open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Borbe za Čazmu (1944)

**Borbe za Čazmu** vođene su juna 1944. godine između partizana i snaga osovine, na područje Čazme i oblasti Moslavačke gore, 60&nbsp;km od Zagreba.

U nemačkoj terminologiji poznata kao ***operacija Košnica*** (njem. *Bienenhaus*), predstavlja zajedničku operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana. Izvođena je od 25. do 30. juna 1944. godine u dve etape: »Binenhaus I« i »Binenhaus II«.

## Angažovane snage

U operaciji »Binenhaus« učestvovali su:
* 1. i 4. konjički puk, 55. izviđački bataljon 1. kozačke divizije 
* domobranski 1. gorski zdrug 
* ustaški 5. stajaći djelatni zdrug i 
* nemačke policijske snage.

## Tok operacije

Operacija »Binenhaus I« počela je 24. juna. U prvoj etapi cilj je bio da se razbiju snage 33. divizije NOVJ u rejonu Čazme. Pravce koji od Bjelovara i Kloštar Ivanića vode ka Čazmi zatvarale su jedinice 33. divizije NOVJ, ali su pod pritiskom nadmoćnijih neprijateljskih snaga bile potisnute. Da bi onemogućio dalje nastupanje okupatora i preuzeo inicijativu, Štab divizije je isto veče (24. juna) dijelom snaga napao Čazmu. Jedinice su prodrle u mjesto ali su protivnapadom okupatora, koji je bio potpomognut tenkovima, bile potisnute. »Binenhaus I« se završila 27. juna bez većeg uspeha pošto su se jedinice 33. divizije NOVJ izvukle. Tokom podhvata djelovi Prvog gorskog zdruga ušli su u Čazmu.

Nemci su izvršili pregrupisavanje snaga i nastavili drugu etapu operacije 29. juna pod šifrom »Binenhaus II« u rejonu Ivanić-Grada, koja je završena takođe bez većih rezultata do 30. juna.

## Zločini

U toj ofenzivi neprijatelj je bio vrlo okrutan. Nijemci, Čerkezi i ustaše zapalili su Čazmu, zatim djelomično sela Grabovnicu, Suhaju i Derezu, a opljačkali sela Cerinu, Lipovčane, Grabovnicu, Suhaju, Pobjenik, Vrtlinsku, Pavličane, Milaševac i Vučane. U mnogim selima hapsili su i ubijali ljude i silovali žene.

U izveštaju Prvog zbornog područja za juni 1944. rečeno je o tome slijedeće: 

## Gubici

U borbama na području Čazme od 24. do 26. juna (prva etapa operacije) 33. divizija NOVJ je imala slijedeće gubitke: 8 poginulih, 50 ranjenih i 70 nestalih.

U izveštaju Prvog gorskog zdruga rečeno je: "Naši gubitci: 6 mrtvih, 18 ranjenih. Gubitci odmetnika; 100 mrtvih."

## Izvori

## Povezano
* Napadi na garnizone Nezavisne Države Hrvatske
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Literatura
* Rade Bulat: DESETI "ZAGREBAČKI" KORPUS NOVJ, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1985.

## Vanjske veze
* Operation "Bienenhaus"
* Operation "Bienenhaus"
Operacija Blitz

**Operacija Munja** (njem. *Blitz*) je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana u Slavoniji. Vođena je u dve etape, od 26. juna do 5. jula 1944. godine.

Operaciju »Blitz« (»Munja«) izvodila je 1. kozačka divizija sa 3. i 5. konjičkim pukom 2. kozačke (kavkaske) brigade, u dve etape: »Blic I« i »Blic II«. U prvoj etapi cilj je bio da se razbiju partizanske jedinice (12. divizija NOVJ) u širem rejonu Đakova. Operacija je počela 26. a završila se 29. juna. Potom je izvršeno pregrupisavanje snaga radi nastavka operacije na prostoru Našice – Pleternica (druga etapa), od 2. do 5. jula 1944, kada je operacija »Blic II« okončana radi učešća jedinica 1. kozačke divizije u operaciji »Dinkirhen II«.

## Pozadina

Poslije borbi za uporišta u s. Bizovcu, Podgoraču i Krndiji, jedinice 12. slavonske divizije 28. juna 1944. zaposjele su položaje južno od Našica: 18. brigada na liniji Gradac – Tromeđa (k. 263), a jedinice Osječke brigade na liniji Drmovac (sjeveroistočno od s. Paučja) – Mandićevac.

## Tok operacije

28. juna dijelovi 1. kozačke divizije nastupali iz s. Vlatkovca i s. Rozmajerovca u pravcu Tromeđe, a njemačke policijske snage iz Našica (jačine oko 250 vojnika) takođe u pravcu Tromeđe. Jedinice 18. slavonske brigade sačekale su neprijateljeve snage u 07.30 časova, a jedinice Osječke brigade u 11.00 časova. Poslije dvočasovne borbe jedinice 18. brigade, koje su bile na lijevom krilu povukle su se preko s. Borovika u Vuka šumu (k. 236 i k. 260). Bataljon Osječke brigade, koji se nalazio u s. Mandićevac, štitio je povlačenje 18. brigade, a poslije toga i on se povukao u istom pravcu. Kada su probile položaje 18. i Osječke brigade, njemačke snage su produžile nadiranje prema s. Boroviku i s. Drenjskom Slatniku.

30. juna 1944. brigada se nalazila u rejonu s. Levanjska Varoš, Slobodna Vlast, Musić. Tada je jedan vod 1. čete njemačkog 804. bataljona, ojačan sa dva tenka, nastupao od s. Majara prema s. Levanjskoj Varoši, gdje se na položaju nalazio 3. bataljon brigade. Njemačke snage imale su zadatak da upadnu u s. Đakovačku Breznicu i popale pozadinske dijelove 6. korpusa, koji su se tamo nalazili. Čete 3. bataljona su prihvatile borbu istoga dana u 07.30 časova, na istočnoj ivici s. Levanjske Varoši. Borba je bila teška, ali su jedinice 3. bataljona uspjele da oštete jedan neprijateljev tenk, a drugom je onemogućen prolaz.

Okupator je bio prisiljen na odstupanje. U toj situaciji Jurišna četa 18. brigade upućena je da presiječe odstupnicu i da ga dijelom snaga napadne u bok. U borbi neprijatelj je imao 12 mrtvih i 14 ranjenih. Zaplijenjena su 3 puškomitraljeza, 7 pušaka, 2 automata i zarobljena 2 neprijateljeva vojnika. Jedinice 18. brigade imale su 1 ranjenog i 5 mrtvih boraca.

## Izvori

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Literatura
* Rade Roksandić, Zdravko B. Cvetković: 18. SLAVONSKA BRIGADA, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1974.

## Vanjske veze
* Operation "Blitz"
* Operation "Blitz"
Operacija Dünkirchen

**Operacija [[Denkerk]]** (njem. *Dünkirchen*, Dinkirhen) je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana u oblasti Žumberka.

Prva faza operacije, Dünkirchen I, je vođena od 27. juna – 2. jula 1944. godine. Druga faza operacije, Dünkirchen II, vođena je od 8. do 17. jula 1944. godine.

## Pozadina

Okupator je imao konkretne informacije o planiranom napadu jedinica NOV na važno neprijateljsko uporište Ozalj, u kojem se nalazila hidrocentrala koja je Karlovac i njegovu industriju snabdijevala strujom. Da bi predupredio ovu akciju, štab 69. rezervnog korpusa odlučio se na ofenzivne akcije prema žumberačkoj grupaciji NOVJ, pod nazivom »Dinkirhen« (Dünkirchen).

## Tok operacije

Operacija »Denkerk I« je preduzeta 27. juna na prostoriji Jastrebarsko – Zdenčina – Samobor i u Žumberku s ciljem da se razbiju partizanske snage u tome rejonu (8. i 34. diviziju NOVJ), uz učešće 1. lovačkog rezervnog puka, 2. bataljona 4. policijskog puka, Nastavne jedinice ustaške Poglavnikove tjelesne divizije iz Karlovca i delova 10. ustaške bojne.

Operacija »Denkerk I« nije uspela, pošto su se jedinice 8. i 34. NOU divizije izvukle, te su Nemci bili primorani da preduzmu nastavak operacije većim snagama. 30. juna je počelo pregrupisavanje snaga za nastavak operacije pod šifrom »Dinkirhen II«.

Operacija »Dinkirhen II« imala je za cilj razbijanje Operativnog štaba hrvatskih i slovenačkih jedinica: 8, 13, 15. i 34. NOU divizije, u širem rejonu Žumberka, a uz učešće 1. lovačkog rezervnog puka, ojačanog 4. pukom i 55. izviđačkim bataljonom 1. kozačke divizije, jednim policijskim bataljonom, 1.bataljonom Železničkog transportnog puka i dvema četama ustaša iz Samobora. Počela je 9, a završila se 17. jula, posle zauzimanja Metlike.

## Izvori

## Literatura
* Vladimir Valjan: BRIGADA FRANJO OGULINAC - SELJO, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1968.

## Povezano
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

## Vanjske veze
* Operation "Dünkirchen I"
* Operation "Dünkirchen II"
* Izveštaj Komande 69. armijskog korpusa od 23. jula 1944. Komandi 2. oklopne armije o iskustvima stečenim u operaciji »Dinkirhen«
Bié (visoravan)

**Bié** (portugalski: *Planalto Central de Angola*) je visoravan koja leži u sredini Angole.

## Geografija
Bié ima oblik nepravilnog kvadrata koji se uzdiže iznad obalne ravnice, istočno od provincije Benguele. Visok je od 1500 do 2600 m (najviši vrh Môco). Bié pokriva približno jednu desetinu Angole i plodan je kraj s dosta kiša, na kom živi polovica angolskih seljaka.

Na visoravni izvire nekoliko velikih afričkih rijeka: Okavango, Kunene, Cuito, Kwango, Kasai i neke pritoke Zambezija.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Physiography of Angola'' na portalu Encyclopædia Britannica
Ceo stepen

Stepen je razmak između dva susedna tona, dok se *razmak* od dva *susedna* polustepena naziva **ceo stepen** (, , , ).

Osim *celog stepena*, često je u upotrebi i polustepen.

* U muzici istočnjačkih naroda i u muzičkim folklorima mnogih naroda nailazimo i na manji razmak izmađu dva susedna tona od *polustepena*.

## Raspered celih i polustepena u C-Dur lestvici
Ako pogledamo raspered *celih* i *polustepena* u C-Dur lestvici, videćemo da se:

# *celostepeni razmaci* nalaze između I-II, II-III, IV-V, V-VI VI-VII stupnja, a
# *polustepeni razmaci* nalaze između III-IV i VII-VIII stupnja.
Pogledajmo notni prikaz rečenog:

## Povezano

* Stupanj (muzika)
* Stepen (muzika)
* Polustepen
* Enharmonski tonovi

## Izvori
Oljokminsk

**Oljokminsk** (ruski: *Олёкминск*), je grad na istoku Sibira u Jakutskoj republici, administrativni centar istoimenog rajona od 9 500 stanovnika. 
## Geografske i klimatske karakteristike
*Oljokminsk* leži na lijevoj obali Lene, pored ušća rijeke Oljokme, udaljen 651 km jugozapadno od Jakutska.
## Historija
*Oljokminsk* je osnovan 1636., kao utvrda jenisejskih Kozaka, koje je vodio Pjotr Beketov, na ušću rijeke Oljokme. Nešto kasnije naselje je premješteno 12 km dalje na obale rijeke Lene. Vremenom je naselje postalo baza za sve one koji su išli prema Amuru i dalje na sjever Jakutije. Status grada u Jakutskoj oblasti naselje je dobilo 1783., a od 1882. grad je postao i administrativni centar tog okruga.

## Privreda
Stanovnici *Oljokminska* bave se poljoprivredom i preradom drva.

Grad ima i mali aerodrom. 
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Олёкминск'' na portalu Академик
1062.

Godina **1062.** (**[[Rimski brojevi|MLXII]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak po julijanskom kalendaru.

## Događaji
* Almoravidi zauzimaju Maroko i uspostavljaju kraljevstvo čija će se teritorija prostirati od Španije na sjeveru do Senegala na jugu.
* Almoravidi osnivaju Marrakech.
* Na sjeveru Ifrikije plemen Banu Khurasan počinje vladati kao vazal Hamadidske dinastije.
* Osnovana benediktinska Opatija Affligem u današnjem belgijskom mjestu Affligem.

## Rođenja

* Nikifor Brijenije, bizantski velikodostojnik (u. 1137)

## Smrti

* Ælfgār, earl Mercije
* Bao Zheng, kineski magistrat i gradonačelnik Kaifenga (r. 999)
* Al-Muizz ibn Badis, vladar dinastije Zirida u Sjevernoj Africi (r.1008)

## Reference
Tabula Rogeriana

***Kitab Rudjdjar*** (dosl. "Ruđerova knjiga" na arapskom) ili ***Tabula Rogeriana*** (dosl. "Ruđerova ploča" na latinskom), karta svijeta koju je arapski geograf Muhamed al-Idrisi izradio 1154. godine. Al-Idrisi je radio na popratnim komentarima i ilustracijama karte ("Ruđerova knjiga") tijekom osamnaest godina na dvoru normanskog kralja Ruđera II. od Sicilije.

## Karta
Karta, ispisana na arapskom, prikazuje euroazijski kontinent u njegovoj cjelovitosti, dok je afričkom kontinentu prikazan samo sjeverni dio. Karta je zapravo orijentirana tako da se sjever nalazi pri dnu. Nakon što je izrađena, ostala je najpouzdanijom kartom svijeta tijekom sljedećih tri stoljeća.

Ruđer II. od Sicilije naložio je izradu svoje karte svijeta na srebrnom krugu koji je težio oko 180 kilograma. Al-Idrisijevi radovi uključuju *Nozhat al-mushtaq fi ikhtiraq al-afaq* - kompendij geografskog i sociološkog znanja njegova vremena zajedno s opisima njegovih putovanja ilustriranih na preko sedamdeset karata; *Kharitat al-`alam al-ma`mour min al-ard* (Karta nastanjenih regija Zemlje) gdje je podijelio svijet na 7 regija tako da se prva prostirala od ekvatora do 23. stupnja latitude, a sedma regija od 54. do 63. stupnja nakon čega je slijedila regija nenastanjena zbog snijega i leda.

Do danas se sačuvalo deset manuskriptnih kopija *Ruđerove knjige*. Dvije se nalaze u Bibliothèque nationale de France među kojima je i najstarija, datirana oko 1300. godine (MS Arabe 2221). Druga kopija izrađena u Kairu iz 1456. nalazi se u Bodleian Library u Oxfordu (Mss. Pococke 375).

O al-Idrisijevu djelu S. P. Scott komentirao je sljedeće:

## Reference

## Vanjske veze
* The World Maps of al-Idrisi 
* Online exhibition, Bibliothèque nationale de France (francuski)
Aelfgar od Mercije

**Ælfgar** (? - cca. 1062) bio je engleski (anglosaksonski) plemić i velikodostojnik u doba kralja Edwarda Ispovjednika. Rodio se kao sin earla Leofrica od Mercije i njegove supruge Godgifu (Lady Godiva). 

Njegova porodica je svoj položaj dugovala vjernosti kralju Edwardu, te je zbog toga razvila suparništvo sa moćnim klanom čiji je predvodnik bio earl Godwin od Wessexa. Godine 1051. su Godwin i njegovi sinovi nakratko prognani iz Engleske. Aelfgaru je tada imenovan earlom Istočne Anglije, preuzevši mjesto Godwinovog sina Harolda Godwinsona. Međutim, već sljedeće godine su se Godwin i kralj pomirili, pa je Haroldu vraćena Istočna Anglija. Na Uskrs 1053. je, pak, Godwin umro, pa je Harold preuzeo Wessex, dok se Aelfgar vratio u Istočnu Angliju. 

Dvije godine kasnije je iz nikada razjašnjenih razloga sam Ælfgar prognan. Došao je u Irsku gdje je unajmio 18 brodova te s njima doplovio u Wales i nagovorio kralja Gruffydda da mu se pridruži u pohodu protiv kralja. 24. oktobra 1055. se Aelfgarova i Gruffyddova vojska blizu Hereforda suprotstavila engleskim trupama na čelu sa Ralphom Plahim, earlom Herefordshirea. Okršaj je završen bijegom Ralphai njegove vojske, a pobunjenici su opljačkali i spalili grad. Edward je protiv njih poslao još jednu vojsku, zbog čega su se povukli u Južni Wales. Međutim, nakon nekog vremena je spor između kralja i Aelfgara riješen diplomatski, te je Aelfgar preuzeo mjesto earla.

Ælfgar je imao najmanje četvoro djece. Sin po imenu Burgheard je umro u Rimu početkom 1061. te je sahranjen u Reimsu. Zbog toga je Ælfgar Opatiji Reims dao zemlju u Staffordshireu i Shropshireu, a od čega je nastala zaklada Lapley Priory. Nadživjela su ga dva sina - Edwin, kasniji earl Mercije, i Morcar, kasniji earl Northumbrije, te kćer Ealdgyth, koja se prvo udala za velškog kralja Gruffydd ap Llywelyna a potom za Harolda, koji je poslije postao kralj Engleske.

## Izvori
Opatija Affligem

**Opatija Affligem** je benediktinski samostan u belgijskoj općini Affligem, smješten u Flamanskom Brabantu, oko 19,2&nbsp;km sjeverozapadno od Bruxellesa. Službeno je posvećen 1086. godine, te je predstavljao najvažniji samostan Vojvodstva Brabant, stekavši nadimak *Primaria Brabantiae*.

Službeno je osnovan 28. juna 1062. od strane šest pustinjaka, vitezova koji su se nastojali iskupiti za svoj nasilni način života. Zemlju su im darovali Hermann II, grof palatin Lotaringije (1061–1085) i njegov zaštitnik Anno II (u. 1075). Grofovi Brabanta i Leuvena su kasnije postali zaštitnici (*[[Vögte]]*) samostana 1085/1086. Brojni članovi njihovih porodica su sahranjeni u samostanu. U 12. vijeku je samostan postao poznat po strogom pridržavanju klinijevskih reformi. U njemu su djelovali znameniti redovnici kao teolog Jan van Ruusbroec i Benedict van Haeften, autor umjetničkih djela. Samostan je raspušten 1796. nakon što su za vrijeme rata Prve koalicije Belgiju okupirali revolucionarni Francuzi. Obnovljen je 1869/70.

Samostan je poznat i po pivari koja je djelovala 1074. a čiju tradiciju danas nastavlja pivara Op-Ale u susjednom selu Opwijk, u vlasništvu Heinken International.

## Grobovi
* Godfrey I od Leuvena
* Adeliza of Leuven, kraljica Engleske
* Marie od Francuske, vojvotkinja Brabanta

## Reference

## Vanjske veze
*  Affligem Abbey
* Affligem Abbey image: http://www.lachope.com/photos/affligem/facade_abbaye_aff.jpg
* Affligem Stamp image: http://www.philagodu.be/GENERALCULTUREL/TOURISME/JPEG/2149_abb_affligem.jpg
Oljokma (rijeka)

**Oljokma** (ruski: *Олёкма* je rijeka u istočnom Sibiru, velika desna pritoka Lene duga 1 436 km.
## Geografija
*Oljokma* izvire na obrocima Mirojskog gorja u Zabajkalskom kraju, odakle teče prema sjeverozapadu u prostranoj kotlini između brda, zatim okreće prema sjeveru i protiče preko obronaka Čeljbausa, Južnog i Sjevernog Dirindinskog gorja i Kalara. Nakon tog se dubokim kanjonom probija između gorja Udokan i Stanovim. Nakon tog protiče kroz Olokmo-Čarskoje gorje tu se kotlina rijeke se širi i ona postaje tipična ravničarska sibirska rijeka, tako teče prema sjeveru do ušća u Lenu pored gradića Oljominsk.

*Oljokma* ima sliv velik oko 210 000 km², koji se proteže po Čitskoj i Amurskoj oblasti u Jakutskoj republici. Prosječni istjek joj iznosi 1 950 m<sup>3</sup>/s na ušću u Lenu. Od kraja oktobra se ledi, a otapa u maju, najveći vodostaj ima u ljeto, kad često i plavi.
## Povezano
* Lena
* Lista najdužih rijeka na svijetu
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Олёкма'' na portalu Большая советская энциклопедия
Hispanoamerikanci i Latinoamerikanci

:*Ne mešati sa stanovnicima [[Hispanoamerika|Hispanoamerike]]*.

**Hispanoamerikanci i Latinoamerikanci** () su nazivi za stanovnike SAD koji su poreklom iz zemalja Latinske Amerike ili sa Pirinejskog poluostrva kao i za sve stanovnike SAD koji se tako izjašnjavaju.

Hispanoamerikanci i Latinoamerikanci predstavljaju više etničku nego rasnu grupu, a u rasnom pogledu mogu pripadati različitim grupama. Iako se ova dva naziva ponekad koriste kao sinonimi, pojam Hispanci/Hispanoamerikanci ima uže značenje i odnosi se na osobe poreklom iz zemalja španskog govornog područja, dok se termin Latino/Latinoamerikanci koristi za sve osobe poreklom iz zemalja Latinske Amerike (uključujući i Brazil) ali isključuje osobe poreklom iz Španije. *Latinoamerikanci* je širi termin i obuhvata veći broj stanovnika zbog toga što je broj stanovnika poreklom iz Brazila višestruko veći od broja stanovnika poreklom iz Španije. Upotreba ova dva termina je povezana i sa lokacijom. Stanovnici poreklom iz zemalja španskog govornog područja koji žive u istočnom delu SAD uglavnom se izjašnjavaju kao Hispanci/Hispanoamerikanci, dok se oni koji žive u zapadnom delu SAD uglavnom izjašnjavaju kao Latinoamerikanci.

Prema poslednjim procjenama, Hispanoamerikanaca i Latinoamerikanaca ima oko 52 miliona, što je 16,7% od ukupnog broja stanovnika SAD. Hispanoamerikanci i Latinoamerikanci su druga najveća etnička grupa u SAD (nakon „Belaca nehispanskog porekla“).

Prvi španski doseljenici naselili su se na teritoriji današnjeg SAD 1565, kada je osnovano naselje Sent Ogastin na teritoriji Floride. Krajem 16. veka Španci su formirali prva naselja na teritoriji današnjeg Novog Meksika, koja su kasnije izmeštena na prostor današnjeg grada El Paso. U 18. veku španski doseljenici su formirali prva naselja na teritoriji Arizone i Kalifornije.

## Reference

## Vanjske veze
* Hispanic Americans in Congress *Library of Congress*
* Hispanic Heritage in the United States Army
* Popis 2000.
* Latino-Americans Become Unofficial Face of Politics Abroad  by Josh Miller, PBS, April 27, 2007
* Latino in America - *[[CNN]]*
* Mexican Roots
Affligem

**Affligem** je općina od 13,407 stanovnika u sredini Belgije u flandrijskoj Provinciji Flamanski Brabant.

## Geografija

Affligem se nalazi na trasi autoputa E40 Bruxelles-Gent, udaljen 8 km jugoistočno od Aalsta.
Općina se sastoji od naselja; Essene, Teralfene i Hekelgem (Affligem), koji je centar općine.

Sve do reforme državne uprave 1977. Essene, Teralfene i Hekelgem bile su samostalne općine. Tad su dekretom spojene pod imenom **Hekelgem**, koje je 1980. promjenjeno u **Affligem**.

## Historija

Općina Affligem je ruralan kraj, koji je bio feud benediktinske Opatija Affligem (osnovana u 11. vijeku) sve dok je Prva Francuska Republika anekstirala 1796.

### Essene
Za antike je na lokalitetu Moortel postojala Rimska vila ili vicus (selo) od kog nije ostalo puno.
Srednjovjekovni Essene razvio se oko zamka Borcht koji potječe iz 12. vijeka. Najstariji feudalni gospodari Essenea bili su iz Bruxellesa. Njihov feud je kasnije preuzela benediktinska Opatija Affligem.

### Hekelgem
Hekelgem je je niknuo za franačkih vremena, kad je u 8. vijeku sv. Ursmar podigao kapelu uz koje je niklo selo, koje je kasnije postalo feud benediktinske Opatije Affligem.
U Hekelgemu se nalazio zamak koji je potpuno je uništen 1338.

### Teralfen

Teralfen je nikao na raskršću antičkih puteva, od rijeke Dender prema Geraardsbergenu, kao najmlađe naselje u općini.
Od 16. vijeka je često pljačkan i napadan, tako mu je za napada 1652. spaljena i crkva.

Kad je Prva Francuska Republika 1795. anektirala Austrijsku Nizozemsku Teralfen je postao općina.

## Reference

## Vanjske veze

*[''Affligem'' (službene stranice)](https://www.affligem.be/%20(+))
Hamadidska dinastija

**Hamadidska dinastija** ili **Hamadidi** su bili dinastija Sanhaja berberskih emira koja je od 1014. do 1152. vladala područjem koje otprilike odgovara današnjem sjeveroistočnom Alžiru. Ime je dobila po svom osnivaču Hammad ibn Bulugginu, pripadniku dinastije Zirida, emira koji su vladali Ifrikijom za račun ismailitski fatimidskih kalifa. Godine 1014. se Hammad pobunio protiv svog nećaka Badisa ibn Mansura te iskazao vjernost sunitskom abasidskom kalifu. Iako su kasnije Hamadidi ponovno priznali Fatimide kao svoje vladare, bili su de facto nezavisni. Prijestolnica im je bila Beni Hammad koga je oko 1007. izgradio Hammad. Pred kraj 11. vijeka su se Hamadidi našli pod udarom arapskog beduinskog plemena Banu Hilal. Godine 1152. hamadidsku državu su osvojili Almohadi.

## Vladari

* Hammad ibn Buluggin, 1014–1028
* al-Qaid ibn Hammad, 1028–1045
* Muhsin ibn Qaid, 1045–1046
* Buluggin ibn Muhammad ibn Hammad, 1046–1062
* an-Nasir ibn Alnas ibn Hammad, 1062–1088
* al-Mansur ibn Nasir, 1088–1104
* Badis ibn Mansur, 1104
* Abd al-Aziz ibn Mansur, 1104–1121
* Yahya ibn Abd al-Aziz, 1121–1152
Nikeforos Brijenios

**Nikifor Brijenije** ili **Nikeforos Brijenios** (; Nikephoros Bryennios; ) se može odnositi na:

* Nikifor Brijenije (ethnarh) (fl. 1050-e), bizantski vojskovođa
* Nikifor Brijenije Stariji (fl. 1070-e), bizantski vojskovođa, sin prethodnog, koji je pokušao svrgnuti cara Mihaila VII Duku 1077-1078
* Nikifor Brijenije Mlađi (1062–1137), sin ili unuk prethodnog, bizantski vojskovođa, državnik i historičar
Mojković

**Mojković** je naselje u Srbiji u opštini Krupanj u Mačvanskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 790 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 909 stanovnika).

Stanovnistvo Mojkovića većinski se bavi zemljoradnjom i stocarstvom. U Mojkovicu se nalazi i pravoslavni hram posvecen Sv. Velikomučeniku Georgiju sazidan 1935. Na tromeđi Mojković, Bele Crkve i Ravnaje nalazi se spomenik podignut u spomen srednjovekovnog srpskog kneza Rađa po kome je i celo podrucje kasnije dobilo ime Rađevina.

## Demografija
U naselju Mojković živi 649 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 44,1 godina (43,0 kod muškaraca i 45,3 kod žena). U naselju ima 268 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,95.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
WinZip

**WinZip** je program za arhiviranje odnosno backup podataka koji radi pod operativnim sustavom Windows, a proizvod je tvrtke Winzip Computing (bivše Nico Mak Computing).

WinZip je razvijen ranih 90-tih kao shareware, a zapravo je bio ljuska za arhiver PKZIP, koji je uredno radio pod operativnim sustavom DOS. 1996. programeri ugrađuju kompresiju u sam WinZip i otada PKZIP više nije potreban za rad programa.

Od verzija WinZip 6.0 do verzije 9.0 registrirani korisnici su mogli s interneta skidati nove verzije programa i besplatne nadogradnje. Vrzija 10.0 donosi standard i professional verziju. No, budući Windows XP i Vista bez problema čitaju .zip format podataka, prodaja WinZipa drastično je pala.

U svibnju 2006. tvrtka Corel corporation, poznata po WordPerfectu i CorelDRAWu preuzima tvrtku Winzip computing.

WinZip ima evaulacijski period koji traje 45 dana, a nakon toga program nastavlja s radom, ali smanjenom funkcionalnošću. U novijim verzijama je to ukinuto, a moglo se i zaobići skidanjem ranije verzije s interneta.

## Svojstva
* Izrada, dodavanje i ekstrahiranje ZIP arhiva
* Integracija u jezgru operatvonog sustava Windows
* 128 i 256 bitna AES enkripcija podatka, 4 GB arhive ili pojedinačne datoteke
* Dekompresija tj. ekstrahiranje .bz2 i .rar datoteka
* Podrška za ARJ, ARC i LHA arhive uz instalirane odgovarajuće programe
* Zapis ZIP arhiva na CD ili DVD
* Integriran FTP

## Vanjske veze
* WinZip službena stranica
* Prethodne verzije WinZipa
Urota Lorković-Vokić

**Urota Lorković-Vokić** je naziv za neuspjeli, odnosno planirani, ali nikada izvedeni puč koga su za vrijeme drugog svjetskog rata u NDH u kolovozu 1944. tamošnji vodeći dužnosnici namjeravali izvesti protiv poglavnika Ante Pavelića, a s ciljem da NDH napusti Sile Osovine i prijeđe na stranu Saveznika. Ime je dobila po dvojici vodećih ustaša i Pavelićevih suradnika - ministru unutarnjih poslova Mladenu Lorkoviću i ministru oružanih snaga Anti Vokiću - koji su mu se nalazili na čelu. Glavni motiv urote je bila spoznaja da nacistička Njemačka, čiji je NDH bila saveznik, gubi rat, odnosno nastojanje da se spriječi okupacija NDH od strane Crvene armije, partizana ili četnika. Urotnici su planirali pomoću domobranskih postrojbi razoružati snage Wehrmachta na području NDH te pozvati anglo-američke trupe da se iskrcaju na istočnu obalu Jadrana. Poticaj za planiranje puča im je dalo nekoliko dužnosnika predratne Hrvatske seljačke stranke na čelu sa Augustom Košutićem, koji su nadali da će nakon puča sudjelovati u koalicijskoj vladi. Pučiste, kojima se uz HSS-ovce priključilo i nekoliko visokih domobranskih časnika, podržavao je i njemački vojni opunomoćenik Edmund von Glaise-Horsthenau, koji je godinama izražavao antipatiju prema Pavelićevom režimu. Tijekom ljeta 1944. je nekoliko domobranskih časnika otišlo u Italiju pod savezničkom kontrolom i počelo pregovarati sa britanskim dužnosnicima o eventualnoj suradnji u slučaju invazije.

Nade urotnika u britansku invaziju se, međutim, nisu ostvarile, s obzirom da je u tom trenutku Churchillova "mediteranska strategija" već bila diskreditirana sporošću i poteškoćama italijanske kampanje, a vodstvo zapadnih saveznika bilo odlučno da rat okonča korištenjem glavnine resursa na Zapadnoj fronti. Urotnicima su Britanci sugerirali da se povežu sa partizanima, koji su na Teheranskoj konferenciji priznati kao saveznička sila, odnosno putem sporazuma Tito-Šubašić kao legitimne oružane snage jugoslavenske države.

U međuvremenu su za urotu doznali i Nijemci, ali i Pavelić. 30. kolovoza 1944. je sazvao sastanak vlade u svojoj vili gdje je priopćio kako će Nijemci ipak dobiti rat zahvaljujući "tajnom oružju", a potom Vokića i Lorkovića optužio za izdaju. Njih dvojica su potom uhićeni; uz njih je naknadno uhićeno još oko 60-ak ljudi. Dio je kasnije pušten, ali su Vokić i Lorković na kraju završili u logoru Lepoglava gdje su ubijeni nedugo pred sam kraj rata.

## Literatura
* 
* 
* 
* 
* 
*
Gila (rijeka)

**Gila** je jedna od većih pritoka rijeke Colorado na jugozapadu Sjedinjenih Američkih Država, duga 1015&nbsp;km.

## Hidrografija
Gila izvire na jugozapadu Novog Meksika na obroncima masiva Elk, na nadmorskoj visini od 1692 m. Od izvora teče u pravcu zapada, kroz polupustinjski kraj američke država Arizone da se kod grada Yuma ulije u Colorado.

Gila sa svojim pritokama ima sliv velik oko 150.500 km², koji se proteže preko polupustinjskih krajeva države Arizone i Novi Meksiko. 

Njene glavne pritoke su rijeke; San Francisco, koju prima pored grada Clifton, pa Salt (glavna pritoka sa sjeveroistoka) i Agua Fria.

Na rijeci je 1928. pored grada Globe podignuta Brana Coolidge u sklopu velikog irigacionog projekta San Carlos, za navodnjavanje doline Casa Grande, tako je nastalo veliko akumulaciono jezero San Carlos, ali je istovremeno teren ispod brane do Colorada, postao suh i neplodan.

U gornjem toku Gile nalazi se rezervat prirode Gila National Forest i tri indijanska rezervata San Carlos, Gila i Gila Bend.

## Povezano
* Rijeka Colorado
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Gila River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Franjo Šimić

**Franjo Šimić** (25. svibnja 1900. - 9. kolovoza 1944.), hrvatski ratni zločinac.

## Biografija
Franjo Šimić rođen je u blizini Gospića. Završio je Vojnu akademiju u Beogradu za vrijeme Kraljevine Jugoslavije. U jugoslavenskoj kraljevskoj vojsci je dobio čin pukovnika.

Osnutkom Nezavisne Države Hrvatske priključuje se Hrvatskom domobranstvu i nakon uspješnih borbi s partizanima u Hercegovini dobiva čin zapovijednika 9. pješačke pukovnije i 2. gorskog zdruga od 1941. do 1942.

U lipnju 1942. imenovan je Poglavnikovim izvanrednim opunomoćenikom za vojne operacije u područjima oko Plive i Rame i velike župe Lašva-Glaž. Ponovno je zauzeo Šuicu i Tomislavgrad. Iste godine dobiva Vojnički red željeznog trolista III. stupnja zbog zasluga u obrani Kupresa i Bugojna. U studenom 1942. imenovan je zapovjednikom 1. domobranske dobrovoljačke pukovnije, gdje ostaje do lipnja 1944. nakon pljački i pokolja koje su počinili četnici Dobroslava Jevđevića izvršili u Sovićima i Grudama, Šimić je ulužio prosvjed lokalnom talijanskom generalu koji je natjerao Jevđevića da obeća vratiti opljačkane stvari.

U čin generala Šimić je promaknut 19. veljače 1944. god. Ubijen je u Mostaru u nepoznatim okolnostima, navodno u četničkoj zasjedi. Posmrtno dobiva Vojnički red željeznog trolista II. stupnja s hrastovim grančicama a time i naslov viteza.

## Literatura
* *Tko je tko u NDH*
* *IMOĆANI I IMOTSKA KRAJINA, U VIROVIMA NEVREMENA 1941 – 1945*, Zujić, Krunoslav
Ivan Babić (časnik)

**Ivan Babić** (Sveti Ivan Žabno, 1904 - Torremolinos, Španjolska, 1982) bio je hrvatski i profesionalni časnik i inženjer, poznat po ulozi u neuspjelom puču Lorković-Vokić. 

Karijeru je, nakon završene gimnazije u Bjelovaru započeo u Kraljevskoj jugoslavenskoj vojsci. Istakao se kao jedan od njenih najnadarenijih oficira, te je poslan na školovanje u Pariz. Na početku travanjskog rata je služio kao major u 38. dravskoj diviziji.

Poslije uspostave NDH se priključio Hrvatskom domobranstvu. Godine 1942. je imenovan za jednog od zapovjednika 369. pojačane pješačke pukovnije koja se borila na Istočnoj fronti. Poslije je imenovan načelnik Domobranske središnje škole.  

Godine 1944. je sa zrakoplovom Roda odletio u Italiju pod kontrolom Saveznika kako bi prenio poruku o planiranom puču, odnosno pozivu za njihovo iskrcavanje na istočnu obalu Jadrana. Misija nije uspjela, a puč je suzbijen. Babić je ostao u Italiji, te je poslije rata otišao u emigraciju. Radio je u Venezueli kao inženjer, te surađivao u emigrantskom listu Hrvatska revija. 1970-ih je pomogao Bruni Bušiću da dođe u Španjolsku.

## Izvori
Beni Hammad

**Beni Hammad** ili **Al Kal'a Beni Hammada** (arapski: قلعة بني حماد‎) su ostaci utvrđenog dvorskog grada u sjevernom Alžiru, koji je bio prva prijestolnica Hamadida. Smješten je na planina sjeveroistočno od grada Maadida, oko 225 km jugoistočno od grada Alžira. On je "vjerna slika muslimanskog utvrđenog grada" i zbog toga je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi 1980. godine.

Beni Hammad je 1007. godine izgradio Hammad ibn Buluggin, sin Buliggina ibn Zirija, osnivača Alžira. Grad je postao prijestolnica hamadidskih Berbera i odupro je se opsadi ziridskih snaga 1017. godine. Kada mu je zaprijetila konfederacija arapskih beduina Banu Hilal 1090. godine, grad je napušten i naposlijetku su ga uništili Almohadi 1152. godine.

Beni Hammad je okružen zidinama dugim 7 km, a unutar njih se nalaze četiri stambena kompleksa i najveća džamija izgrađena u Alžiru, sve dok nije izgrađena džamija u Mansurahu. Oblikom je slična Velikoj džamiji u Kairuanu, s 13 brodova i osam apsida, te 25 metara visokim trokatnim minaretom koji je poslije onog u Sidi Boumerouane, najstariji u Alžiru (a izgledom podsjeća na toranj u Sevilli). Unutar grada iskopani su mnogi predmeti od terakote, dragulji, kovanice i keramika, što svjedoči o visokom stupnju civilizacije za dinastije Hamamida. Između ostalog, u gradu se nalazi nekoliko česmi s motivom lava. 

Ostaci emirove palače, poznate kao Dal al-Bahr, imaju tri stambena dijela odvojena vrtovima i paviljonima. Ime *Dal al-Bahr* palača je dobila po kvadratičnom bazenu veličine 67 x 47 metara, koji je s jedne strane imao pristanište za brodove. Bazen je bio okružen trijemom koji je imao monumentalni ulaz na istočnoj strani. Zapadno od bazena je bila uzdignuta terasa i dvorište s vrtovima. Izvan zidina palače vrtovi duljine 100 metara su se širili, u smjeru istok-zapad, cijelim gradom. Vrtovi još uvijek nisu istraženi, ali su u njima otrkivene ukrašene česme.

"Dvorac svjetlosti svjetionika" se nalazi na vrhu stijene koja je dominirala okolicom, a njegov plan je inspiriran oblikom istočne palače.


Datoteka:Kalaa des Béni Hammad.Plan.jpg|Karta Beni Hammada
Datoteka:Kalaa des Beni Hammad.1.jpg|Minaret Beni Hammada
Datoteka:Kalâa des Béni Hammad.10.jpg|Panorama zidina
Datoteka:Kalâa des Béni Hammad.3.jpg|Ostaci emirove palače
Datoteka:Kalâa des Béni Hammad.13.jpg|Lavlje dvorište


## Izvori

* D. Fairchild Ruggles, *Islamic Gardens and Landscapes*, University of Pennsylvania Press, 2008., str. 165.

## Vanjske veze
* Plan grada  Posjećeno 20. svibnja 2011.
Čudesna šuma

***Čudesna šuma*** (eng. *The Elm-Chanted Forest*) je dugometražni crtani film iz 1986. godine snimljen u suradnji između jugoslavenske produkcijske kuće Croatia Film i američke Fantasy Forest. Ovaj crtani film se smatra jednim od najpopularnijih na području bivše Jugoslavije.

Film su režirali Milan Blažeković i Doro Vlado Hreljanović. Scenarij je napisan prema originalnoj priči Sunčane Škrinjarić. Prvi je hrvatski dugometražni crtani film.

## Sadržaj

Radnja se odvija u Čudesnoj šumi, mjestu punom sretnih životinja, koju štiti čarobni hrast koji, navodno, pruža zaštitu svakome tko se skloni ispod njega. Jednog dana, u šumu dolazi slikar Paleta koji zaspi ispod čarobnog hrasta. Kad se probudi, saznaje da mu je hrast dao moć sporazumijevanja sa životinjama, i da stvara čarolije svojim kistom. Ubrzo upoznaje neke od stanovnika šume kao što su dabar Oštrozub, medvjed Mate, lisica Lili i ježevi Do, Re i Mi.

U međuvremenu, zli se Kaktus Car koji vlada šumom zabrinjava zbog slikarovog dolaska u šumu, jer će po proročanstvu čovjek dokrajčiti vlast kaktusa, i šalje svog dvorskog čarobnjaka Štapića da dovede slikara. Međutim, poslije nekoliko neuspjelih pokušaja, Štapić se pridružuje družini koja čuva slikara. Vidjevši da ga je Štapić izdao, Kaktus Car odlučuje uništiti cijelu šumu ukoliko se slikar ne preda. Ali, svi njegovi pokušaji uništavanja šume su neuspjeli zbog slikarovog čarobnog kista. Međutim, slikar saznaje da će njegove moći trajati samo do zore. Kasnije, u razgovoru sa životinjama u šumi, slikar dolazi na ideju da je Kaktus Car zao jer nikada nije procvjetao. Štapić, nakon brojnih problema, uspjeva napraviti napitak od kojeg bi Car procvjetao. Družina uspjeva ući u Kaktusov dvorac i napoji ga napitkom, od kojeg Car zaista procvjeta i postane dobar, a tako i čitava šuma. Film završava slikarovim napuštanjem šume, dok ga njegovi šumski prijatelji pozdravljaju pjesmom.

## Glasovi
* Josip Bobi Marotti kao Kaktus Car
* Ivo Rogulja kao Štapić
* Vili Matula kao slikar Paleta
* Ljubo Kapor kao Oštrozub Dabar
* Emil Glad kao Mate
* Helena Buljan kao La
* Đurđa Ivezić kao Re i gljivarica
* Sven Lasta kao Do, žaba i puž Muž
* Vlado Kovačić kao tvor, sova i kaktus stražar
* Adam Vedernjak kao gospodar Gljivarko
* Nada Rocco kao lija Lili
* Vladimir Puhalo kao vrana i Smrčak Obični
* Veronika Durbešić kao Mi
* Mladen Vasary kao Pa, Čičak Neodoljivi i gljivar
* Drago Krča kao Vodenjak
* Slavica Fila kao Bobo
* Richard Simonelli kao daždevnjak gondolar
* Lena Politeo kao Vatroslav

## Kritike i prihvaćenost filma
Iako film nije bio najbolje prihvaćen u SAD-u zbog djetinjaste priče i animacije koja je bila niže razine u usporedbi s američkom, film je i dan-danas veoma popularan i poštivan u zemljama bivše Jugoslavije zbog bajkovite priče prikladne za djecu, simpatičnih likova, i animacije koja je onda bila veliki pomak za Hrvatsku i susjedstvo.

Crtani film je 1989. godine dobio nastavak *[[Čarobnjakov šešir (1989)|Čarobnjakov šešir]]* koji je snimljen u potpunosti u Hrvatskoj (onda još u SFRJ).

## Vanjske veze
* 
* ''Čudesna šuma'' na Rotten Tomatoes
* Big Cartoon profil 
* SloCartoon.net (slovenski jezik)
Butrint

**Butrint** (grčki: Βουθρωτό, *Bothrota*) je arheološka lokacija u južnoj Albaniji koje se od 1992. godine nalazi na UNESCO-vom popisu zaštićenih spomenika svjetske baštine. Nalazi se blizu grada Saranda, na manje od 10 kilometara od otoka Krfa i povezan je sa Sredozemnim morem kanalom Vivari koji vodi od jezera Butrinti do Jonskog mora. Prostire se na 3980 hektara, a od 1997. do 2005. godine nalazio se na UNESCOvoj listi ugroženih spomenika zbog pljačke.

## Historija
Butrint je naseljen još u prapovijesti, a bio je i grčka kolonija, rimski grad i sjedište biskupije. Vrhunac je doživio u 4. st. pr. Kr. kada je brojao oko 10,000 stanovnika. Iz tog vremena očuvane su kiklopske zidine (6 m), akropola, Asklepijevo kazalište i hram, te oko stotinu natpisa na starogrčkom.

Nakon što je proživio godine prosperiteta u Bizantskom carstvu, kratko vrijeme su ga okupirali Mlečani (1386.). Napušten je u kasnom srednjem vijeku kada se u njemu stvorila močvara koja je polako okupirala grad i prijetila bolestima.

Ponovno su ga otkrili talijanski arheolozi I. Ugolini, P. Marconi i D. Mustili, koji su pokrenuli sustavna iskapanja od 1928. do 1941. godine koja su dovršili albanski arheolozi nakon Drugog svjetskog rata. Pokazalo se da su mulj i močvarna vegetacija zaštitile brojne vrijedne spomenike. Današnja arheološka lokacija je prepuna ostataka koji predstavljaju svaki od razdoblja u kojima se grad razvijao.


Datoteka:Butrint basilica2.jpg|Bazilka u Butrintu
Datoteka:Butrint baptistery.jpg|Ostaci krstionice iz 6. stoljeća
Datoteka:8 Basilika Butrint.JPG|Bazilika u Butrintu
Datoteka:Butrint Albania 20 Vivari Channel.jpg|Prilaz Butrintu
Datoteka:Butrint - Venetian Triangular Fortress (by Pudelek).JPG|Srednjovjekovne zidine


## Reference

* N. Ceka, B*utrint: A guide to the city and its monuments*, Migjeni Books, Tirana, 2005.

## Vanjske veze

* Galerija fotografija
* Butrint na službenim stranicama UNESCO-a
* Butrint na Albania.com
Dolina Madriu-Perafita-Claror

**Dolina Madriu-Perafita-Claror** je glečerska dolina na Pirenejima, u jugoistočnom dijelu Andore. Ona prekriva područje površine od 42.47&nbsp;km², što čini 9% ukupne površine Andore, te je drugi najveći sliv u državi. Ova izolirana i nerazvijena dolina je prepoznata kao vrijedno sklonište ugroženih živih vrsta i poznata je kao "duhovno srce" Andore. Zbog toga je 2004. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Odlike

Dolinu rijeka Madriu, Perafita i Claror čini krajolik pašnjaka, stjenovitih brežuljaka i dubokih šumovitih dolina koje su okružene planinskim liticama s juga, istoka i zapada (kojima graniči sa Španjolskom), te strminom na sjeveru koja se spušta u dolinu rijeke Valira. Dolina je izolirana od ostatka Andore i može joj se pristupiti samo pješačkim stazama koje je povezuju s Roussillonom na istoku, Languedocom na sjeveru i Katalonijom na jugu. Put za središte Andore je popločan kamenim pločama.

U dnu doline nalaze se dva naselja, Entremesaigües i Ramio, koja su bila naseljena posljednjih 700 godina, sve do posljednjih 50 od kada su postala samo ljetovališta. Naselja su okružena terasastim poljima na kojima se uzgao raž i pšenica, pa čak i vinova loza, a danas uglavnom služe kao pašnjaci, dok su viša prekrivena šumom. Njihovih dvanaest kuća, sve u svemu, izgrađeno je od lokalnog granita s krovom prekrivenim škriljevcem, te svaka ima veliku šupu za skladištenje žita ili sijena.

Pašnjaci doline su korišteni od prije srednjeg vijeka za ljetnu ispašu ovaca, krava i konja, dok su njihovi pastiri provodili ta ljeta u malenim kamenim nastambama poput bunja (kažun). Na obalama rijeke Madriu su nekad bile i talionice željeza koje se vadilo u dolini, ali su napuštene 1790. godine.

Danas se obnavljaju mnoge pastirske nastambe, granični zidovi i pješačke staze, koji su vremenom propali, ali ne postoji plan izgradnje pristupne ceste jer se dolina želi sačuvati za uzgoj visoko kvalitetne stoke i ograničeni turizam.


Datoteka:Angonella4.jpg|Obnovljeno pastirsko sklonište
Datoteka:Banyell.jpg|Obnovljeno pastirsko sklonište
Datoteka:Cabana Sorda2.jpg|Obnovljeno pastirsko sklonište
Datoteka:Coma obaga.jpg|Obnovljeno pastirsko sklonište


## Vanjske veze
* Službena stranica doline Madriu-Perafita-Claror  
;Ostali projekti
Tuojiangosaurus

***Tuojiangosaurus*** ("gušter rijeke Tuo") bio je rod dinosaura stegosaurida iz perioda kasne jure, a koji je pronađen u gornjoj formaciji Shaximiao u provinciji Sichuan u Kini. Fizički sličan sjevernoameričkom rodu *[[Stegosaurus]]*, *Tuojiangosaurus* je najbolje istražen od svih kineskih stegosaurida. Bio je dug oko 7 m i visok oko 2 m, sa pretpostavljenom težinom od oko 4 tone.

## Otkriće i vrste
 

Tipična i jedina poznata vrsta, *T. multispinus*, dobila je naziv 1977. godine (tačno stotinu godina nakon roda *Stegosaurus*) na osnovu dva primjerka, od kojih je kod jednog očuvano više od pola kostiju. Naziv roda potječe od rijeke Tuo Jiang, pritoke rijeke Jangcekjang u Sichuanu.

## Paleobiologija
*Tuojiangosaurus* je dostizao dužinu od sedam metara, što znači da je bio stegosaur srednje veličine.

Lubanja mu je bila izrazito ravna i izdužena, a u prednjem dijelu čeljusti nije imao zube. Također je karakterističan veliki broj zuba u ostatku čeljusti. Oni su bili maleni i otprilike trougaoni, pilagođeni ishrani biljem.

Kao i *[[Kentrosaurus]]*, *Tuojiangosaurus* je imao dva reda šiljastih ploča duž kičme, a one su bile više iznad predjela kuka, visine do 75&nbsp;cm. Imao je 17 pari tih ploča, koje su bile okrugle na prednjoj polovini tijela, a trougaone na zadnjoj polovini i repu. Na repu je također imao i bodlje, koje su stršile prema van. Imao je i usku glavu, krupno tijelo i niske zube kao i većina stegosaurida.

Noge su mu bile snažne, a zadnje su bile znatno duže od prednjih. Budući da se na pršljene njegove kičme, iz anatomskih razloga, nisu mogli vezati mišići, vjerojatno se nije mogao uspraviti na zadnje noge kao što je to mogao *Stegosaurus*. To znači da se najvjerojatnije hranio niskom vegetacijom.

## U popularnoj kulturi
Skelet vrste *Tuojiangosaurus multispinus* može se naći u Općinskom muzeju Chongqinga. Uz to, u Natural History Museumu u Londonu se može naći odljev skeleta. *Tuojiangosaurus* je prikazan u specijalu *Bizarre Dinosaurs* National Geographic Channela.

## Izvori

* 
* 

## Vanjske veze

* Natural History Museum o ''Tuojiangosaurusu''
Colorado (Texas)

**Colorado** je najveća rijeka u Texasu na jugu Sjedinjenih Američkih Država, duga 1387 km.

## Hidrografija
Colorado izvire na visoravni Llano Estacado na sjeverozapadu Texasa, sjeveroistočno od grada Lamesa. Od izvora teče preko Colorado Citya gotovo pravilno prema jugoistoku preko teksaške prerije i pojasa poznatog kao Highland Lakes na kom je branama napravljeno 6 akumulacionih jezera Buchanan, Inks, Lyndon B. Johnson, Marble, Travis i Austin. Nakon što prođe grad Austin rijeka ističe u Meksički zaljev u Zaljevu Matagorda.

Colorado ima sliv velik oko 103.350 km² koji se prostire isključivo po sušnom Texasu, pa je izuzetno značajan za tu državu, koja ne obiluje rijekama.

Najveće pritoke Colorada su rijeke; Concho, Pecan Bayou, San Saba, Llano i Pedernales.

Izgradnjom sistema brana, tok rijeke je reguliran, pa ona više ne plavi, već se njene vode koriste za navodnjavanje i snabdjevanje velikih teksaških gradova. Uz čitav pojas akumulacionih jezera napravljeno je više rekreacionih zona.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Colorado River'' na portalu Texas State Historical Association 
* ''Colorado River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Kraške spilje Aggteleka i Slovačkog krša

**Krške špilje Aggteleka i Slovačkog krša** je naziv za UNESCO-vu svjetsku baštinu koja se sastoji od sustava špilja koji se proteže kroz Mađarsku i Slovačku. Ove krške špilje su upisane na popis mjesta svjetske baštine u Europi jer su nastale zbog rijetke kombinacije klimatskih učinaka tropske klime i pomicanja glečera, te omogućavaju pregled geološke povijesti zemlje u posljednjih deset milijuna godina. Sustav čini 712 špilja na području od sedam dijelova: Aggtelek, Brda Szendrő-Rudabánya i Esztramos u Mađarskoj, te Špilja Dobšinská, Koniar plato, Plešivec plato, i okolica mjesta Silica i Jasov u Slovačkoj. 

## Povezano
Najslavnije krške tvorevine na svijetu:
* Nacionalni park Phong Nha Ke Bang i Zaljev Hạ Long, Vijetnam
* Gunung Mulu, Malezija
* Škocjanske jame, Slovenija
* Južnokineski krš

## Vanjske veze

* Krške špilje Aggteleka i Slovačkog krša (UNESCO)
Platte (rijeka)

**Platte** ili **Nebrasca River** je velika pritoka rijeke Missouri u centralnim krajevima Sjedinjenih Američkih Država, duga 500 ili 1590 km (ako se uračuna njen najudaljeniji izvor Grizzly Creek u Coloradu).

## Hidrografija
Platte se formira spajanjem rijeka North Platte i South Platte kod grada North Platte u Nebraski.

Od tamo Platte teče prema jugoistoku, obilazi Kearney, mijenjajući smjer prema sjeveroistoku. Zatim kad dođe do Fremonta ponovno zaokreće prema jugoistoku, obilazi Omahu da se kod grada Plattsmoutha izlije u Missouri.

Kako je rijeka ekstremno plitka, što se da shvatiti iz samog imena rijeke (francuski: *plat* = plitak) to je po njoj plovidba bila nemoguća. Ali je zato široka, ravna kotlina rijeke bila glavni put, kojim su se kolonisti služili od sredine 19. vijeka, na putu za Zapad, nakon nje išli bi dalje oregonskim ili mormonskim putem preko Stjenovitih planina.

Danas je Platte usputna stanica za milione ptica selica.

Platte ima sliv velik oko 233.000 km² koji se prostire po Nebraski. Na rijeci leže gradovi; Lexington, Grand Island, Columbus i Fremont.

Najveće pritoke su mu rijeke; Loup i Elkhorn.

Na rijeci je izgrađeno desetak brana, sa akumulacionim jezerima, a kako se velika količina njegovih voda koristi se za navodnjavanje, tako joj je širina danas bitno smanjena.

## Povezano
* Missouri
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Platte River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Irena Grickat Radulović

**Irena Grickat Radulović** (Beograd, 19. januar 1922 – 7. april 2009, Beograd) filolog i lingvist, pesnik i pijanist, redovni član Srpske akademije nauka i umetnosti.
Diplomirala je 1949. srpskohrvatski jezik i južnoslovenske književnosti na beogradskom Filozofskom fakultetu. Najpre je radila kao naučni savetnik u Institutu za srpski jezik SANU na izradi Rečnika srpskohrvatskog književnog i narodnog jezika, a potom u Narodnoj biblioteci Srbije kao načelnik Arheografskog odeljenja.

Dopisni član Srpske akademije nauka i umetnosti postala je 1978., a 1985. redovni.
Dodeljen joj je Orden rada sa srebrnim vencem (1973) i Sedmojulska nagrada (1990).

## Život i rad

Potekla iz porodice ruskih imigranata koji su se 1920. nastanili u Kraljevstvu Srba, Hrvata i Slovenaca, Irena Grickat osećala se i Ruskinjom i Srpkinjom i volela je oba svoja korena. Posle dolaska u Kraljevinu SHS, otac je u Beogradu dobio službu u gradskom vodovodu, majka je radila kao profesor klavira u muzičkim školama »Stanković« i »Mokranjac«. Odrastala je u krugovima ruskih intelektualaca doseljenika i srpskoj sredini.
U porodici je odmila zvana Ira.

Dela

* O perfektu bez pomoćnog glagola
* Aktuelni jezički i tekstološki problemi u starim srpskim ćirilskim spomenicima
* Studije iz istorije srpskohrvatskog

Prevodi
* Povest o Tristanu i Ižoti
* Puškin, Tjutčev, Koljcov, Fet, Njekrasov, Baljmont, Blok, Zinaida Gipius, Gumiljov.