open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
William Bradford Shockley

**William Bradford Shockley** (London, 13. veljače 1910. - Stanford, 12. kolovoza 1989.), američki fizičar i izumitelj. U suradnji s Johnom Bardeenom i Walterom Houserom Brattainom, Shockley je izumio tranzistor, za kojeg su sva trojica nagrađena Nobelovom nagradom za fiziku 1956.

Shockleyjevi pokušaji komercijalizacije novog dizajna tranzistora 1950-ih i 1960-ih dovela su do postanka Silicijske doline u kolijevku elektroničkih inovacija. U kasnijem razdoblju života, Shockley je predavao kao profesor na Stanford Universityju i postao snažan zagovaratelj eugenike.

## Patenti
Shockleyju je odobreno preko devedeset patenata u SAD-u. Neki značajniji su:
*   US patent 2502488   "*Semiconductor Amplifier*".  Zahtjev podnesen 24. rujna 1948; njegov prvi odobreni patent koji je uključivao tranzistore.
*   US patent 2569347   *"Circuit element utilizing semiconductive material"*. Njegov najraniji podneseni zahtjev za patentom (26. lipnja 1948.) koji je uključivao tranzistore.
*   US patent 2655609   "*Bistable Circuits*".  Zahtjev podnesen 22. srpnja 1952.; Korišten u računalima.
*   US patent 2787564   "*Forming Semiconductive Devices by Ionic Bombardment*".  Zahtjev podnesen 28. listopada 1954.; Difuzivni proces za implantaciju nečistoća.
*   US patent 3031275   "*Process for Growing Single Crystals*".  Zahtjev podnesen 20. veljače 1959.; Poboljšanja procesa za dobivanje osnovnih materijala.
*   US patent 3053635   "*Method of Growing Silicon Carbide Crystals*".  Zahtjev podnesen 26. rujna 1960.; Istražuje ostale semikonduktore.

## Bibliografija
#### Shockleyevi predratni znanstveni članci
*  An Electron Microscope for Filaments: Emission and Adsorption by Tungsten Single Crystals,  R. P. Johnson and W. Shockley, Phys. Rev. 49, 436 - 440 (1936).
*  Optical Absorption by the Alkali Halides,  J. C. Slater and W. Shockley, Phys. Rev. 50, 705 - 719 (1936).
*  Electronic Energy Bands in Sodium Chloride,  William Shockley,  Phys. Rev. 50, 754 - 759 (1936).
*  The Empty Lattice Test of the Cellular Method in Solids,  W. Shockley,  Phys. Rev. 52, 866 - 872 (1937).
*  On the Surface States Associated with a Periodic Potential,  William Shockley,  Phys. Rev. 56, 317 - 323 (1939).
*  The Self-Diffusion of Copper,  J. Steigman, W. Shockley and F. C. Nix, Phys. Rev. 56, 13 - 21 (1939).

#### Shockleyeve knjige
* Shockley, William – *Electrons and holes in semiconductors, with applications to transistor electronics*, Krieger (1956) .
* Shockley, William – *Mechanics* Merrill (1966).
* Shockley, William and Pearson, Roger – *Shockley on Eugenics and Race: The Application of Science to the Solution of Human Problems* Scott-Townsend (1992) .

#### Knjige o Shockleyu
* Joel N. Shurkin; *Broken Genius: The Rise and Fall of William Shockley, Creator of the Electronic Age*. New York: Palgrave Macmillan (2006) 
* Michael Riordan and Lillian Hoddeson; *Crystal Fire: The Invention of the Transistor and the Birth of the Information Age*. New York: Norton (1997)  pbk.

## Izvori
James Horner

**James Roy Horner** (Los Angeles, 14. kolovoza 1953. – Nacionalni park Los Padres, 22. lipnja 2015.), bio je američki je skladatelj, dirigent i orkestrator poznat po djelima na području filmske glazbe. U svojim djelima za film često je koristio orkestar, zbor te različite elektroničke instrumente. Također u njegovim se partiturama često mogu čuti i različiti keltski etno instrumenti poput violine, flaute i gajde.

Horner je pisao glazbu za više od 100 filmova, a neki od istaknutijih su glazba za *[[Aliens]]*, *Glory*, *Legenda o jeseni*, *[[Hrabro srce]]*, *[[Apollo 13 (1995.)|Apollo 13]]*, *[[Titanic]]*, *[[Genijalni um (2001.)|Genijalni um]]* i *[[Avatar]]*. Njegova filmska glazba iz Titanica je najprodavaniji orkestralni soundtrack svih vremena.
Filmovi Titanic i Avatar za koje je pisao glazbu, oba u režiji Jamesa Camerona, dva su najprofitabilnija filma svih vremena.

Također je uspješno surađivao sa redateljima Mel Gibsonom, Ron Howardom i Jean-Jacques Annaudom. 
Horner je osvojio dva Oscara, dvije nagrade Zlatni Globus, tri Nagrade Satelit, tri Nagrade Saturn, te je bio tri puta nominiran za nagradu Britanske filmske akademije (BAFTA).

## Smrt
22. lipnja 2015. velik broj medija je širom svijeta pisalo o pogibiji čovjeka u malom zrakoplovu modela Embraer EMB 312 Tucana, Short Tucano, koji se srušio u Nacionalnom parku Los Padres u južnoj Kaliforniji, pored malog grada Ventucope. Narednog dana, njegovi predstavnici u Agenciji Gorfaine/Schwartz su objavili poruku na svojoj web stranici u kojoj navode da je Horner, jedina osoba u zrakoplovu, poginula. Njegov odvjetnik je potvrdio da je Horner bio u letjelici kada je ona uzletjela nakon točenja goriva u Zračnoj luci Camarillo.

Suvremenici i suradnici su odali počast Horneru, uključujući kompozitore Paula Williamsa i Alana Menkena te redatelje Rona Howarda i Jamesa Camerona. Horner je izvijestio da se obvezao serijalu *Avatar*; Cameron je rekao da su se on i Horner radovali njihovom sljedećem susretu. Njegova asistentica je na svojoj Facebook stranici objavila: "Izgubili smo nevjerojatnu osobu s velikim srcem i zapanjujućim talentom koji je umro radeći ono što je volio."

## Izvori

## Vanjske veze
*Vrlo opsežne stranice o Jamesu Horneru
*IMDb: James Horner (filmografija)
*Intervju sa James Hornerom iz 1983.
Lud, zbunjen, normalan (sezona 4)

## Kratak opis

Glumačkoj postavi se pridružuju Miodrag Krivokapić, Minka Muftić, Marija Omaljev i Bilal Hadžić. Snežana Marković se pojavila u epizodno u dve epizode. Belma Lizde-Kurt, Emir Hadžihafizbegović, Nives Ivanković, Zana Marjanović, Aleksandar Seksan, Miodrag Krivokapić, Nebojša Glogovac, Svetlana Bojković i Bilal Hadžić napuštaju glavnu postavu nakon ove sezone.

## Uloge
### Glavne

### Epizodne

## Epizode
Univerzitet Pantheon-Sorbonne

**Univerzitet Panthéon-Sorbonne** (), koji je poznat i pod nazivom **Pariz I**, je javni istraživački univerzitet u Parizu u Francuskoj. Jedan je od vodećih javnih istraživačkih univerziteta u zemlji. Osnovan je 1971. godine spajanjem delova dva fakulteta nekadašnjeg Univerziteta u Parizu, poznatog kao Sorbona, nakon studentskih protesta u maju 1968. godine. Univerzitet Panthéon-Sorbonne specijalizovan je za tri glavne oblasti: ekonomiju i menadžment, društvene nauke i pravo i političke nauke. U okviru univerziteta izučavaju se discipline poput ekonomije, prava, filozofije, sociologije, istorije, geografije, umetnosti, političkih nauka, studija razvoja, matematike i menadžmenta.

Glavne administrativne i nastavne zgrade univerziteta nalaze se na Sorboni i Trgu Panthéon, u srcu Latinske četvrti u 5. arondismanu Pariza. Univerzitet raspolaže s više od 25 zgrada širom Pariza, uključujući *Centre Pierre Mendès France (Tolbiac)* i *Maison des Sciences Économiques*. Pored toga, Paris I ima međunarodne centre u Egiptu i Rumuniji.

Kao jedan od naslednika istorijskog Univerziteta u Parizu, Paris I Panthéon-Sorbonne danas ima oko 45.200 studenata raspoređenih u deset obrazovnih i istraživačkih jedinica i četiri instituta. Nudi programe od osnovnih studija do doktorata, kao i pripreme za različite stručne ispite, posebno u pravnim i nastavnim oblastima. Iako nije deo univerzitetskog saveza, sarađuje sa *Univerzitetom Sorbonne-Nouvelle* i *ESCP Business School* u okviru *Sorbonne Alliance* i član je evropskog akademskog projekta Una Europa od 2019. godine.

## Reference

## Vanjske veze

*  Službena stranica
Bitka za Alžir

**Bitka za Alžir** () je naziv za terorističku kampanju koju je za vrijeme Alžirskog rata za nezavisnost u gradu Alžiru, prijestolnici tadašnjeg francuskog Alžira, od 1956. do 1957. alžirski nacionalistički pokret Front nacionalnog oslobođenja vodio protiv francuskih kolonijalnih vlasti i doseljenika (*[[Pied-noir]]*), odnosno kontragerilsku i antiteroističku operaciju koju su protiv FLN vodile francuske vojne i paravojne formacije. Kampanju je pokrenuo Abane Ramdane, jedan od vođa FLN, u znak odmazde zbog giljotiniranja dvojice osuđenih FLN-ovih militanata; ona je započela nasumičnim napadima vatrenim oružjem na Evropljane u alžirskoj kazbi; ubrzo se ispostavilo kako francuska policija ne samo što nije u stanju zaustaviti FLN nego niti garantirati osnovni red i zakon, jer su Pied-noiri organizirani u vigilantske eskadrone smrti otpočeli sa nasumičnim likvidacijama muslimana i alžirskih domorodaca. Nasilje je sa svremenom sve više eskaliralo, a što je uključivalo bombaške napade na okupljališta Evropljana u njihovom dijelu grada. Francuske vlasti su zbog toga slamanje FLN povjerili elitnim padobranskim trupama pod vodstvom generala Jacquesa Massua koje su dobile široke ovlasti, odnosno "zeleno svjetlo" da Alžir pacificiraju svim mogućim sredstvima. Massu, koji je zajedno sa svojim ljudima stekao bogato iskustvo u Prvom indokineskom ratu, je protiv FLN izgradio široku mrežu doušnika, ali i masovno koristio mučenje, kao i likvidacije i "nestanke" svih osoba za koje se sumnjalo da podržavaju FLN. Pod udarom padobranaca se za nešto više od godinu dana organizacija FLN u gradu Alžiru u potpunosti slomila. Iako je francuska kampanja ostvarila svoj cilj,  dugoročne političke posljedice tih događaja su bile negativne - dio javnosti u francuskoj metropoli je bio zgrožen metodama kojima je ostvarena, a FLN je stekao brojne simpatije u svjetskoj javnosti, što mu je omogućilo da nastavi borbu sve do francuske odluke da napusti Alžir pet godina kasnije.

Bitka za Alžir je poznata i po tome što je osam godina kasnije rekonstruirana u znamenitom ietoimenom filmu gdje su neki od učesnika, kao vođa FLN Saadi Yacef, glumili sami sebe.

## Izvori

## Vanjske veze
* http://www.ina.fr/, Video-arhive INA o Bitci za Alžir
* Pacification in Algeria, RAND
Giulietta degli spiriti

***Giulietta degli spiriti*** () je italijansko-francuski igrani film snimljen 1965. u režiji Federica Fellinija. Po žanru predstavlja mješavinu drame, komedije i fantastike. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Fellinijeva supruga Giulietta Massina, je bogata domaćica koja se stalno boji toga da je muž (koga tumači Mario Pisu) vara. Radnja prikazuje kako je nakon spiritističke seanse počnu opsjedati vizije iz svijeta duhova. *Giulietta degli spiriti* je nakon premijere izazvao veliku pažnju kao prvi Fellinijev film u boji. Sljedeće godine je osvojio Zlatni globus za najbolji strani film.

## Uloge
* Giulietta Masina ... Giulietta Boldrini
* Sandra Milo ... Suzy / Iris / Fanny
* Mario Pisu ... Giorgio, Giulietin muž
* Valentina Cortese ... Valentina
* Valeska Gert ... Pijma
* José De Villalonga ... Giorgiov prijatelj
* Fredrich Ledebur ... Direktor škole / Svetac
* Caterina Boratto ... Giuliettina majka
* Lou Gilbert ... Djed
* Luisa Della Noce ... Adele
* Silvana Jachino ... Dolores
* Milena Vukotic ... Elisabeta, sobarica
* Fred Williams ... agent Lynx-Eyesa
* Dany París ... Očajni prijatelj
* Anne Francine ... Psihodramatičar
* Sylva Koscina ... Sylva
* Elena Fondra ... Elena
* George Ardisson ... Doloresin model
* Genius ... Valentinin ljubavnik
* Elisabetta Gray ... Teresina, visoka sobarica
* Alberto Plebani ... Lynx-Eyes
* Yvonne Casadei ... Susy's maid
* Mario Conocchia ... Lawyer
* Federico Valli ... agent Lynx-Eyesa
* Sabrina Di Sepio ... Granddaughter
* Asoka Rubener ... Bhismin pomagač
* Alba Cancellieri ... Giulietta kao dijete
* Sujata Rubener ... Bhismin pomagač
* Cesarino Miceli Picardi ... Giorgiov prijatelj

## Izvori

;Literatura

* Fellini, Federico, and Costanzo Costantini, ed. *Fellini on Fellini*. London: Faber and Faber, 1995. 

## Vanjske veze
* 
* 
* Roger Ebert review 
* 1965 NYT review by Bosley Crowther
Proskripcije

**Proskripcije** je naziv za ukaz, odnosno formalno ili neformalno objavljenu odluku tijela državne vlasti kojom je naveden jedan ili više pojedinaca koji su proglašeni neprijateljima države, te time implicitno ili eksplicitno javnosti sugerirano da njihovu slobodu, imovinu i život više ne štite uobičajena pravna pravila. Proskripcije se obično vezuju za revolucije, pučeve, građanske ratove ili nasilnu smjenu vlasti, odnosno služe kao sredstvo kao brzo i brutalno eliminiranje političkih protivnika u obliku čistke, odnosno *nepoćudnih* društvenih grupa (vjerske ili etničke manjine). Proskripcije su također poznate pod nazivima kao što su **popisi za likvidaciju** ili **liste za odstrijel**.

Proskripcije svoj cilj mogu postići na različite načine - kao sredstvo psihološkog pritiska na same proskribirane osobe, koje su njima "ohrabrene" da odu u egzil; kao pretvaranje proskribiranih osoba u "odmetnike" čija eliminacija predstavlja patriotski čin za koji počinitelj neće kazneno odgovarati te, konačno, kao poruka potencijalnim pomagačima i pristašama proskribiranih osoba da sami riskiraju ozbiljne sankcije ukoliko im budu pomagali.

U historiji je jedan od najpoznatijih primjera proskripcija bila čistka koju je Kornelija Sula proveo u Rimu nakon pobjede u građanskom ratu 82. pne. a čija su meta bili poraženi populari.

## Reference
San razuma stvara čudovišta

***San razuma stvara čudovišta*** (šp. *El sueño de la razón produce monstruos*, en. *The Sleep of Reason Produces Monsters*), bakropis španskog slikara i grafičara Francisca Goye.

## Historija i interpretacija
Djelo je kreirano između 1797. i 1799., kao 43. od 80. bakropisa koji su činili satiričnu zbirku *[[Los caprichos]]* ("Hirovi"). Goya je sebe zamišljao uspavanog na stolu među priborom za crtanje, a njegov je razum otupio od sna, što je oslobodilo čudovišta koji su se razmilili u mrak. U djelu su vidljive sove kao simbol ludosti i šišmiši koji simboliziraju neukost. Umjetnikova noćna mora reflektira njegov pogled na špansko društvo onog doba, po njegovom viđenju neobrazovano, korumpirano i zrelo za ismijavanje kako je i prikazan u zbirci *Caprichos*.

Cijeli natpis ispod bakropisa br. 43 navodi: "*Fantazija napuštena od razuma proizvodi nemoguća čudovišta: spojena s razumom, ona je majka umjetnosti i izvor njenih čuda.*"

## Studije za bakropis

File:Prado - Los Caprichos - preparatory drawing - No. 43 - El sueño de la razon produce monstruos.jpg|1797.
File:Ydioma universal.jpg|1797.


## Reference

## Dodatna literatura
*

## Vanjske veze
*Schaefer, Sarah C. "Goya's The Sleep of Reason Produces Monsters" . smARThistory. Khan Academy. Pristupljeno 27. juna 2015.
*Nyu.edu , *The Sleep of Reason*. Pristupljeno 27. juna 2015.
*''The Sleep of Reason'' – članak u World&I Magazine. Pristupljeno 27. juna 2015.
Anatolije Janković

**Anatolije Janković** - bio je srpsko-pravoslavni arhimandrit.

## Biografija
Rođen je u srpskoj porodici u Križevcima (danas u Hrvatskoj) 15. avgusta 1857. Kršteno ime bilo mu je Aleksandar. Osnovnu školu završio je u rodnom mjestu, a gimnaziju u Zagrebu. Pohađao je Bogosloviju u Karlovcima 1881-1885, potom je primljen u dvor vladike pakračkog kao konzistorijski bilježnik. Zamonašio se u manastiru Lepavini 1885. godine. Za jeromonaha je rukopoložen u Požegi 1886. Godine 1891. postaje protosinđel, a 1893. unapređen je za arhimandrita. 
Anatolije Janković je od 1886. bio bilježnik u pakračkom vladičanstvu, a 1895. je postao iguman manastira Kovilja, kasnije Bođana (1896—1899)u Eparhiji bačkoj.

Poslije smrti vladike Germana Opačića bio je mandatar pomenute eparhije sve do izbora vladike Mitrofana Ševića. Kasnije je nastojatelj manastira Krušedola, a posle naprasne smrti vladike Mihajla Grujića 1914. godine, postaje administrator Eparhije gornjokarlovačke. Prilikom izbijanja Prvog svjetskog rata bio je 1914. interniran, a pušten je na slobodu zauzimanjem vladike pakračkog Mirona Nikolića.

Umro je u Novom Sadu 30. novembra 1928. Sahranjen je u manastiru Krušedolu.

Nikšićki list "Onogošt" u broju 24. od 1900. ga spominje prilikom posjete jednog putopisca iz Crne Gore.

## Izvor
* Srpski arhimandriti, Eparhija budimska, Budimpešta 1998.
The Wall Street Journal

***The Wall Street Journal*** su međunarodne dnevne novine pisane na engleskom jeziku sa značajnim naglaskom na poslovne i ekonomske vijesti.

Objavljuje ga kompanija Dow Jones & Company, divizija kompanije News Corp zajedno sa evropskim i azijskim izdanjima šest puta sedmično. *Journal* su najveće novine u Sjedinjenim Američkim Država po tiražu. Prema podacima iz marta 2013. godine od strane organizacije *Alliance for Audited Media*, tiraž je iznosio oko 2.4&nbsp;miliona primjeraka (uključujući skoro 900.000 digitalnih pretplata). Za usporedbu, *[[USA Today]]* ima tiraž od 1.7&nbsp;miliona primjeraka. Glavni su mu konkurent Londonske novine *[[Financial Times]]*, koje se takođe objavljuju u nekoliko izdanja.

*Journal* se uglavnom fokusira na američke ekonomske i svjetske poslovne teme kao i finansijske vijesti i probleme. Ime novina potiče od ulice u gradu New York City koja se zove "Wall Street" i dio je finansijalnog distrikta New Yorka. Neprestano ga štampaju Charles Dow, Edward Jones  i Charles Bergstresser od 8. jula 1889. godine. Štampano izdanje je nagrađeno sa Pulitzer nagradom trideset četiri puta,, uključujući njeno izvještavanje 2007. godine o promjenama datuma davanja dionica i neželjenim posljedicama kineske ekonomske reforme. 2011. godine, *The Wall Street Journal* je ponovo osvojio prvo mjesto na *Media Power 50* listi, već dvanaest godina za redom.

## Reference

## Literatura

* Merrill, John C. and Harold A. Fisher. *The world's great dailies: profiles of fifty newspapers* (1980) pp 338–41
* Joachim Keller: *Der Informationsgehalt der Berichterstattung in der Currency-markets-Kolumne des Wall Street Journals. Eine empirische Untersuchung der Berichtsqualität.* Dissertation der Universität Saarbrücken 2002, Peter Lang Verlag, Frankfurt a.M. u.a. 2003, . 
* Martin Dunn: *How to survive Rupert Murdoch.* In: British Journalism Review, Vol. 18, No. 4, 2007, S. 5-10, , auch als Online-Artikel 
* Sarah Ellison: *War at the Wall Street Journal: Inside the Struggle to Control an American Business Empire.* Houghton Mifflin Harcourt, Boston 2010, 304 S., 

## Vanjske veze

* 
* ''The Wall Street Journal'' blogs
* The Wall Street Business News Network 
* Economic Principals  – David Warsh on the *The Wall Street Journal* history as the earliest "Online" news provider.
* How Dow Jones Remade Business Journalism, by Cynthia Crossen, ''Wall Street Journal'', July 31, 2007
* Murdoch Takeover, ABC exclusive coverage
* Has the ''Journal'' Lost its Soul?  by Scott Sherman, *The Nation*, April 22, 2009
* How the ''Wall Street Journal'' can influence investments
Dvojenoge

**Dvojenoge** (Diplopoda) su kopneni člankonošci koji čine razred u potkoljenu Myriapoda zajedno sa strigama (Chilopoda), malonošcima (Pauropoda) i kratkonošcima (Symphyla).

Odlikuju se dobro razvijenom glavom i kolutičavim tijelom na kojem svaki kolutić ima jedan do dva para nogu. Dvojenoge su poznate i kao milipedes, što znači *tisuću nogu*, ali je broj znatno manji. Večina ima oko 30 pari nogu, ali je poznata i vrsta sa 350 pari.

## Karakteristike
* Noćne životinje.
* Mogu narasti  od 2 mm do 25 cm. 
* Oči ako postoje onda su jednostavne, ali mnoge vrste ih nemaju. 
* Jedan par ticala (antennae).
* Za razliku od striga, dvojenoge su plašljive i ne posjeduju otrovne kandže kako bi zaštitili sebe i obeshrabrile predatora.

## Životni ciklus
Ženka jaja polaže u tlu ispod balvana i među lišćem. Novoizlegli mladi imaju po nekoliko pari nogu, ovisno o vrsti, a segmenti tijela i nogu nadograđuju se dok ne dosegne odraslu dob.

## Hrana
Dvojenoge su biljojedi (herbivore) i strvinari, koji se prvenstveno hrane trulim materijalmom i biljnog i životinjskog porijekla. U Australiju je uvezena vrsta *[[Ommatoiulus moreletii]]* (Crna Portugalski stonoga) koja se u južnoj Australiji toliko namnoži da uništava usjeve i vrši prave invazije na kuće i druge nastambe gdje može zagaditi hranu i zavuči se u tepihe ili posteljine. Ova životinja stekla je reputaciju neugodnog štetočine gdje god je prisutna. U samoobrani ispušta neku žutu tekućinu, ali za ljude nije opasna.

## Staništa
Staništa dvojnoga nalaze se na hladnim i vlažnim mjestima, a mnoge vrste su uobičajene ispod kamenja i trupaca, u lišću i tlu i ispod kore stabala.

## Redovi
* Callipodida 
* Chordeumatida 
* Glomerida 
* Glomeridesmida 
* Julida 
* Platydesmida 
* Polydesmida 
* Polyxenida 
* Polyzoniida
* Siphoniulida 
* Siphonocryptida 
* Siphonophorida
* Sphaerotheriida 
* Spirobolida 
* Spirostreptida 
* Stemmiulida

## Izvori

## Literatura

*  Wolfgang Dohle: *Progoneata.* In: W. Westheide, R. Rieger (Hrsg.): *Spezielle Zoologie Teil 1: Einzeller und Wirbellose Tiere.* Gustav Fischer Verlag, Stuttgart/Jena 2006, , S. 592–600
* Harald Hauser; Karin Voigtländer; Deutscher Jugendbund für Naturbeobachtung (Hrsg.): *Doppelfüßer (Diplopoda) Ostdeutschlands. Alle Diplopodenarten Ost- und Norddeutschlands mit Bestimmungsschlüssel, Artportraits, Verbreitungskarten.* 2. Auflage. 2009, 

## Vanjske veze

* Diplopoda Taxonomy Site 
* ''Diplopoda.de'' : Informationen über Biologie, Systematik und Haltung von einheimischen und exotischen Doppelfüßern
Gaur

**Gaur** () je sisar iz reda Cetartiodactyla i familije Bovidae. To je najveća vrsta divljeg goveda.

## Ugroženost
Ova vrsta se smatra ranjivom u pogledu ugroženosti vrste od izumiranja.

## Rasprostranjenje
Areal vrste Bos gaurus obuhvata veći broj država. 
Vrsta ima stanište u Indiji, Kini, Tajlandu, Maleziji, Butanu, Kambodži, Mjanmaru, Laosu. Vijetnamu, Nepalu i Bangladešu. Izumrla je u Šri Lanci.

## Stanište
Staništa vrste su šume, planine, brda, polja kukuruza, bambusove šume, savane, travna vegetacija, močvarna i plavna područja, džungla, ekosistemi niskih trava. Vrsta je po visini rasprostranjena do 2800 metara nadmorske visine.

## Reference

## Literatura
* Ronald M. Nowak: *Walker's Mammals of the World*. Johns Hopkins University Press, 1999 
* Helmut Lingen *Großes Lexikon der Tiere*. Lingen Verlag, 1989, Köln.
* K K Gurung & Raj Singh: *Field Guide to the Mammals of the Indian Subcontinent*, Academic Press, San Diego, 

## Vanjske veze

* IUCN crvena lista ugroženih vrsta, detaljniji podaci o vrsti 
*Herd of about 30 Indian Gaur at Sathyamangalam Forests
*Tigers hunt Largest Wild Cattle Gaurs !
*Video of tigers and gaurs
*Video of gaur
* ARKive: images and movies of the gaur ''(Bos frontalis)'' 
*Images of Indian gaur
*Gaur in Bandhipur 
*Tiger kills adult Gaur
*The Hindu.com: ''A date with bisons in Madurai''
*The Hindu.com: ''Bison recolonising Jawadhu Hills, says forest official''
Grexit

**Grexit** (od engleskih riječi *Greece* za Grčku i *exit* za izlazak) je skraćenica za hipotetski **grčki izlazak iz [[Eurozona|eurozone]]**, odnosno **grčki izlazak iz [[Evropska unija|Evropske unije]]**. Izraz je stekao popularnost kao jedan od izglednih rezultata krize grčkog javnog duga, odnosno nesposobnosti kako grčkih vlasti, tako i Europske unije, da je riješe bez katastrofalnih posljedica po grčku ekonomiju i životni standard tamošnjeg stanovništva. Grexit je kao izraz prvi put korišten 6. februara 2012. od Willema H. Bultera i Ebrahima Rahbarija, vodećih analitičara Citigroupa. Njegovom sve češćem spominjaju kao mogućeg ishoda krize je značajno pridonijela i njena sve izraženija politička dimenzija, prije svega u odnosima Grčke sa ostalim državama-članicama EU, prije svega Njemačkom, čija vlada na čelu s kancelarkom Angelom Merkel inzistira na dosljednom ispunjavanju kreditnih obaveza, čak i po cijenu potpunog kolapsa grčke ekonomije. U samoj Grčkoj je takvo stanje stvari izazvalo jačanje germanofobnog raspoloženja, dok se i u samoj Njemačkoj jača raspoloženje da se Grčkoj ukine bilo kakva pomoć, odnosno dozvoli joj da napusti eurozonu i euro, s obzirom da financijska pomoć, koju pretežno pružaju njemački porezni obveznici, nije proizvela nikakve opipljive pozitivne efekte.Špekulacije o mogućem Grexitu su se dodatno intenzivirale otkako je početkom 2015. na vlast u Grčkoj došla nova koalicijska vlada na čelu sa radikalno lijevom strankom Syriza; iako njen premijer Aleksis Cipras i dalje službeno inzistira na ostanku Grčke u eurozoni i EU, njen službeni stav je da je politika rezova na kojoj inzistira vodstvo EU neodrživa te da za njeno nastavljanje više nemaju demokratski mandat. Dio svjetskih i evropskh ekonomista, pak, smatra da bi Grexit u obliku grčkog napuštanja eura i povratka nacionalne valute drahme mogao imati određene pozitivne efekte, prije svega kroz povećanje kompetitivnosti turističke djelatnosti, dok bi sa druge strane Grčkoj na duži rok bila zatvoren pristup svjetskim i evropskim financijskim tržištima.

## Povezano

*Grčki referendum o financijskoj pomoći 2015.
*Brexit
Tokijska olimpijada (film)

***Tokijska olimpijada*** (東京オリンピック *Tōkyō Orinpikku*) je japanski dokumentarni film snimljen u režiji Kona Ichikawe i premijerno prikazan 1965. godine. U njemu se prikazuje Ljetne olimpijske igre koje su prethode godine bile održane u Japanu, odnosno japanskom glavnom gradu Tokiju. Film je snimljen po narudžbi japanske vlade koja ga je namjeravala koristiti u propagandne svrhe, odnosno svjetskoj javnosti demonstrirati kako je poratni Japan postao privržen pacifističkim i internacionalističkim načelima, ali i kroz japansko ekonomsko čudo ponovno postati moderna industrijska velesila. Režija je originalno bila povjerena Akiru Kurosawi koji je tada uživao reputaciju jednog od najuglednijih svjetskih sineasta; on je, međutim, napustio projekt nakon svađa sa producentima. Umjesto njega je, pak, uskočio Ichikawa, koji je također uživao ugled, ali i reputaciju specijalista za dovršavanje filmova koje su napustili originalni režiseri. Ichikawin pristup je, međutim, na kraju prilično razočarao japansku vladu, jer se on više orijentirao na pojedinačne natjecatelje a manje na timove i olimpijsku infrastrukturu. Dijelom zbog toga je Ichikawa bio prisiljen film srezati na pola, da bi tek nakon nekoliko decenija postala dostupna originalna verzija. Danas se, pak, smatra jednim od najboljih dokumentarnih filmova sportske tematike, a uz *[[Olympia (film, 1938)|Olympiju]]* Leni Riefenstahl i najboljim filmom posvećenim Olimpijskim igrama.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
*
Humberto Castelo Branco

Feldmaršal **Humberto de Alencar Castelo Branco** (Fortaleza, 20. rujna 1897. - Fortaleza, 18. srpnja 1967.) je bio brazilski vojskovođa i političar koji je služio kao 26. predsjednik Brazila u razdoblju vojne diktature. 

Rodio se u Fortalezi, kao sin generala Cândida Borgesa Castela Branca i Antoniete Alencar Castelo Branco, koja je poticala iz obitelji intelektualaca. Godine 1918. pridružio se vojsci, a nakon školovanja u Engleskoj postao je pukovnik. S tim činom sudjeluje u Drugom svjetskom ratu, boreći se protiv Trećeg Reicha i Italije. 

Godine 1963., predsjednik João Goulart imenovao ga je načelnikom  glavnog stožera oružanih snaga, a sljedeće godine mu dodijelio i čin maršala. 

Ipak, kada je 31. ožujka 1964. skupina urotnika provela je puč kojim je s vlasti srušen Goulart, Castelo Branco se isprofilirao kao jedan od predvodnika puča. Puč je bio uspješan, a država je ušla u period vojne diktature koji će trajati do 1985. godine. Goularta je privremeno zamijenio Ranieri Mazzilli, ali je *[[Congresso Nacional]]* tokom travnja izglasao Castela Branca za Goulartova nasljednika. Prisegnuo je 15. travnja 1964. godine. Castelo Branco je tako postao drugi maršal u historiji Brazila koji je na vlast došao pučem; prvi je bio Deodoro da Fonseca, koji je bio prvi predsjednik Brazila. 

Kao predsjednik, Castelo Branco je raspustio lijevu stranu Kongresa i vladao autokratski. Ipak, imao je namjeru prepustiti vlast izabranom predsjedniku, što je izazvalo revolt među desicom i vojskom. Situacija je došla do usijanja kada su u državama Minas Gerais i Guanabara na izborima pobijedili opozicijski kandidati. Ekstremisti su zahtijevali od Castela Branca da poništi rezultate, no on je to odbio. Puč je izbjegnut zalaganjem ministra rata, Artura da Coste e Silve, koji je osigurao priznanje izbornih rezultata, ali uz obećanje da će Castelo Branco postati još oštriji u svojoj politici. U tom je trenutku demokracija potpuno nestala. Ukinute su sve stranke, a uvedeno je dvostranačje, a ubrzo je osnovana i komisija koja je sastavila izrazito restriktivan ustav. Poticao je državni intervencionizam i donio cijelu seriju represivnih zakona. Svoj mandat je produžio do 1967. godine (iako je trebao trajati do 1966.), a naslijedio ga je Artur da Costa e Silva. 

Šest mjeseci nakon isteka mandata, poginuo je u avionskoj nesreći u Fortalezi
Tušt

**Tušt** () je jednogodišnja zeljasta biljka iz porodice Portulacaceae. Zovu je još i tušanj, tušac, tušnjak i portulak.

## Izgled i cvetanje

Tušt je niska, po zemlji prilegnuta, od podnožja razgranata biljka. Stabljika je okrugla, mesnata i sočna, svetlozelena ili crvenkasta i duga 5-30 cm. Listovi su debeli, mesnati i sočni, dugi 1-2 cm. Obrnuto su jajasti, lopatičasti, sedeći, sjajni i glatki, svetlozelene boje. Cvetovi su sitni, žućkasti, zvezdastog oblika i rastvoreni samo u sunčanim prepodnevnim časovima. Razvijaju se od jula do oktobra.

## Rasprostranjenost

Tušt potiče iz Kine i Indije, gde se koristio kao začin i povrće. Danas ga ima u svim delovima sveta. U Srbiji uglavnom raste kao samonikla biljka, uz kuće i puteve, po sunčanim mestima, kao korov po vrtovima i vinogradima, naročito po plodnom, peskovitom tlu. Uspeva samo do 800 metara nadmorske visine.

## Hemijski sastav

Listovi tušta sadrže 20-50 mg% vitamina C, karotina 1,5-5 mg%. Hranljivost tušta je relativno mala, jer zeleni deo sadrži 92-95% vode, količina belančevina je mala, 1-2,2%, masti 0,3-0,4, ugljenih hidrata 1,3-2,2%. Ima i gvožđa, kalcijuma i fosfora.

## Upotreba

Mladi listovi su blagog, kiselo-slanog i aromatičnog ukusa, pa se koriste u ishrani ljudi u obliku salate. Stariji listovi se pre upotrebe kuvaju. Ova biljka može da se koristi i kao začin jelima ili se od nje pripremaju supe. Sušenjem tušt gubi aromatičanost. Sitno, crno, bubrežasto seme se može samleti u hranljivo brašno.

Kao lekovita biljka tušt se upotrebljavao još u staroj Grčkoj. Pomaže u povišavanju krvnog pritiska, delujući slično adrenalinu. Ima najveći sadržaj omega 3 masnih kiselina od svih biljaka.

## Literatura

* Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, LJubiša Grlić, Zagreb, 1986.
* Dequan Lu, Michael G. Gilbert: *Portulaca oleracea.* In: , online, Zugriff am 20. Dezember 2009.
* James F. Matthews: *Portulaca oleracea.* In: , online, Zugriff am 20. Dezember 2009.
* Avril Rodway: *Kräuter und Gewürze. Die nützlichsten Pflanzen der Natur - Kultur und Verwendung.* Tessloff, Hamburg 1980, .
* Oskar Sebald, Siegmund Seybold, Georg Philippi (Hrsg.): Die Farn- und Blütenpflanzen Baden-Württembergs. Band 1: Allgemeiner Teil, Spezieller Teil (Pteridophyta, Spermatophyta): Lycopodiaceae bis Plumbaginaceae. 2., ergänzte Auflage. Eugen Ulmer, Stuttgart 1993, . 
* Ruprecht Düll, Herfried Kutzelnigg: Taschenlexikon der Pflanzen Deutschlands und angrenzender Länder. Die häufigsten mitteleuropäischen Arten im Porträt. 7., korr. u. erw. Auflage. Quelle & Meyer, Wiebelsheim 2011, .
* Aichele/Schwegler: Die Blütenpflanzen Mitteleuropas, Franckh-Kosmos-Verlag, 2. überarbeitete Auflage 1994, 2000, Band 2, 

## Vanjske veze

* Online Field guide to Common Saltmarsh Plants of Queensland 
* Purslane Recipes , Prairieland Community Supported Agriculture
* Steckbrief der Art 
* Steckbrief der Art  (engl.)
Ponoćna zvona

***Ponoćna zvona*** (; ), također poznat i pod naslovom ***Falstaff***, je francusko-špansko-švicarski crno-bijeli historijski film snimljen 1965. u režiji Orsona Wellesa. Predstavlja adaptaciju nekoliko historijskih drama engleskog pisca Williama Shakespearea iz ciklusa Henrijade, prije svega *[[Henri IV Part 1|Henry IV 1. dio]]*, *[[Henry IV Part 2|Henry IV 2. dio]]* i *[[Henry V (drama)|Henry V]]*. Naslovni protagonist, čiji lik tumači sam Welles, je Sir John Falstaff, gojazni, kukavički vitez koji usprkos sklonosti pijančevanju i druženju sa polusvijetom zbog svog hedonističkog načina života i šarma postaje najbolji prijatelj i mentor mladom princu Henryju od Walesa. Radnja prikazuje kako se njihov odnos mijenja nakon što mladi princ poslije očeve smrti preuzima prijestolje, te umjesto zabave i uživanja kao životni prioritet uzima brigu o državi, te zato prekida prijateljstvo sa Falstaffom.

*Ponoćna zvona* je Welles pokušavao snimiti godinama, a na kraju je to uspio tek kada je uz velike probleme uspio prikuputi novac. Usprkos svega toga, nakon premijere je izazvao izuzetne pohvale od strane kritike. To se posebno odnosilo na scenu u kojoj je rekonstruirana bitka kod Shrewsburyja, a koja je prikazana kao kaotični i besmisleni pokolj; ona je u mnogo čemu odgovarala pacifističkom raspoloženju tadašnje javnosti, odnosno kasnije je shvaćena kao alegorijska kritika eskalirajućeg vijetnamskog rata. Dio historičara je kasnije bio sklon tvrdnjama da su *Ponoćna zvona* velikim dijelom autobiografski film, odnosno da je Welles u Falstaffu prikazao vlastiti alter ego. Sam Welles je kasnije često tvrdio da su mu upravo *Ponoćna zvona* najdraži film u cijeloj karijeri.

## Reference

## Vanjske veze

* 
* 
* 
* 
* Roger Ebert "Great Movies" review 
* Cinescene review 
* Google Video
* Wellesnet.com, the Orson Welles Web Resource, articles on the film
Artur da Costa e Silva

**Artur da Costa e Silva** (Taquari, 3. listopada 1899. – Rio de Janeiro, 17. prosinca 1969.) je bio brazilski general i političar koji je služio kao 27. predsjednik Brazila u periodu vojne diktature.

Vojno obrazovanje započeo je u Porto Alegreu, a 1918. godine upisao je vojnu školu u Rio de Janeiru. Godine 1952. postaje general, a kasnije je dobio i čin maršala te služio kao ministar rata u kabinetu predsjednika Humberta Castela Branca. Bio je glavni zaslužan za smirivanje situacije i izbjegavanje novog puča sredinom 60-ih godina. Kada je Castelo Branco 1967. otišao s mjesta predsjednika, naslijedio ga je upravo da Costa e Silva.

Njegov kabinet započeo je najopresivniju fazu vojne diktature koja se posebno prelomila preko komunista, a koju je nastavio i proširio njegov nasljednik Emílio Garrastazu Médici.

Isto tako, da Costa e Silva je zaslužan za donošenje kontroverznog Ustavnog zakona br. 5. Taj je zakon omogućio predsjedniku raspuštanje Kongresa, skidanje ovlasti političarima te institucionaliziranje represivne politike prema ljevičarima. Donošenje dekreta bila je reakcija na masovni prosvjed koji je izbio nakon smrti studenta Edsona Luísa de Lime Souta u sukobu s policijom 1968. godine. Otpor protiv njegove vlasti jačao je i doveo je do nekoliko terorističkih napada, od kojih se najznačajniji desio 26. lipnja 1969. godine u São Paulu. Vlast je na ovo reagirala zaoštravanjem represivnih mjera.

Nakon što je da Costa e Silva dobio cerebralnu trombozu, dana 31. kolovoza 1969. je lišen predsjedničkih dužnosti. Iako ga je trebao zamijeniti Pedro Aleixo, vojska je preuzela stvari u svoje ruke i formirala tročlanu vojnu huntu koja je ubrzo predala vlast Emíliju Garrastazuu Médiciju. Da Costa e Silva je umro 17. prosinca 1969. iste godine od posljedica srčanog udara.

‎
The Wind Rises

japanski je anime historijski dramski film iz 2013. koji je režirao i napisao Hayao Miyazaki, a producirao studio Ghibli. Američku distribuciju preuzeo je Touchstone Pictures, te je film imao premijeru 21.2. 2014. u Sjevernoj Americi.

*Vjetar se diže* je fiktivna biografija Jira Horikoshija (1903–1982), dizajnera borbenog zrakoplova Mitsubishi A5M i njegovog sljedbenika, Mitsubishi A6M Zero, koji je koristilo Japansko carstvo tijekom drugog svjetskog rata. Film je adaptacija Miyazakijeve istoimene mange, koja se pak temelji na kratkoj priči *Vjetar se digao* Tatsuoa Horija iz 1937. Junaku je glavni glas podario Hideaki Anno, inače režiser animea. Bio je to posljednji film koji je režirao Miyazaki prije odlaska u mirovinu 2013.

*Vjetar se diže* je bio najkomercijalni film u Japanu 2013., dobio pohvale kritičara te je postao tek treći anime film u historiji koji je nominiran za Oscar za najbolji animirani film. Nominiran je i za Zlatni globus za najbolji strani film.

## Glasovne uloge

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
* 
*
The Lancet

***The Lancet*** je tjedni recenzirani, općeniti naučni časopis iz polja medicine. Jedan je od najstarijih i najbolje poznatih medicinskih časopisa u svijetu, te je opisan kao jedan od najprestižnijih svjetskuh medicinskih časopisa.

*The Lanceta* je 1823. osnovao Thomas Wakley, engleski kirurg koji ga je nazvao po kirurškom instrumentu skalpelu, kao i po nazivu za luk u gotičkoj arhitekturi, prozoru koji ima vrlo oštar luk kako bi ukazao na "svjetlo znanja".

*The Lancet* objavljuje članke izvornog istraživanja, članke recenzija ("seminari" i "recenzije"), uvodnik, recenzije knjiga, korespodencije kao i vijesti i izvještaje o slučajevima. *The Lancet* je u posjedništvu Elseviera od 1991. Od 1995., glavni urednik je Richard Horton. Ima urede u Londonu, New Yorku i Pekingu. 
## Izvori

## Vanjske veze
* 
* ''The Lancet'' Student
Punoglavac

**Punoglavac** je vodeni stadijum larve žaba i žaba krastača. Punoglavci imaju kratko ovalno telo, širok rep, mala usta i nemaju spoljašnje škrge. Većina su biljojedi, ali neke vrste su grabljivice ili čak kanibali. Metamorfoza punoglavaca sledi obrazac postepenog razvoja prednjih i zadnjih udova, uvlačenje repa, skraćenja creva, nestanka škrga i razvoja pluća.Kod njih se prvo formiraju zadnji pa tek onda prednji udovi. Kada se metamorfoza završi, mlada žaba ili krastača izlazi na zemlju.

## Reference

## Literatura

* Enciklopedija Britanika, sažeto izdanje, knjiga 7. (P—R), Politika, Narodna knjiga, Beograd 2005.
*
* Günther E. Freytag, Bernhard Grzimek, Oskar Kuhn & Erich Thenius (Hrsg.): *Lurche*. In: *Grzimeks Tierleben, Bd. 5: Fische 2, Lurche.* Lizenzausgabe im dtv, München 1980, 
* Andreas und Christel Nöllert: *Die Amphibien Europas*. Franckh-Kosmos, Stuttgart 1992, 

## Vanjske veze

*Video of Hundreds of Tadpoles 
*How to Raise Tadpoles
*Raising Tadpoles to Adulthood (University of California Berkeley) Archived version.
*Mysterious tadpole rain in Japan in June 2009
* kidsweb.de: kindgerechte Fotoserie „Von der Kaulquappe zum Frosch“
* www.kaulquappe.de  (PDF; 44&nbsp;kB)
* Der Grasfrosch – Eine Feldarbeit (PDF; 830&nbsp;kB)
Doverska vrata

**Doverska vrata** su tesnac u najužem delu Lamanša, označava granicu Lamanša i Severnog mora i odvaja Veliku Britaniju od kontinentalne Evrope. Najkraće rastojanje preko tesnaca je od Saut Forlanda, 33,1 km severno od Dovera u engleskoj grofoviji Kent do rta Gri Neza kod Kalea u francuskom departmanu Pa de Kale. Između ove dve tačke leži popularna ruta za plivače koji plivaju preko Lamanša.

Kada je dan čist, moguće je videti obalu Engleske iz Francuske i obrnuto, a najupadljiviji prizori su beli klifovi Dovera viđeni sa francuske obale.

## Literatura

* Colbeaux J.P., Dupuis C., Robaskzynski F., Auffret J.P., Haesaerts P., & Somme J., 1980 - *Le détroit du Pas de Calais : un élément dans la tectonique de blocs de l’Europe nord-occidentale*. Bulletin d’Information des Géologues du Bassin de Paris, 17, 41-54.
* Melville C.P., Levret A., Alexandre P., Lambert J., & Vogt J., 1996 ; *Historical seismicity of the Strait of Dover-Pas de Calais*. Terra Nova, 8, 626-647.
* Müller, Y. (2004). *Mieux connaître les peuplements benthiques associés aux substrats durs au large du littoral Nord-Pas-de-Calais*. Commission régionale de biologie Région Nord-Pas-de-Calais: France. 92 pp
* Müller, Y. (2004). Coastal fauna and flora of the Nord, Pas-de-Calais and Belgium: inventory [Faune et flore du littoral du Nord, du Pas-de-Calais et de la Belgique: inventaire]. Commission régionale de biologie Région Nord-Pas-de-Calais: France. 307 pp.
* Vliet-Lanoë, B. V., Mansy, J. L., Margerel, J. P., Vidier, J. P., Lamarche, J., & Everaerts, M. (1998). *Le Pas de Calais, un détroit cénozoïque à ouvertures multiples.* Comptes Rendus de l'Académie des Sciences-Series IIA-Earth and Planetary Science, 326(10), 729-736 ( résumé).

## Vanjske veze
* Channel Navigation Information Service 
* Channel Swimming & Piloting Federation
* Channel Swimming Association
* Depth Chart showing straits and former course of Rhine
Kaša

**Kaša** je jelo od žitarica, koje se dobije prokuhavanjem zrna žitarica.

Jede se najviše u Srednjoj i Istočnoj Europi (osobito u Rusiji, Ukrajini i Poljskoj) te u Sjedinjenim Američkim Državama.

U slavenskoj Europi, naziv se odnosi na kašu u cjelini, a može biti od heljde ili neke druge žitarice kao što su: pšenica, ječam, zob, proso, raž i dr.. Kaša je jedno od najstarijih poznatih jela u srednjoeuropskoj i istočnoeuropskoj kuhinji, posljednjih tisuću godina.

Kaša se dobije kuhanjem zrna žitarica, može se popeči na masti i začiniti. Heljdina kaša ima iznimno visoku biološku vrijednost i iskoristivost bjelančevina. Organizam može iskoristiti 74% bjelančevina iz heljde, a ima naročito visok sadržaj lizina koji je vrlo bitan za iskoristivost i pretvorbu bjelančevina. Zobena kaša je sastavni dio jelovnika mnogobrojnih nutricionista, sportaša i pobornika zdravog načina života, jer njene blagodati su mnogobrojne.

## Izvori

## Literatura

* Gert von Paczensky, Anna Dünnebier: *Kulturgeschichte des Essens und Trinkens*, Orbis, München 1999, 

## Vanjske veze
*
*
Prizma (optika)

U optici, **prizma** je transparentan optički elemenat sa ravnim ispoliranim površinama, koji prelama svjetlost. Tačan ugao između površina zavisi od same primjene prizme. Tradicionalan geometrijski oblik je oblik trougaone prizme sa trouglom kao bazom i pravougaonicima kao stranama, pa se često sintagma "prizma" odnosi na ovaj tip. Neke vrste optičkih prizmi nemaju oblik geometrijske prizme. Prizme se najčešće prave od stakla, dok mogu biti napravljene od bilo kojeg materijala koji je transparentan za talasnu dužinu za koju je predviđena primjena. Prizma se može koristiti za razlaganje polihromatske (bijele) svjetlosti na više boja (primjer dugine boje). Isto tako mogu se koristiti za prelamanje svjetlosti ili razlaganje svjetlosnog snopa na komponente različite polarizacije.

## Devijacija ugla i disperzija

Devijacija ugla zraka i disperzija kroz prizmu se mogu odrediti praćenjem zraka i korišćenjem Snelovog zakona na svakom interfejsu. Za prizmu se može napisati
:\begin{align}
  \theta'_0 &= \, \text{arcsin} \Big( \frac{n_0}{n_1} \, \sin \theta_0 \Big) \\
  \theta_1 &=  \alpha - \theta'_0 \\
  \theta'_1 &= \, \text{arcsin} \Big( \frac{n_1}{n_2} \, \sin \theta_1 \Big) \\
  \theta_2 &= \theta'_1 - \alpha
\end{align}.
Svi uglovi su pozitivni u pravcu prikazanom na slici. Za prizmu u vazduhu n_0=n_2 \simeq 1. Definišući n=n_1, ugao devijacije \delta je dat sa
:\delta = \theta_0 + \theta_2 = \theta_0 + \text{arcsin} \Big( n \, \sin \Big[\alpha - \text{arcsin} \Big( \frac{1}{n} \, \sin \theta_0 \Big)  \Big] \Big) - \alpha
Ako su upadni ugao \theta_0 i ugao vrha prizme \alpha mali, \sin \theta \approx \theta i \text{arcsin} x \approx x ako su uglovi izraženi u radijanima. To omogućava nonlinearnoj jednačini devijacije ugla \delta da bude aproksimirana sa
:\delta \approx \theta_0 - \alpha + \Big( n \, \Big[ \Big(\alpha - \frac{1}{n} \, \theta_0 \Big) \Big] \Big) = \theta_0 - \alpha + n \alpha - \theta_0 = (n - 1) \alpha \ .

Devijacija ugla zavisi od talasne dužine kroz *n*, tako da za tanku prizmu devijacija ugla varira sa talasnom dužinom u skladu sa
:\delta (\lambda) \approx [ n (\lambda) - 1 ] \alpha .

## Povezano
*Leća
*Ogledalo

## Reference

## Literatura

* 
* Dietrich Kühlke: Optik: Grundlagen und Anwendungen. Harri Deutsch Verlag, 2004, , S. 126–131.
* Theodor Axenfeld, Hans Pau: Lehrbuch und Atlas der Augenheilkunde. Gustav Fischer, Stuttgart 1980, .

## Vanjske veze

* Diffraction Grating Handbook 
* Java applet of refraction through a prism
* www.dorotek.de/cms/upload/pdf/optik/deutsch/Prismen Übersicht über verschiedene Prismentypen 
* Lerneinheit zur Brechung des Lichts am Prisma
* interaktives Arbeitsblatt „Prisma“
Bazalni gangliji

**Bazalni gangliji** (ili bazalne jezgre) obuhvaćaju više subkortikalnih jezgara, različitog porijekla, u mozgu kralježnjaka, koje se nalaze na dnu prednjeg dijela mozga. Bazalni gangliji snažno su povezani s cerebralnim korteksom, talamusom, moždanim deblom, kao i nekoliko drugih područja mozga. Bazalni gangliji su povezani s različitim funkcijama, uključujući: kontrolu voljnih motornih pokreta, proceduralno učenje, rutinska ponašanja ili "navike" poput bruksizma, očnih kretnji, spoznaje i emocija.
Lozinka

**Lozinka** (, ) ili **šifra** (), unapred je ugovoren tajni signal, odnosno reč kao elemenat raspoznavanja. U svetu računara, lozinka je našla primenu pri enkripciji, personalizaciji podataka.

## Odziv i lozinka
U vojsci se za identifikaciju stražara i komandira straže koristio par reči **odziv** i **lozinka**. Stražar i komandir straže su morali znati i odziv i lozinku, kao i bilo koja osoba koja bi prilazila stražarskom mestu. Kada stražar primeti osobu koja prilazi, traži identifikaciju, odnosno „odziv“. Kada osoba koja prilazi izgovori odziv, tada stražar izgovori svoju „lozinku“ i tada su se obojica identifikovali. U uobičajenim situacijama bi i odziv i lozinku prethodno određivao dežurni oficir i važili bi 24 časa. Postojalo je jednostavno pravilo za biranje reči. I odziv i lozinka su morali biti po jedna reč i počinjati na isto slovo. Odziv je morao biti deo vojničke opreme a lozinka neki geografski pojam, najčešće grad.

## Reference

## Vanjske veze

* O primerima odziva/lozinki 
* Large list of commonly used passwords 
* Large collection of statistics about passwords
* Graphical Passwords: A Survey
* Centre for Security, Communications and Network Research, University of Plymouth
* Research Papers on Password-based Cryptography
* Procedural Advice for Organisations and Administrators 
* The international passwords conference

* xkcd: Password Strength Comic zur Veranschaulichung (un-)sicherer Passwörter.
* Thema Passwörter , Verbraucher sicher online
* eKaay Sesame  Einloggen ohne Passwort, sondern mit dem Handy (neues Verfahren, Uni Tübingen, 2010)
* Getaktete Passwörter Clientseitiges Passwortsalzen für mehr Sicherheit
* Die 25 schlechtesten Passwörter 2011 
* Über die Wahl eines guten Online-Passworts
Bar u Folies-Bergère

**Bar u Folies-Bergère** (francuski: *Un bar aux Folies Bergère*), slavno ulje na platnu i posljednja velika slika Édouarda Maneta.

## Karakteristike
Ona se suprotstavlja sretnom ozračju slika poput Renoirovog *[[Ples kod Moulin de la Galette|Plesa kod Moulin de la Galettea]]*. U središtu slike je šankerica u baru *Folies-Bergère*, velikom noćnom klubu koji je imao nekoliko barova oko plesnog podija koji je služio za cirkuske, muzičke i vodviljske predstave. U odrazu iza šankerice vidi se nešto elegantne mase koju upravo zabavlja predstava na trapezu (u gornjem lijevom kutu se mogu vidjeti noge jednog od izvođača). 

Na mramornom šanku Manet je složio veličanstvenu izložbu mrtve prirode sastavljene od boca likera, mandarina i cvijeća, koji se povezuju ne samo po užicima po kojima je bar Folies-Bergère bio poznat, nego i sa samom šankericom čije široke usne, snažan vrat i čvrsto uvezana zlatna kosa odjekuju na bocama za šampanjac. No, njezino je držanje u suprotnosti s ovim sjajem. Manet smješta gledatelja izravno ispred nje, u položaj mušterije. No, ona se ne smiješi kako bi očekivali od uslužnog radnika koji prima mušterije, niti daje naznake pozornosti. Umjesto toga, ona se doimlje zamišljenom i blago depresivnom. Dok u ogledalu iza nje vidimo kako je zapravo nagnuta prema mušteriji koju naočigled gleda izravno u oči. Manet je smjestio ovaj odraz u samom gornjem desnom kutu slike nagovješćujući kako je zrcalo blago nagnuto prema dole. Tako je vješto uklonio fizičko i psihološko nepodudaranje ove dvije osobe. Zapravo, bilo je mnogo rasprava o tome što je zapravo Manet želio postići ovakvom kompozicijom. Jedna od mogućnosti je u suprotstavljanju žudnji za srećom i intimnošću, koje se zrcale u zrcalu, s razočaravajućom stvarnošću svakodnevnog života koja se izravno sukobljava s pogledom posmatrača.

## Izvori

* Gary Tinterow, et al., *Manet/Velázquez: The French Taste for Spanish Painting*, Metropolitan Museum of Art, 2003.
* Brian A. Oard, *[http://sites.google.com/site/beautyandterror/Home/capitalism-and-the-death Beauty and Terror] *

## Vanjske veze
* The Guardian, pristupljeno 27. juna 2015.