open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Povijesno društvo Koprivnica

**Povijesno društvo [[Koprivnica]]** osnovano je 23. travnja 1984. godine. Inicijator osnivanja društva je bio prof. dr. sc. Dragutin Feletar koji je na osnivačkoj skupštini bio izabran za dopredsjednika. Prvi predsjednik je bio dugogodišnji ravnatelj Muzeja grada Koprivnice i koprivnički povjesničar Franjo Horvatić, a tajnik dr. sc. Zorko Marković, arheolog i povjesničar tada zaposlen u koprivničkom muzeju. Početni rad društva bio je u uskoj vezi s Geografskim društvom Koprivnica, a početkom 1990-ih godina suradnja je kratkotrajno, ali učinkovito proširena i na Ekološko društvo Koprivnica te na koprivnički ogranak Matice hrvatske. 

Od 1986. do danas predsjednica Povijesnog društva je Ružica Špoljar, umirovljena ugledna nastavnica povijesti. Ovo je društvo sudjelovalo u realizaciji nekoliko knjiga, od kojih treba izdvojiti leksikon Križevčana i monografiju o hrvatskom povjesničaru (Rudolf Horvat). Počasna članica društva je prof. dr. Mira Kolar - Dimitrijević. Objavljuje glasilo *[[Scientia Podraviana]]* kojemu je glavni urednik Mirko Lukavski.
Gavro Schwarz

**Gavro Schwarz** (Nádudvar, 13. 12. 1872 - Zagreb, 7. 12. 1942), zagrebački nadrabin i povjesničar židovske zajednice u Hrvatskoj za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije i Kraljevine Jugoslavije. 

## Biografija
Gavro Schwarz se rodio u ugarskom gradu Nádudvar 13. 12. 1872 godine. U izvorima se javlja i pod mađarskim imenom Gábor. Školovao se u Požezi i Budimpešti. Bio je rabin u Karlovcu i Zagrebu, učitelj za izraelitski nauk vjere na srednjim i stručnim školama u Zagrebu, a od 1927. zagrebački nadrabin. Pisao je za hrvatske znanstvene časopise (Vjesnik kraljev. hrv. slav. dalm. zemaljskog arhiva).

Ostao je uz svoju židovsku zajednicu do kraja svjestan koju odgovornost ima za nju.

## Djela
* *Povjest Židova: od babilonskoga sužanjstva do današnjega doba*, 1897.
* *Izraeliticki molitvenik*, 1902.
* *Prilozi k povjesti Židova u Hrvatskoj : iz starina zagrebačke općine (1806.-1845.)*, 1903.
* *הזכרת נשמות**Molitve zadušnice u hramu izraelske općine zagrebačke*, 1922.
* *Povijest Zagrebačke židovske općine od osnutka do 50-tih godina 19. vijeka*, 1939.

## Priznanja
* Orden sv. Save 3. stupnja 1929.

* Po njemu se danas zove loža B'nai B'ritha u Zagrebu.

## Reference

* ÖBL 1815-1950
Rade Janjanin

**Rade Janjanin** (Donje Dubrave, kraj Ogulina, 7. travnja 1919. – Kordun, svibanj 1943.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

## Biografija

Rođen je 7. travnja 1919. godine u selu Donje Dubrave kraj Ogulina, u siromašnoj seljačkoj obitelji.

Godine 1939. postao je student Šumarskog fakulteta u Zagrebu. Tamo se uključio u revolucionarni studentski pokret i sudjelovao u nizu akcija i radničkih štrajkova.

Sudionik Narodnooslobodilačke borbe bio je od 1941. godine. Već u travnju se povezao s komunistima i radio na pripremanju oružanog ustanka. Član Komunističke partije Jugoslavije postao je 27. travnja 1941. godine. Od kolovoza je bio tajnik u Dubravskom partizanskom odredu, u čijem je formiranju i sam sudjelovao.

Bio je ranjen u diverzantskoj akciji na željezničkoj pruzi kod Tounja. Nakon što je prizdravio, po zadatku KPJ, otišao je za političkog komesara Plaščanskog odreda. Rujna 1942. bio je postavljen za zamjenika političkog komesara Druge kordunaške brigade. Bio je i tajnik divizijskog komiteta KPH Osme kordunaške udarne divizije.

Obolio je od tifusa i umro u svibnju 1943. godine.

Ukazom predsjednika FNRJ Josipa Broza Tita, 27. studenog 1953. godine, proglašen je za narodnog heroja.

## Literatura

* *Narodni heroji Jugoslavije*. Mladost, Beograd 1975.
Vladimir Malančec

**Vlado Malančec** (Zagreb 1898. - Koprivnica, 1985. ), hrvatski političar

Osnovno je školovanje (i nižu realnu gimnaziju) završio u Koprivnici, višu realnu gimnaziju je polazio u Zagrebu gdje je završio studij prava. Nakon toga je radio u odvjetničkom uredu kod svog oca dr. Matije Malančeca (1857.-1945.) koju je vodio, a uz to je četiri godine bio pristav kod kotarskog (sreskog) načelstva u Koprivnici. U privatnom životu je posebno volio umjetnost, a bio je član gotovo svih međuratnih humanitarnih, karitativnih, pjevačkih, sportskih i drugih koprivničkih društava. Bavio se novinarstvom i izdavalaštvom (jedno vrijeme je bio nakladnik Podravskih novina). Godine 1927. je na listi HSS-a izabran u gradsko vijeće ali mu mandat nije verificiran zbog toga što je bio premlad. Nakon izbora godine 1928. izabran je za gradonačelnika Koprivnice, no nakon sukoba unutar stranke gubi poziciju gradonačelnika i napušta HSS. Tada je na njegovo mjesto postavljen dr. Leo Janson. Nakon proglašenja šestosiječanjske diktature prelazi na stranu režima, te se dana 26. travnja 1929 vratio na gradonačelničko mjesto. Zajedno s Pavlom Dombajem iz Drnja je 1930. godine izabran za banskog vijećnika, a 1931. godine na režimskoj listi ulazi u Narodnu skupštinu u Beogradu (zamjenik mu je bio Pavao Dombaj), te napušta mjesto gradonačelnika. Nakon toga se uključuje u novu režimsku političku formaciju - Jugoslavensko radikalnu seljačku demokraciju (JRSD) koja je težila okupljati političke ljude iz tri bivše najveće političke stranke - Radikalne, Demokratske i HSS-a, te postaje njen čelnik za kotar Koprivnicu. Ta stranka je 1933. godine promijenila naziv u Jugoslavenska nacionalna stranka (JNS). Godine 1935. Malančec se kao kandidat JNS-a (Dombaj mu je ponovo bio zamjenik) kandidirao na izborima, ali je ostvario izuzetno loš izborni rezultat - osvojio je samo 0,12% glasova u koprivničkom kotaru, čime ga građani kažnjavaju zbog političkog djelovanja na strani režima u vrijeme diktature. Nakon toga se (uz niz drugih razloga) razočaran trajno povukao iz "visoke" politike, a još je neko vrijeme ostao član koprivničkog gradskog zastupstva. Nakon uspostave NDH nalazio se u ustaškom logoru Danica, a nakon toga je transportiran u logor Jadovno, odakle je premješten u Zagreb. Nakon drugog svjetskog rata radio je kao odvjetnik u Koprivnici, a svoju kuću s umjetničkom kolekcijom ostavio je općini Koprivnica odnosno Muzeju grada Koprivnici.
Stjepan Prvčić

**Stjepan Prvčić** (Koprivnica 1893. - Koprivnica 1960. ), hrvatski  političar

Od 1923. je potpredsjednik koprivničke mjesne organizacije seljačke stranke, bio je član odbora kotarske organizacije HSS-a, vodio je kotarsku organizaciju Seljačke sloge. Prije i za vrijeme drugog svjetskog rata je bio zatvaran. Rano se angažirao u antifašističkoj borbi, aktivan u GNOO Koprivnica, a bio je predsjednik Okružnog NOO Bjelovar i prvi predsjednik oblasnog NOO za zagrebačku oblast. Jedan je od osnivača HRSS-a u kojem je djelovao kao potpredsjednik. U ZAVNOH-u je jedan od čelnih ljudi (član tajništva), a nakon rata je sudjelovao u radu hrvatske vlade ministar poljoprivrede) i sabora (bio je član prezidija). Uz to je bio član izvršnog odbora Narodne fronte Jugoslavije i član tajništva u izvršnom odboru Narodne fronte Hrvatske.
Franjo Galović

**Franjo Galović** (Koprivnica, 1690. – Lepoglava, 12. siječnja 1728.), bio je hrvatski katolički svećenik, pisac i profesor.

## Biografija
Franjo Galović rodio se u Koprivnici 1690. godine. Nakon završenog osnovnog obrazovanja u rodnom gradu stupio je u pavlinski red. Redovničke zavjete položio je 25. listopada 1711. godine, u 21. godini. Tada je već bio stekao akademsko zvanje *[[logicus]]*. Kao profesor je predavao u učilištu u Lepoglavi, filozofiju i bogoslovlje, od 1719. do 1722. godine i od 1723. do 1727. godine, a 1721. godine napisao je djelo *Philosophia naturalis peripathetica*, koje se u rukopisu čuva u knjižnici pavlinskog samostana u Jasnoj Gori (Bibliotheca Claromontana) u Poljskoj.

## Izvori
Josip Vargović

Josip Vargović (Peteranec, 26. veljače 1866.  – Koprivnica, 13. travnja 1919. )

Godine 1902. postao je predsjednikom Dobrovoljnog vatrogasnog društva Koprivnica i ostao predsjednikom sve do 1919. godine. Izborio se tijekom 1905./1906. godine za gradnju suvremenog vatrogasnog doma u Frankopanskoj ulici. Izabran 1906. za gradonačelnika Koprivnice (na toj dužnosti ostao do 1913.). Zaslužan za osnivanje koprivničke gimnazije i gradnju njene zgrade, za dovođenje u Koprivnicu tvornice Danica, te za općenitu modernizaciju grada Koprivnice.
Josip Beruta

**Josip Beruta** (Sigetec, danas općina Peteranec, 22. siječnja 1833. - Zagreb, 3. lipnja 1891.), hrvatski političar

Pučku školu je polazio u Sigecu, gimnaziju i studij teologije u Zagrebu, bio je na raznim dužnostima kod nadbiskupskog duhovnog stola u Zagrebu (1857-1861.), nadbiskupov osobni ceremonijar (1861-1863.), župnik u Biškupcu kod Varaždina (1863-1865.), a kasnije zaslužnik župnik župe Sv. Nikole Koprivnica (1865. - 1891.). Četiri puta je biran za zastupnika u Hrvatski sabor (1871. u Malom Bukovcu, 1875. i 1878. je izabran u izbornom kotaru Rasinja, a 1884. je izabran u izbornom kotaru Peteranec, u koji je spadalo Drnje), a povremeno je bio zastupnik u parlamentu u Budimpešti. U politički život je ušao kao član vladine Narodne stranke iz koje je istupio 1880. godine. Bio je jedan od utemeljitelja Neodvisne narodne stranke, a objavljivao je u glasilu te stranke "Obzor". Surađivao je, između ostalih, s J. J. Strossmayerom i F. Račkim. Napisao je nekoliko knjiga.
Zlata Bartl

**Zlata Bartl** (Dolac kraj Travnika, BiH, 20. veljače 1920. - Koprivnica, 30. srpnja 2008.), hrvatska znanstvenica, tvorac začina Vegeta koji proizvodi Podravka iz Koprivnice.

## Biografija

Zlata Bartl rođena je 1920. u Docu kraj Travnika u BiH. Poslije velike mature odlazi na studij u Zagreb, gdje na prirodoslovnom fakultetu diplomira kemiju, fiziku, matematiku i minerologiju. Poslije diplome vraća se u Sarajevo. 1956. godine odlazi u Koprivnicu i tu počinje njen znanstveni rad. Bila je još kao dijete zaljubljenica u kemiju. U *Podravkinom* laboratoriju nastavlja sa svojim radom, a na njezinu inicijativu 1957. počinje proizvodnja dehidratiziranih juha, a 1959. i proizvodnja "Vegete". Slaboga zdravlja, ali zdravog duha ona je uspjela oko sebe okupiti ljude koji su nošeni njenim "elan vital" Vegetu uspjeli probiti na svjetsko tržište i Podravku pretvoriti u svjetski koncern.

Dana 2. studenog 2006. postala je počasna građanka grada Koprivnice.

10. veljače 2007. profesorica Zlata Bartl je dobila od Večernjeg lista nagradu za životno djelo.

Umrla je 30. srpnja 2008. godine u koprivničkoj Općoj bolnici nakon duge i teške bolesti. Danas je poznata pod nadimkom "teta Vegeta".

## Izvori
Kapela sv. Vida kraj Koprivnice

**Kapela sv. Vida** nalazi se na brijegu Pribislavec, danas Draganovec, a ranije Starigrad kraj Koprivnice. Danas je to područje grada Koprivnice.

## Historija
Kraj Koprivnice se među vinogradima 1671. godine spominje kapela Sv. Vida. Postoji nedovoljno argumentirano i posrednim putem doneseno mišljenje da je ova kapela podignuta oko 1620. godine. Ona se ne spominje u kanonskim zapisnicima iz 1650. i 1659. godine pa je vjerojatnije da je izgrađena nakon tih godina, a svakako u drugoj polovici 17. stoljeća. To je moguće jer se u pisanim izvorima prvi put spominje tek u kanonskom pohodu 1671. godine. Brigu oko nje su 1680. godine vodili Ivan Plepelić i Mihael Kovačić.

Prema opisu iz 1700. godine kapela je imala hrastove temelje, na kojima je od pletera podignuto tijelo kapele, omazano blatom i pobijeljeno vapnom. Kapela je bila mala, ali dobro osvijetljena jer je na zapadu imala dva prozora. Vrata su se dala dobro zatvoriti. Nad njima je bio drveni toranj s posvećenim zvonom srednje veličine. Pred vratima se nalazilo drveno predvorje. Krov je bio dobar, strop načinjen od dasaka, a pod zemljani. Postojao je oltar Sv. Vida sa slikom i kipom tog sveca (te kipom Sv. Josipa). Kapela je bila blagoslovljena, a Sv. Misa se služila na dan Sv. Vida. Oko kapele nije bilo groblja jer se nalazila u vinorodnom kraju gdje nitko stalno ne živi. Za imovinu kapele su brigu vodili Juraj Marašić i Juraj Kovačić.

Kanonik Matija Petrović je 1768. godine predložio ukidanje ove kapele i spajanje s kapelom Sv. Marije Magdalene u predgrađu Brežanec. Petrovićev prijedlog nije bio prihvaćen, a 1778. godine spominje se da je ova kapela bila pod vojničkom jurisdikcijom među vinogradima. Bila je drvena, ali u dobrom stanju, imala je tornjić sa zvonom i jednim novim elegantnim oltarom. Slično je stanje bilo prigodom kanonskih vizitacija 1787. , 1804. i 1810. godine kada se spominje da je ova kapela bila četverokutna, s tornjićem u kojem je bilo zvono i oltarom Sv. Vida. Spominje se i velika zavjetna procesija na Vidovo (15. lipnja) koja je dolazila svake godine iz župne crkve koprivničke. Na zahtjev Đurđevačke krajiške pukovnije koprivnički župnik Adam Žuvić sastavio je kratku povijest ove kapele 1845. godine. Iz tog spisa vidi se da je kapela 1823. godine uz oltar Sv. Vida imala i oltar Uzašašća Spasitelja.

## Rušenje stare i izgradnja nove kapele
Kapela je srušena 1886. godine, a zahtjev za njeno rušenje je dao koprivnički župnik Josip Beruta. Sveti Vid se slavio i kasnije na ovom području. Na mjestu koje je bilo blizu kapele je 1924. podignut križ. Štovanje Svetog Vida je nastavila istoimena udruga (kasnije nazvana Kulturno-prosvjetiteljsko društvo "Fran Galović"), osnovana 1991. Ona je iste godine dala inicijativu za obnovom gradnje kapele što je realizirao kasnije Mjesni odbor Draganovec.
Franjo Horvatić

**Franjo Horvatić** (Novigrad Podravski, 1936.), dugogodišnji ravnatelj Muzeja grada Koprivnice (1963. - 1995.)

U njegovo je vrijeme znatno proširen rad na istraživanju lokalne povijesti, pokrenut je godišnjak *Podravski zbornik* (kojega je pokrenuo Dragutin Feletar, a uz njega ga je jedno vrijeme uređivao Franjo Horvatić), otvorena je Galerija Hlebine (1968.), Zavičajni muzej u Peterancu s galerijom i ostavštinom Ivana Sabolića (1983.), osnovana je Muzejska zbirka Ivana Generalića (1985.), zbirka dr. Vladimira Malančeca (1986.), Zavičajni muzej Đelekovec (1978.) te manje muzejske zbirke u Velikom Pogancu, Ludbreškom Ivancu i Podravkinom rekreacijskom centru u Starigradu, a naročito velike zbirke koja je trebala postati memorijalnim spomen-parkom na Danici (danas dio grada Koprivnice) (1981.), na prostoru nekadašnje tvornice i prvog ustaškog koncentracijskog logora. Franjo Horvatić je objavio više manjih članaka i nekoliko knjiga koje predstavljaju stanoviti doprinos populariziranju lokalne povijesti.
Anica Gjerek

**Anica Gjerek**, (Koprivnica, 1935. ).

Magistrica je ekonomskih znanosti. Članica je Društva hrvatskih književnika od 1985. godine.

Spisateljica za djecu i odrasle. Do sada je objavila deset knjiga, od toga pet za djecu, zajedno s kćerkom (Maja Gjerek).

Roman "Bijeli dimnjačar" koji su zajedno napisale Anica Gjerek i Maja Gjerek nagrađen je 1999. godine u Italiji Zlatnom medaljom za književnost, međunarodnom nagradom zemalja Alpe-Jadran.

Živi i radi u Koprivnici.

##### Knjige za djecu (Anica Gjerek i Maja Gjerek)
 
*"Nove krilate bajke" "Zagreb", Samobor, 1990.
*"Zvjezdana košulja" "Alfa", Zagreb, 1993.
*"Bijeli dimnjačar" "Znanje", biblioteka "Stribor", Zagreb, 1997.
*"Ljubičasta kruna" "Znanje", Zagreb, 2001. - za djecu 
*"San o Žar-ptici" "Matica hrvatska", ogranak Koprivnica, 2003.

##### Knjige za odrasle

*"Srce sfinge" "Globus", Zagreb, 1992. (zajedno s M. Gjerek) 
*"Svjetlosni dar tišine" "Naša djeca", Zagreb, 1994. 
*"Kristalni šapat" "Nagnuće", Koprivnica, 2001. 
*"Molitvena ruža" "Naklada dr. Feletar", Samobor, 2001. 
*"Račun srca" DHK - ogranak Rijeka i Verba d.o.o., 2007.
Božidar Prosenjak

**Božidar Prosenjak** (Kuzminec (Rasinja) kraj Koprivnice, 19. kolovoza 1948.), hrvatski književnik i novinar.

Djetinjstvo je proveo u podravskom selu Kuzminec. Tamo je započeo svoje školovanje, nastavio ga zatim u Koprivnici, Parizu i Zagrebu, gdje je diplomirao romanistiku na Filozofskom fakultetu. Zaposlio se u gradu Velika Gorica kao novinar i urednik kulture u listu i na radiju.

Godine 1980. pokreće i više od šesnaest godina uređuje biblioteku "Albatros" u Velikoj Gorici. Uređuje časopise Matice hrvatske u Velikoj Gorici i Društva hrvatskih književnika u Zagrebu. Od godine 1984. djeluje kao slobodni umjetnik. Član je *Društva hrvatskih književnika* i *Republičke zajednice samostalnih umjetnika Hrvatske*, gdje je niz godina i član upravnih tijela.

Objavljuje prozne, pjesničke, dramske i kritičke tekstove u dnevnom i periodičnom tisku, na radiju i televiziji. Surađuje u časopisima za djecu "Modra lasta", "Radost", "Smib", "Zvrk" i dr. Radovi su mu uvršteni u zbornike, antologije, školsku lektiru i školske udžbenike. Neki su mu tekstovi prevedeni na više od 20 svjetskih jezika. Objavio je više knjiga i dobio nekoliko značajnih nagrada za svoj rad.

Neka njegova djela je u njenoj antologiji *Zywe zradla* iz 1996. sa hrvatskog na poljski prevela poljska književnica i prevoditeljica Łucja Danielewska.
Fortunat Pintarić

**Fortunat Pintarić** (Čakovec, 3. ožujka 1798. - Koprivnica, noć 24. na 25. veljače 1867.)

## Biografija

Franjevac Fortunat Pintarić bio je orguljaš i skladatelj koji je hrvatskoj glazbi ostavio vrijedna djela, a i izvanredno dobar profesor, nadasve latinist. Pučku školu je završio u rodnom Čakovcu. Učio je zatim i službovao u Zagrebu, Varaždinu, Virovitici i Koprivnici u čijem je samostanu kao gvardijan umro od moždane kapi. Iz Varaždina je o Pintariću sačuvan ovaj zapis: A kako imadosmo zimi i ljeti svaki dan, osim četvrtka, svetu misu, to je otac Fortunat pod svetom misom svirao. To je bio odličan organist i pjevač, pak i skladatelj, te nas je kad i kad, osobito k velikim blagdanima novim svojim muzikalnim proizvodom razveselio, koji su pod njegovim ravnanjem izvađali čisti, zvonki, milozvučni mladenački glasovi. Pintarićev skladateljski opus vrlo je bogat. Franjevac Paškal Cvekan u prikazu njegova djela navodi mišljenje Mendlova *Musikalisches Conversations-Lexikon* iz 1877. : Pintarić uživa u Hrvatskoj glas izvrsnog orguljaša i crkvenog skladatelja, koji je uglazbio više od 500 crkvenih popijevaka, a stekao je besmrtne zasluge za crkvenu glazbu u Hrvatskoj. I u novije su doba mnoge Pintarićeve skladbe pronađene u koprivničkom samostanu, a profesor Filić spominje, uz ostalo, da je Fortunat Pintarić napisao čak četrdeset originalnih misa, dvanaest zbirki crkvenih popijevki, dvanaest skladbi za orgulje, četrnaest svjetovnih instrumentalnih glazbotvorina i druge neobjavljene ili nepronađene skladbe te zapise o pjevanju i slično. Mnogo toga možda je zauvijek izgubljeno, jer da je nađeno ono što je u popisu muzikalija u koprivničkom franjevačkom samostanu svojedobno našao profesor Ladislav Šaban, o Pintarićevu skladateljskom radu imali bismo potpuniju, a možda posve drukčiju sliku u spomenici koprivničkog samostana iz 1867. zabilježeno je da je taj marljiv i učen čovjek do posljednjeg trenutka radio, te da mu u domovini jedva jednakoga ima. U Koprivnici osnovna glazbena škola nosi njegovo ime.
Đuro Ester

**Đuro Ester** (Koprivnica, 2. ožujka 1844. - Koprivnica, 29. ožujka 1892. ).

## Biografija

Pučku školu polazi u rodnoj Koprivnici, a gimnaziju u Zagrebu, Varaždinu i Senju. Studirao je u Beču. Od 1865. djeluje kao koprivnički prosvjetni djelatnik i animator kulture. Bio je vodeća osoba koprivničkog amaterskog kazališta.

## Djela
Objavljena su mu slijedeća djela: 
* "Mlinar i dimnjačar"
* "Redateljske neprilike"
* "Ašešovi"
* "Penzionatkinja"
* "Pravnički ples".

Jedna koprivnička škola nosi njegovo ime.
NK Zagorec Koprivnica

**NK Zagorec Koprivnica** je nogometni klub iz Koprivnice.

## Historija
Nogometni klub Zagorec Koprivnica osnovan je 1985. godine.

NK Zagorec od svog osnutka igra po općinskim, odnosno županijskim ligama. Trenutačno igraju u 7. stupnju natjecanja Hrvatske - 3. županijskoj ligi - grupa Koprivnica.

## Vanjske veze
* Službene stranice NK Zagorec
Gjuro Carnelutti

**Gjuro Carnelutti** (također: *Đuro Carnelutti*; Gemona, Furlanija, 1. rujna 1854. - Zagreb, 7. siječnja 1928.), zagrebački arhitekt i graditelj.

Izučio je zidarski zanat u Udinama. U Zagreb se doselio 1879. godine i osnovao građevinsko poduzeće. Najznačajnija ostvarenja ostavio je u Donjem gradu gdje je projektirao niz zgrada u duhu monumentalnog historicizma. Njegove se građevine odlikuju bogatim pročeljima s elementima neorenesanse i neobaroka. Ističu se zgrade na Trgu kralja Tomislava 3, 5, 9, 10 i 16 te na Marulićevu trgu 10, 11, 12, 13, 14. Tako se može reći da je Carnelutti zaslužan za čitave vizure ovih gradskih trgova. U Nazorovoj ulici sagradio je vilu obitelji Čubelić i ljetnikovac Koenig. Poslije 1900. g. posvetio se secesijskom oblikovanju.

Važan je i njegov doprinos izgradnji središta Koprivnice, gdje je podignuo više javnih zgrada i privatnih 
kuća, unoseći u provincijsku izgradnju mjerilo gradske arhitekture. Ondje je projektirao kuću Malančec (1902., Esterova 12), kuću Andrašić (1906., Esterova 7)), ljekarnu *K orlu* (1902.), potom zgradu Kotarske oblasti (1893., Nemčićeva 5), Gradsku štedionicu (1904.), Tvornički kompleks *Danica* (1907.) i Realnu gimnaziju (1908.). U Karlovcu je sagradio znamenito kazalište Zorin dom (1892.)

## Literatura
* *Enciklopedija hrvatske umjetnosti*, sv.1, Leksikografski zavod "Miroslav Krleža", Zagreb 1995.
* Miljenka Fischer, "Arhitektura u Koprivnici u 20. stoljeću, u: *Koprivnica - grad i spomenici*, Zagreb 1986. 
* Draženka Jalšić Ernečić, "Osobine arhitekture i zaštićena graditeljska kulturna baština Koprivnice", u: *Povijesni atlas gradova - Koprivnica*, Zagreb-Koprivnica 2005.
Mariška Holoubek Funjak

**Mariška Holoubek Funjak** (Szariszap, Mađarska 1904. - Koprivnica, 3. ožujka 1993.), jugoslavenska glazbenica najpoznatija kao članica glazbenog sastava Mariška band.

Rođena je u Mađarskoj 1904. godine. Otac joj je bio Čeh i violinist u vojnom orkestru, a majka Mađarica. Od njene 5 godine, otac je učio Marišku svirati glazbene instrumente. Obitelj se u Mariškinoj ranoj mladosti preselila u Koprivnicu. U Zagrebu je učila svirati violinu u srednjoj glazbenoj školi. Naučila je svirati i klavir i harmoniku. Desetljećima je besplatno poučavala sviranje tih triju instrumenata i odgojila je velik broj glazbenika, od kojih su neki ostvarili i zavidne karijere. Aktivno se počela baviti glazbom 1960. godine u zrelim godinama. Nastupala je u velikom broju glazbenih sastava, svirajući uglavnom podravske pjesme. Početkom 80.-ih godina 20. stoljeća osnovala je glazbeni sastav "Mariška band" koji je stekao veliku popularnost u središnjoj Hrvatskoj i šire. Ostali članovi sastava bili su puno mlađi od nje. Svirali su podravsku glazbu nadahnutu američkom country glazbom te šlagere i evergrine. Sastav je postojao oko 7 godina, tijekom kojih su održali oko 50 koncerata u Hrvatskoj i Sloveniji. O "Mariška bandu", hrvatski režiser Petar Krelja snimio je istoimeni dokumentarni film 1985. godine, koji je osvojio mnoge nagrade i postao klasik hrvatskog dokumentarnog filma. Mariška je svirala i poučavala mlade do kraja svog života. Živjela je u središtu Koprivnice, a umrla je u 90. godini života u domu umirovljenika
Ludens Teatar

**Ludens Teatar** osnovan je 2006. godine kao prvo profesionalno kazalište u Koprivnici i osnovna mu je djelatnost izvođenje dramskih predstava.

## Historija
Ludens Teatar osnovan je 2006. kao prvo profesionalno kazalište u Koprivnici, a djeluje u prostoru Doma mladih. Nakon duge i temeljite pripreme 2008. kazalište počinje sa radom. Prva profesionalna predstava jest *Normanovska osvajanja* Alan Ayckbournea u režiji Franke Perković.
Dugoročan cilj jest uspostaviti kontinuitet kazališnog života u Koprivnici. Od jeseni 2009. pri kazalištu djeluje i dramski studio kojem je cilj pružiti prostor za kreativno stvaranje mladoj koprivničkoj populaciji.

## Vanjske veze
* Ludens Teatar
Nagrada Domagoj

**Nagrada "Domagoj"** je glazbena nagrada utemeljena 2001. godine. Dodjeljuje ju Udruga branitelja, invalida i udovica Domovinskog rata (UBIUDR) Podravke i Udruge branitelja i Kluba veterana i dragovoljaca "INE-Naftaplin.

Dodjeljuje se za godišnji angažman na području glazbe, s naglaskom na domoljubne pjesme i humanitarne nastupe.

Odluku o nagradi donosi Stručni i ocjenjivački sud. Nagradu čini svečana plaketa i skulpture.

Cilj ove nagrade je na ovaj način zahvaliti hrvatskim glazbenicima za sve što su učinili za slobodnu, samostalnu i neovisnu Hrvatsku, za to što su se odazivali na braniteljske pozive i što su braniteljima i hrvatskom narodu najtežim danima poklanjali svoje domoljubne pjesme.

## Dobitnici
* 2001.: Ivica Percl, Tomislav Ivčić (postumno)
* 2002.: Marko Perković Thompson
* 2003.: Najbolji hrvatski tamburaši (Zlatni dukati), Ivo Robić (postumno)
* 2004.: Kićo Slabinac, Ivica Šerfezi (postumno)
* 2005.: -
* 2006.: Prljavo kazalište, Tomislav Brajša, Aleksandra Kullier, Vladimir Mihaljek, Ivo Fabijan (posmrtno), Nikica Kalogjera
* 2007.: Arsen Dedić, Gabi Novak, Mate Mišo Kovač, Višnja Korbar, Psihomodo pop, Đorđe Novković (postumno)
* 2008.: Tereza Kesovija, Hrvoje Hegedušić, Šima Jovanovac, Siniša Doronjga, 
** posebno priznanje: Željko Lukić
* 2009.: Niko Bete, Đuka Čaić, Josipa Lisac, Mladen Kvesić, Zrinko Tutić, Mirko Švenda-Žiga, Kostadinka Velkovska
* 2010.:

### Stručni i ocjenjivački sudovi
* 2001.: Boris Babarović, Ranko Boban, Vladimir Delač, Željko Lukić, Aleksandra Kullier, Vladimir Mihaljek i Mladen Pavković
* 2002.: ?
* 2003.: Vanja Lisak, Mladen Pavković, Boris Babarović-Barba, Ivan-Ivica Percl, Vladimir Mihaljek, Ranko Boban, Željko Lukić
* 2004.: Vanja Lisak, Mladen Pavković, Boris Babarović-Barba, Ivan-Ivica Percl, Vladimir Mihaljek, Ranko Boban, Željko Lukić
* 2005.: - 
* 2006.: Boris Babarović, Mladen Pavković, Vladimir Delač, 
* 2007.: Boris Babarović, Ranko Boban, Vladimir Delač, Željko Lukić, Aleksandra Kullier, Vladimir Mihaljek i Mladen Pavković
* 2008.: Boris Babarović, Ranko Boban, Vladimir Delač, Aleksandra Kullier, Vladimir Mihaljek, Mladen Pavković, Kostadinka Velkovska
* 2009.: Boris Babarović, Ranko Boban, Vladimir Delač, Aleksandra Kullier, Zdravko Mikotić, Vladimir Mihaljek, Mladen Pavković
* 2010.:

## Izvori
* UBIUDR Podravke  Nagrada Domagoj
Ivica Hiršl

**Ivica Hiršl** (rođen: ***Ivica Hirschl***) (Koprivnica, 1905 – Koncentracijski logor Jadovno, 1941), jugoslavenski komunist i gradonačelnik Koprivnice ubijen za vrijeme Holokausta.

## Biografija
Ivica-Ivina Hiršl se rodio u židovskoj obitelji koprivničkoga gostioničara i trgovca. U rodnom gradu je 1923 završio pučku školu i gimnaziju. Diplomirao je francuski jezik i književnosti na pariškoj Sorbini. Bio je članom Komunističke partije Jugoslavije (KPJ), a za vrijeme dvogodišnjega boravka u Parizu postao je i članom Komunističke partije Francuske (PCF).

Svoju komunističku djelatnost organizirao je u okviru francuskoga *kruga* (Cercle française) gdje su se okupljali koprivnički intelektualci radi učenja francuskoga jezika, a zapravo da bi preko *kruga* razvijali političku i kulturno-umjetničku djelatnost u gradu. Hiršl je tijekom rada u rodnome gradu djelovao i kao glumac u kazališnoj sekciji francuskoga *kruga*, a istaknuo se kao pjesnik na kajkavštini (*pjesme su mu nažalost izgubljene*), te je napisao jezikoslovnu studiju "Utjecaj francuskoga jezika na podravsku kajkavštinu".

1929 godine se vratio iz Francuske u Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca. Zbog marksističkog opredjeljenja nije dobio posao se do 1935 kada je kraće vrijeme predavao francuski jezik na koprivničkoj gimnaziji. Nakon čistke na koprivničkoj gimnaziji, Ivica je ostao bez posla, te je neko vrijeme radio u Slavonskome Brodu. Na izričito traženje Mihovila Pavleka Miškine i drugih naprednih Koprivničana, Hiršl se 1939 vratio u Koprivnicu i postao povjerenikom gradske uprave  tj. gradonačelnikom. Tu je nastavio svoju antihitlerovsku i komunističku djelatnost. U lokalnome tisku pisao je rubrike "Priča se i piše" i "Politički kutić"«, te s J. Paprikom rubrike "Ivina z vugla" i "Ivina z drugoga vugla" u kojima su ismijavali tadašnju vlast Kraljevine Jugoslavije.

Ivica Hiršl se volio po domaći nazivati **Ivina**, bio je članom Hrvatskoga planinarskog društva, Podružnice "Bilo" iz Koprivnice, te kako navode njegovi prijatelji posebno je volio i poznavao Bilogoru. Pred Drugi svjetski rat je zbog komunističke djelatnosti po kazni bio premještenu u zatvor u Vinkovce. 1941 godine, uspostavom marionetske Nezavisne Države Hrvatske (NDH), je među prvima u Koprivnici bio uhićen i deportiran u ustaški Koncentracijski logor Jadovno gdje je iste godine ubijen.

U njegovu čast, na prijedlog Vladimira Blaškovića, na Dan Republike 1975 godine, koprivnički su planinari imenovali najviši vrh Bilogore Rajčevicu po Ivici-Ivini Hiršlu – Ivinin vrh.

## Reference

## Literatura
*
Darko Pernjak

**Darko Pernjak** (Koprivnica, 12. listopada 1967.) hrvatski je književnik i vinski trgovac. Živi i stvara u Koprivnici. Piše isključivo prozu u svim formama, od kratkih priča do romana.

## Biografija
Darko Pernjak rođen je u Koprivnici 12. listopada 1967. godine.

Školovao se za inženjera geotehnike no kako je prvo pravo zaposlenje dobio kao voditelj vinoteke, tako se i kasnije odlučio svoju poslovnu karijeru razvijati u trgovini vinima. Spisateljski porivi iz učeničkih dana kada je sudjelovao u amaterskom alternativnom kazalištu *Crne šume*, kada je pisao drame, kratke priče i pjesme, nisu nikad ugasli nego ih razvija paralelno sa svojom poslovnom karijerom. Danas je aktivan sudionik kulturnog života Koprivnice, član Organizacijskih odbora *Galovićeve jeseni*, pokretač zbornika *Koprivnički književni godišnjak* i voditelj brojnih književnih tribina.

## Književni rad

Svoj  prvi roman *Procesija* (1996.) posvetio je jednom od prvih naivnih slikara u Podravini Mirku Viriusu koristeći se njegovim slikama u rekonstrukciji priče njegovog životnog puta. Drugi roman *Kamengrad* (1997.) bazira se na legendi o starom kraljevskom gradu čiji se ostatci nalaze u blizini Koprivnice. *Vatrogasna zabava* (1999.) je zbirka novela koja snagu crpi iz stvarnih događaja, iz priča prikupljenih u bližoj životnoj okolini i iz novinskih članaka. Niz novela je na neki način rezultat istraživanja uvjerljivosti i snage priča prenošenih usmenom putem i priča zapisanih umjetničkim perom. Četvrta knjiga također je zbirka novela i priča *Somina* (2006.). U tri tematske cjeline raščlanjuje čovjekov život na važne i nevažne poteze, pokušava odgovoriti na pitanje što je to za jednog Podravca *ulov života*. *Slamka spasa* (2007.) zbirka je novela i priča u kojima traga za onim ključnim trenutkom u sudbini čovjeka od kojeg život krene novim tijekom. U tom kontekstu ponudio je i tri nogometne priče u kojima se na duhovit način pokušava osvrnuti na hrvatsku *nogometnu* euforiju. Roman *Pozitivna nula* (2009.) bavi se čovjeku urođenim nagononom izravnavanja uspjeha i neuspjeha u prosječnu sliku, kad se vlastiti neuspjeh pokušava protumačiti uvijek kao neka vrsta uspjeha i kako taj mehanizam stvara vrlo neuobičajene životne zajednice. *Ščukešina* (2011.) zbirka je priča različitih tematskih preokupacija, od sudbine sitnih prevaranata, istraživača Afrike do životnog puta autorovog djeda. *Sve Mirkove procesije* (2012.) roman je nastao na temelju prvog romana *Procesija* kao rezultat novih povijesnih spoznaja, a kako je znatno proširen autor mu dodjeljuje sasvim novi naslov.

Knjige potpisuje književnim pseudonimom Pero Pernjak.

## Objavljena djela

* *Procesija* (1996.), roman
* *Kamengrad* (1997.), roman
* *Vatrogasna zabava* (1999.), zbirka novela
* *Somina* (2006.), zbirka novela i priča
* *Slamka spasa* (2007.), zbirka novela i priča
* *Pozitivna nula* (2009.), roman
* *Ščukešina* (2011.), zbirka priča
* *Sve Mirkove procesije* (2012.), roman

## Izvori
* Članak je započet prema tekstu Darka Pernjaka s
Željko Krušelj

**Željko Krušelj**, (Kuzminec kraj Koprivnice, 5. kolovoza 1958.), hrvatski je novinar i publicist.

## Biografija
U Zagrebu je diplomirao povijest i komparativnu književnost na Filozofskome fakultetu (1982.) i novinarstvo na Fakultetu političkih nauka (1982.). Pokretač je i prvi glavni urednik koprivničkog omladinskog lista *LOK* (1979.). Profesionalno se novinarstvom počeo baviti 1982. godine u zagrebačkom *Poletu* kao reporter i urednik. Iste je godine prešao u *Arenu*, a 1983. u politički tjednik *Danas*. Od 1991. godine komentator je u *[[Vjesnik]]u*, od 1992. godine u *Nedjeljnoj Dalmaciji* te od 1994. do 2004. godine u *[[Večernji list|Večernjem listu]]*, gdje je u kolumni "Politički koloplet" pratio aktualne političke pojave. Od polovice 1980-ih zaokupljaju ga povijesne teme, ponajprije nacionalna povijest 20. stoljeća, pa sustavno prati hrvvatsku historiografsku produkciju.

## Djela
* *Otvoreni dossier: Bleiburg*, (zbornik grupe autora, ur.  Marko Grčić), Vjesnik, Zagreb, 1990., (2. proš. izd., 1990.)
* *Krojači hrvatskih granica*, Vjesnik i Ministarstvo informiranja Republike Hrvatske, Zagreb, 1991.
* *Hrvatske granice i prijetnje amputacijama*, Vjesnik i Ministarstvo informiranja Republike Hrvatske, Zagreb, 1991. (eng. izd. *The borders of Croatia and threats to amputate Croatian territory*, 1991.)
* *Franjo Tuđman: biografija*, Globus, Zagreb, 1991. 
* *Zemlja patuljaka: političke kozerije*, Lora, Koprivnica, 1994.
* *Bespuća podravske zbiljnosti: "podravska šaputanja": političke kozerije*, Nakladna kuća Dr. Feletar, Koprivnica, 1999.  
* *U žrvnju državnog terora i ustaškog terorizma: politička zbivanja u koprivničkoj Podravini od objave šestosiječanjske diktature do sloma Kraljevine Jugoslavije*, Hrvatski zemljopis - Naklada Dr. Feletar, Koprivnica, 2001.
* *Habsburzi i Hrvati*, Srednja Europa, Zagreb, 2003. (suautori Neven Budak i Mario Strecha)

## Izvori
Darko Perto Pernjak

**Darko Perto Pernjak** (Koprivnica, 1967.) je hrvatski književnik. Piše romane, novele i priče.

Pripada krugu uspješnih autora koji pripadaju danas već prepoznatljivom Podravskom književnom krugu. 

Do sada je objavio sedam proznih djela: romane: *Procesija* (1996.); *Kamengrad* (1997.); *Pozitivna nula* (2009.), novele i priče: *Vatrogasna zabava* (1999.); *Somina* (2006.); *Slamka spasa* (2007.) i *Ščukešina* (2011.). 

Djelo *Sve Mirkove procesije* (2014.) posvećeno je čuvenom hrvatskom slikaru naivcu Mirku Viriusu. Potonje djelo je složena literarna forma koja ima elemente biografskog romana, povijesnih reminiscencija, likovnih osvrta i psiholoških impostacija.

## Izvori
*Đuro Vidmarović: Pero Petrnjak: „Sve Mirkove procesije", Hrvatsko kulturno vijeće, 11. lipnja 2014.
Križevačko čuvalište tigrova

**Zoološki vrt Zlatka Budina** je privatno čuvalište sibirskih tigrova u Svetom Petru Orehovcu. Jedino je čuvalište te vrste u Hrvatskoj i svojevrsni je mini zoološki vrt. Krajnji cilj ovog Vrta je uzgojiti tigrove i pustiti ih na prirodno stanište- Sibir.

ZOO je u izgradnji, prostire se na 2 hektra i svaki tigar ima kavez veličine 100 kvadrata.

Tu se nalazi 11 tigrova.

## Vanjske veze
* Sibirski tigrovi u Hrvatskoj
NK Križevci

**NK Križevci** je nogometni klub iz grada Križevaca.

## Historija

Klub je osnovan 1909. godine. Raniji naziv kluba bio je **NK Čelik**. Najveći uspjesi su igranje u 2.HNL u sezonama 1994/1995., 1996/1997. i 1997/1998.

Klub je nekoliko puta bio nadomak vraćanju u 2.HNL. Nakon dugogodišnjeg natjecanja u 3. HNL (Sjever/Istok), klub se trenutno natječe u 1.ŽNL. Klub broji više od 160 aktivnih članova, od kojih je 120 članova Škole nogometa NK Križevci, 25 igrača broji seniorski sastav, a 20 igrača veteranski. Mlađi uzrasti Škole nogometa natječu se u 1. HNL Sjever (Pioniri U 10, U 12, U 14), dok se selekcije kadeta (U 16) i juniora (U 18) natječu u 2. HNL.
Ivanec Križevački

**Ivanec Križevački** je naselje na području grada Križevaca. Smješteno je 7 km sjeveroistočno od grada i zapadno od potoka Glogovnica. Ivanec naseljuje 350 stanovnika u 103 kućanstva.
Mali Potočec

**Mali Potočec** je naselje sjeveroistočno od grada Križevaca, udaljeno od središta Grada oko 3,5 km. Broji oko stotinjak stanovnika. Na kraju naselja nalazi se kapelica sv. Benedikta s lokalnim grobljem (Mali i Veliki Potočec) odakle se pruža predivan pogled na Križevce sve od Gornjeg grada pa do Mlinarovih silosa na kraju Križevačke industrijske zone.
Kalničko prigorje

**Kalničko prigorje** je dio Prigorja koji se prostire na južnim padinama Kalnika. Često se još naziva i *Potkalničko prigorje* ili *Križevačko prigorje* budući da obuhvaća veći dio bivše općine Križevci. Također obuhvaća i općinu Visoko i dijelove općine Breznički Hum i grada Novog Marofa. Križevci su najveće središte i jedini grad ovog dijela Prigorja, dok su manja općinska središta Gornja Rijeka, Kalnik, Sveti Ivan Žabno i Sveti Petar Orehovec.

Kalničko prigorje na zapadu kod mjesta Paka graniči sa Zagorjem, na jugozapadu kod Radoišća sa Zelinskim prigorjem, a na sjeveroistoku kod prijevoja Lepavina sa Bilogorom.
Donji Dubovec

**Donji Dubovec** jest selo udaljeno 8 km od Križevaca. Selo ima 33 stanovnika i 7 kuća. 
Stanovništvo se uglavnom bavi poljoprivredom. 

Donji Dubovec veoma je malo selo s lijepim i očuvanim okolišem. To je jedno od najmanjih sela u Koprivničko-križevačkoj županiji.
Sven Šestak

**Sven Šestak** (Koprivnica, 11. ožujka 1974.) je hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Bibin svijet" kao Martin Fruk #2 (2009.-2011.)
* "Najbolje godine" kao doktor (2010.)
* "Zakon!" kao Duško (2009.)
* "Stipe u gostima" kao gluhonijemi mladić (2008.)
* "Tužni bogataš" kao fotoreporter (2008.)
* "Naša mala klinika" (2007.)
* "Bitange i princeze" kao Srećko Korkut/Časlav (2007.)
* "Odmori se, zaslužio si" kao ekolog (2007.)
* "Bibin svijet" kao Moris (2007.)
* "Bumerang" kao Anđelko (2006.)
* "Balkan Inc." kao Žuti (2006.)
* "Nora Fora" kao Živac (2004.) - *posudio glas*
* "Skočidan kao Onko (2003.)

### Filmske uloge
* "Zabranjeno smijanje" kao Drago (2012.)
* "Iza stakla" kao Anin prijatelj (2008.)
* "Armin" kao konobar iz sale (2007.)
* "Nije bed" (2004.)
* "Prezimiti u Riju" kao Tomo (2002.)
* "24 sata" (2001.)
* "Višnje u rakiji" (2000.)
* "Nit života" kao Siki (2000.)
* "Trgovci srećom" (1999.)
* "Vrlo tužna i tragična priča" (1997.)
* "Čudnovate zgode šegrta Hlapića" kao Lisac *(glas)* (1997.)

### Sinkronizacija
* "Prste(n) k sebi" kao Okar (2016.)
* "Gladijatorska akademija" kao Hokus (2010.)
* "Čudovišta iz ormara" (2009.)
* "Knjiga o džungli 2" kao M.C. Majmun (2008.)
* "Zvončica" (franšiza) kao Bobl (2008.-2014.)
* "Juhu-hu" kao Alfredo Lingvini (2007.)
* "Spektakularni Spiderman" kao Peter Parker/Spiderman (2005.)
* "Bambi" kao Cvjetić *(odrasli)* (2005.)
* "Potraga za Nemom" kao Mjehurić (2003.)
* "YooHoo i prijatelji" kao Roodee
* "Pustolovine Marka i Goge" kao Dvorski
* "DI-GATA" kao Flinch
* "Cubix" kao Dr. X
* "Pokémon" kao Meowth
* "Voljeni doktor Martini" kao Raponi, Giacinto
* "Kućni svemirci" kao Dinko
* "Krava i pile" kao Grga, Lasica

## Vanjske veze
*
Križevačka grkokatolička katedrala

**Križevačka grkokatolička katedrala** stolna je crkva Križevačke biskupije, koju čine vjernici istočnoga, bizantskoga obreda, među narodom poznatiji kao grkokatolici. Posvećena je Presvetom Trojstvu.

Crkvu su prvo koristili augustinci pa franjevci. Odlukom pape Pija VI, 17. lipnja 1777. u Križevcima osnovana je Križevačka biskupija za grkokatolike na prostoru Hrvatske. Oni su bili prebjezi pred Turcima i smjestili su se većinom na prostoru Vojne krajine. Postojeća crkva postala je grkokatolička katedrala i biskupska rezidencija. Od 1801. godine, postepeno je obnavljana, kako bi bila prilagođena potrebama biskupa i vjernika. Temeljita obnova i rekonstrukcija dogodila se od 1895. do 1897. po nacrtima austrijskog arhitekta Hermanna Bollea, koji je zaslužan za izgradnju mnogih građevina u Hrvatskoj. Katedrala je tada dobila neogotička obilježja.

Katedrala je jednobrodna crkva s tlorisom u obliku križa. Unutar katedrale, nalazi se vrlo vrijedan ikonostas sa slikama velikih hrvatskih slikara: Bele Čikoša Sesije, Ivana Tišova, Ferde Kovačevića, Celestina Medovića i dr.

## Reference

## Povezano
* Crkvena umjetnost u Hrvatskoj
* Crkvena arhitektura u Hrvatskoj
* Katoličanstvo u Hrvata
* Križevačka konkatedrala

## Vanjske veze
Križevačka konkatedrala

**Konkatedrala sv. Križa** je konkatedrala Bjelovarsko-križevačke biskupije, a nalazi se u Križevcima. Jedna je od najstarijih crkava kontinentalne Hrvatske i najstarija crkva u Križevcima.

Spominje se već 1232. godine. Bila je sagrađena izvan zidina donjeg grada Križevaca. Dograđivana je tijekom stoljeća. Iz najranije faze ostao je bočni portal iz 14. stoljeća i manje monofore. Postojeći izgled potječe s kraja 15. stoljeća. Pojedini dijelovi imaju elemente kasne gotike, renesanse i baroka. Temeljito je obnovljena 1913. godine po nacrtu arhitekta Stjepana Podhorskog, kao jedan od prvih spomenika u Hrvatskoj restauriran po načelima prezentacije svih stilskih slojeva.

Tijekom povijesti bila je župna crkva, jedno vrijeme i zatvor, skladište, sklonište vojnika. Od uspostave Bjelovarsko-križevačke biskupije 2009. godine, postaje konkatedrala biskupije.

Posebna vrijednost je mramorni oltar sv. Križa iz 1756. godine rad ljubljanskog kipara talijanskog porijekla Francesca Robbe. Nekada je taj oltar bio u zagrebačkoj katedrali, ali je nakon njene obnove odudarao od ostatka inventara pa je zalaganjem Križevčana na kolima prebačen u Križevce. Oltar je remek-djelo kiparstva kasnog baroka i izuzetno vrijedan spomenik crkvene umjetnosti. Isklesan je od trobojnog mramora – crnog, žutog i bijelog. Glavni motiv je Raspeti Krist, s lijeve strane je motiv Mojsija sa zmijom, a desno Abrahamove žrtve. Primjećuje se dvosmjerni kontrast u oblikovanju posve glatkih, velikih, mekanih, zaobljenih ploha kao zatvorenih oplošja prema otvorenim, reljefno bogatim oplošjima s bogatom igrom svjetla i sjene.

Crkvu spominje i Antun Gustav Matoš u svom putopisu "Oko Križevaca".

Vjeruje se, da se u crkvi održao Krvavi sabor križevački, povijesni događaj koji se dogodio 27. veljače 1397., u kojemu je tadašnji hrvatsko-ugarski kralj Žigmund, na prijevaru pobio hrvatskog bana i prisutno plemstvo. Tu temu prikazuje slika hrvatskog slikara Otona Ivekovića, koja se nalazi u crkvi.

## Reference

## Povezano

* Crkvena umjetnost u Hrvatskoj
* Crkvena arhitektura u Hrvatskoj
* Bjelovarska katedrala
* Križevačka grkokatolička katedrala
Kapela sv. Marka Križevčanina u Križevcima

**Kapela sv. Marka Križevčanina** je kapela u Križevcima (Gornji grad).

Potječe iz 17. stoljeća na mjestu starijeg svetišta. Zvala se kapela sv. Ladislava do '90.-ih godina prošlog stoljeća, otkada se zove po sv. Marku Križevčaninu, kojeg je papa Ivan Pavao II. 1995. godine u slovačkom gradu Košice proglasio svetim. On je zaštitnik Križevaca i Bjelovarsko-križevačke biskupije. 

Kapela se nalazi na glavnoj cesti u pravcu Kalničkog prigorja. Najstarija je od tri križevačke kapele. Ima ranobarokna i gotička obilježja. Obnovljena je 1731. godine te 1993. godine, otkad se na glavnom oltaru nalazi slika sv. Marka Križevčanina, rad križevačkog slikara Zorana Homena.  U kapeli se ističu i slika sv. Ladislava suzaštitnika kapele i barokna propovijedaonica. Nad ulazom se nalazi kip sv. Ivana Nepomuka. 

## Izvori
Kapela sv. Florijana u Križevcima

**Kapela sv. Florijana u Križevcima** je zavjetna kapela u središtu Križevaca.

Barokna kapela sagrađena je 1735. godine u čast sv. Florijana. zaštitnika vatrogasaca. Popravljena je 1735. godine, a stradala je u požaru 1775. godine pa je ponovno obnovljena.

Na pročelju je kip sv. Florijana iz 18. stoljeća, a na glavnom oltaru slika sv. Florijana, rad hrvatskog slikara Ivana Rangera iz 1738. godine. Uz sliku su i kipovi sv. Pavla i sv. Ivana. Minijaturno pročelje s tri i tri pilastra u nejednakom ritmu sa svake strane vrata izvedeno je konveksno, a obogaćeno je raščlanjenjem.

Kapela se nalazi u središtu Križevaca uz cestu preko puta pošte.

## Reference
Carevdar

**Carevdar** je naselje na području Grada Križevaca u Koprivničko-križevačkoj županiji.

Nalazi se na ravnici na cesti između Križevaca i Koprivnice. Kroz mjesto prolazi i željeznička pruga Zagreb-Koprivnica.

Mjesto se zvalo Oslovica do 1836., otkada je dobilo ime Carevdar u čast dara cara Ferdinanda, za podizanje klasicističke župne crkve Sv. Barbare u središtu mjesta. Klasicistička crkva građena je od opeke, kao zamjena starijoj drvenoj kapeli. Crkva ima klasicistički glavni oltar iz oko 1830. godine. Slika S. Barbare kvalitetan je klasicistički rad iz prve polovine 19. stoljeća. Na lijevom brončanom oltaru Sv. Antuna, kipovi su Sv. Nikole i Sv. Blaža. Slika Sv. Antuna rad je istog autora koji je naslikao oltarnu palu "Srce Marijino" (J. Juravić 1903.) Desni brončani oltar B.D.M. s kipovima Sv. Čirila i Metoda, historicistički je rad. Ove brončane oltare dao je izraditi carevdarski župnik Valentin Radočaj 1903. godine. Lijevo ispod pjevališta je fragment baroknog oltara iz 1744. godine. Freska "Navještenje" u apsidi svetišta, rad je Petra Orlića iz 1938. godine.
Crkva ima liturgijske predmete iz 17.,18. i 19. stoljeća.
Iz ove župe potječe prvi biskup križevački, Bazilije Božičković.
Sjedište župe ovdje je od 1789. nakon ukidanja župe S. Julijane u Tremi.

Većina mještana bavi se poljoprivredom. U šumama rastu grab, bukva, bagrem, hrast kitnjak i crna joha.

U mjestu djeluje nogometni klub NK Mladost Carevdar.

## Stanovništvo

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 503 stanovnika.

## Reference

* Vladimir Palošika "Kulturno-povijesni spomenici okolice Križevaca" Križevci 2000.
* Vlado Radotović "Cris: časopis Povijesnog društva Križevci" Križevci 2012.
Križevačko veliko spravišče

**Križevačko veliko spravišče** je kulturno-povijesno-turistička manifestacija i tradicionalna pučka svečanost koja se održava u Križevcima od 1968. godine prvog vikenda u mjesecu lipnju.

Manifestacija se temelji na Križevačkim štatutima i legendi iz 14. stoljeća o pomirbi kalničkih šljivara i križevačkih purgera. Prema legendi ponos i netrpeljivost vladali su između križevačkih obrtnika, koji su bili ponosni na gradsko porijeklo i kalničkih seljaka, koji su dobili plemićke titule od kralja Bele IV., jer su mu pomogli hraneći njega i njegovu pratnju šljivama, dok je bio u nevolji na Starom gradu Kalniku. Nakon ljubavi mladog Kalničana i mlade Križevčanke, Kalničani i Križevčani odlučili su se pomiriti te su napravili gozbu, koja je trajala tri dana i noći. Kalničani su dovezli vino, a Križevčani dali dva vola. 

U cijelom ceremonijalu postoje i glavne uloge: križevački notarijuš, kalnički kaštelan, varoški sudac, "fiškuš", "vunbacitelj" i dr. Organizira se i Viteški turnir kralja Bele IV.

Današnja manifesticija nastala je na temelju te legende i promovira tradiciju, stare obrte i zanate, promiče razvoj turizma, očuvanja starih običaja, folklora, domaćih jela i vina i sl. 

## Izvori