Pjesma Eurovizije 1956.

**Pesma Evrovizije 1956.** je prvi po redu izbor za Pesmu Evrovizije. U organizaciji Evropske radiodifuzne unije (ERU) i domaćina emitera Švajcarske radiodifuzne korporacije (-{SRG SSR}-) i  (-{RSI}-), takmičenje, prvobitno nazvano **Velika evropska nagrada takmičenja za pesmu Evrovizije 1956.** (; ; ), održano je u četvrtak 24. maja 1956. u  u Luganu, u Švicarskoj, a voditelj je bio švajcarski televizijski voditelj Lohengrin Filipelo, što je do danas jedini put da je takmičenje vodio solo muški voditelj.

Inspirisan pre svega italijanskim muzičkim festivalom u Sanremu, koji se održava svake godine od 1951. godine, koncept televizijskog takmičenja za najbolju evropsku pesme, koji je prvobitno predložila italijanska televizija -{RAI}-, formulisao je ERU komitet na čelu sa švajcarskim emiterom i izvršnim direktorom Marselom Bezensonom. Nakon odobrenja na Generalnoj skupštini ERU-a 1955. godine, dogovorena su pravila i struktura takmičenja. Nekoliko pravila koja su korišćena u ovom prvom takmičenju će kasnije biti izmenjena za buduća izdanja, i to ostaje jedino izdanje u kojem je svaka zemlja bila predstavljena sa dve pesme, sa samo solo izvođačima dozvoljenim da se takmiče, i procesom glasanja koji je održan u tajnosti i gde su žiriji mogli da glasaju za pesme iz svoje zemlje.

U inauguracionom izdanju takmičenja učestvovalo je sedam zemalja, a prvi pobednik je bila zemlja domaćin , sa pesmom  u izvođenju Lis Asije. Rezultat je odredio okupljeni žiri sastavljen od po dva žirija iz svake zemlje, pri čemu je svaki član žirija rangirao svaku pesmu između 1 i 10 poena. Na kraju događaja proglašeni su samo pobednička zemlja i pesma, a rezultati preostalih učesnika nisu poznati. Iako je emitovan na televiziji i radiju preko mreže Evrovizije u deset zemalja, nije poznato da li postoji sačuvan video snimak događaja, a jedini dostupni video snimak je repriza izvođenja nezavisnog arhivara. Većina emitovanja je, međutim, dostupna u audio formatu.

## Poreklo
Evropska radiodifuzna unija (ERU) formirana je 1950. godine među 23 organizacije sa ciljem da omogući kreativnu saradnju i razmenu televizijskih programa. Reč „Evrovizija“ je prvi put upotrebljena kao telekomunikacioni termin u Ujedinjenom Kraljevstvu 1951. godine, u vezi sa programom Britanske radiodifuzne korporacije (BBC) koji je prenosila holandska televizija, a kasnije je korišćena kao naslov za novu prenosnu mrežu Unije nakon njenog stvaranja 1954. Nakon formiranja ERU-a, niz značajnih događaja prenošen je kroz njene mreže u nekoliko evropskih zemalja, uključujući Belgiju, Francusku, Zapadnu Nemačku, Holandiju i Ujedinjeno Kraljevstvo. Serija međunarodnih programa razmene je potom organizovana za 1954. godinu, pri čemu je ova „evropska televizijska sezona“ prenošena uživo širom Evrope preko mreže Evrovizije.

Nakon ove serije emitovanja, u okviru ERU-a je osnovan „Programski komitet“ koji je svake godine istraživao nove inicijative za saradnju između emitera, a Marsel Bezenson iz Švajcarske radiodifuzne korporacije (SRG SSR) služio je kao prvi predsednik komiteta. Ovaj komitet se složio da prouči koncept za novo televizijsko takmičenje evropskih pesama tokom sastanka u januaru 1955. godine, koncept koji je prvobitno predložila italijanska televizija RAI i inspirisana muzičkim festivalom u Sanremu, koji se održava svake godine od 1951. Novo evropsko takmičenje je kasnije odobreno na godišnjoj Generalnoj skupštini ERU-a u oktobru 1955. godine, što je dovelo do stvaranja *Velike nagrade Evrope*.

## Lokacija
Prvo takmičenje za pesmu Evrovizije održano je u Luganu, u Švajcarskoj; zemlji je dodeljeno domaćinstvo takmičenja u oktobru 1955. na Generalnoj skupštini ERU-a nakon ponude Švajcarske radiodifuzne korporacije (SRG SSR) da organizuje događaj. Pored toga, Švajcarska je bila logičan izbor iz tehničke perspektive za domaćinstvo onoga što je bio eksperiment u direktnim, simultanim, prekograničnim prenosima, pošto je njena geografska centralna lokacija u Evropi omogućila emitovanje širom kontinenta, kao i to što je zemlja domaćin sedišta ERU-a.

Uzimajući inspiraciju iz italijanskog muzičkog festivala u Sanremu i Međunarodnog festivala pesme u Veneciji, sličnog takmičenja pesama koje je organizovao ERU, održanog 1955. godine i emitovanog na radiju, Lugano u kantonu Tičino izabran je za prvi grad domaćin od strane SRG SSR, sa  na italijanskom jeziku (RSI) zadužen za produkciju. Odabrano mesto za takmičenje je  , kazino i nekadašnje pozorište koje se nalazi na jezeru Lugano. Pozorište, koje se koristilo za pozorišne i muzičke predstave, balske plesove i druge predstave, zatvoreno je ubrzo nakon poslednje predstave u aprilu 1997. pre nego što je srušeno 2001. kako bi se napravio prostor za proširenje kazina.

## Zemlje učesnice
Na ovom prvom takmičenju učestvovalo je sedam zemalja, , , , ,  i Zapadna  (na konkursu identifikovana jednostavno kao „Nemačka“). Veruje se da su  i  takođe bile zainteresovane za učešće; međutim, emiteri iz tih zemalja su navodno propustili rok za ulazak. Ove dve zemlje, kao i , su prenosile takmičenje zajedno sa zemljama učesnicama, a britanski BBC je odlučio da ne šalje prijavu za ovaj događaj u korist organizovanja sopstvenog takmičenja, *Festivala britanskih popularnih pesama*. Redosled izvođenja zemalja i pesama su umetnički odredili švajcarski emiteri, uz doprinos i podršku muzičkih direktora iz svake zemlje.

Dve izvođačice, Lis Asija iz Švajcarske i Mišel Arno iz Luksemburga, izvele su obe pesme za svoje zemlje. Asija, kao i Kori Broken iz Holandije i Fud Leklerk iz Belgije, vratiće se da se takmiče u narednim izdanjima, te će se Asija i Broken vratiti . i , a Leklerk 1958, . i .

## Format

Podgrupa za planiranje, na čelu sa Eduardom Hasom iz SRG SSR, formirana je nakon potpisivanja organizacije događaja kako bi se skovala pravila takmičenja. Uzimajući inspiraciju iz muzičkog festivala u Sanremu i Međunarodnog festivala pesama u Veneciji kao osnovu za planiranje novog takmičenja, grupa je napravila nekoliko amandmana i dodataka u ova pravila kako bi odgovarala svojoj međunarodnoj prirodi. Predložene ideje, ali na kraju odbačene tokom ove faze planiranja, uključivale su da se svaka pesma po drugi put prikaže uz klavirsku pratnju umesto orkestralne podrške, kao i tehničke inicijative kao što je poseban producent iz svake zemlje učesnice uključene u organizaciju takmičenja. Novčana nagrada za pobednike je takođe bila isključena u ovoj fazi. Pravila takmičenja su finalizovana i distribuirana članovima ERU početkom 1956. godine. Pravila detaljno određuju kriterijume za pesme i izvođače; detalji i zahtevi proizvodnje; rokovi za podnošenje materijala od strane emitera koji učestvuju; način kojim bi se odredila pobednička pesma; detalji u vezi sa finansiranjem manifestacije; i odgovornosti koje snose emiter domaćin i emiteri koji učestvuju.

Prema pravilima takmičenja, svaka zemlja učesnica, koju predstavlja jedna organizacija članica ERU, prijavila je na konkurs najviše dve pesme u trajanju od tri do tri i po minuta, koje moraju biti isključivo originalne kompozicije. Svaka organizacija koja učestvuje imala je isključivo diskreciono pravo o tome kako da odabere svoje prijave za takmičenje, ali ih je ERU snažno ohrabrio da održe svoja nacionalna takmičenja kako bi odredili svoje predstavnike. Samo solo umetnici su imali dozvolu da se takmiče. Nakon izvođenja svih pesama, pobednika je odredio žiri iz svake zemlje sastavljen od po dva pojedinca, pri čemu je svaki pojedinačni član tajno ocenio svaku pesmu od jednog do deset poena, uključujući i one koje predstavljaju svoju državu, pri čemu su veće ocene date cenjenijim pesmama. Žiri je pratio takmičenje u posebnoj prostoriji na istom mestu u Luganu preko malog televizijskog ekrana, replicirajući uslove što je moguće bliže onima koje gledaoci kod kuće imaju gledajući takmičenje. Pobednička pesma bila je ona koja je dobila najveći broj glasova svih članova žirija. Članovi žirija iz Luksemburga nisu mogli da prisustvuju takmičenju u Luganu, a nakon toga ERU je dozvolio dvojici švajcarskih državljana da glasaju umesto njih. Ovo bi ostalo jedino takmičenje u kojem bi se mnoga od ovih pravila koristila, a nekoliko promena je napravljeno uoči takmičenja 1957. godine. To je uključivalo ograničavanje svake zemlje na samo jednu pesmu, proširenje broja izvođača kojima je dozvoljeno da učestvuju za svaku zemlju, uvođenje vidljivijeg sistema glasanja i ograničavanje svake zemlje tako da ne može da glasa za svoju pesmu.

Franko Maraci je bio direktor događaja u ime RSI, a Rolf Liberman je nadgledao produkciju i razmatranje žirija u ime ERU-a kao izvršnog supervizora i predsednika žirija. Svaku pesmu pratio je orkestar od 24 člana, a članovi  su bili dopunjeni gudačima Simfonijskog orkestra italijanskog švajcarskog radija, kojim je predsedavao muzički direktor takmičenja Fernando Pađi. Svakoj zemlji učesnici bilo je dozvoljeno da dopuni orkestar svojim muzičkim direktorom za nastupe svoje zemlje, a muzički direktor domaćin diriguje i za one zemlje koje nisu nominovale svog dirigenta. Emiteri koji su učestvovali morali su da dostave ERU-u do 10. maja 1956. partiture za pesme koje su učestvovale za korišćenje od strane orkestra, audio zapise za svaku pesmu koja učestvuje, i kopije tekstova pesama za svaku pesmu na originalnom jeziku, kao i prevode na francuski ili engleski kao pomoć članovima žirija i komentatorima. Potvrda izbora muzičkog direktora svake zemlje (ako je drugačiji od direktora domaćina) trebalo je da bude saopšten organizaciji između 21. i 24. maja. Probe na mestu takmičenja sa takmičarima i orkestrom počele su 21. maja 1956.

## Pregled takmičenja

Takmičenje je održano 24. maja 1956. sa početkom u 21:00 -{CET}- (20:00 -{UTC}-) sa približnim trajanjem od 1 sat i 40 minuta. Događaj je na italijanskom jeziku vodio Lohengrin Filipelo. Ovo je i dalje jedini put u kojem je takmičenje vodio solo muški voditelj, i jedno od samo dva takmičenja na kojima nije bila voditeljka, pored . održanog 61 godinu kasnije. Pored toga, ovo bi ostalo jedino takmičenje na kojem je bio muški voditelj tokom 22 godine, sve dok . nije učestvovao muški i ženski duo.

U pauzi između završnog takmičarskog čina i proglašenja pobednika, nastupili su  i  kao zabava za publiku. Po proglašenju rezultata, pobednički izvošač se vratio na scenu radi reprize pobedničke pesme kako bi se završilo emitovanje.

Pobednička pesma je bila **, koju je komponovao Geo Voumard, napisao Emil Gardaz, koju izvodi Lys Assia kao predstavnica zemlje domaćina . Tokom repriznog izvođenja pobedničke pesme, Asija je postala emotivna i zaboravila tekst pesme, nakon čega je zahtevala da orkestar pesmu počne ispočetka.

Potpuni rezultati takmičenja tada nisu objavljeni, a samo je pobedničku pesmu na kraju emisije imenovao predsednik žirija Rolf Liberman; osim toga, ERU nije zadržao punu raspodelu glasova svakog porotnika. Pokušaji da se rekonstruiše glasanje kroz intervjue sa članovima žirija takođe nisu uspeli da otkriju pouzdan rezultat. Članak u italijanskim novinama  objavljen 25. maja 1956, dan nakon takmičenja, izvestio je da je pobednička pesma Švajcarske dobila ukupno 102 boda, ali organizatori takmičenja to nikad nisu potvrdili.

## Međunarodni prenosi
Svaki emiter koji je učestvovao morao je da prenese takmičenje preko svojih mreža. Emiteri članovi ERU-a koji nisu učestvovali su takođe mogli da prenesu takmičenje kao „pasivni učesnici“. Pored televizijskih kanala sedam emitera koji učestvuju i tri pasivna emitera koja ne učestvuju, takmičenje je takođe direktno emitovano na sedam radio mreža i snimljeno za kasniji prenos od još 13 Britanski -{BBC}- je samo delimično prenosio događaj uživo, pridružio se 45 minuta takmičenja i prikazao samo drugi set pesama iz svake zemlje. Emiteri su mogli da pošalju komentatore da obezbede pokrivanje takmičenja na svom maternjem jeziku i da prenesu informacije o umetnicima i pesmama svojim televizijskim gledaocima.

Poznato je da ne postoji nijedan video snimak celog takmičenja, a jedini poznati snimci su snimci reprize pobedničke pesme putem žurnala i drugih snimaka. Kao takvo, ovo je jedno od samo dva izdanja takmičenja, zajedno sa , od kojih nisu sačuvani video snimci celog događaja. Audio većeg dela takmičenja je, međutim, preživeo, nedostaje samo deo intervalnog čina, a pokušaji da se pronađu audio-vizuelni materijali u vezi sa konkursom dali su neke rezultate poslednjih godina, uključujući veliku količinu fotografija i neke video snimke koje je napravio Švajcarski fotograf Vinčenzo Vikari iz publike u hali.

## Napomene

## Reference

## Vanjske veze

*  na zvaničnom sajtu Pesme Evrovizije