacitetom od 1,2 km³, dok veliku gospodarsku važnost ima i naftno ležište Marun s obzirom da je drugo po proizvodnji u Iranu (83.000 m³/d).

## Povezano
* Popis iranskih rijeka

## Literatura

*  
*  

;Ostali projekti
Justin Timberlake

**Justin Randall Timberlake** (Memphis, Tennessee, 31. siječnja 1981.) američki je pop i R&B pjevač, tekstopisac, producent, plesač i glumac. Proslavio se kasnih '90-ih godina kao vodeći pjevač boy benda 'N Sync. Osvojio je šest Grammyja i dva Emmyja.

## Karijera
Njegov prvi samostalni album *[[Justified]]* izašao je 2002. godine te je diljem svijeta prodan u više od 7 milijuna primjeraka. Najpoznatija pjesma s tog albuma "Cry Me a River" nastala je u suradnji s producentom Timbalandom.

Timberlakeov drugi samostalni album, *[[FutureSex/LoveSounds]]*, izašao je 2006. godine, a prodan je u više od 8,6 milijuna primjeraka. Tri pjesme s tog albuma u SAD-u dospjele su na prvo mjesto ljestvice hit skladbi – "SexyBack", "My Love" i "What Goes Around.../...Comes Around", također u suradnji s Timbalandom. 

Sa svoja dva albuma, Timberlake je sam prodao više od 18 milijuna primjeraka u cijelom svijetu, a kao jedan od dva vodeća pjevača 'N Sync-a više od 50 milijuna primjeraka. Njegova druga ulaganja uključuju producentsku kuću Tennman Records, modnu kuću William Rast i restorane Destino i Southern Hospitality.

Rad na svom trećem albumu *[[The 20/20 Experience]]* počeo je u srpnju 2012. godine te je isti objavljen 15. ožujka 2013. godine. Drugi dio albuma izlazi u studenom iste godine.

Pjevao je duete s Timbalandom, Madonnom, Rihannom, Beyoncé, T.I.-jem, 50 Cent-om i drugima.

## Privatni život
Početkom 1999. godine Justin Timberlake bio je u vezi sa pop pjevačicom Britney Spears. Svoju vezu prekinuli su iznenada u ožujku 2002. godine. Njihov prekid utjecao je na riječi pjesme "Cry Me a River", jedne od najpopularnijih Justinovih pjesama.

Godinu dana poslije, u travnju 2003. godine, Justin je započeo vezu sa Cameron Diaz, nedugo nakon što su se upoznali. Zajedno su bili nešto više od tri i pol godine, a prekinuli su 16. prosinca 2006. godine nakon zajednog nastupa u emisiji *Saturday Night Live*.

Nakon snimanja spota za pjesmu "What Goes Around.../...Comes Around" 2006. godine sa Scarlett Johansson, u medijima je nagađano da su njih dvoje zajedno.

Kasnije, u siječnju 2007. godine Justin je povezivan sa glumicom Jessicom Biel nakon što su njihove zajedničke slike izašle u javnost.

## Diskografija
### Albumi

### Turneje
* 2003: *Justified/Stripped Tour*
* 2003/2004: *Justified and Lovin' It Live*
* 2007: *FutureSex/LoveShow*

### DVD-i
* 2003: *Justified: The Videos*
* 2003: *Live from London*
* 2007: *Futuresex/LoveShow - Live from Madison Square Garden*

## Filmografija

## Izvori

## Vanjske veze

* Službena stranica
* Justin Timberlake na YouTube-u
* Justin Timberlake na Allmusic-u
* Justin Timberlake na Internet Movie Database-u
Zohre

**Zohre** (, dosl. *[[Venera]]*; ranije **Hendidžan**) je rijeka u jugozapadnom Iranu.

## Hidrografija
Izvor se nalazi podno planine Kuh-e Sar-Tave u Farsu, na približno 2450 m visine. Tok se proteže u smjeru istok-zapad duljinom od 490 km i središnjim dijelom čini prirodnu granicu između pokrajine Kuhgiluje i Bojer-Ahmad na sjeveru odnosno Bušeherske pokrajine i Farsa na jugu. Najveća naselja uz Zohre su huzestanski gradovi Sardašt i Hendidžan. Na rijeku se nadovezuje niz manjih pritoka među kojima su najveći Lirab i Fahlijan. Ušće s prosječnim istjekom od 86 m³/s nalazi se na sjeveru Perzijskog zaljeva. Morske mijene osciliraju do 2,7 m odnosno 17 km uzvodno od ušća, a bočate vode stanište su školjkama (*[[Laevicardium]]* i *[[Trachycardium]]*), pticama (npr. oštrigari) i desecima vrsta riba.

## Povezano
* Popis iranskih rijeka

## Literatura

*  
*  
*  

;Ostali projekti
Kurdistan (razvrstavanje)

**Kurdistan** se može odnositi na:
* **[[Kurdistan]]**, kulturna regija koja se sastoji od dijelova Turske, Iraka, Iranai Sirije, u širom smislu i Armenije i Azerbejdžana
* **[[Irački Kurdistan]]**, upravna federalna regija u sjevernom Iraku
* **[[Kurdistanska pokrajina]]**, jedna od 31 pokrajine u Iranu
* **[[Kurdistan (ajalet)]]**, bivša pokrajina u Osmanskom Carstvu
* **[[Crveni Kurdistan]]**, sovjetska upravna jedinica (1923. - 1929.)
* **[[Kurdistan (časopis)]]**, prve novine na kurdskom jeziku.
Ahvaz

**Ahvaz** (perz. اهواز) je grad u Iranu i sjedište pokrajine Huzestan. Smješten je u dolini na obali rijeke Karun, oko 120&nbsp;km sjeverno od važne luke Abadana. Grad je osnovan u starom vijeku o čemu svjedoče Darijevi epigrafski natpisi u Nakš-e Rustamu gdje se Ahvaz spominje pod imenima *Hadža* ili *Hudža*, a postoji vjerojatnost da je postojao i tijekom elamskog razdoblja. U ranom islamskom razdoblju grad je bio poznat kao proizvodni centar šećerne trske, te po brojnim uglednim znanstvenicima. Početkom 20. stoljeća u okolici Ahvaza otkrivena su velika nalazišta nafte što je rezultiralo snažnim razvojem grada. Stanovništvo grada sastoji se većinom od iranskih Arapa i Perzijanaca. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Ahvazu je živjelo 969.843 ljudi.

## Veze
* Aerodrom Ahvaz

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Ahvaza
;Ostali projekti
Ali-Šaher

**Ali-Šaher** (perz. عالی‌شهر) je planirani grad u Bušeherskoj pokrajini u Iranu. Ali-Šaher je projektiran kao satelitski univerzitetski grad Bušehera čije je središte udaljeno 20 km zapadno. Na sjeveru Ali-Šahera nalazi se Islamski slobodni univerzitet Bušeher, a na istoku velika knjižnica s parkom. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u gradu je živjelo 6251 ljudi.

## Veze
* Bušeher

## Vanjske veze
*  Islamski slobodni univerzitet Bušeher u Ali-Šaheru
Alavi (grad)

**Alavi** (perz. علوی, poznat i kao Morvarid) je novi planirani grad u iranskoj pokrajini Hormuzgan, smješten 20 km sjeverozapadno od lučkog grada Bandar Abasa. Alavi je koncipiran kao Bandar Abasov satelitski grad, a njegovo urbanističko planiranje je započelo 1990. godine zbog procjena da Bandar Abas zbog fizičko-geografskih uslova neće moći primiti više od 500.000 stanovnika. S obzirom na nepovoljne ekološke uvjete koji vladaju u industrijskom obalnom pojasu, Alavi je pozicioniran iza planine Kuh-e Puladi (505 m) odnosno u dolini rijeke Rud-e Kor na nadmorskoj visini od 20 do 80 m. Lokalne ceste povezuju ga s centrom Bandar Abasa i lukom Šahid Radžaje na jugu, dok ga cesta 96 spaja sa zapadnim iranskim gradovima uz obalni pojas Perzijskog zaljeva. Arhitektura grada slijedi tradicionalni lokalni koncept manjih jedinica raspoređenih u blokove odvojene zelenilom. Ranih 2010-ih godina grad se sastojao od kvarta Morvarid, prvog stupnja Alavija koji uključuje niz stambenih blokova, pet parkova, administrativne objekte, džamiju Imama Alija i nogometni stadion. Zbog povoljnih geografskih, klimatskih, prometnih i ekonomskih uslova, Alavi ima predispozicije da postane drugi najveći grad u Hormuzganu do 2020. godine. Prema prvotnim studijama, grad bi se trebao protezati na 8000 ha s kapacitetom primanja 300.000 stanovnika.

## Veze
* Bandar Abas
* Hormuzgan
* Popis iranskih planiranih gradova

## Literatura
*
Andiše

**Andiše** (perz. انديشه‎) je iranski novi planirani grad u Teheranskoj pokrajini odnosno Šahrijarskom okrugu. Nalazi se 30 km zapadno od središta Teherana, 10&nbsp;km sjeverozapadno od Šahrijara, 10&nbsp;km jugoistočno od Karadža, te 5&nbsp;km zapadno od Kodsa. Andiše je planiran ranih 1990-ih godina s ciljem rasterećivanja velegradova Teherana i Karadža. Trokutastog je tlocrtnog oblika i omeđen je cestom Karadž − Šahrijar s istočne odnosno Malardskom cestom sa zapadne strane, a od 2000-ih počeo se širiti prema jugu. Prvotno je koncipiran za 60.000 ljudi, a puni predviđeni kapacitet je 100.000 stanovnika. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine Andiše je imao 75.596 stanovnika.

## Veze
* Teheran
* Popis iranskih planiranih gradova

## Literatura
*  

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Andiše
Arak (grad)

**Arak** (perz. اراک; ranije poznat kao **Sultanabad**) je grad u Iranu i sjedište pokrajine Markazi. Izgrađen je na ruševinama gradića Daskeraha koji je uništen tijekom mongolske invazije u 13. stoljeću, a njegova povijest u današnjem kontekstu započinje tijekom kadžarskog razdoblja odnosno između 1795. i 1852. godine kada je izgrađena većina očuvane povijesne infrastrukture grada. Danas je grad jednim od središta iranskog nuklearnog programa i u njemu se nalazi reaktor teške vode IR-40. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Araku je živjelo 446.760 ljudi.

## Veze
* Aerodrom Arak

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Araka 
;Ostali projekti
Lista planiranih gradova u Iranu

**Lista planiranih gradova u Iranu**:

* Alavi
* Ali-Šaher
* Andiše
* Baharestan
* Bam
* Binalud
* Golbahar
* Haštgerd 
* Isfahan
* Latian
* Majlesi
* Mohajeran
* Parand
* Pardis
* Pulad-šahr
* Ramin
* Ramšar
* Sadra
* Sahand
* Širinšaher
* Novi Šuštar
* Teheranpars *(smatra ga se [[teheran]]skim susjedstvom)*
* Tis

## Veze
* Popis gradova u Iranu

## Literatura
*
Abadan

**Abadan** (perz. آبادان; ranije poznat kao *Aphana* i *Aphadana*) je grad i važna luka u Iranu, u jugozapadnoj pokrajini Huzestan. Zapadni dio grada smješten je na istoimenom otoku Abadan u delti Šat al-Araba, a istočni uz obalu Bahmanšira (dio rijeke Karun). Od obale Perzijskog zaljeva udaljen je oko 53&nbsp;km, a u neposrednoj blizini nalazi se i iračka granica. Grad je osnovan u starom vijeku, a Klaudije Ptolemej u svojim djelima spominje ga pod imenom *Aphana*. Značajnom lukom bio je i u vrijeme vladavine Abasida, posebno zbog proizvodnje soli. Otkrićem velikih nalazišta nafte početkom 20. vijeka Abadan postaje najvažnijom iranskom lukom kao i rafinerijskim centrom države. Tokom iransko-iračkog rata grad je pretrpio velika oštećenja, jedna od najvećih svjetskih rafinerija nafte je uništena, a većina stanovništva pobjegla je i pronašla utočište u drugim iranskim gradovima. Abadan je u potpunosti obnovljen početkom 1990-ih, a prema popisu stanovništva iz 2006. godine u gradu je živjelo 217.988 ljudi.

## Povezano
* Aerodrom Abadan

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice Abadana
;Ostali projekti
Ardabil

**Ardabil** (perz. اردبیل; *Ardæbīl*) je grad u Iranu i sjedište Ardabilske pokrajine. Grad je smješten oko 70&nbsp;km od Kaspijskog jezera, odnosno oko 210&nbsp;km istočno od Tabriza. Ime je dobio po drevnom zoroastrijskom izrazu *artavil* što znači „sveto mjesto”, a osnivanje mu se datira u ahemenidski period ili ranije. S obzirom da se nalazi na važnoj strateškoj lokaciji, tokom svoje duge historije Ardabil je pretrpio velika uništenja tokom invazija Mongola, Osmanlija i Rusa. Grad je poznat po Grobnici šejha Safija, eponimskog osnivača safavidske dinastije koja je vladala Iranom od početka 16. do sredine 18. vijeka. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Ardabilu je živjelo 418.262 ljudi od čega su velika većina iranski Azeri.

## Povezano
* Aerodrom Ardabil

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice Ardabila
;Ostali projekti
Iransko standardno vrijeme

**Iransko standardno vrijeme** () ili **Iransko vrijeme** () je vremenska zona koja se koristi u Iranu, a odstupa od koordiniranog svjetskog vremena za plus tri i pol sata (UTC+3:30). IRST je definiran 52,5 stupnjom istočnog meridijana (službeni iranski podnevnik) kojim je ujedno određen i iranski kalendar.

Godine 1385. prema iranskom kalendaru (od 21. ožujka 2006. do 21. ožujka 2007.) Iran nije koristio ljetno računanje vremena (IRDT ili „Iransko ljetno vrijeme”) prvi put nakon 15 godina u cilju smanjenja energetske potrošnje, no godinu kasnije predsjednik Mahmud Ahmadinežad donio je odluku za njegovim ponovnim uvođenjem što je ratificirao iranski parlament. U Iranu je 21. rujna 2022. ukinuto ljetno računanje vremena.

Iransko standardno vrijeme ponekad se na službenim listama naziva i kao „Asia/Tehran”.

## Veze
* Iranski kalendar
* Novruz
* UTC+3:30

## Reference

## Vanjske veze
*  Time and Date: IRST – Iran Standard Time
*  Time and Date: IRDT – Iran Daylight Time
*  World Time Zones: The current time in Iran
Baharestan (Isfahan)

**Baharestan** (perz. بهارستان) je novi planirani grad, smješten u Isfahanskoj pokrajini u centralnom Iranu odnosno 15 km jugoistočno od Isfahana, sjeverno od masiva Kuh-e Laštara i duž ceste Isfahan − Širaz. Uz Madžlesi i Puladšaher, Baharestan je jedan od tri nova grada Isfahanske pokrajine čija je izgradnja odobrena 1986. godine. Ranije je lokacija bila predviđena za iranska vojna lica, no u to vrijeme lokacija nije smatrana atraktivnom zbog manjka infrastrukture i usluga. Generalni urbanistički plan prihvaćen je u oktobru 1993., iste godine započela je gradnja infrastrukture i stambenih objekata, a već sljedeće godine zabilježena su prva useljenja. Prva faza projekta uključuje udomljavanje 100.000 ljudi u 8700 individualnih jednoetažnih objekata i 3600 stanova koji su bili u izgradnji od oktobra 1995. godine. Ugodna urbana lokacija, pristupačne cijene, dobra prometna povezanost i blizina Isfahanu bili su odlučujući faktori da se Baharestan naseli i razvije brže od sličnih planiranih naselja u pokrajini. Stručne procjene iz 2001. godine uzimajući u obzir tempo rasta predviđaju da će grad do 2016. godine naseliti ukupno 350.000 ljudi odnosno da će se sastojati od 62.000 stambenih jedinica, te da će grad narednih godina zahvaljujući dobroj infrastrukturi naseliti 500.000 ili više stanovnika. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine Baharestan je imao 45.538 stanovnika. Prvotna planirana površina Baharestana bila je 2200 ha s mogućnošću proširenja do 3000 ha u 2015. godini, dok okružujuća zona ima potencijal razvoja na 12.000 ha. Urbanistički plan ima raspored ortogonalnog mrežnog rastera sa 10 km dugom zelenom centralnom zonom u smjeru sjever-jug od Zajande-Ruda na sjeveru do prijevoja između planina Kuh-e Šogali (1760 m) i Kuh-e Koftari (1708 m) na jugu koje ju nadvisuju za 100 − 150 m. Ova gradska aleja trebala bi se prometno nadovezivati na isfahansku istočnu obilaznicu odnosno autocestu 7 (Amir Kabir) koja vodi sjeverno prema Kašanu, Komu i Teheranu. Među značajnijim građevinama u Baharestanu su gradska vijećnica, džamija Imama Hasana Modžtabe i kampus Univerziteta Šejh Bahaei (SHBU). Sjeverno od Baharestana nalazi se niz poljoprivrednih površina, a na zapadu industrijska zona.

## Veze
* Isfahan
* Popis iranskih planiranih gradova

## Literatura
*  

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Baharestana
*  Stranice Univerziteta Šejh Bahaei (SHBU)
Datulja

**Datulja** (lat. *Phoenix dactilyfera*) je jedina vrsta roda Phoenix čiji plodovi imaju komercijalnu upotrebu. Zbog svojih jestivih plodova - **datulja** koji izgledom i okusom podsjećaju na voće mnogo se, često na velikim plantažama, uzgaja u bliskoistočnim zemljama i naročito u sjevernoj Africi. Jedina plantaža datulja Europi nalazi se kod španjolskog grada Elche a ova palma je također uvezena u Ameriku te se i u južnoj Kaliforniji nalaze plantaže ove vrste.

Ova palma srodna je Phoenix canariensisu i dobro trpi niske temperature ali je na našoj obali slabo raširena. Podnosi u suhoj klimi temperature do -10°C, a po nekim izvorima čak i -15C. U Hrvatskoj se u nešto značajnijim količinama nalazi u Splitu i okolici te na Hvaru. Na talijanskoj je obali ova palma jedna od najraširenijih.

## Porijeklo

Smatra se da ova vrsta potječe iz sjeverne Afrike te je poznata u stotinjak formi i kultivara. Do danas se raširila u svim suptropskim predjelima, prvenstveno iz komercijalnih razloga. Također se uzgaja i u tropskim krajevima ali tamo plodovi ne sazrijevaju dobro zbog visoke vlažnosti.

Stablo joj je uže nego kod Phoenix canariensisa, svake godine stvara bočne izdanke pri osnovi debla ali i na deblu koji je usporavaju u rastu. Ti se izdanci obično skidaju zbog razmnožavanja zakorjenjivanjem pa tako palma doseže svoju punu visinu od 20–30 m. Na deblu ima izražene pravilne usjeke u obliku horizontalnih romboida. Ostaci peteljki su pri vrhu pretvoreni u bodlje koje se nalaze i na bazi samih peteljki. Krošnja joj je rjeđa sa listovima dugim 5–6 m, zelenoplave ili zelenosive boje. Lisni segmenti su poredani u obliku slova V.

Plodovi sadrže mnogo šećera i veoma su važni u prehrani lokalnog stanovništva. Ponegdje se može pročitati da je ova vrsta otpornija od Phoenix canariensisa što treba uzeti s rezervom jer se njena otpornost očituje u uvjetima vrlo suhe klime. Postoji i varijanta Phoenix atlantica koju u zadnje vrijeme izdvajaju kao posebnu vrstu jer se vjeruje da je prirodni hibrid Phoenix dactylifere i Phoenix reclinate (senegalske datulje). Ova vrsta raste na Zelenortskim otocima i na planini Atlas u Maroku te je ova druga varijanta otpornija.

## Proizvodnja

= Nematerijalna svjetska baština =
Datulja i odgovarajuća znanja, vještine, tradicije i običaji upisani su na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa Ujedinjinih Arapskih Aparata, Bahreina, Egipta, Iraka, Jordana, Kuvajta, Mauritanije, Maroka, Omana, Palestine, Katara, Saudijske Republike, Sudana, Tunisa i Jemena.

Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na 17. zasjedanju koje je održano od 5. do 8. decembra 2023. god. u Rabatu, Maroko.
## Vanjske veze
;Ostali projekti

## Izvori
Bandar Abas

**Bandar Abas** (perz. بندر عباس; ranije poznati i kao **Hormuzad**, **Comorão** i **Gamerun**) je grad u Iranu, sjedište pokrajine Hormuzgan i važna luka na obali Perzijskog zaljeva. Smješten je na sjevernoj obali Hormuškog tjesnaca i zbog strateškog značaja glavna je baza iranske ratne mornarice. Povijest grada seže duboko u stari vijek; tijekom ahemenidskog razdoblja Darijev admiral Silak iz njega je vodio pomorske ekspedicije u Crveno more i Indiju, a grad je u to vrijeme bio poznat pod imenom *Hormuzad*. Godine 1514. grad zauzimaju portugalski kolonijalisti i od tada je u Zapadnom svijetu poznat kao *Comorão*, dok stotinu godina kasnije safavidski vladar Abas I. Veliki oslobađa grad koji od tada nosi njegovo ime. Osim pomorstva koji je daleko najvažnija gospodarska grana, Bandar Abas značajan je i po proizvodnji datulja, duhana i agruma. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Bandar Abasu je živjelo 367.508 ljudi.

## Veze
* Aerodrom Bandar Abas

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Bandar Abasa 
;Ostali projekti
Arak (alkoholno piće)

**Arak** (arap. al-rak - *[[znoj]]*) je žestoko piće s okusom anisa. Prvenstveno se proizvodi i pije u Siriji, Libanonu, Izraelu, Iraku, Jordanu i Palestinskim teritorijima. Sadržaj alkohola je u rasponu od 40% do 80%.

## Veze
* Ouzo u Grčkoj
* Pastis u Franjcuskoj
* Rakı u Turskoj
* Mastika u Makedoniji i Bugarskoj

## Vanjske veze
* The Flavour of Anise 
* Arak Cocktails
Arak

**Arak** se može odnositi na:
* **[[Arak (alkoholno piće)]]**, arapsko žestoko alkoholno piće
* **[[Arak (grad)]]**, grad u pokrajini Markazi u Iranu
* **[[Arački okrug|Arak (okrug)]]**, iranski okrug u pokrajini Markazi
* **[[Aerodrom Arak|Arak (aerodrom)]]**, aerodrom u iranskom gradu Araku
* **[[Arak (Sirija)]]**, historijski pustinjski gradić u Siriji
* **[[Arak (Dagestan)]]**, rusko naselje u Dagestanu
Bandar-e Anzali

**Bandar-e Anzali** [bændæˈɾe ænzæˈliː] (perzijski **<span lang="fa">بندر انزلی</span>**; prethodno perz. **<span lang="fa">بندر پهلوی</span>**, rom. **Bandar-e Pahlavi** [bændæˈɾe pæhlæˈviː] i perz. **<span lang="fa">انزلی</span>**, rom. **Enzeli** [ænzæˈliː]), grad u Gilanu na sjeveru Irana odnosno luka na južnoj obali Kaspijskog jezera. Geografski je smješten oko 20 km sjeverozapadno od Rašta, sjedišta pokrajine. Prosječna godišnja temperatura u gradu je 16,1°C, a prosječna količina padalina od 1853,5 mm čini ga jednim od najkišovitijih mjesta u Iranu. Nadmorska visina grada je −16 m. Gospodarstvo Bandar-e Anzalija orijentirano je na pomorski promet, a na važnosti je osobito dobio 1899. godine kada je izgrađena cesta kojom je spojen s Teheranom. Grad je poznat i po proizvodnji skupocjenog kavijara. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Bandar-e Anzaliju je živjelo 110.643 ljudi.

## Povezano
* Gilan

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice Bandar-e Anzalija 
;Ostali projekti
Bandar-e Homeini

**Bandar-e Homeini** (perz. بندرامام خميني) je grad u Iranu odnosno jugozapadnoj pokrajini Huzestan. Izgrađen je kroz 20. stoljeće kao velika luka u cilju rasterećivanja prometa u regiji bogatoj naftom. Prvotno je nosio ime *Bandar-e Šahpur*, no nakon revolucije iz 1979. godine preimenovan je prema Ruholahu Homeiniju. Sa 35,857.000 tona ostvarenog prometa u 2010. godini, Bandar-e Homeini je druga najprometnija luka Irana odnosno četvrta u Perzijskom zaljevu. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Bandar-e Homeiniju je živjelo 67.467 ljudi.

## Veze
* Bandar-e Mahšaher
* Abadan

## Literatura
*  
*
Birdžand

**Birdžand** (perz. بیرجند) je grad u Iranu i sjedište pokrajine Južni Horasan. Smješten je na istoku zemlje, oko 785&nbsp;km zračnom linijom od glavnog grada Teherana. Prvi se put u pisanim dokumentima spominje u 13. stoljeću, a tijekom povijesti igrao je značajnu stratešku ulogu u prometu i trgovini između Irana i Indijskog potkontinenta. Najznačajnije gospodarske grane u Birdžandu su proizvodnja šafrana i žutikovine. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u gradu je živjelo 157.848 ljudi.

## Povezano
* Aerodrom Birdžand

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Birdžanda 
;Ostali projekti
Šafran

**Šafran** (iz perzijskoga *za'farān* زعفران „budi žut“, znanstveni naziv *Crocus sativus*) vrsta je biljke iz porodice *Iridaceae* iz koje se može dobiti istoimeni začin.

## Opis biljke
Šafran posjeduje lukovicu (podzemna stabiljka), nove lukovice vadimo u lipnju. Cvjetovi su zvonoliki, imaju šest latica, tri žuta prašnika i dolaze u svim bojama.
Listovi su dugački, uski, nenazubljeni, s bijelom linijom duž lista, list dolazi nakon cvatnje.

Cvatnja je u mjesecu ožujku.

Može se koristiti kao cvijet u izradi kamenjara, na travnjacima i u sadnji ispod drugog ukrasnog bilja.

## Općenito o šafranu
* Koristi se i za bojanje hrane i u medicinske svrhe.
* Šafran je najskuplji začin na svijetu.
* Da bi se proizvelo jedan kilogram začina, potrebno je ubrati oko 80.000 do 150.000 cvjetova na površini od oko 1000 kvadratnih metara.

Dnevno se može ručnim radom ubrati izmedu 60 do 80 grama. Šafran samo jednom godišnje cvate u razdoblju od dva tjedna. Cijena po gramu mu se kreće prosječno između 4 do 14 eura. 
Najviše šafrana se uzgaja u Iranu. Oko Mediterana se uzgaja u Francuskoj, Španjolskoj, Maroku, Grčkoj (Krokos, Kozanis), Turskoj (u Safranbolu), Italiji te u Austriji (Panonski šafran). 
Godišnja proizvodnja iznosi približno 200 tona. U Iranu se proizvede približno 170 do 180 tona godišnje.

## Reference

## Vanjske veze
Bodžnurd

**Bodžnurd** (perz. بجنورد; /bojnūrd/) je grad u Iranu i sjedište pokrajine Sjeverni Horasan. Smješten je na krajnjem sjeveroistoku zemlje, oko 700 km istočno od glavnog grada Teherana odnosno 50&nbsp;km od granice s Turkmenistanom. Grad je osnovan u starom vijeku i ranije je bio poznat pod imenom *Sarvan Mahale*. Stanovništvo u gradu većinom čine Perzijanci, a među manjine spadaju Kurdi i Turkmeni. Bodžnurd je popularan po brojnim konjičkim centrima i izvorima. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Bodžnurdu je živjelo 172.772 ljudi.

## Veze
* Aerodrom Bodžnurd

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Bodžnurda 
;Ostali projekti
Bušeher

**Bušeher** (perz. بوشهر; *Būšeher/Bušehr*) je grad u Iranu, sjedište Bušeherske pokrajine i važna luka na obali Perzijskog zaljeva. Od glavnog grada Teherana udaljen je približno 1280 km prema jugu. Bušeher je osnovan tijekom sasanidskog razdoblja, a u vrijeme vladavine afšaridskog Nader-šaha postao je najvažnijom iranskom ratnom lukom. Danas grad predstavlja važno pomorsko čvorište; povezan je autocestama s Ahvazom na sjeverozapadu, Širazom na sjeveroistoku, te obalnom cestom s Bandar Abasom na jugoistoku. Gradska luka služi pretežito za izvoz nafte i poljoprivrednih proizvoda iz plodnih polja u pokrajini Fars, a među ostalim važnijim gospodarskim granama su ribarstvo i građevinarstvo. U Bušeheru se nalazi NE Bušeher, prva iranska nuklearna elektrana i važna karika u nuklearnom programu. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Bušeheru je živjelo 161.674 ljudi.

## Veze
* Aerodrom Bušeher

## Reference

## Vanjske veze
*  Službene stranice grada Bušehera 
;Ostali projekti
Pavlovići (razvrstavanje)

**Pavlovići** mogu da budu:

* Pavlovići, bosanska srednjovjekovna porodica
* Pljakići, Pavlovići su potomci srpske porodice Pljakić
* Pavlović (prezime), prezime

ili

* Pavlovići (Šekovići), naseljeno mjesto u opštini Šekovići, Republika Srpska, BiH
* Pavlovići (Dobretići), naseljeno mjesto u opštini Dobretići, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH
* Pavlovići (Kakanj), naseljeno mjesto u opštini Kakanj, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH

## Povezano
* Pavle
Pavlovići (Šekovići)

**Pavlovići** su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Šekovići koje pripada entitetu Republika Srpska. 

## Geografija
Naseljeno mjesto Pavlovići obuhvata dio područja naseljenog mjesta Ašćerići-Džanojevići.

## Povezano
* Opština Šekovići
* Birač
Hrvoje Vukčić Hrvatinić

**Hrvoje Vukčić Hrvatinić** (Kotor, danas Kotor-Varoš, oko 1350 - ?, 1416), hrvatski ban, veliki vojvoda bosanski i herceg splitski.

## Aktivnosti u Hrvatskoj
Najstariji sin vojvode Vukca Hrvatinića. Spominje se prvi put u ispravi iz 1376. kao knez i vjerni vitez ugarskoga kralja Ludovika I Anžuvinca. Godine 1380. bosanski kralj Tvrtko I Kotromanić dodijelio mu je naslov velikog vojvode i darovao posjede u župi Lašvi. Nakon smrti kralja Ludovika I učestvovao u dinastičkim borbama kao protivnik ugarskog kralja Žigmunda Luksemburškog i bio pristaša napuljskog kralja Ladislava, koji mu je povjerio na upravu banovine Dalmaciju i Hrvatsku 1391.

Nakon krunidbe u Zadru za ugarskoga kralja (1403), Ladislav je postavio Hrvoja za glavnog namjesnika u Ugarskoj, Hrvatskoj, Dalmaciji i Bosni te ga imenovao hercegom splitskim, darovavši mu uz to ostrva Brač, Hvar i Korčulu. Otada je Hrvoje nosio titulu *herceg Splita, potkralj Dalmacije i Hrvatske, veliki vojvoda bosanski i knez Donjih kraja*.

## Aktivnosti u Bosni
Utjecao je na izbor Stjepana Ostoje za bosanskog kralja 1398. Došavši u sukob s kraljem Ostojom, utjecao je na njegovo svrgavanje s prijestolja i izbor novog bosanskog kralja, Tvrtka II Kotromanića 1404. Na upravu je dobio Srebrenicu i Drijeva. Ostojino svrgavanje izazvalo je napade Ugarske. U Bosni se pod Hrvojevim vodstvom stvorio pokret protiv Ugarske i kralja Sigismunda. Nakon Sigismundove vojne intervencije 1408. i pokolja bosanske vojske kraj Dobora, Hrvoje je prešao na Sigismundovu stranu. Pritom je zadržao dotadašnje časti, upravu nad Splitom, naslov hercega te upravu nad mnogim gradovima, medu njima i Požegom.

Hrvoje je kovao vlastiti novac. "Krstianin" Hval izradio je po njegovoj narudžbi iluminirani ćirilski rukopis, poznat kao Hvalov zbornik (vidi bosančica), a glagoljaš Butko prepisao — Hrvojev misal. 

## Sukob sa Sigismundom Luksemburškim

Hrvoje je bio prisutan na turniru evropskih vladara i velikaša u Budimu 1412. Tamo je ostavio snažan i upečatljiv izraz među savremenicima. Hrvoje je bio član Zmajevog reda. Svojim postupkom, napadom na posjede Sandalja Hranića Hrvoje je došao u nemilost kod ugarskog vladara. Nakon mnogih sukoba Sigismund je oduzeo Hrvoju župu Sanu, ostrva Brač, Hvar i Korčulu, a Split uzeo pod svoju zaštitu. Hrvoje je tada zatražio pomoć nezadovoljnih bosanskih velikaša i Osmanlija. Neopravdano mu se pripisuje "slava" da je doveo Osmanlije u Bosnu. Ugarska vojska bila je poražena u Lašvi 1415, što je otvorilo put osmanskomu prodoru u Bosnu, a sljedeće godine Hrvoje je umro. 

Hrvojeva udovica, Jelena Nelipčić, udala se za kralja Ostoju i tako Bosanskom kraljevstvu donijela dio Hrvojevih posjeda.

## Povezano
* Povelja Tvrtka I Hrvoju Vukčiću Hrvatiniću
## Reference
Radivoje Novaković

**Radivoje Novaković** (Užice 1876 — Beograd 1945) je bio osnivač i predsednik Boračkog društva Srpski mač osnovanog 1897., kasnije Boračko-loptačkog društva Srpski mač.

Po zanimanju je bio advokat. Učestvovao je u Prvom balkanskom ratu u kojem je ranjem, pa u Prvom i Drugom svetskom ratu. Od 1941 — 1945. bio je u nemačkom zarobljeništvu u Osnabriku.

U mladosti bavio se mačevanjem i igrao fudbal sa ostalim pionirima ovog sporta u Beogradu. Iz sporta se povukao 1920.

## Literatura
* Enciklopedija fizičke kulture JLZ Zagreb 1977
Miloš Ekert

**Miloš Ekert** (Prag, 1890 – Beograd, 17. septembar 1967) je bio češki fudbaler i jedan od osnivača BSK-a.

## Biografija
Bio je prvi strani fudbaler koji je došao u fudbalski klub Srpski mač, krajem 1907. godine. On je u Beograd došao kao službenik Praške kreditne banke. Fudbalsku karijeru započeo je u Pragu, a kasnije kada je kao službenik živeo u Zagrebu (tada u okviru Austrougarske, kao i Prag) i igrao za HAŠK. Krajem 1907. godine dolazi u Kraljevinu Srbiju gde postaje igrač i sekretar fudbalskog kluba Srpski mač. Iako je došao u Srbiju ostao je u kontaktu sa bivšim saigračima iz „HAŠK-a”.
HAŠK-u je tada Fudbalski savez Mađarske (kao član FIFA), zabranio da nastupa na zvaničnim međunarodnim utakmicama. Do ovoga je došlo zbog takozvane Železničarske pragmatike iz 1907. (zakon da na železnici u Hrvatskoj i Slavoniji, koje su tada pripadale Mađarskoj, u upotrebi bude isključivo mađarski jezik), usled čega je došlo do nezadovoljstva Hrvata, uz koje su bili i Srbi „prečani”. Zbog toga je Mađarski fudbalski savez, kao član Fife, zabranio klubovima iz Hrvatske da igraju međunarodne utakmice.

Miloš Ekert je u tome video šansu da Srpski mač i HAŠK odigraju prijateljsku utakmicu u Zagrebu. Većina igrača je pristala, ali anj uprava, na čelu sa predsednikom Radivojem Novakovićem, protivila utakmicu. Smatrali su da utakmica ne treba da se igra pošto je Srpski mač mnogo slabiji od HAŠK-a. Uprava je odlučila da sve igrače koji samovoljno odu u Zagreb izbaci iz kluba. Sa članovima Srpskog mača pošlo je i par igrača iz SK Soko. Pošto su izbačeni iz klubova u putu za Zagreb su odlučili da se predstave kao reprezentacija Kraljevine Srbije. U Zagrebu su doživeli dva poraza, a u Beogradu je njihov samovoljan čin doživeo osudu.

Igrači, među kojima je bio i Miloš Ekert su po povratku u Beograd bili izbačeni iz svojih klubova. Međutim u 1911. godini su osnovali novi klub - FK Beogradski sport klub. U novom klubu Miloš Ekert je bio blagajnik. Miloš Ekert je i došao na ideju da ime kluba bude Beogradski sportski klub (BSK) što su svi prisutni prihvatili.

## Reference
Gotland

**Gotland** je jedna od 25 historijskih pokrajina  Švedske, ujedno i najveći otok Baltičkog mora. 
## Geografija
S površinom od 3,140 km², čini manje od 1% površine Švedske. Unutar pokrajine su i mali otoci Fårö i Gotska Sandön na sjeveru, i mali otok Karlsö na zapadu. Broj stanovnika u 2004. godini bio je 57,600, od čega 22,600 je živjelo u gradu Visby, koji je glavi grad na otoku. Glavni izvori prihoda na otoku su turizam i poljoprivreda.

Otok je udaljen oko 90&nbsp;km istočno od švedskog kopna.

Otok je izgrađen od sedimentnih stijena, uglavnom od vapnenca.

## Galerija slika

file:Gotlandold.png|Karta Gotlanda
file:Visby_Wall.jpg|Gradski zid u Visbyju
file:Raukar.jpg|Raukovi
file:Bildstein-Bunge 1.jpg|Runa


## Vanjske veze

* ''Službene stranice Gotlanda''
Arena Sardona

**Arena Sardona** ili **Navlaka Glarus** (njemački: *Glarner Überschiebung*) je najveća navlaka (povratni rasjed koji nastaje skoro horizontalnim padom površinskog tla) na Alpama koja se nalazi u istočnoj Švicarskoj. Uz ovu navlaku Helvetski tektonski pokrov je pomjeren više od 100&nbsp;km sjverno preko vanjskog masiva Aar i Infrahelvetskog kompleksa. Navlaka čini dodirnu točku između starijeg permsko-trijaškog sloja stijena i mlađeg sloja vapenenca iz jure i krede, te fliša i molase iz paleogena.

Arena Sardona svojom horizontalnom orijentacijom i visokim lokalnim reljefom ocrtava veliko područje u kantonima Glarus, St. Gallen i Graubünden. Najpoznatije stijene su one kod Lochsitea, blizu grada Glarusa, te stijena *Tschingelhörner* (u kojoj se nalazi prirodna rupa *Martinsloch* - slika desno) između Elma i Flimsa.
Iako su navlake česta pojava u planinskim vijencima, Arena Sardona je izrazito pristupačan primjer i kao takav odigrao je važnu ulogu u razvoju geologije i otkrivanju sastava orogena. Zbog toga je ova navlaka proglašena geotopskom i geološkom UNESCO-vom svjetskom baštinom. Ova "tektonska arena" ima površinu od 32.850 hektara, većinom planinskog krajolika, i proteže sekroz 19 općina između Surselva, Linthtala i Walenseea. On uključuje nekoliko vrhova viših od 3000 metara, kao što su: Surenstock (romanš: *Piz Sardona*, po kojem je cijela navlaka dobila ime), Ringelspitz i Pizol.


Datoteka:Am Chüebodensee bei Elm.jpg|Surenstock (straga) s jezera Chüebodensee
file:Tsingelhörner.jpg|Tsingelhörner s rupom Martinloch (desno)
file:Calfeisen.jpg|Vrh Sardona (Surenstock, 3.056 m) kod Calfeisentala
file:Ringelspitz from Calanda.jpg|Ringelspitz (3.248 m) s Calanda
file:Picswiss SG-36-10.jpg|Vrh Picol (2.844 m)


## Izvori
* Sibylle Franks i Rudolf Trümpy, Journal of International Geoscience. ed (PDF). The Sixth International Geological Congress: Zürich, 1894.  Episodes. Vol. 28 No.3., 2005., International Union of Geological sciences. str. 187.–192.
Prolaz divova

**Prolaz divova** (irski: *Clochán an Aifir or Clochán na bhFómharach*, engleski: *Giant's Causeway*) je područje od 40.000 spojenih bazaltnih stupova koji su nastali vulkanskom erupcijom u paleogenu (prije 50-60 milijuna godina). Nalazi se u županiji Antrim na sjeveroistočnoj obali Sjeverne Irske, oko 3&nbsp;km sjeverno od grada Bushmillsa. 

Godine 1986., upisan je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao jedinstven primjer brzog hlađenja bazaltne lave prodirući kroz vapnenački plato, pri tome popucavši vertikalno u obliku spojenih stupova. Danas ovom najpopularnijom turističkom atrakcijom u Sjevernoj Irskoj upravlja Državno povjerenstvo.

## Odlike
Bazaltni stupovi tvore stepenastu liticu koja se uranja u Irsko more. većina stupova su heksagonalni, iako ima i stupova s manjim brojem stranica. Najviši su 12 m visoki, a okamenjena lava je na nekim mjestima debela 28 metara. Neki dijelovi su dobili popularna imena kao što su: "Divovska čizma", "Divovo oko", "Pastirske stube", "Saće", "Divovske orgulje", "Nakupine dimnjaka", "Divovska vrata" i "Devina grba".

U srednjem vijeku skovala se legenda kako je Prolaz divova izgradio irski ratnik Fionn mac Cumhaill (*Finn McCool*) kako bi se borio protiv svog škotskog rivala Benandonnera. Odatle potječe njegov naziv, "Prolaz divova".

Lokalitet je postao poznat u 18. stoljeću, a u 19. je postao velikom turističkom atrakcijom s privlačnom zonom za pješake koji mogu hodati preko vrhova stupova 800 m od ulaza do samog mora. Stijene Prolaza divova bile su pogubne za nekoliko brodova, od kojih je najznačajniji *Girona* koji se ovdje nasukao u listopadu 1588. za vrijeme snažnoga sjeverozapadnog vjetra, i pritom je stradalo oko 1200 ljudi. Samo je pet ljudi preživjelo i njihovi potomci i danas žive u okolini. *Girona* je bila galija španjolske armade koja je spasila posade dvije preostale olupine zbog čega je bila jako preopterećena. Kad joj je puklo kormilo nastala je tragedija.


Datoteka:Drury - View of the Giant's Causeway.jpg|Susana Drury, *Pogled na Prolaz divova*, 1768., bakropis.
Datoteka:Calzada de los gigantes01.jpg|"Divovske orgulje" 
Datoteka:Giants_boot_Dec2004_SeanMcClean.jpg|"Divovska čizma"
Datoteka:Causeway-code poet-3.jpg|Bazaltni stupovi "saće"
Datoteka:The Chimney Stacks, Giants Causeway, County Antrim.jpg|"Nakupine dimnjaka"


## Reference

## Vanjske veze
* Službena stranica Državnog povjerenstva za Prolaz divova
;Ostali projekti
Durhamski zamak

**Durhamski zamak** () je normanski zamak na obronku iznad rijeke Wear poluotoka Durham, nasuprot Durhamske katedrale u sjevernoj Engleskoj. Od 1840. u njemu je smješteno Durhamsko sveučilište sa smještajem za više od 100 studenata, ali je također otvoren za javnost uz nadgledane obilaske.

Godine 1986. zamak je zajedno s katedralom upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao "jedno od najdulje upotrebljavanih građevina u Engleskoj u razdoblju više od 900 godina".

## Historija
Zamak su izgradili Normani nakon osvajanja Engleske 1066. god., koji su na taj način pokušali obuzdati "divlje i ćudljive" stanovnike sjeverne Engleske. On je sjajan primjer rane gradnje fortifikacija s utvrdom i jarkom. Zamak je kasnije, po osnutku biskupije, postao rezidencijom durhamskog biskupa sve dok sjedište biskupije 1837. nije preseljeno u Bishop Auckland. Tada je zamak pretvoren u sveučilište, a arhitekt Anthony Salvin je obnovio dotrajalu utvrdu prema originalnim nacrtima i od 1840. ona je spavaonica za više od 100 studenata.

## Odlike
Zamak je imao Veliku dvoranu za prijeme (*Bishop Bek's Great Hall*) iz 14. st., koja je bila najveća prostorija u Engleskoj dok je na koncu 15. st. nije skratio biskup Richard Foxe. No, još uvijek je znamenita s duljinom preko 30 m i visinom od 14 m. Danas je u njoj studentska menza, dok njen podrum služi kao čitaonica s barom.

U krugu zamka izgrađene su dvije kapele: prva normanska iz 1078. s prepoznatljivim odlikama starije engleske arhitekture, vjerojatno zbog prisilnog rada domaćih majstora; i druga, veća, biskupa Tunstalla iz 1540. u kojoj se nalaze velike drvene klupe, "milosna sjedala" (*misericorde*) iz 16. st., koje nisu dizajnirane za sjedenje nego da se osoba koja dugo stoji može malo odmoriti na rubu uske daske klupe. Obje stare kapele zamka su u uporabi i služe za izvedbu kazališnih predstava.


file:Durham Castle Bergfried.jpg|Normanska utvrda 
file:Durham Castle Innenhof.jpg|Velika dvorana izvana
file:Great_Hall,_University_College,_Durham.jpg|Velika dvorana iznutra
Datoteka:Tunstall Chapel, University College, Durham.jpg|Tunstallova kapela iz 16. st.
file:Durham castle.jpg|Pogled na zamak s katedralom u pozadini


## Povezano
* Engleska umjetnost
* Razvoj fortifikacijske arhitekture

## Vanjske veze

* Sveučilište u Durhamu
* Obilazak dvorca i katedrale u Durhamu
Veliko brdo bakra

**Veliko brdo bakra** (švedski: *Stora Kopparberget*) ili **Falunski rudnik** je rudnik bakra kod Faluna (Švedska) koji je bio u funkciji punih tisuću godina, od 9. stoljeća do 8. prosinca 1992. godine. U jednom trenutku je pokrivao trećinu europskih potreba za bakrom, a stoljećima je imao snažan utjecaj na tehnološki, društveni i politički razvoj Švedske i drugih europskih zemalja. Zbog toga je upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 2001. godine.

Rudnik se satoji od od velikog površinskog kopa koji se naziva "Velika jama" (*Stora stöten*), te od podzemnih rudnika za posjetitelje, nekoliko manjih rudnika i okna uz Veliku jamu, te labirinta galeirja (tunela), podzemnih komora i propalih okna u okolici rudnika. Ukupna površina iskopina je oko 80&nbsp;km, od kojih je oko 33&nbsp;km ispod današnje razine vode, na oko 220 metara dubine. Najdublja točka u ridniku je na 600 m, a najdublje okno je "Oscar", dubok 440 m.

Središnja upravna zgrada je pretvorena u muzej koji prima oko 100,000 posjetitelja godišnje.


Datoteka:Gruvmuseet Falun.jpg|Muzej rudnika u Falunu
Datoteka:Stora Kopparberg 1288.jpg|Dionica o 1/8 vlasništva nad rudnikom od 16. lipnja 1288. god.
Datoteka:Falu gruva 1.jpg|Tačke iz 19. st.
Datoteka:Falu gruva4.jpg|Spust u okno Oscar
Datoteka:Falu gruva.jpg|Razglednica iz 19907. god.


## Panorama

## Izvori

* Sven Rydberg, *Stora Kopparberg - 1000 years of an industrical activity*, 1979., Gullers International AB.  
* Eli Filip Heckscher, *An economic history of Sweden, Volume 95.*, 1954., Harvard University Press. . 

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Naruhito, car Reiwa

**Naruhito, car Reiwa** (徳仁令和天皇) (rođen 23. veljače 1960.) je, od 1. svibnja 2019. godine, 126. car Japana. Najstariji sin cara Akihita i carice Michiko, Naruhito je preuzeo Krizantemino prijestolje nakon abdikacije svog oca 30. travnja 2019. godine. Studirao je povijest na sveučilištu Gakushuin te na Oxfordu.

Od 1993. je oženjen za princezu Masako, s kojom ima kći Aiko.

## Preci



## Izvori

## Vanjske veze
* Kunaicho | Their Imperial Highnesses Crown Prince Naruhito and Crown Princess Masako
* Kunaicho | Press Conference on the occasion of His Imperial Highness the Crown Prince's Birthday (2011)

 u Japanu