open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Priča o fariseju i porezniku

**Priča o fariseju i porezniku** (takođe *priča o svešteniku i službeniku*) je jedna od poznatih Isusovih alegorijskih priča koja se nalazi u Evanđelju po Luki.

Priča prikazuje farisejskog sveštenika, razmetljivog svojim vrlina, naspram sakupljača poreza koji ponizno moli Boga za milost. Ova priča naglašava potrebu smerne molitve.

## Priča

Luka prenosi da je Isus sledeću priči kazao nekima koji su bili uvereni da su pravedni, a ostale ljude nipodaštavali:

## Tumačenja

Tokom 1. veka, fariseji su bili poznati po svojom strogom poštovanju Mojsijevog zakona. Farisej u ovoj priči je još revnosniji od njegovih drugova, posti češće nego što je potrebno, daje desetak na sve što primi, čak i u slučajevima kada verska pravila ne zahtevaju. Siguran u svoju ispravnost, farisej ne traži Bogu ništa, i tako ne dobija ništa.

S druge strane, publikani (javni službenici koji su radili za Rim) su bili prezreni Jevreji koji su sarađivali sa Rimskim carstvom. Zato što su bili najpoznatiji po prikupljanju putarine i poreza oni se obično opisuju kao carinici ili poreznici. Ova priča, međutim, ne osuđuje njihovo zanimanje (vidi i Luka 3:12-13), već ih opisuje kao nekoga ko "prepoznaje svoje stanje nedostojnosti pred Bogom i priznaje svoju potrebu za izmirenjem". Dolazeći Bogu u poniznosti, carinik prima milost i izmirenje koje je tražio“.

## Izvori

## Povezano

* Isusovo učenje
Priča o gospodaru i slugi

**Priča o gospodaru i slugi** je jedna od Isusovih alegorijskih priča, zabeležena u kanonskom jevanđelju po Luki.

## Priča

## Tumačenja

Gospodar u ovoj alegoriji predstavlja Boga, dok sluga predstavlja slugu Božjeg. Naravoučenije ove priče je da kada neko "radi ono što Bog očekuje, on ili ona samo vrši svoju dužnost." Ova parabola poručuje da su "čak i najbolje od Božjih slugu još uvek nedostojni, jer su samo vršili svoju dužnost i ništa više." Niko, bez obzira koliko bio moralan ili vredan, ne može nikad steći dug kod Boga.

Izraz "nedostojni sluga" iz poslednje rečenice, je u širokoj liturgijskoj upotrebi, kao na primer u liturgiji svetog Jovana Zlatoustog.

## Izvori

## Povezano
* Isusovo učenje
Priča o izgubljenoj ovci

**Priča o izgubljenoj ovci** je jedna od najpoznatijih Isusovih priča. Priča govori o pastiru kojem se jedna ovca izgubila i on ostavlja sve ostale da bi je našao. Ova priča je uticala na predstavu o Isusu kao dobrom pastiru.

Priča je zabeležena u kanonskim jevanđeljima po Mateju (18:12–14) i Luki (15:3–7), kao i u nekanonskom jevanđelju po Tomi (izreka 107). U jevanđelju po Luki se nalazi uz još dve slične priče o gubitku i iskupljenju, priči o izgubljenom novčiću i priči o izgubljenom sinu, koje Isus pripoveda nakon što ga sveštenici optužuju za druženje sa „grešnicima“.

## Priča
### Po Mateju

Jevanđelje po Mateju prenosi sledeću Isusovu priču:

### Po Luki

Jevanđelje po Luki navodi sledeće Isusove reči:

## Tumačenja

Ova pripovetka deli zajedničku tematiku sa još dve slične priče o gubitku i pronalaženju: s pričom o izgubljenom novčiću i pričom o izgubljenom sinu. Izgubljena ovca ili novčić predstavljaju izgubljeno ljudsko biće. U ovoj analogiji Isus je pastir, čime se poistovećuje sa slikom Boga kao pastira koji traži izgubljenu ovcu u Jezekilju 34:11–16.

Džoel Grin smatra da ova poređenja prvenstveno govore o Bogu i cilj im je da pokažu „prirodu božanskog odgovora na povratak izgubljenog.“ Radost pastira predstavlja Božju radost, koja je u suprotnosti sa prekorom verskih vođa kojima je namenjena ova beseda.

## Izvori
Priča o izgubljenom novčiću

**Priča o izgubljenom novčiću** je Isusova alegorijska priča o ženi koja ima deset srebrnih novčića i izgubi jedan, nakon čega ispretura celu kuću tražeći ga.

Priča je zabeležena samo u novozavetnom jevanđelju po Luki (15:8-10), gde se nalazi uz još dve slične priče o gubitku i iskupljenju: priči o izgubljenoj ovci i priči o izgubljenom sinu. Sve tri priče su uperene protiv sveštenika fariseja koji optužuju Isusa za druženje sa "grešnicima".

## Priča

Evanđelje po Luki prenosi sledeće Isusove reči:

## Tumačenja

Džoel Grin primećuje da je žena opisana kao siromašna seljanka, i da deset srebrenih novčića (gr. *[[drahma]]*) "verovatno predstavljaju porodičnu ušteđevinu". Ovi novčići takođe mogu predstavljati ženin miraz, koji se čuva kao ukras. Ženino uporno traženje može predstavljati Isusovo ili Božje delanje.

## Izvori
Priča o dva sina

**Priča o dva sina** je jedna od poznatih Isusovih priča, zabeležena u novozavetnom jevanđelju po Mateju (21:28–32).

Priča govori o dva sina od kojih je jedan neposlušan ocu rečima a poslušan postupcima, dok je drugi poslušan na rečima, a neposlušan postupcima.

Isus ovom pričom govori o „vernicima“ koji ne prihvataju poziv Jovana Krstitelja na pokajanje, za razliku od poreznika i prostitutki koji prihvataju.

## Priča

## Tumačenja

Ovom alegorijskom pričom Isus govori o onim „vernicima“ koji su smatrali da su bez greha, te nisu prihvatili poruku Jovana Krstitelja o pokajanju. „Nevernici“, sakupljači poreza i prostitutke, su prihvatili poziv i pokajali se. Naravoučenije ove priče je da su samozadovoljni religiozni ljudi ispali gori od grešnika.

Isus na drugom mestu u Evanđelje po Mateju kaže: „Neće svaki koji mi govori: Gospode! Gospode! Ući u carstvo nebesko; no koji čini po volji Oca mog koji je na nebesima“.

Slične tematike je i priča o fariseju i cariniku.

## Izvori
Priča o jakom čoveku

**Priča o jakom čoveku ** (ili **priča o pljačkašu**) je jedna od Isusovih alegorijskih priča, zabeležena u kanonskim jevanđeljima po Mateju, Marku i Luki, kao i u nekanonskom jevanđelju po Tomi.

## Priča
### Po Mateju

### Po Marku

### Po Luki

### Po Tomi

## Tumačenja

U sinoptičkim jevanđeljima po Mateju, Marku i Luki, ova priča predstavlja deo šire rasprave u kojo protivnici optužuju Isus da isteruje demone pomoću Belzebuba, odnosno tako što u savezu sa Satanom:

Tumačeno u ovom kontekstu, snažan čovek predstavlja Satanu, a napadač predstavlja Isusa. Isus na taj način kaže da nije mogao vršiti egzorcizam a da prethodno nije pobedio Satanu.

Kreg Kiner smatra da je ova Isusova priča o jakom čoveku nadovezivanje na antičku poslovicu "*niko ne pljačka jakog čoveka*".

U nekanonskom Jevanđelju po Tomi, koje nema kontekst rasprave o Belzebubu, izreka se može tumačiti kao da su "lukavo planiranje i pažljiva strategija" neophodni kako bi se ostvarili nečiji ciljevi.

## Izvori

## Povezano
* Isusovo učenje

## Literatura
William MacDonald: Komentar Novog zavjeta, sv. I., Zagreb, 1997., str. 71, 153, 244-245
Priča o jalovoj smokvi

**Priča o jalovoj smokvi** (ili **priča o neplodnoj smokvi**) je poznata Isusova alegorijska priča o smokvinom drvetu koje ne daje ploda.

Zabeležena je samo u Jevanđelju po Luki (13:6–9).

## Priča

Evanđelje po Luki beleži sledeću Isusovu priču:

## Tumačenja

U Isusovo vreme, smokve su često sađene u vinogradima. Smokva je takođe bila uobičajeni simbol Izraela, pa drvo smokve može označavati Izrael u ovoj priči, ili se može odnositi posebno na njegove verske vođe. Uobičajeno tumačenje je da gospodar vinograda predstavlja Boga, a vinogradar Isusa. Poenta priče je da Isus nudi svojim slušaocima još jednu poslednju priliku za pokajanje.

Ova priča se često povezuje sa jednom kasnijom zgodom, kada je Isus prokleo jalovo smokvino drvo da se osuši.

## Izvori
Priča o kvascu

**Priča o kvascu **je jedna od najkraćih Isusovih parabola, koja govori o ženi koja mesi testo uz pomoć kvasca.

Zabeležena je u kanonskim jevanđeljima po Mateju i Luki, kao i nekanonskom jevanđelju po Tomi. U oba kanonska jevanđelja neposredno sledi priču o zrnu gorušice, sa kojom deli tematiku rasta nebeskog carstva iz malog začetka.

## Priča
### Po Mateju

Matejevo jevanđelje prenosi sledeće Isusove reči:

### Po Luki

Lukino jevanđelje prenosi:

### Po Tomi

Tomino jevanđelje prenosi:

## Tumačenja

Ova priča opisuje šta se desi kada se doda kvasac u veliku količinu brašna (oko 8½ galona ili 38 litara). Sićušni živi organizmi u kvascu rastu preko noći, tako da je do jutra čitava količina brašna znatno narasla. Velika količina brašna u priči možda nagoveštava neku proslavu, jer je količina proizvedenog hleba dovoljna za stotinjak ljudi. Ova priča čini par sa pričom o o zrnu gorušice, sa kojom deli zajedničko značenje rasta nebeskog carstva iz malih začetaka. Konačni ishod je neizbežan jedanput kada prirodan tok rasta započne.

Iako kvasac na nekim mestima u Novom zavetu ima negativnu simboliku (npr. Luka 12:1 ), to nije slučaj u ovoj priči. Ipak, nekolicina komentatora tumači kvasac kao kvarljivi uticaj unutar Crkve.

## Izvori
Priča o kukolju

**Priča o kukolju** (takođe *priča o korovu*, *priča o žitu i kukolju*) je jedna od najpoznatijih Isusovih alegorijskih priča, koja govori o čoveku kojem je neprijatelj posejao kukolj u useve žita.

Zabeležena je u kanonskom jevanđelju po Mateju i nekanonskom jevanđelju po Tomi. Kod Mateja sledi priču o sejaču, a prethodi priči o zrnu gorušice.

Po naravoučenju, slična je priči o bacanju mreže, koja takođe govori o odvajanju dobrih od loših na sudnjem danu.

## Priča
### Po Mateju

Jevanđelje po Mateju navodi sledeću Isusovu priču:

### Po Tomi

Jevanđelje po Tomi navodi sledeću Isusovu priču:

## Kontekst

Grčka reč koja se obično prevodi kao korov ili kukolj je *zizania* (gr. ζιζάνια), množina od *zizanion* (ζιζάνιον). Smatra se da ova reč označava *[[Lolium temulentum]]*., koji izgleda sasvim slično kao pšenica u ranoj fazi razvoja.

Rimski zakon je zabranjivao sejanje korova/kukolja među pšenicu neprijatelja, što znači da je scenario u ovoj priči sasvim realan.

## Tumačenja

### Po Mateju

Matej beleži da je prvo tumačenje ove priče dao sam Isus. On je po završetku besede ostavio narod i povukao se u kuću, gde je učenicima razjasnio priču:

### Kasnija tumačenja

Iako Isus pravi razliku između "sinova carstva" i onih koji to nisu, ta razlika ne mora uvek biti očigledna, kao što priča o kvascu nagoveštava. Tek sudnji dan će biti tačka preokreta, kada će se period tajnog rasta Božjeg carstva uporedo sa aktivnostima nečastivog biti okončan, i novo doba osvanuti.

Avgustin napominje da se nevidljiva razlika između "žita" i "kukolja" provlači i kroz Crkvu:

### Verska tolerancija

Priča o kukolju je često navođena u prilog verske tolerancije. Biskup *Wazo* od Liježa (oko 985-1048) se oslanja na ovu priču dokazujući „da crkva treba da pusti da različitost (dissent) raste zajedno sa ortodoksijom dok Gospod ne dođe da ih razdvoji."

Martin Luter u svojoj besedi, inspirisan Isusovom parabolom, podseća da samo Bog može odvojiti lažne od pravih vernika, i naglašava da ubijanje jeretika ili nevernika okončava bilo kakvu mogućnost njihovog spasenja:

Rodžer Vilijams (oko 1603–1683), baptistički teolog i osnivač Roud Ajlanda, je koristio ovu parabolu kao podršku vladinom tolerisanju svih "korova" u svetu, zato što progoni često nanesu šteti i "pšenici". Vilijams je verovao da je Božja dužnost da sudi na kraju, a ne čovečja. Džon Milton se u Areopagitici (1644), takođe poziva na parabolu braneći slobodu govora i osuđujući pokušaj Parlamenta da cenzuriše štampu:

## Izvori

## Povezano

* Isusovo učenje
Kvasac

**Kvasci** su eukariotski mikroorganizmi koji su svrstani u carstvo gljiva, s oko 1,500 vrsta koje su trenutno opisane; oni dominiraju u gljivičnoj različitosti oceana. Većina ih se razmnožava aseksualno, tj. pupanjem, iako postoji i nekolicina koji se razmnožavanju binarnom diobom. Kvasci su jednostanični organizmi, iako neke vrste skupa s kvascima mogu postati višestaničnim organizmima stvaranjem niza povezanih pupnih stanica. Veličina kvasaca može uvelike varirati, jer njihova veličina ovisi o vrsti, no u prosječnim mjerenjima bili su veliki od 3 do 4 µm u promjeru, iako neki kvasci mogu doseći preko 40&nbsp;µm.

Kvasci su jednoćelijski organizmi, iako se u nekim vrstama  mogu pojaviti i u pacovskom obliku, stvaranjem niza povezanih pupnih ćelija. Veličina kvasaca varira u širokom rasponu, zavisno od  vrste, ali u prosjeku su promjera od 3 do 4&nbsp;µm, iako ne
i kvasci mogu doseći preko 40&nbsp;µm.

## Podela kvasaca
Kvasci se dele na sledeće rodove:

**Saccharomyces* (pivski kvasac ili pekarski kvasac - *Saccharomyces cerevisiae*)
**Rhodotorula*,
**Pichia*,
**Candida*
**Zygosaccharomyces*

## Povezano
*Pivo
*Hljeb
*Biotehnologija

## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
*

## Vanjske veze

* ''Saccharomyces'' genome database
* Yeast growth and the cell cycle 
* Yeast virtual library
Brašno

**Brašno** je sitno samlevena i prosejana pšenica (žito). Ali brašno se pravi (meljavom) i od kukuruza, raži, soje, ječma. Postoji i cementno brašno. No u daljem tekstu će biti reči o već pomenutom brašnu od pšenice.

## Proizvodnja
Brašno se nekada dobijalo mlevenjem između dva mlinska kamena od kojih bi se jedan okretao. Mlin je bio pokretan slobodnim padom vode preko točka koji bi okretao, preko prenosnog mehanizma, mlinski kamen. Mlinar je bio ta osoba koja je imala mlin, koja je posao meljave radila najčešće za „ušur“ tj. deo samlevenog brašna bi ostajao mlinaru. 

Danas postoje parni i električni mlinovi daleko većeg kapaciteta. U mlinovima se brašno i seje i pakuje u džakove.

U industrijskoj proizvodnji brašna, brašno za kupca se dobija mešanjem različitih vrsta brašna koja se opet dobijaju od različitih vrsta žita. Problem je u tome da kvalitetnija „tvrda“ žita imaju manje prinose pa su samim tim i skuplja. Ovako se brašno tipizira, kao što se i mleko tipizira na određen procenat masnoće (na primer 2,8 %)

Brašno se proizvodi cele godine, žito se povlači za meljavu iz silosa, gde se žito čuva posle žetve. Zato je najbolje kupovati brašno pred žetvu jer onda ima najmanji procenat vlage, tj. od žetve je imalo vremena da se osuši. 

U Vojvodini, gde postoji značajno iskustvo sa brašnom i njegovim čuvanjem, ono se čuva u drvenim sanducima, a ako se u brašnu pojave insekti (moljci i sl) to je samo znak da je brašno dobro. 

Pre svakog mešenja brašno treba ponovo prosejati iz napred navedenog razloga a i da vazduh „uđe“ u njega te da se hleb ili kolači bolje dižu pod uticajem kvasca.

## Vrste brašna

U zavisnosti od "tvrdoće" žita, postoje meka (za hleb pre svega) i tvrda brašna (za kolače).

U zavisnosti od veličine rupa na situ brašna su više bela ili tamnija. Belje brašno je od jezgra žita tj. u njemu nema spoljne košuljice od zrna. To su brašna Tip-400 ili Tip-500. Ova brašna nemaju vitamine i minerale kao crnja brašna Tip-800 ili Tip-1100. Zato je crni hleb zdraviji.

Tip brašna se ustanovljava spaljivanjem istog u kalorimetru i procentom pepela koje ostaje pri sagorevanju. Tip-400 je npr 0.4% pepela, Tip-500 je 0.5% pepela i td.
Priča o nemilosrdnom slugi

**Priča o nemilosrdnom slugi** (ili priča o nezahvalnom slugi) je jedna od Isusovih alegorijskih priča, koja naglašava važnost praštanja drugima.

Zabeležena je u kanonskom jevanđelju po Mateju (18:21-35).

## Priča

Uvod u priču je pitanje koje Petar postavlja Isusu: „Koliko puta ako mi sagreši brat moj da mu oprostim? Do sedam puta?“, na koje Isus odgovara: „Ne kažem ti do sedam puta, nego do sedamdeset puta sedam“, nakon čega daje parabolu:

## Istorijski okvir

Isus za prvi dug daje cifru od „deset hiljada talanata“ a za drugi „sto dinara“, odnosno denarijusa. Jedan talanat iz ove priče je vredeo oko 6.000 denariusa, tako da je prvi dug 600.000 puta veći od drugog.

Pritom, 10.000 (mirijada) je bio najveći grčki broj, a talanat najveća jedinica valute, tako da je 10.000 talanata bio najveći zamislivi dug (poređenja radi, zajednički godišnji danak Judeje, Samarije i Idumeje u to vreme je iznosio samo 600 talenata, a prosečna dnevnica je iznosila oko jedan denarij).

## Tumačenja

Ova priča nosi više pouka, između ostalog da je božje oproštenje greha nezamislivo veliko (kao i 10.000 talenata), da ovo neizmerno milosrđe treba biti model za hrišćane da opraštaju drugima, da nemilosrdnost vređa Boga i da oproštaj mora biti iskren.

## Izvori

## Povezano

* Isusovo učenje
Priča o mladom bogatašu

**Priča o mladom bogatašu** je biblijska priča o susretu Isusa i mladog bogataša, zabeležena u novozavetnom jevanđelju po Mateju (19:16-30).

Ova priča govori o mladiću koji je želeo da bude savršen ali nije hteo da se odrekne svoje imovine, povodom čega Isus daje svoje čuveno **poređenje o kamili i iglenim ušima**.

## Priča

Evanđelje po Mateju prenosi sledeću priču:

## Tumačenja

Slovački historičar Zamarovski je dokazivao da se ova izreka tradicionalno pogrešno prevodi, i da je Isus mislio na kanap (uže) od kamilje dlake, ne na kamilu. Kakogod, prolazak kamile, ili konopca, kroz iglene uši je očigledno nemoguća stvar. Stoga se između Isusa i njegovih učenika nastavlja razgovor o mogućnosti spasenja pitanjem "*Ko se dakle može spasiti?*" (Matej 19:25), na šta Isus odgovara: "*Ljudima je ovo nemoguće, ali Bogu je sve moguće*" (Matej 19:26). Petar dalje pita šta će biti sa njima koji su ostavili sve i krenuli za njim (Matej 19:27), na šta Isus odgovara da će svi koji su ostavili dom i porodicu radi njega "*primiti sto puta toliko, i dobiće život večni*" (Matej 19:29).

## Izvori
Priča o mudrom i ludom zidaru

**Priča o mudrom i ludom zidaru** (poznata i kao **priča o kući na kamenu**) je jedna od poznatih Isusovih alegorijskih priča kojom se primenjivanje Isusovih reči u životu poredi sa izgradnjom kuće na čvrstom temelju.

Ova priča je zabeležena u novozavetnim jevanđeljima po Mateju (7:24–27) i Luki (6:46–49).

## Priča
### Po Mateju

Evanđelje po Mateju prenosi sledeću Isusovu priču:

### Po Luki

Verzija u Lukinom evanđelju je gotovo identična:

## Tumačenja

Ova priča naglašava potrebu da se Isusovo učenje sprovede u praksu, i govori o "razlici između dve vrste ljudi čija se srca otkrivaju njihovim delima."

Matejeva verzija priče ima "složeniju narativnu strukturu" jer pominje kišu, vetar i poplavu, za razliku od Luke koji pominje samo poplavu. Ove sile prirode se obično tumače etički, kao životna iskušenja kojima je moguće odupreti se zasnivanjem života na Hristovom učenju, ali se takođe mogu tumačiti i eshatološki, kao dolazak smaka sveta.

Uobičajeno tumačenje priče datira još od Jovana Zlatoustog (oko 347–407), koji u svojoj 24. homiliji komentariše Mateja. On smatra da su pod "kišom", "poplavom" i "vetrom" metaforički izražene nesreće i žalosti koje snalaze čoveka; kao što su lažne optužbe, zavere, smrti, gubici prijatelja, neprijatnosti od neznanaca, i sve nedaće u životu kojih se možemo setiti. Međutim, onaj ko se drži Hristovog učenja nalazi se "iznad svih valova ljudskih poslova" i ne samo da mu ljudske pakosti ništa ne mogu, već je zaštićen i od đavoljih napada.

## Izvori

## Povezano
* Isusovo učenje
Mirijada

**Mirijada** (grč. *μυριάς*), deset tisuća, najveći broj za koji su antički Grci imali naziv; u množini znači veliko mnoštvo, bezbroj. Naziv se gotovo isključivo upotrebljava u prijevodima s grčkog, latinskog i kineskog ili kada se govori o antičkogrčkim brojevima.

Mirijadu mirijada, ili sto miliona, najveći je broj u drevnih Grka i ujedno najveći broj imenovan u Bibliji.

## Povezano
* kineski brojevi 
* indijski brojevi
* ilionski brojevni sistem, koji upotrebljava mirijadu kao naziv za svoje osnovne brojeve, pa se katkad naziva i mirijadski brojevni sistem.

## Reference
Arapski brojevi

**Arapski brojevi** (ili ***indo-arapski brojevi***) je naziv za sledećih deset cifara: 0 (nula), 1 (jedan), 2 (dva), 3 (tri), 4 (četiri), 5 (pet), 6 (šest), 7 (sedam), 8 (osam), 9 (devet). U brojevnom sistemu s bazom 10, s tih deset cifara se može predstaviti bilo koji željeni broj.

## Nastanak
Hinduskom naučniku Abu Mašaru (**abu-Mas’har**, + 886., rodom iz Balka u Kurasanu, a živeo je u Bagdadu) koji je doneo na Al Mensurov dvor astronomsko delo **Sindhind** pripisuje se uvođenje hinduske aritmetičke nauke sa njenim numeričkim sistemom (koji se na arapskom zove **Hindi**), kao i uvođenje oznake za nulu. **G. Coedès** -u *Bulletin School of Oriental Studies*, vol. VI (1931), str. 323—8, beleži pojavu arapskih brojeva i nule rano u sedmom veku u Indokini mnogo pre njihove pojave u pravoj Indiji. I **zero** (nula), koja je došla u engleski iz nekog talijanskog oblika, i **cipher** (nula), koja se pojavila u engleskom oko 200 godina ranije, dolaze od ar. **sifr**. To je prevod sanskritske reči koja znači prazan. Prema jednom sirijskom izvoru koji citira **F. Nau** u *Joyrnal asiatique*, ser. 10, viol. XVI (1910), str. 225. i d., brojevi su bili poznati nekom Sirijcu u manastiru u Kinasrinu god. 662.

Prema tome, **al-Fazârijy**, prevodiocu hinduskih dela, pripada zasluga što je arapski svet upoznao s hinduskim načinom označavanja brojeva. Tablice Muhameda Al Horezmija i **Habasha al-Hâsiba** (+ između 867. i 874) su proširile njihovu upotrebu svuda u arapskom svetu.

Međutim, arapski matematičari i astronomi su bili spori u prihvatanju ovog ingenioznog hinduskog pronalaska. Još u jedanaestom veku nalazimo **abu-Bakra Myhammada al-Karajija** (nepravilno Karkhi, (+ između 1019. i 1029) da piše u svom delu *al-Kâfi fi al-Hisàb* (dovoljna količina u aritmetici) sve brojke slovima. Drugi, povodeći se za starom semitskom i grčkom praksom, upotrebljavali su slova alfabeta **hisab al-jymmal**. **Ahmad al-Nasawi** iz Nase u Kurasanu, (+ ca. 1040), čije delo *al-Myqnifi al-Hisâb al-Hindi* (dokazivač hinduskog računanja) objašnjava delenje razlomaka i vađenje kvadratnog i kubnog korena skoro na najsavremeniji način, upotrebljavao je indijske brojeve, kao što je pre njega učinio Muhamed Al Horezmi.

## Povezano
* Račun
Priča o nepravednom sudiji

**Priča o nepravednom sudiji** (ili *priča o upornoj udovici*) je jedna od poznatih Isusovih alegorijskih priča o sudiji bez milosti i saosećanja koji na kraju popušta zahtevima uporne udovice, kako mu više ne bi dosađivala. Naravoučenije je da treba biti istrajan u molitvi.

Ova priča se nalazi u novozavetnom jevanđelju po Luki (18:1-8).

## Priča

Evanđelje prenosi da je Isus učenicima dao ovu parabolu kako bi se stalno moliti Bogu, ne odustajući:

Nakon priče Isus reče:

## Tumačenja

Ova priča poručuje da treba biti istrajan u molitvi i nikada ne odustati, jer ako je i nepravedni sudija na kraju poslušao, Bog će mnogo pre. Priča o prijatelju u ponoć ima slično naravoučenje.

## Izvori
John Everett Millais

**Ser Džon Everet Mile** (, IPA: ; Sautempton, 1829 – London, 1896) je bio engleski slikar, suosnivač prerafaelita. Nakon dvogodišnjeg obrazovanja u umetničkoj školi, sa jedanaest godina je primljen na *[[Royal Academy School]]* u Londonu. Godine 1848. osnovao je, zajedno sa Danteom Gabrijelom Rosetijem i Vilijamom Holmanom Hantom, ***Prerafaelitsko bratstvo***. Teoriju ove umetničke grupe konkretizovao je na slikama kao što je *[[Hrist u kući svojih roditelja]]* (1849/50), koja je zbog naglašeno realističkog u religioznoj tematici izazvala skandal. Nakon razilaženja sa prerafaelitima posvetio se slikanju narodnih motiva sa naglašenom osećajnošću (npr *[[Moja prva propoved]]*, 1863). 

## Vanjske veze

* The Millais Site  includes many pictures and a complete list of his works
* Birmingham Museums & Art Gallery's Pre-Raphaelite Online Resource  includes almost two hundred paintings on canvas and works on paper by Millais
* ArtRenewal.org  gallery
* National Museums Liverpool important Millais collection
* Edward Platt on Millais 
* Kathleen Jamie on Millais 
* Millais's Ophelia in focus on Tate Online 
* John Everett Millais in the "History of Art" 
* smARThistory: ''Christ in the House of His Parents'' and ''Ophelia''  &ndash; Short video podcasts about the paintings
* The Pre-Raph Pack Discover more about the artists, the techniques they used and a timeline spanning 100 years.
Priča o nepravednom upravniku

**Priča o nepravednom upravniku** (takođe *lukavom*, *nepoštenom*, ili *nevernom pristavu*) je Isusova alegorijska priča, koja naglašava važnost praštanja drugima.

Zabeležena je u kanonskom jevanđelju po Luki (16:1-13).

## Priča

## Tumačenja

Tumačenje ove parabole izaziva teškoće, jer izgleda kao da je njome Isus pohvalio nepošteno ponašanje. Međutim, iako gospodar u priči pokazuje izvesno divljenje za upravnikovu lukavost, Isus ipak imenuje upravitelja kao "nepoštenog".

Upravnik u priči je verovatno rob ili oslobođenik postavljen kao zastupnik svoga gospodara u poslovanju. Kada kao njegov predstavnik potpiše sporazume sa dužnicima, oni su obavezujući. Ova priča ima zajedničku temu kao i neke druge Isusove izreke kojima savetuje davanje imovine siromašnima radi sticanja blaga na nebu. Jer kada smrt dođe „prestaje naša moć da činimo dobro sa našim novcem, tako da dobro sa njim treba činiti sada."

Ovakvo su priču tumačili i rani crkveni pisci, kao što je Asterije Amasijski:

Engleski reformator iz 16. veka Viljam Tindejl smatra da Isus nije hvalio upraviteljevo ponašanje, već ga samo navodi kao poređenje da "i mi sa pravednim treba da budemo marljivi da obezbedimo naše duše, kao što je on sa nepravednim obezbedio svoje telo". Antonije Hrapovicki smatra da Isus pod nepravednim bogatstvom podrazumeva „ne samo ono zemaljsko blago, koje je stečeno prevarom ili krađom, već svako uopšte materijalno bogatstvo“, protivstavljajući ga duhovnom bogatstvu, koje je pravedno bogatstvo.

## Izvori

## Povezano

* Isusovo učenje
Priča o prijatelju u ponoć

**Priča o prijatelju u ponoć** (ili **priča o upornom susedu**) je jedna od poznatih Isusovih alegorijskih priča iz Novog zaveta.

Priča govori o čoveku koji je bez saosećanja ali na kraju popušta zahtevima upornog suseda da mu ne bi više dosađivao. Naravoučenije priče je da treba biti istrajan u molitvi i nikada ne odustati.

Ova priča se nalazi u novozavetnom jevanđelju po Luki (11:5-8).

## Priča

Evanđelje po Luki prenosi sledeću Isusovu priču:

U nastavku Lukinog jevanđenja, Isus sam razjašnjava značenje svoje alegorijske priče, objašnjavajući da upornost u molitvi rađa plodom:

## Tumačenja

U ovoj priči se kod Luke i Mateja daju sledeće metafore:
* Kada čovek traži hleb teško da ćete mu dati kamen (Matej),
* Kada čovek traži ribu teško da ćete mu dati zmiju,
* Kada čovek traži jaje teško da ćete mu dati škorpiju.

Iako navedeni predmeti mogu isprva izgledati kao potpuno nepodesni parovi, to nije slučaj – uobičajeni hleb u to vreme je bila mala okrugla vekna koja podseća na kamen, uobičajena riba u toj oblasti je bila *Clarias lazera*, vrsta barskog soma koja podseća na zmiju, dok bela škorpija ima telo nalik jajetu, sa srazmerno malim nogama, kleštima i žaokom. Svako od ovih poređenja ukazuje da ljudi na iskanje hrane ne odgovaraju nejestivim i beskorisnim predmetima, ili opasnim stvorenjima.

Zaključak je da će naše traženje naići na pozitivan odgovor, čak iako su ljudi zli, pa ipak se mnogi zli ljudi dobro ponašaju prema svojoj deci, a bog nije zao. Isusove reči „vi budući zli“ neki tumače da se odnose na sve ljude, drugi da se osnosi samo na neke ljude, a Fowler tumači da je to samo u poređenju sa Bogom.

Dok kod Mateja piše da nam Boga daje „dobre stvari“, kod Luke piše da nam Bog daje „duha svetoga“. Neki naučnici smatraju da je Matej bliži originalnoj Isusovoj izreci, dok drugi smatraju da je verodostojnija kod Luke.

Džoel Grin smatra da uvodnu frazu ("*ko od vas ima prijatelja?*") treba shvatiti u smislu "*možete li zamisliti takvog prijatelja?*", (odnosno "*ima li takvog prijatelja?*"), i da je njena namera empatički odgovor "ne!", jer ni jedan prijatelj ne bi odbio pomoć u takvoj situaciji. Bilo kako bilo, Isus zaključuje da čak iako prijateljstvo nije dovoljan motiv, ipak ćemo dobiti pomoć bar zbog upornosti i dosađivanja. Ova Isusova alegorijska priča predstavlja podsticaj na molitvu njegovim učenicima. Priča o nepravednom sudiji ima slično naravoučenje.

## Izvori

## Povezano

* Isusove parabole
* Priča o nepravednom sudiji
* Ko traži naći će
Priča o proračunu troškova

**Priča o proračunu troškova** (ili *priča o proceni snaga*) je zajednički naziv za dve povezane Isusove parabole (*priča o zidanju kule* i o *priča o zabrinutom kralju*) koja slede jedna drugu u Jevanđelju po Luki (14:28–32).

## Priče

Jevanđelje po Luki donosi dve povezane Isusove priče:

### Priča o zidanju kule

### Priča o zabrinutom kralju

## Tumačenja

Kod Luke u nastavku ove dve priče sledi Isusov zaključak: „Tako, dakle, svaki od vas - koji se ne odrekne sveg svog imanja - ne može da bude moj učenik.“

Ove dve alegorijske priče govore o procenjivanju vlastitih snaga pre upuštanja u neki poduhvat, da bi on mogao biti uspešno izveden. Po svojoj tematici su slične nekanonskoj priči o ubici moćnika. Džoel Grin smatra da Isus ovim pričama poručuje svojim učenicima kako je potrebna "potpuna odanost spasonosnom Božjem cilju", što podrazumeva stavljanje porodice i imanja na drugo mesto.

## Upotreba

Srpski patrijarh Pavle je nakon NATO bombardovanja SRJ upotrebio ovu priču navodno kao primer da Slobodan Milošević nije trebalo da pruža uzaludan otpor:

## Izvori

## Povezano
* Isusovo učenje
Priča o radnicima u vinogradu

**Priča o radnicima u vinogradu** (ili *priča o velikodušnom poslodavcu*) je jedna od Isusovih alegorijskih priča, zabeležena u Jevanđelju po Mateju.

Priča govori o tome kako je poslodavac isplatio istu dnevnicu radnicima koji su došli kasnije i radili manje kao i onima koji su od jutra radili u vinogradu. Uobičajeno tumačenje je da svako ko prihvati poziv Kraljevstva Božjeg, bez obzira koliko kasno, dobija nagradu jednaku onima koji su najduže verni.

## Priča

Jevanđelje po Mateju prenosi sledeću Isusovu alegorijsku priču:

## Tumačenja

Dinar je u stvari antički denarius, srebrni novčić koji je u Isusovo vreme bio uobičajena radnička dnevnica. Priča se oslanja na saglasnost publike da je ovo fer nadnica za čitav dan rada.

Radnici u vinogradu su bili siromasi koji rade kao privremeni poljoprivredni radnici tokom žetve. Druga smena se priključila oko „trećeg časa“, što je po jevrejskom brojanju devet časova ujutro; dalje: šesti čas je podne, a jedanaesti čas je pet sati posle podne. Poslodavac vidi da su oni sirotinja i da je svima potrebna puna dnevnica da prehrane svoje porodice. Plaćanje navečer sledi pravila Starog zaveta.

Za razliku od rabinskih priča slične tematike, ova priča naglašava Božiju nezasluženu milost, pre nego u bilo kom smislu "zarađivanje" Božje naklonosti. Iz ovog razloga je slična priči o bludnom sinu. Parabola je često tumačena u smislu da čak i oni koji se kasnije pokaju u životu stiču jednaku nagradu, zajedno sa onima koji su preobraćeni ranije. Alternativna interpretacija identifikuje rane radnike kao Jevreje, od kojih neki osporavaju kasnije pridošlima (*[[Gentiles]]*) jednaku dobrodošlicu u Kraljevstvu Božjem.

Povodom rasprave o indentitetu radnika u vinogradu Arland Hultgren piše:

## Islamska tradicija

Nešto drugačiju priču, verovatno izvedenu iz ove novozavetne, je koristio islamski prorok Muhamed u svojim besedama:

## Izvori

## Povezano

* Isusovo učenje
Priča o rastu semena

**Priča o rastu semena** je jedna od Isusovih alegorijskih priča, u kojoj se rast biljke iz semena poredi sa rastom Carstva Božijeg.

Ova priča je zabeležena samo u kanonskom jevanđelju po Marku (4:26-29), a njena zaključna rečenica se pojavljuje i u nekanonskom jevanđelju po Tomi (izreka 21). Kod Marka, ova priča sledi priču o sejaču, a prethodi priči o zrnu gorušice.

## Priča

Evanđelje po Marku beleži sledeću Isusovu priču:

## Tumačenja

Čak i kada čovek spava, Carstvo Božije još uvek raste. Ono raste zbog Boga, a ne čoveka, i sledi sopstveni red.

Ova priča se može posmatrati kao povezana sa pričom o sejaču. Ipak, za razliku od priče o sejaču, čini se da seme ovde predstavlja Carstvo Božije, a ne Reč Božju, kao što je slučaj u drugoj priči.

## Izvori

## Povezano
* Isusovo učenje
Priča o sejaču

**Priča o sejaču** je jedna od najpoznatih Isusovih alegorijskih priča. Govori o sijaču koji baca seme unaokolo (na put, na stenu, među trnje) te većina semena biva izgubljeno. Međutim manji deo semenja pada na dobro tlo te rađa višestruko.

Ova priča je zabeležena u kanonskim jevanđeljima po Mateju, Marku i Luki, kao i u nekanonskom jevanđenju po Tomi.

## Priča

Priča počinje tako što je taj dan Isus izašao iz kuće i seo kraj mora, a oko njega se okupilo mnoštvo ljudi. Nakon toga se popeo na lađu i držao besedu, dok je narod stajao na obali.

### Evanđelje po Mateju

Evanđelje po Mateju prenosi sledeću Isusovu priču:

### Evanđelje po Marku

Evanđelje po Marku prenosi sledeće:

### Evanđelje po Luki

Evanđelje po Luki prenosi sledeće:

### Evanđelje po Tomi

Evanđelje po Tomi prenosi sledeće:

### Tajna knjiga Jakovljeva

Tajna knjiga Jakovljeva prenosi izmenjenu verziju Isusove priče o sijaču:

## Isusovo tumačenje

Po završetku besede, Isus je dao tumačenje ove priče svojim učenicima. Kada su ga pitali zašto narodu govori u pričama, Isus je odgovorio: "*Vama je dano da znate tajne carstva Božjeg, a onima napolju sve u pričama biva*" (Marko 4:11). Jer oni "*gledajući ne vide i slušajući ne čuju niti razumeju*" (Matej 13:11-13). Kada su ga učenici upitali da im razjasni značenje priče, on im odgovori:  Nakon toga, Isus im razjasni priču o sejaču:

### Po Mateju

Matej navodi sledeće Isusovo tumačenje priče o sejaču:

### Po Marku

Marko navodi sledeće Isusovo tumačenje priče o sejaču:

### Po Luki

Luka navodi sledeće Isusovo tumačenje priče o sejaču:

## Tumačenja

Većina proučavalaca smatra da je ova Isusova priča izvorno optimistična, jer bez obzira na sve neuspehe seme na kraju uspe, pusti koren i da veliki prinos.

Postoje i oni koji dovode u pitanje da li je razjašnjenje u kanonskim jevanđeljima izvorno Isusovo ili je kasnije umetnuto. Neki smatraju da je Isus govorio u alegorijskim pričama zato što nije želeo da ga svi razumeju, već samo njegovi sledbenici. Oni smatraju da je neophodno unapred imati vere u Isusa, u suprotnom Isus ih neće prosvetliti već samo zbuniti.

Ponekad se parabola tumači u smislu da ima više nivoa spasenja: Irinej smatra da ima razlike između nebeskih boravišta onih koji proizvedu stostruko, onih koji proizvedu šezdesetostruko i onih koji proizvedu tridesesetostruko.

Prema tumačenju mormonske crkve, “reč“ predstavlja sva kanonska jevanđelja, koja ne prihvataju svi sa istom posvećenošću:

## Izvori

## Povezano

* Isusove izreke
* Isusove priče
Irinej

**Irinej** može biti:
* Irinej (ime), muško ime.
* Irinej Lionski, hrišćanski episkop u Lionu u 2. veku.
* Irinej Sremski, episkop Sirmijuma krajem 3. veka.
* Irinej Đorđević (1894-1952), episkop dalmatinski Srpske pravoslavne crkve u periodu 1931-1952. i doktor teologije.
* Patrijarh srpski Irinej (1930-2020), 45. patrijarh Srpske pravoslavne crkve.
* Irinej Bulović (1947), episkop bački Srpske pravoslavne crkve.

## Povezano
* Irina, ženska varijanta imena
* 
*
Priča o skrivenom blagu

**Priča o skrivenom blagu** je jedna od Isusovih kratskih alegorijskih priča, koja govori o velikoj vrednosti carstva nebeskog.

Priča je zabeležena u kanonskom jevanđelju po Mateju (13:44), i nekanonskom jevanđelju po Tomi (izreka 109). Kod Mateja u nastavku sledi priča o biseru, koja je slične tematike.

Postoji više prikaza ove priče u umetnosti, uključujući dela Rembranta, Džejmsa Tisoa, Jan Lujkena, i Džona Evereta Milea.

## Priča

### Po Mateju

Matej navodi sledeću verziju Isusove priče:

### Po Tomi

Toma navodi sledeću verziju Isusove priče:

## Tumačenja

Matejeva verzija se unekoliko razlikuje od Tomine. Kod Mateja je čovek prvo našao blago pa kupio polje, dok je kod Tome prvo kupio polje pa našao blago. Takođe, višestruko menjanje vlasništva nad njivom je obeležje Tomine verzije.

Ova alegorijska priča se obično interpretira kao ilustracija velike vrednosti carstva nebeskog, po čemu je slična priči o biseru. Tumačenja se uglavnom usredsređuju na Matejevu verziju.

Okvir priče podrazumeva da je neko zakopao blago u polju i kasnije umro. Trenutni vlasnik polja je nesvestan njegovog postojanja. Pronalazač, verovatno radnik na polju, je jedini koji zna za njegovo postojanje ali ne može ga iskopati pre nego što kupi polje. Za siromašnog seljaka, takvo otkriće predstavlja ostvarenje svih snova.

Džon Kalvin smatra da je svrha ove priče da poduči učenike pretpostavljanju carstva nebeskog čitavom svetu. Kalvin je tumači u smislu da se treba odreći sebe i svih želja tela, tako da nas ništa ne spreči da steknemo dragocen posed. Kalvim napominje da nam je "itekako potrebno ovo upozorenje" jer smo toliko očarani zavodljivošću sveta da nam večni život bledi iz obzora. Džon Noland smatra da je pronalazak blaga izvor radosti ali takođe predstavlja i izazov nalazaču da proda sve što ima da bi stekao veće blago.

Skriveno blago može značiti i da carstvo nebesko nije otkriveno svima.

Postoje i razne druge interpretacije ove priče, u kojima blago predstavlja Izrael ili Crkvu.

## Izvori

## Povezano

* Isusovo učenje
Priča o stražaru

**Priča o stražaru** (ili **priča o vernom slugi**) je Isusova alegorijska priča koja govori o potrebi održavanja budnosti i pažnje jer je neizvestan čas dolaska Gospoda.

Ova priče je, u raznim verzijama, zabeležena u kanonskim jevanđeljima po Mateju, Marku i Luki, kao i u nekanonskom jevanđelju po Tomi. Kod Mateja joj neposredno sledi priča o deset devojaka, slične tematike eshatološke tematike, o neizvesnom dolasku sudnjeg dana.

## Priča
### Po Mateju

Evanđelje po Mateju prenosi sledeću dve vezane Isusove priče:

### Po Marku

Evanđelje po Marku prenosi sledeću Isusovu priču:

### Po Luki

Evanđelje po Luki prenosi nešto dužu verziju priče:

### Po Tomi

Evanđelje po Tomi prenosi verziju priče u kojoj domaćin stražari čekajući lopova:

### Drugde

Ranokršćanski spis Didahe daje varijaciju na temu priče o stražaru:

## Tumačenja

Kod Mateja, priča započinje Isusovim upozorenjem: "*Stražite dakle, jer ne znate u koji će čas doći Gospod vaš*". Drugim rečima, "učenik mora biti spreman za dolazak Gospoda, ostajući oprezan i budan pri njegovom prispeću". Još određenije upozorenje Isus daje na drugom mestu "*Ali se čuvajte da kako vaša srca ne otežaju žderanjem i pijanstvom i brigama ovog sveta, i da vam ovaj dan ne dođe iznenada*". (Luka, 21:34)

Priča o stražaru se najčešće tumači kao upozorenje na drugi Hristov dolazak. Iako će možda biti raznih znakova o drugom dolasku, tačno vreme ostaje nepoznato. Drugi deo priče nosi upozerenje da će biti više traženo od onih kojima je više dato.

Američki teolog Dvajt Pentekost smatra da ova parabola "naglašava da povlastice nose obavezu, a da obaveza povlači odgovornost. Neki smatraju da se to posebno odnosi na verske vođe.

## Izvori

## Povezano

* Isusove priče
* Isusove izreke
* Isusovo učenje
Most sv. Irineja

**Most sv. Irineja** je pešački most preko reke Save između dve Mitrovice, Sremske i Mačvanske.

Sa ukupnom dužinom od 262,5 metara ovo je bio najduži viseći pešački most u Evropi, sve dok nije u Švajcarkoj, u avgustu 2017.g. otvoren najduži viseći pečački most na svetu koji spaja gradove Zermatt i Grächen dužine 494 metra. Najduži je pešački most u Srbiji i na Balkanu.

Najduži most Evrope je most Vasko da Gama (Ponte Vasco da Gama) preko reke Tajo, dužine 17,2&nbsp;km.

## Istorijat
Most se nalazi tačno na mestu nekadašnjeg starorimskog Artemidinog mosta, tada jedne od najvećih građevina antičkog Sirmijuma. Na njemu su u vreme progona hrišćana vršena pogubljenja ”sirmijumskih svetih mučenika”. Po jednom od njih, Sv. Irineju most je dobio ime.

Sremska Mitrovica i Mačvanska Mitrovica su prvi stalni most dobila 70ih godina prošlog veka, ali je on bio podignut na obodu grada, nekoliko kilometara udaljen od središta obe Mitrovice. Stoga je se potreba za novim mostom, koji bi povezao oba središta, ukazala veoma brzo. Gradnja današnjeg mosta započeta je krajem decembra 1990. godine, a završena krajem 1993. godine. Most je zvanično otvoren na Vidovdan 28. juna 1994. godine. Projekat mosta uradio je srpski akademik Nikola Hajdin.

## Položaj
Most je izgrađen na najužem delu Save pri njenom protoku kroz grad. Na ovom mestu reka pravi luk, što utiče na njeno suženje. Zbog ove okolnosti središta obe Mitrovice se nalaze na ovom mestu, pa se ovo postavilo kao veoma povoljno mesto za gradnju ovako dugog pešačkog mosta. Druga povoljna okolnost za postavljanje mosta na ovom mestu je položaj starijeg mosta za vozila na krajnjem istoku Sremske Mitrovice, u industrijskom području, što je bilo teškoća za svakodnevno kretanje ljudi iz mačvanskog dela opštine do gradskog središta.

## Konstrukcija
Glavna mostovska konstrukcija je sistem sa kosim kablovima (kablovska konstrukcija). Rasponi su 35 + 192,5 + 35 = 262,5 m, pri čemu je srednja vrednost raspon između pilona (stubova). Širina mosta je svega 5,5 m, po čemu ovaj most spada u najuže mostove ovog sistema u odnosu na raspon. Glavni nosač je spregnutog preseka sa betonskom pločom i visinom od 1,3 m. Na srednjem (velikom) rasponu tri kabla polaze od pilona na krajevima velikog raspona i poduhvataju glavni nosač na razmacima od 27,5 metara. Kablovi koji polaze od pilona su na krajevima konstrukcije ankerovani na obe strane poprečnog preseka. Piloni mosta u vidu obeliska izgrađeni su od armiranog betona. Sa teorijskog gledišta osnovni problem mosta je pitanje njegove stabilnosti na sile vetra s obzirom na izuzetno uzan poprečni presek i činjenicu da se kablovi u velikom otvoru nalaze samo u srednjoj ravni.

## Reference

## Vanjske veze
* Zvanična veb stranica Grada Sremska Mitrovica
Pisar

**Pisar** (arh. *dijak*, *ćata*) je drevno zanimanje osobe koja zna da čita i piše.

## Pisari u antici

U davna vremena posao pisara je bio veoma cenjen, jer je pismenih ljudi bilo malo, a poznavanje pisma se smatralo velikom veštinom. Pisari su bili državni službenici koji su obavljali sekretarske i administrativne poslove kao što su poslovi korespodencije, pisanje po diktatu ili knjigovodstvene poslove, a takođe i poslove popisa stanovništva i dobara za oporezivanje. Za pisanje pisar je koristio: dleto (za glinene, drvene ili kamene pločice), ugljen, pero, olovku, naliv-pero, hemijsku olovku (za pisanje na papiru).

Antičko je doba poznavalo pojam izdavanja knjiga; postojale su radionice u kojima su pisari, kojima je to bilo zanimanje, pisali po diktatu i bili plaćeni po napisanom retku. Poznati su i neke vrste »izdavača«, koji su o svojem trošku davali prepisivati knjige i njima trgovali.

## Pisari u hrišćanstvu

U prva tri veka hrišćanske spise nisu prepisivali profesionalni pisari, već relativno pismeni pripadnici hrišćanskih zajednica, što je povećavalo mogućnost pogreške. Počev od 4. veka, rukopise su počeli da prepisuju profesionalni pisari, što je značajno smanjilo broj grešaka koje su se potkradale u tekstu. U narednim vekovima, prepisivanje hrišćanskih tekstova postalo je dužnost monaha koji su u manastirima prepisivali svete tekstove pažljivo i savesno.

Od 6. stoljeća su na Zapadu monasi u samostanima imali skriptorije za prepisivanje tekstova: prvi se u tome ističe Kasiodorov Vivarium u Kalabriji, a kasnije i drugi (Monte Gassino, Tours, Bobbio, Corbie, Fleury, St. Gallen, Reichenau, Fulda i dr.). Na Istoku je pored djelatnosti mnogobrojnih manastira, kroz čitavo tisućljeće carska i patrijašijska biblioteka u Carigradu prikupljala stare kršćanske tekstove, i planski osiguravala njihovo prepisivanje. Prepisivačka praksa se nastavila tokom srednjeg veka, sve do pronalaska štampe u 15. veku.

Hrišćanski pisari, bilo iz antike, bilo iz srednjeg veka, osim što su prepisivali sveto pismo, oni su ga i menjali. Ponekad to nisu činili namerno - naprosto su bili umorni, nepažljivi, ili nevešti. Ali, u nekim slučajevima su namerno unosili izmene jer su hteli da naglase sopstvene stavove, na primer: o prirodi Hrista, o ulozi žene u crkvi, ili o iskvarenom karakteru jevrejskih protivnika.

## Moderna uloga

U današnje vreme posao pisara obavlja daktilograf ili administratori, stenograf ili posebni programi za diktiranje.

U vojsci i danas postoji zanimanje ćate, koji se drugačije zove i četni ili štabni evidentičar, tako da ćata ili pisar može da se nazove i evidentičarem. U vojsci je to čovek, koji se bavi kompletnom administracijom u nekoj vojnoj formaciji.

## Literatura

* 
* 
* 

## Izvori

## Povezano
* Kodeks
* Rukopisi
* Biblijski rukopisi
* Iluminirani rukopisi
* Ranohrišćanski spisi
Priča o udovičinom novčiću

**Priča o udovičinom novčiću** je kratka Isusova priča o ženi koja je ubacila najmanju kovanicu u kutiju za priloge, nakon njegove besede u jerusalimskom hramu.

Priča je zabeležena u novozavetnim jevanđeljima po Marku (12:41-44) i Luki (21:1-4). Jevanđelje po Marku precizira da je žena ubacila dve lepte, u vrednosti jednog kodranta, najmanje rimske kovanice.

## Priča

Isus je u jerusalimskom u hramu držao besedu u kojoj je rekao: "*Čuvajte se književnika koji rado idu u dugim haljinama, i vole pozdrave na trgovima, i prva mesta u sinagogama, i pročelja na gozbama. Koji jedu udovičke kuće i tobož se dugo mole, ovi će biti strože osuđeni*." Po završetku besede, sakupljani su prilozi.

### Po Marku

Evanđelje po Marku beleži sledeće:

### Po Luki

Evanđelje po Luki beleži sledeće:

## Tumačenja

Isus primećuje da su ljudi impresionirani velikim sumama koje su ubačene, te ne primećuju vrednost udovičinog najmanjeg novčića. On zaključuje da iako je sirota udovica priložila samo dve lepte, što je ravno vrednosti najmanje rimske kovanice tog vremena, ali ta suma iznosi sve što je ona imala, za razliku od ostalih ljudi koji su priložili samo mali deo svog bogatstva.

## Izvori
Priča o velikoj gozbi

**Priča o velikoj gozbi ** (poznata i kao *svadbena gozba* ili *svadba carevog sina*) je Isusova alegorijska priča koja se nalazi u kanonskim jevanđeljima po Mateju i Luki, kao i u nekanonskom jevanđelju po Tomi.

Iako se tri verzije razlikuju u detaljima, osnovna potka je slična. Priča govori o domaćinu koji je pravio gozbu na kojoj se zvanice nisu pojavile, pa je pokupio ljude sa ulica i stavio ih za trpezu.

## Priča
### Po Mateju

Evanđelje po Mateju navodi sledeću verziju priče:

### Po Luki

Evanđelje po Luki navodi sledeću verziju priče:

### Po Tomi

Evanđelje po Tomi navodi sledeću verziju priče:

## Tumačenja

Ova priča se eshatološki tumači uglavnom kao proširenje gozbe sa Jevreja na ostale narode (*[[Gentiles]]*). Kod Luke, prošireni poziv se posebno odnosi na "siromahe, kljaste, bogaljaste, i slepe" (14:21), pokazujući jasnu brigu za "sirote i odbačene". Drugi smatraju da ova priča cilja na deklarisane vernike koji nemaju vremena za Boga; oni su predstavljeni kao ljudi koji su prihvatili poziv ali kasnije imaju razne izgovore.

Kod Mateja se nalazi detalj kojeg nema u ostalim verzijama: čovek koji bez svadbenog odela dolazi na gozbu, zbog čega biva teško kažnjen. Kod Mateja, ova priča neposredno sledi priču o zlim vinogradarima, sa kojom je povezana. Ova veza pomaže da se objasni loš tretman čoveka bez svadbene odeće. Avgustin smatra da je svadbenu odeću u ovoj priči obezbedio domaćin, a da odeća simboliše ljubav, ali ovo tumačenje nije bilo široko prihvaćeno ni u srednjem veku. Martin Luter smatra da svadbeno ruho predstavlja Hrista lično. U to vreme se vodila živa rasprava oko značenja svadbenog ruha. Džon Kalvin povodom toga kaže: "Da li je svadbeno ruho vera ili svetački život? Ovo je bespotrebna kontroverza, jer vera ne može biti odvojena od dobrih dela, niti činjenje dobrih dela proishodi iz bilo kog drugog izvora sem vere".

U Tominoj verziji se na kraju priče izvodi eksplicitan zaključak protiv svetovnih poslova i života okrenutog sticanju, u vidu upozorenja trgovcima i poslovnim ljudima.

Alegorijski prikaz svadbe se pominje još u priči o vernom slugi i priči o deset devica.

## Izvori

## Povezano

* Isusovo učenje
Kanon

Reč **kanon** (*κανών*) na grčkom znači pravilo, propis, određen broj. Može se odnositi na sledeće:
* Kanon, kao forma muzičkog dela
* Kanon kao crkvena pravila i zakoni
* Kanon dela uključenih u Bibliju
* *[[Kanon medicine]]*, knjiga koju je napisao Avicena
* Zapadni kanon
* Kineski klasici
* Kanon (fikcija), sadržaji nekog djela fikcije koji se u širem kontekstu smatraju "autentičnim"
* Cannon County, Tennessee
* Canon, Georgia
Izaija

**Izaija** ili **Isaija** može značiti:
* Izaija (prorok) - starozavjetni prorok.
* Izaija (knjiga) - starozavjetna knjiga koja se pripisuje proroku Izaiji.