open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sunčanica sa ljušturom

**Sunčanica sa ljušturom** () ili *čupava sunčanica*, je  gljiva, vrlo slična srodnoj običnoj sunčanici. Raste u svim šumama, a naročito u mešovitim i bagremovim, a ima je i u voćnjacima, a za razliku od obične sunčanice više voli hlad. Veoma je česta. Vreme rasta u kasno leto i u jesen (od septembra do novembra). Blago je otrovna, sadrži toksine koji mogu da izazovu smetnje u probavnom traktu.

## Opis
* *Šešir*: prečnika 10-30 sm., okrugao ili jajolik, stariji skoro potpuno ravan, osnovna boja beličasto-krem sa krupnim, tamnim, vunastim ljuspama nepravinog oblika.
* *Listići*: beličasti, gusti, mekani, slobodni. Vremenom tamne.
* *Drška*: visoka 15-40 sm., prečnika 1-2cm, drvenasta, tanka pri vrhu, valjkasta, šuplja, glatka i boje kao i šešir, dno gomoljasto zadebljano, nosi trajni pokretni prsten. Pri dužem pritisku prstiju postaje tamno braon.
* *Meso* belo, mekano, skoro neosetnog ukusa i mirisa. Na preseku narandžasto u šeširu i crveno u dršci.
* *[[spora|Spore]]* u masi bele.

## Upotreba u kulinarstvu
Sunčanica sa ljušturom se koristi u kulinarstvu, ali samo ako je dovoljno termički obrađena, jer u suprotnom može izazvati stomačne tegobe. Čak i dobro spremljena može izazvati probleme sa varenjem kod nekih osoba, pa i alergijske reakcije. Takođe, može se pomešati sa otrovnom *Chlorophyllum molybdites*, koja uspeva u suptropskoj klimi (kod nas je nema), ali koja ima zelene spore.

## Slike

Slika:RNK_0589_odozdo.jpg|Listići
Slika:RNK 0591 sa strane.jpg|Izgled sa strane
Slika:RNK 0592 odozgo.jpg|Pečurke
Slika:RNK_0595_bokor.jpg|Bokor sunčanica
Slika:RNK 0596 pecurcice.jpg|Mlade pečurke
Slika:RNK Macrolepiota 01.jpg|Drška sa gomoljem i prstenom
Slika:RNK Macrolepiota 02.jpg|Listići
Chlorophyllum rhacodes 5.jpg|thumb|Drška sa zonom od prstena
Chlorophyllum rhacodes 4.jpg|thumb|listići
Slika:RNK Macrolepiota 03.jpg|Otisak spora i presek
Slika:RNK_0588_otisak_spora.jpg|Otisak spora
Chlorophyllum rhacodes 2.jpg|thumb|
Chlorophyllum rhacodes 1.jpg|thumb|Šešir
Chlorophyllum rhacodes 6.jpg|thumb|Chlorophyllum rhacodes 


## Srodne vrste
* Sunčanica (*[[Sunčanica (gljiva)|Macrolepiota procera]]*)
* Sisata sunčanica (*[[Macrolepiota gracilenta]]*)
* *Chlorophylum brunneum* (podvrsta Sunčanice sa ljušturom)

## Reference

## Literatura

* Martić, M. Naše gljive. Legenda: Čačak, 2003, 

Phillips, Roger (2010). Mushrooms and Other Fungi. Buffalo, NY: Firefly Books. p. 35. .
Sunčanica (film)

***Sunčanica*** () ruska je istorijska filmska drama u režiji Nikite Mihalkova iz 2014. Scenario je delimično zasnovan na kratkoj priči *Sunčanica* i dnevniku *[[Prokleti dani]]* ruskog nobelovca Ivana Bunjina. Radnja se odigrava u vojnom logoru 1920. za vreme Crvenog terora na Krimu, gde su zarobljeni Belogardisti, među kojima se nalazi i neimenovani poručnik. Poručnik, pokušavajući da odgovori na sopstveno pitanje kako je došlo do takvog haosa, priseća se leta 1907, kada se strastveno zaljubio u neznanku na rečnom parabrodu. U pozadini događaja na osunčanom brodu prikazuje se niz korumpiranih, lenjih, taštih i poročnih pojedinaca, sa sugestijom da sve istorijske tragedije, pa i tragedija ruske istorije dvadesetog veka, započinju mnogo ranije u sitnicama na koje niko ne obraća pažnju.

Ova dva plana odigravanja radnje suprostavljena su i na formalnom nivou. Sećanja iz 1907. dočarana su živim bojama, osunčanim pejzažima, dinamičnim kadrovima i elementima magičnog realizma, dok su scene u logoru obojene paletom mračnijih boja i sumornim pejzažima. Takođe, scene u logoru sadrže niz referenci na propagadne sovjetske filmove, uključujući i referencu na scenu sa kolicima za bebe iz filmskog remek-dela *[[Oklopnjača Potemkin|Oklopnjača Potemkim]]*, koju je Mihalkov snimio na istim stepenicama u Odesi, na kojima je Sergej Ajzenštajn 1925. snimio svoju čuvenu scenu. Glavne uloge su dodeljene nepoznatim glumcima, dok je jedna od sporednih uloga dodeljena srpskom glumcu Milošu Bikoviću.

Pošto je završen neposredno nakon izbijanja Krimske krize, film o ruskoj istoriji na Krimu se nije dopao selektorima Filmskog festivala u Veneciji, te su odbili da ga uvrste u takmičarski program. Nakon ovog odbijanja, Mihalkov je odlučio da se svetska premijera održi u Beogradu, kao vid obeležavanja sećanja na Srbiju, koja je primila mnogobrojne belogardiste i ruske izbeglice nakon Oktobarske revolucije. Film je mahom bio ignorisan i kritikovan na zapadu kao Putinova propaganda, dok je u Rusiji izazvao oprečna mišljenja i izazvao različite polemike u društvu.

## Reference

## Vanjske veze
*
Sunčanica (poremećaj)

**Sunčanica** predstavlja poremećaj praćen visokom temperaturom i akutnim oštećenjem mozga, a nastaje usled dugotrajnog izlaganja glave i potiljka sunčevom zračenju bez odgovarajuće zaštite. Deca ne bi trebalo da izlaze napolje ukoliko je vazdušna temperatura veća od 20 stepeni. Ovo se uglavnom dešava u letnjem periodu, kada je zračenje najintenzivnije, a faktori rizika su i visoka spoljašnja temperatura, velika relativna vlažnost vazduha, fizički napor itd. Razvoju encefalopatije (blagi edem mozga) podložnije su labilne osobe, kao i osobe u alkoholisanom stanju, osobe bez kose i pojedinci koji su preležali određene bolesti.

## Klinička slika

Posle latentnog perioda koji traje 6-12 časova (nekada i duže) javlja se ošamućenost, glavobolja, malaksalost, crvenilo lica, mučnina, povraćanje koje ne donosi olakšanje i dr. Kasnije se javlja nesvestica, halucinacije, nekada i grčevi, ukočenost vrata. Sunčanica je vrlo ozbiljno stanje koje može rezultovati dugotrajnom nesvesticom, a na ponekad i komom ili smrću.

## Terapija

U slučaju sunčanice, osobe se prenose u hlad, rashlađuju i oslobađaju od suvišne odeće. Ako je pacijent pri svesti, daju mu se hladni napici kako bi se snizila telesna temperatura i nadoknadila tečnost. Telesna temperatura treba treba da padne ispod 38°-{C}-.

U ambulantnim uslovima se daju analgetici u kombinaciji sa antiemeticima. Osim toga, nekada se daju i kortikosteroidi, a ako je povređeni u komi stavlja se u bočni koma položaj.

Posle sunčanice se obično javljaju: glavobolja koja može potrajati danima, preosetljivost na zvučne i vizuelne nadražaje, šum u ušima, razdražljivost i sl.

## Prevencija

Sunčanica se možete izbeći korišćenjem zaštite za glavu (kape, kačketi, šeširi), nošenjem adekvatne odeće, unošenjem dovoljne količine tečnosti i izbegavanjem dugotrajnog boravka na suncu (posebno u periodu između 11 i 16 časova u letnjim mesecima, kada je zračenje najintenzivnije).

## Povezano
* Toplotni udar

## Reference
Unakaženost

**Unakaženost** su trajne vidljive estetske promene na pojedinim delovima tela, nastale kao posledica povrede, bolesti, genetičkih poremećaja, narodnih običaja itd., koje kod okoline izazivaju neprijatne utiske (osećaj odvratnosti, zgražavanja, odbojnosti i sl). Suština unakaženosti je, što u znatnoj meri otežava budući život unakažene osobe i može dovesti kod nje do ozbiljnih psihičkih, socijalnih i drugih poremećaja.

## Uzroci
* Najčečešće unakaženost stvaraju ožiljci i nabori kože kao posledica;
:* opekotina,
:* dejstva jakih otrova,
:* teške telesne povrede praćene obimnim i dubokim razaranjem tkiva.
* Deformacije nekog dela tela, takođe mogu da izazovu sličan efekat ako dovode do promena u simetriji i obliku;
:* nakon preležanih bolesti; (velike boginje, gangrena udova, tumori kože i potkožnog tkiva, reumatske bolesti itd),
:* poremećaji u funkcijama hormona rasa i drugim hormonima,
:* oštećenja fetusa u majčinoj utrobi,
:* komplikacije tokom porođaja,
:* genetički poremećaji. 
* Namerno izazvana unakaženost. U nekim zemljama sveta unakaženost se primenjuje i kao ritualni obred ili oblik „ulepšavanja“ kod nekih naroda. 
## Galerija

Slika:Pitt-rogers-danks syndrome.jpg|Genetičkim poremećajem izazvana unakaženost (-{Pitt-rogers-danks syndrome}-)
Slika:Robert McGee, scalped as a child by Sioux Chief Little Turtle in 1864-2.jpg| „Skalpiranjem“ poglavine od strane Američkih Indijanaca izazvana unakaženost 
Slika:Verbrennungsnarbe 02.jpg|Unakaženost kao posledica opekotine
Slika:Child with Smallpox Bangladesh.jpg|Velike boginje


## Povezano
* Povreda
* Opekotine
* Boginje

## Reference
Tamara Dragičević

**Tamara Dragičević** (Beograd, 30. mart 1989) je srpska filmska, televizijska i pozorišna glumica.

## Biografija
Tamara Dragičević je glumu diplomirala na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu, u klasi profesora Dragana Petrovića Peleta. Postala je poznata po filmu Dragana Bjelogrlića Montevideo, Bog te video!, a zapaženu ulogu je ostvarila i u televizijskoj seriji *[[Vojna akademija (TV serija)|Vojna akademija]]*. Bila je učesnica rijalitija *[[Tvoje lice zvuči poznato]]* i pobednica prve epizode. Na festivalu „Dani komedije” u Jagodini je za ulogu Saše u predstavi „Dobri ujkica” 2012. dobila nagradu „Statueta ćuran”. Njen brat Miodrag Dragičević je glumac.

U braku je sa Petrom Benčinom od juna 2016, a sa njim ima ćerku Stašu.

## Filmografija

|-
| 2010. || Zlatna liga || Sportiskinja
|-
| 2010. || Montevideo, Bog te video! || Eli Pops
|-
| 2010—2011. || Miris kiše na Balkanu (TV serija) || Buka
|-
| 2012—2017.|| Vojna akademija (TV serija) || Nadica Arsić
|-
| 2012. || Montevideo, Bog te video! (TV serija) || Eli Pops
|-
| 2013. || Na putu za Montevideo || Eli Pops
|-
| 2013. || Vojna akademija 2 || Nadica Arsić
|-
| 2013. || Montevideo, vidimo se! || Eli Pops
|-
| 2015. || Tesla || Marica Tesla Kosanović
|-
| 2015. || Bićemo prvaci sveta || Sonja Mladenović
|-
| 2015. || Panama || Sandra
|-
| 2015. || Rođendan gospodina Nušića || Ljubinka Bobić
|-
| 2015. || Igra u tami || Aska
|-
| 2016. || Prvaci sveta || Sonja Mladenović
|-
| 2016. || Kralj Belgijanaca || graničarka
|}

## Uloge u crtanim filmovima

## Reference

## Vanjske veze
*
Veronska arena

**Veronska Arena** (talijanski: *Arena di Verona*) je rimski amfiteatar u srcu Verone, na Trgu Bra.

## Historija i karakteristike
Izgrađena je tokom  1. vijeka, od materijala iskopanog po lokalnim kamenolomima, orginalno je bio smještena izvan gradskih bedema. U to vrijeme mogla je primiti do 30.000 gledatelja (danas u nju stane do 15.000). Zbog stalnih napada Barbara za vladavine cara Galijena 265. podignuti su bedemi i oko arene, pa je i ona uklopljena u korpus grada. 
Za ranog srednjeg vijeka arena je korištena kao kamenolom za gradnju novih zgrada. Takva praksa prekinuta je za renesanse, kad su počeli prvi radovi na njenoj restauraciji.

Veronska Arena je treća po veličini arena (od onih koje su preživjele do danas), iako je i njoj 1183. snažan potres porušio trostruki red lukova koji su je okruživali. Njen današnji izgled blijedi je tračak njenog izgleda iz vremena kad je podignuta. Tad je imala četiri monumentalna ulaza, od kojih je preostao djelomično samo jedan. Dobro je očuvan unutrašnji omotač, neprekinuti niz od 72 dvostrukih kamenih lukova koji formiraju elipsu široku 110 metara, dugu 140 m.

Unutarnja elipsa (pozornica) ima promjer otprilike 74 m x 45 m. Veliko gledalište formira koncentričnih 45 redova stepenica prosječno visokih pedesetak centimetara. Za Rimskog Carstva u areni su se održavale borbe gladijatora, o kojima je pisao i Plinije Mlađi, a tokom narednih vijekova kojekakvi spektakli, od turnira, kojekakvih igara do cirkuskih, baletnih i dramskih predstava. U 19. vijeku bilo je ideja da se koristi kao heliodrom za balone, pa čak i kao korida, to je 1805. predložio sam car Napoleon Bonaparte.

Na kraju se ustalio običaj koji traje više od jednog vijeka da se u Veronskoj areni prikazuju opere. To je pokrenuo veronski tenor Giovanni Zenatello da obilježi stogodišnjicu rođenja kompozitora Giuseppe Verdija. Prva opera koja je izvedena 10. augusta 1913. bila je Verdijeva Aida. Praizvedba veronske Aide bio je društveni događaj velikog odjeka. Od tad arena privlači kako brojnu publiku, tako i slavne kompozitore koji su željeli da im se djela izvedu u areni (Puccini, Mascagni, Pizzetti). Danas tokom ljeta operne predstave u areni, kojih ima uobičajeno 5 do 6 posjeti oko 600.000 gledalaca.

## Reference

## Vanjske veze
 
* ''Fondazione Arena di Verona'' 
* ''Arena di Verona - Verona.com''  
* ''Verona Arena live cam''
Groznica na usni

**Groznica na usni** () je veoma česta infekcija usana koju uzrokuje herpes-virus tip 1. Virus se širi dodirom ili preko zajedničkog pribora i posuda za jelo, pribora za brijanje, peškira itd.

## Klinička slika

Na otečenoj, crvenoj i bolnoj koži sa spoljne strane usne ili pored nje javljaju se mali plikovi ispunjeni tečnošću. Plikovi vremenom počinju da pucaju i iz njih curi sekret. Nakon toga se stvara krasta žute boje koja otpadne, te ranica zaceli nakon 7-10 dana.

Simptomi se mogu javiti 2-20 dana nakon što je organizam bio izložen virusu. Jedan do dva dana pre izbijanja plika na tom mestu se može osetiti svrab, bol, bockanje ili peckanje.

Prvu infekciju osim lokalnih, mogu pratiti i opšti simptomi zarazne bolesti - povišena temperatura, opšta slabost i uvećani limfni čvorovi na vratu. Primarna infekcija, odnosno prvi kontakt sa ovim virusom, dogodi se obično u ranom detinjstvu i može proći čak i bez simptoma.

Nakon prve infekcije, virus ostaje u nervnim ćelijama i može se ponovno aktivirati periodično, uzrokujući ponovnu pojavu simptoma najčešće na istom ili približno istom mestu. Njegovo ponovno javljanje mogu podstaći stres, povišena temperatura, menstruacija ili sunčanje.

## Prenošenje

Nosilac može preneti virus i kada nema prisutnih plikova, iako je najzarazniji od trenutka pojave plika do pojave kraste. Osoba sa labijalnim herpesom koja ima oralni seks sa drugom osobom može kod nje izazvati genitalni herpes.

## Lečenje i prevencija

Groznica na usni obično spontano prolazi bez posebnog lečenja. Pacijentima se ponekad prepisuju masti kojima se tretira inficirano mesto, savetuje se odmaranje i eventualno antisimptomatska terapija.

Pacijentima koji imaju groznicu na usni se savetuje izbegavanje kontakata sa osobama koje su podložne infekcijama: novorođenčad, osobe koje boluju od ekcema kože, osobe koje imaju oslabljen imunološki sistem (koje su zaražene HIV virusom, osobe koje uzimaju lekove protiv raka ili se pripremaju za transplantaciju) jer virus tada može da ugrozi njihov život.

## Komplikacije

Infekcije virusom *herpes simplex* mogu imati ozbiljne komplikacije. Jedna od najtežih je inficiranje oka i mogući nastanak slepila.

## Reference
Enterokoke

**Enterokoke** () su gram pozitivne bakterije, raspoređene u vidu parova (diplokoke) ili kratkih lanaca, koje nastanjuju pretežno creva čoveka i životinja. Slične su streptokokama i ranije su definisane kao streptokoke D grupe (klasifikacija po Lensfildu), ali se danas smatraju posebnom familijom.

## Osobine
Enterokoke su fakultativno anaerobne bakterije, što znači da im je kiseonik potreban, ali mogu opstati i u sredini bez prisustva kiseonika. Nepokretne su i katalaza negativne. Za razliku od streptokoka mogu da rastu u jako baznoj sredini od (pH vrednosti 9), pri temperaturi od 45&nbsp;°C. Spadaju u normalnu bakterijsku crevnu floru.

## Patogenost
Enterokoke pripadaju normalnoj crevnoj flori i njihov patogeni potencijal je mali. Međutim u određenim uslovima kao npr. osobe sa oslabljenim imunitetom mogu izazvati infekcije. Enterokoke često izazivaju bolničke infekcije. Najpoznatiji predstavnici enterokoka su enterokokus fekalis () i enterokokus fecijum (). Ove bakterije mogu izazvati endokarditis, uretritis, sepsu itd.

Enterokoke su često rezistentne na antibiotike, pa se često oni moraju kombinovati u tretmanu.

## Povezano
* Streptokoke
* Sepsa
* Endokarditis

## Reference

## Literatura

* Fritz H. Keyser, Kurt A. Bienz *Medizinische Mikrobiologie* Thieme.
Konstriktivni perikarditis

**Konstriktivni perikarditis** () je bolest srčane maramice (perikarda), kada ona usled zadebljanja i klacifikacije postane čvrsta i u vidu oklopa obavija srce. Ovakav oklop u velikoj meru ograničava rad srca, pogotovo u dijastoli, periodu kada se srce širi i prima krv, jer usled ovog tvrdog oklopa srce ne može da se dovoljno raširiti odnosno primiti veliku količinu krvi. Bolest ze još zove u **srce u oklopu** ili .

## Uzroci

Konstriktivni perikarditis nastaje kao kasna faza hroničnog zapaljenja srčane maramice, perikarditisa. Inače perikarditis mogu izazvati bakterije, tuberkuloza, zračenje, uremija, virusne infekcije, posle hiruških intervencija na srcu, tumori itd. Konstriktivni perikarditis često se javlja iz nepoznatih razloga, idiopatski.

## Patogeneza

Usled zadebljanja i kalcifikacije srčana maramica postaje čvrsta i ne dozvoljava srcu da se dovoljno raširi prilikom dijastole, samim tim je smanjena i količina krvi koju srce može da primi. Zbog toga se krv gomila u venskim sudovima ispred srca, tako da dolazi do venskog zastoja u njima. Javlja se insuficijencija desnog srca, sa pojavom otoka (edema) nogu, ascitesa, povećanja jetre i slezine, vremenom dolazi i do insuficijencije jetre, zastoja krvi u venama vrata, pleuralnog izliva itd. U toku duboke inspiracije (udisanje vazduha) povećava se zastoj krvi u venama vrata, jer se usled inspiracije jevlja negativan pritisak u grudnoj duplji, pa povećan priliv krvi u srce, ali ono ne može da primi toliku količinu krvi. Javljaju se i znaci insuficijencije levog srca, smaljen protok krvi kroz unutrašnje organe, hladnoća na rukama, nogama, periferna cijanoza, gubitak svesti... Po Frank-Starlingovom zakonu količina krvi koja uđe u srce jednaka količini krvi koja iz njega izađe, a ako je količina koju srce može primiti manja, onda je manja i količina koju srce može da izbaci.

Zadebljala srčane maramice se može ukloniti hiruškim putem.

## Povezano
* Srčana maramica
* Perikarditis
* Tamponada srca
* Perikardni izliv
* Srčana insuficijencija
* Insuficijencija jetre

## Literatura
* H. Renz-Polster; S. Krauzig; J. Braun: *Basislehrbush Innere Medizin* Urban & Fischer
Christian Doppler

**Christian Doppler**, punim imenom **Christian Johann Doppler** (Salzburg, 29. 11. 1803. - Venecija, 17. 3. 1853.), austrijski fizičar i matematičar. Profesor fizike u Chemnitzu i Beču. Objavio radove iz astronomije, analitičke geometrije, akustike, elektriciteta i optike. Godine 1842. objavio je raspravu *O obojenoj svetlosti dvostrukih zvezda* (nem. *Über das farbige Licht der Doppelsterne*), u kojoj je obradio pojavu koja nosi njegovo ime.

## Dopplerov učinak

**Dopplerov učinak** ili **Dopplerov efekt** je promena frekvencije valova pri relativnom gibanju njihova izvora ili promatrača. Opaža se kod svakoga valnoga gibanja kao povećanje, odnosno smanjenje frekvencije kada se izvor valova i promatrač međusobno približavaju, odnosno udaljavaju. Umesto frekvencije izvora *f<sub>0</sub>*, opaža se frekvencija *f*:

:f = \left( \frac{c + v_\text{r}}{c + v_\text{s}} \right) f_0 \,
gde je:
:c \; - brzina valova u sredstvu (na primer u zraku);
:v_\text{r} \, -relativna brzina promatrača; pozitivna ako se promatrač približava prema izvoru (negativna za udaljavanje);
:v_\text{s} \, - relativna brzina izvora; pozitivna ako se izvor približava prema promatraču (negativna za udaljavanje).

Kod zvučnih valova Dopplerov učinak opaža se kao povišenje ili sniženje tona: na primer ton raznih vozila čini se viši za vreme približavanja a niži prilikom udaljavanja. Kod svetlosnih valova spektralne linije pomaknute su prema ljubičastomu delu spektra ako se izvor približava (plavi pomak), a prema crvenome (crveni pomak) ako se udaljava. Prema teoriji relativnosti u tom slučaju vredi:

: f = f_0 \cdot \sqrt{1-v^2/c^2\,} \cdot (1+\frac{v \cdot \cos\alpha}{c}) 

gde je: *c* - brzina svetlosti, a *α* - kut izvora prema promatraču: *α* = 90° kod transverzalnoga gibanja, pa se to naziva transverzalni (poprečni) Dopplerov učinak. U astronomiji se primenom Dopplerova učinka meri brzina radijalnoga gibanja nebeskih tela (na primer male promene brzine zvezda pod uticajem planeta, brzine gibanja galaktika) ili njihovih delova (brzina rotacije, brzina pulsiranja). U prometu se s pomoću Dopplerova učinka i radara može odrediti brzina kretanja vozila; u medicini, brzina protoka krvi (ehosonografija).

### Crveni pomak

**Crveni pomak** je pomak spektralnih linija svetlosti (povećanje valnih duljina) prema crvenom delu spektra. Općenitije, pomak spektralnih linija elektromagnetskih valova prema većim valnim duljinama u spektru. Nastaje kad se izvor elektromagnetskih valova udaljava, što je brže udaljavanje izvor veći je crveni pomak (Dopplerov učinak) ili kad se izvor elektromagnetskih valova nalazi u snažnom gravitacijskom polju, a emitirani se valovi šire prema slabijem gravitacijskom polju. Kozmički crveni pomak odražava opće širenje svemira (Hubbleov zakon). Gravitacijski crveni pomak nastaje gubitkom energije fotona u gravitacijskome polju. Dokazan je Mössbauerovim učinkom i zapažen je u spektrima zvezda s jakim gravitacijskim poljem.

## Reference
Bioetika

**Bioetika** je disciplina koja proučava ljudsko delovanje u odnosu na život. To je interdisciplinarno razmišljanje o temama ljudskog zdravlja, smrti, života, okoline, odnosa prema životinjama, razvoja nauke, politike i ekonomije u kontekstu života. Teme od posebnog interesovanja uključuju genetički inženjering, reproduktivnu psihologiju, reproduktivne tehnologije, upotrebu i zloupotrebu medicinskih i mentalno-zdravstvenih tretmana, samoubistvo i prava pacijenta.

## Historija

### Poreklo reči

Termin *bioetika* (grč. *bios*, život; *ethos*, ponašanje) je prvi upotrebio nemački filozof Fric Jar 1926. godine u članku „Nauka o životu i ponašanju“ gde je bioetiku koncipirao kao etičku odgovornost prema životu u celini, te je formulisao, po uzoru na Kanta, bioetički imperativ: "Poštuj svako živo biće u načelu kao svrhu u sebi i po mogućnosti postupaj s njim kao takvim!" Termin je proširio u upotrebi američki kancerolog Van Renseler Poter 1970. godine.

## Problemi bioetike

U polje bioetike spadaju, najpre, problemi koji se tiču ograničavanja života (npr. abortus i eutanazija), veštačke oplodnje, donacije organa, ili odbijanja medicinske nege iz verskih ili kulturoloških razloga. Sami bioetičari se često međusobno ne slažu oko toga šta sve potpada pod njihovu disciplinu: dok neki smatraju da bi bioetika trebalo da se bavi moralnom procenom svih postupaka u biologiji ili medicini, drugi bi taj spektar značajno suzili. Takođe, ostaju sporenja oko toga da li se bioetika tiče samo postupaka prema ljudima, ili svim bićima sposobnim da osećaju strah..

Sfera problema kojima se bioetika bavi se širi napretkom biotehnologije, te sada u nju spadaju i pitanja koja se tiču kloniranja, genetske terapije, produžetka života, genetskog inženjeringa, astroetike i života u svemiru, kao i upravljanja osnovnim biološkim principima kroz izmenu DNK i proteina.

## Najčešće teme

Glavne teme kojima se bioetika bavi su:
# Abortus
# Alternativna medicina
# Vantelesna oplodnja
# Donacija organa
# Eugenika
# Eutanazija
# Kloniranje
# Kontracepcija
# Placebo efekat
# Prava životinja
# Transseksualnost
# Transfuzija krvi
# Samoubistvo
# Farmakogenetika

## Reference

## Literatura
* 
* 

## Vanjske veze
* Resursi o bioetici
Staphylococcus saprophyticus

**Stafilokokus saprofitikus** () je bakterija iz roda stafilokoka. Spada u koagulaza negativne stafilokoke. Živi uglavnom na koži i sluzokoži urinarnog trakta čoveka, gde pripada normalnoj bakterijskoj flori. Može izazvati zapaljenje mokraćnih puteva, pogotovu kod žena.

## Izgled, građa i patogenitet

Kao i sve stafilokoke loptastog je oblika, prelnika oko 1 μm i gradi jata ili grozdove. Pripada grupi koagulaza negativnih stafilokoka.

Izaziva često infekcije urinarnog trakta (mokraćnih puteva), praćene manjim tegobama kao npr. disurija, pogotovo kod mlađih žena (10-20% uretritisa u ovoj grupi). Kod muškaraca je takođe odgovoran za manji deo zapaljenja uretre (uretritis).

Kao i stafilokokus aureus često je rezistantan na više antibiotika, tako da se u terapiji primenjuju antibiotici stabilni na laktamazu.

## Povezano
* Stafilokoke
* Stafilokokus aureus
* Stafilokokus epidermidis
* Bolničke infekcije

## Literatura
* Fritz H. Keyser, Kurt A. Bienz *Medizinische Mikrobiologie* Thieme
Staphylococcus epidermidis

**Stafilokokus epidermidis** () je bakterija iz roda stafilokoka. Spada u koagulaza negativne stafilokoke. Živi uglavnom na koži i sluzokoži čoveka, gde pripada normalnoj bakterijskoj flori. Ova bakterija iako deo normalne flore, može izazvati infekcije kod ljudi sa oslabljenim imunitetom npr. čest je uzročnih bolničkih infekcija, što ga svrstava u oportuniste.

## Izgled, građa i patogenitet

Kao i sve stafilokoke loptastog je oblika, prelnika oko 1 μm i gradi jata ili grozdove. Pripada grupu koagulaza negativnih stafilokoka. Pomoću proteina u ćelijskom zidu može se vezati za neke proteine vezivnog tkiva kao što su kolagen i fibronektin, što mu olakšava širenje i omogućava opstanak u organizmu. Često se zadržava i izaziva infekcije na mestu u organizmu gde se nalazi neko strano telo npr. intravazalni kateter, endoproteze, metalni implantati, šrafovi (npr. za osteosintezu), veštački zalisci srca itd. Ova strana tela organizam brzo prekrije slojem vezivnog tkiva, za koje se kasnije stafilokokus epidermidis može vezati i razmnožavati. Ove bakterije tada mogu da proizvode zaštitni sloj, biofilm, koji ih štiti od odgovora odbrambenog sistema.

Kao i stafilokokus aureus često je rezistantan na više antibiotika, tako da se u terapiji primenjuju antibiotici stabilni na laktamazu.

## Povezano
* Stafilokoke
* Stafilokokus aureus
* Stafilokokus saprofitikus
* Bolničke infekcije

## Literatura
* Fritz H. Keyser, Kurt A. Bienz *Medizinische Mikrobiologie* Thieme
Sifilis nosa

**Sifilis nosa** () je zarazno oboljenje iz grupe polno prenosivih bolesti, koje može da nastane u ranoj kongenitalnoj, kasnoj kongenitalnoj i stečenoj formi sifilisa.

## Uzrok nastanka
Uzročnik bolesti je bakterija Treponema palidum (). Bolest najčešće nastaje kod dece majki obolelih od sifilisa. Rizik od infekcije fetusa majke obolele od sifilisa, je u ranoj fazi bolesti oko 75-95%, i smanjuje se na oko 35% ako je bolest prisutna u telu majke više od 2 godine.

## Klinička slika
Rani kongenitalni oblik se karakteriše purulentnom, odnosno gnojavom sekrecijom, fisurama (pukotinama) i krastama. Kasni oblik uslovaljava deformitet piramide nosa, a postoje i ostali karakteristični znaci sifilisa. Primarni i sekundarni oblik su retki u nosu. Primarni se viđa samo kod dece u područjima endemskog sifilisa . U tercijarnom stadijumu nastaju „gumozne“ promene na periostalnom delu nosne piramide, sa kasnijom perforacijom (rascepom) i deformacijom koštanog dela piramide (sedlast nos). Pored toga, simptomi su i zapušenost nosa i mukozna sekrecija. Mogu da se jave i uvećanja submaksilarne (podvilične) ili preaurikularne žlezde. Ukoliko se dijagnoza ne postavi na vreme i ne otpočne sa odgovarajućim lečenjem, može da dođe do stenoze vestibuluma nosa, atrofičnog rinitisa, perforacije septuma (rascepa nosne pregrade) i do deformacija spoljnih delova nosa.

## Dijagnoza
Postavlja se na osnovu anamneze, kliničke slike, specifičnih serološki analiza i biopsijom.

## Lečenje
Lečenje se sprovodi, antibioticima, prvenstveno penicilinom (ukoliko bolesnik nije alergičan na ovaj lek). Trajni deformiteti nosa hirurški se rekonstruišu (rinoseptoplasika).

## Zanimljivost
Vladimir Majakovski je u pesmi „Svakako“ opisao i sifilis nosa. Naime, pesma počinje stihovima: „Ulica se provalila kao nos sifilitika...“

## Reference
Dezinsekcija

**Dezinskecija** je skup mehaničkih, bioloških i hemijskih mera i postupaka koji se preduzimaju u cilju uništavanja, suzbijanja ili smanjenja broja štetnih insekata i krpelja. Sprovodi se kao mera profilakse u objektima za proizvodnju promet životnih namirnica, zdravstvenim ustanovama, predškolskim i školskim objektima, stambenim jedinicama, javnim površinama i slično.

Za dezinsekciju se koriste insekticidi i repalenti koji moraju imati najviše ekološke standarde. To su uglavnom preparati bez mirisa, koji ne ostavljaju vidljive tragove na površinama i produženog su delovanja.

## Cilj
Kako su mnogi insekti i krpelji ne samo prenosnici zaraznih bolesti, već i velike štetočine jer nanose materijalnu štetu u poljoprivredi, skladištima hrane, i na imovini, cilj dezinsekcije nije samo uklaljealj neprijatnih parazita iz našeg okruženja, već i zaštita zdravlja ljudi, domaćih životinja i imovine.
## Metode dezinsekcije
;Fizičke metode
Uništavanje insekata fizičkim metodama zasniva se na: mehaničkom ili ručnom uklanjanju insekata, postavljanju mehaničkih zamki, primeni temperature, jonizujućeg ili drugog zračenja, ultrazvuka, električne struje i sl.
;Biološke metode
Ova metoda se zasniva se na upotrebi prirodnog predatora koji u insektima aindukuje patološka stanja, ograničava njihovo razmnožavanje i uzrokuju smrt insekata i krpelja.
;Hemijske metode
Ove metode uasnivaju se na upotreba toksičnih materija koje izazivaju smrt u zaraženom insektu (insekticidi) ili upotrebi repalanata koji odvraćaju insekte.

## Postupak sprovođenja
Dezinskecja se sprovodi od strane organizacija ili službi za dezinsekciju i pojedinaca, edukovanih za te poslove kroz nekoliko faza:
;Uvid u stanje objekta i stepana infestacije
Izlaskom na teren edukovana lica za dezinsekciju obavljaju razgovor sa naručiocem dezinsekcije, obavljaju detaljan pregled objekta, postavljaju feromonske lepljive zamki ili korišste sredstava za isterivanje insekata iz njihovih skloništa u cilju utvrđivanja mesta i stepena infestacije.

;Planiranje dezinsekcije
Pplaniranje akcije, obuhvata: izbor insekticida, metode dezinsekcije, procenu utroška materijala i broja radnih sati i angažovanog ljudstav itd.

;Sprovođenje dezinsekcije
Dezinsekcija se najčešće sprovodi kombinovanom primenom određenih postupaka:
* prskanje ručnim prskalicama
* prskanje motornim prskalicama
* hladno zamagljivanje električnim uređajem
* toplo zamagljivanje eletričnim ili benzinskim uređajima
* zaprašivanje
* nanošenjem specifičnih insekticidnih mamaca
* postavljanje različitih klopki.

;Kontrola sprovedene dzinskecije
Kontrola uspešnosti dezinsekcije ostvaruje se razgovor sa naručiocem dezinskecije, ponovljenim detaljanim pregledom objekta, postavljanjem feromonskih lepljivih zamki ili korišćenjem sredstava za isterivanje insekata.

## Vrste insekticida koje se koriste u dezinskecijama




## Reference

## Vanjske veze
Dezinfekcija, dezinsekcija i deratizacija

**Dezinfekcija, dezinsekcija i deratizacija (DDD)** je skup mera i metoda za suzbijanjem i uništavnja organizama koji mogu biti prenosioci zaraznih bolesti, ili njihovi rezervoari, izazvači alergijske reakcije, imati toksično delovanje ili su na drugi način štetni po zdravlje čoveka i njegovu okolinu. DDD se sprovodi u objektima za proizvodnju skladištenje i promet životnih namirnica, poslovnim objektima, ugostiteljskim i trgovinskim objektima, školama i dečijim ustanovama, zdravstvenim ustanovama, stambenim jedinicama, prevoznim sredstvima, javnim površinama, parkovima itd.

## Dezinfekcija

Dezinfekcija je niz metoda i mera usmerenih na uništavanje mikroorganizama (bakterija, virusa, gljiva i priona) uzročnika zaraznih bolesti u spoljnoj sredini.

## Dezinsekcija

Dezinsekcija je skup preventivnih i kurativnih mera koje se primenjuju u cilju smanjenja populacije štetnih insekata i krpelja, potencijalnih prenosilaca zaraznih bolesti.

Za suzbijanje štetnih insekata koristi se široka paleta insekticida koji su testirani i dozvoljeni za korisnike, a efikasnost im je dokazana. Osnovna svojstva kvalitetnih insekticida su:
* brzo početno delovanje
* produženo delovanje
* ekološka prihvatljivost
* ne izazivaju alergijske reakcije

## Deratizacija u objektima

Deratizacija je skup metoda i sredstava usmerenih na uništavanje sitnih glodara, prenosilaca zaraznih bolesti i prouzrokovača značajnih ekonomskih šteta.

Deratizacija se izvodi u naseljenim mestima, privrednim objektima, zdravstvenim i školskim ustanovama, prodajnim i ugostiteljskim objektima itd.

## Procena ugroženosti nekog područja za primenu mera DDD
Procena ugroženosti nekog područja od prenosioci zaraznih bolesti, ili njihovi rezervoari zasniva se na sledećim parametrima:
* **Karakter opasnosti** - ugroženo područje treba analizirati sa aspekta broja ljudi i vrsta ugroženih životinja i karakteristika bolesti.
* **Gustina stanovništva i životinjskog fonda** - obuhvata analizu gustine naseljenosti nekog područja i veličine životinjskog fonda sa aspekta broja i vrsta životinja kritičnih na zaraznih bolesti.
* **Površina i karakteristike ugroženog područja** - ugroženo područje se analizirati sa aspekta: izvora zarazne bolesti, razvoja, prenošenja i širenja bolesti, mogućnosti preduzimanja preventivnih i kurativnih mera;
* **Izgrađenost sistema zaštite od prenosioci zaraznih bolesti, ili njihovih rezervoara** - obuhvata analizu sa aspekta postojanja planova zaštite od zaraznih bolesti, prirodnih i veštačkih barijera za širenje bolesti i kapaciteta za zbrinjavanje.

Nakon završene procene ugroženosti nekog područja ili države od zaraznih bolesti i njihovih prenosioca, pravi se sveobuhvatni plan zaštite koji u načelu obuhvata sledeće mere i postupke:
* Dezinfekcija — primena načina, postupaka i metoda radi uništavanja uzročnika bolesti, uključujući i bolesti koje se sa životinja mogu preneti na ljude.
* Dezinsekcija  — primena načina, postupaka i metoda radi uništavanja štetnih insekata i krpelja.
* Deratizacija — primena načina, postupaka i metoda za uništavanje štetnih glodara;

## Reference

## Vanjske veze
Paravakcinija

**Paravakcinija** () je zarazna virusna bolest koja se prenosi sa bolesnih životinja (krava, ovaca i koza) na čoveka. Uzročnik bolesti je virus *paravaccinae*. Najčešće obolevaju ljudi koji po svojoj profesiji dolaze u dodir sa zaraženim životinjama (stočari, veterinari, mesari i sl). Infekcija nastaje najčešće nakon neposrednog kontakta sa životinjom, a postoji mogućnost prenosa sa čoveka na čoveka.

Nakon inkubacije od osam do dvanaest dana, počinju da se javljaju papule (upalni čvorići) okružene crvenkastom zonom. One se postepeno uvećavaju i pretvaraju u tvrde, elastične plavkastocrvenkaste kvržice sa centralnim udubljenjem. Promene su veličine do 1&nbsp;cm, a najčešće su lokalizovane na šakama. Često pojavi ovih promena prethodi neka povreda. U veterini se ova bolest naziva lažnim kravljim boginjama.

## Dijagnoza i lečenje

Dijagnoza se postavlja na osnovu anamneze, epidemioloških podataka, kliničke slike i laboratorijskih nalaza.

Bolest prolazi za 6-10 nedelja bez ikakve terapije. Ponekad se pacijentima daje interferonska mast da bi se skratilo vreme trajanja promena. Ukoliko dođe do nastanka sekundarne infekcije prepisuju se antibiotske masti, a u slučaju nastanka sekundarnih egzantema daju se antiflogistici, antihistaminici i kortikosteroidne masti.

## Izvori
* Paravakcinija
Mišja groznica

**Mišja groznica** ili **hemoragična groznica sa bubrežnim sindromom** je infektivna bolest koja nastaje usled infekcije hanta virusom.

## Epidemiologija
Grupa hanta virus obuhvata različite viruse koji su dosta široko rasprostranjeni.
U Zapadnoj i Severnoj Evropi su najčešći hanta virusi pumala virus i Dobrava Beograd virus, koji je 1988. otrikven uz pomoć naših naučnika.

U Aziji: Kina, Koreja, Rusija, ali i delovima istočne Evrope se pored pumala virusa sreće i hantan virus, koji izaziva tešku formu ove bolesti. Kod nas se sreće endemski u nekim mestima.

U Južnoj i Severnoj Americi sreću se druge vrste (Sin Nombre virus).
### Putevi prenošenja
Prenosilac hemoragične groznice sa bubrežnim sindromom je poljski miš, koji ovaj virus izbacuje svojim izlučevinama: pljuvačkom, mokraćom, stolicom. Čovek se inficira kad dođe u kontakt sa izlučevinama ovog miša. Infekcije su posebno česte kod vojnika, šumara, poljoprivrednika i lovaca, koji vrlo lako dolaze u kontakt sa zaraznim materijalom.

## Etiopatogeneza
### Oblici
Postoje dve forme:
* blaža forma (pretežno u Evropi) izazvana pumala virusom () iz grupe hanta virusa.
* teška forma (pretežno u Aziji) izazvana hantan virusom () takođe iz ove grupe virusa.

## Klinička slika
Posle vremena inkubcije od 2-4 nedelje javljaju se tegobe u vidu
* groznice, glavobolje, bolova u mišićima i zglobovima, slabosti, stomačnih tegoba... Ovi simptomi traju do nedelju dana.
* pojave egzantema (osipa) usled malih tačkastih krvarenja po koži i sluzokoži (petehija).
* hipotenzijom-smanjen krvni pritisak, javlja se i tahikardija, a može se javiti čak i šok. Ovo stanje traje par dana.
* posle nedelju dana od početka bolesti dolazi do akutne bubrežne insuficijencije. Ona se odlikuje smanjenom produkcijom mokraće-oligurija.
* u ovom periodu mogu se javiti i neurološki simptomi: epileptički napadi, dezorijentisanost
* posle ove faze se bubrezi oporavljaju pa dolazi do pojačanog izlučivanja mokraće. Ova faza može trajati nedeljama.
* period rekonvalescencije, koji može trajati nedeljama i mesecima.

Smrtnost je 6-7%.

Infekcija hanta virusom može se javiti i u obliku hemoragične groznice sa pulmonalnim (plućnim) sindromom. Ova forma je česta u Južnoj i Severnoj Americi.

## Povezano
* Dobrava Beograd virus
* Hemoragična groznica
* Hanta virus
* Bubrežna insuficijencija

## Reference

## Literatura
* H. Renz-Polster S.Krautzig J.Braun *Basislehrbuch Innere Medizin* Urban&Fischer 

## Vanjske veze

* CDC 
* medizin.de
Laparotomija

**Laparotomija** (lat. laparotomia, coeliotomia) je hirurška procedura koja se odnosi na otvaranje trbušne duplje.

## Terminologija
Dijagnostička laparotomija se naziva i ekplorativna laparotomija i radi se u slučaju kada je priroda bolesti nepoznata.

Terapeutska laparotomija se radi kada je poznat uzrok (čir, žučni kamenci, rak debelog crijeva) i laparotomija je potrebna da bi se bolest izlječili.

Uobičajeno je samo ekplorativnu laparotomiju smatrati samostalnom procedurom jer se kod drugih operacija smatra početnom fazom operacije.

## Vrste incizija

### Medijalna laparotomija
Medijalna laparatomija (lat.*laparotomia mediana*) je vertikalna incizija koja ide kroz središnju liniju na mijestu gdje se spajaju niti musculus rectus abdominis na dijelu koji se zove bijela linija (lat.*linea alba*).

Gornja medijalna laparotomija (lat.*laparotomia mediana superior*) se proteže od ksifoidnog nastavka do pupka. Donja medijalna laparotomija (lat.*laparotomia mediana inferior*) se proteže od pupka do mons pubis. Središnja incizija je preferirana kod eksplorativne laparotomije.

### Drugi tipovi laparotomija
* Kocher (desna subkostalna) incizija (po Emilu Teodoru Košeu); koristi se za pristup jetri i bilijarnom traktu
* Dejvisova ili Roki-Dejvisova incizija u donjem desnom kvadrantu se koristi za apendektomiju. 
* Fanenštilova incizija, poprečna incizija ispod pupka odmah iznad pubične simfize. Kod ove operacije se koža, potkožno tkivo i fascija sijeku poprječno, a linea alba uzdužno. Koristi se za carski rez i ginekološke operacije. 
* Lumbotomija se koristi straga u slabinskoj (lumbalnoj) regiji kada je potreban pristup bubrezima i gornjim mokraćnim kanalima.

## Reference

## Vanjske veze
Lipom

**Lipom** (lat. *lipoma*) je benigni tumor, koji se sastoji od masnog tkiva. Lipomi su mekani na dodir, obično pomični, te su po pravilu bezbolni. Mnogi lipomi su mali (do jednog centimetra u prečniku), ali može da naraste i do šest centimetara. Obično se javlja kod osoba od 40 do 60 godina, ali se mogu javiti i kod dece. Neki izvori tvrde da se maligni prelazi mogu desiti, dok drugi tvrde da nema pouzdanih izvora koji to dokazuju.

## Tipovi

Postoji nekoliko tipova lipoma 624-5:
* 627
* {{cite book|author=**Angiolipoma** je na dodir bolno osetljiv potkožni čvor sa svim osobinama tipičnog lipoma.
* **Lipoma chondroides (hrskavičavi lipom)** je duboki, čvrsti žuti tumor koji se obično nađe na nogama žena. 625
* **Hibernoma** je lipom poreklom od smeđe masti.
* **Intradermalni lipom vretenastih ćelija** uglavnom se nalazi kod žena sa podjednakom distribucijom na glavi, trupu, vratu,rukama i nogama.
* **Neuralni fibrolipom** je tumor masnog i vezivnog tkiva koji raste u blizini nerava i često vrši kompresiju na nerve. Neurofibromatoza je karakterizirana mnoštvom ovakvih tumora.
* **Pleomorfni lipom**, poput lipoma vretenastih ćelija se nalazi na leđima i vratu starijih muškaraca karakteriziran sa džinovskim ćelijama.
* **Lipom vretenastih ćelija** je asimptomatski, spororastući potkožni tumor koji se obično nalazi na ramenim, vratu i leđima starijih muškaraca.
* **Površni potkožni lipom **, je najčešći tip i nalazi se obično ispod kože. Najčešći je na trupu, bedrima i podlakticama mada se može naći bilo gde ima masnog tkiva.

## Prevalencija
Oko jedan odsto ukupnog stanovništva ima lipome. Ovi tumori se mogu pojaviti u bilo kom uzrastu, ali se često pojavljuje kod ljudi od 40 do 60 godina. Kožni lipomi su retki kod dece, ali ovi tumori se mogu pojaviti kao deo nasledne bolesti Banajan-Zorana sindrom.

## Uzroci
Tendencija nastanka lipoma nije uvek urođena, mada postoje i urođene bolesti kao multipla familijarna lipomatoza.  Genetička ispitivanja miševa u laboratoriji su pokazala korelaciju između HMG I-C gena za koji je utvrđeno da je u relaciji sa pretilosti.

Postoje slučajevi gde se lipomi javljaju nakon manjih povreda za koje se smatra da su uzrok početka rasta posttraumatskih lipoma. Međutim, veza između razvoja lipoma i traume je kontraverzna.

## Simptomatologia
U većini slučajeva lipomi su bez simptoma. Često predstavljaju kozmetski problem a u retkim slučajevima mogu da pritisnu nervne i krvne sudove.

## Terapija

Terapija lipoma je hirurška a sastoji se od hirurške ekcizije (izrezivanja) lipoma. Operacija se može uraditi u lokalnoj anesteziji a izuzetno je potrebna opšta anestezija kod većih lipoma.

## Reference
Ishemijska rana

**Ishemijska rana** je prekid anatomskog i funkcionalnog kontinuiteta tkiva, nastao kao posledica periferne arterijske bolesti. Ishemija kao glavni uzrok nastanka ishemijske rane je stanje u organizmu izazvano lokalnim prekidom krvotoka, u kojem pojedina tkiva ne primaju dovoljnu količinu kiseonika iz krvi zbog narušene cirkulacije u krvnim sudovima koji ih opslužuju. Ishemija (pa samim tim i ishemijska rana) može biti akutna (izazvana potpunim prekidom cirkulacije) ili hronična (izazvana nepotpunim prekidom cirkulacije).
## Etiologija
U toku ishemičnih promena isporuka kiseonika tkivima je ozbiljno narušena, a značajno je otežano uklanjanje produkata metabolizma, kao što su mlečna kiselina (laktati) i ugljen dioksid. Fosfokreatin je taj koji sprečava razvoj acidoze prevođenjem fosfata do ADPa, regulišući ATP i koristeći protone. Kod običnih mišićnih ćelija u uslovima kompletne ishemije ATP opstaje u trajanju od 1 do 2 časa. Nasuprot srčanim mišićnim ćelijama koje i pored toga što poseduju značajne izvor fodfokteatinina u uslovima ishemije u trajanju od 10 do 20 minuta vrednosti ATPa se značajno smanjuju.U poređenju sa mišićima nervne ćelije sadrže još manje vrednsosti fosfokreatinina i bivaju nepovratno oštećene nakon ozbiljne ishemije u trajanju od 5 minuta.

Najčešći uzrok nastanka ishemijske rane je ateroskleroza, dijabetesna angiopatija, trombangitis obliterans, embolički incident i aarterijsko-venske malformacije.

## Patofiziologija
Hronična ishemija je glavni uzrok nastanka ishemijskih rana. Naima kao posledica dugotrajnog procesa u organizmu (primarne bolesti) koji postepeno zbog hroničnih ili subakutnih promena na krvnim sudovima, sužava zidove ili stenozira lumen arterija, (kao što se to npr. dešava kod ateroskleroza, ateroma, ili zapaljenja arterija) i smanjuje protok krvi. Kako se stenoza arterija, i snabdevanje krvlju razvija postepeno, dolazi do nekroze, i nastaje atrofija parenhima sa umnožavanjem, hijalinozom i sklerozom vezivno-tkivnog intersticijauma.

Iako nisu u potpunosti proučeni svi procesi u hroničnoj ishemiji, smatra se da je glavna pokretačka snaga za nekrotički proces, ćelijska smrt, a vrlo verovatno i drugi procesi, pojava slobodnih radikala i peroksinitrita u ranim ili kasnim fazama ishemije.

## Klinička slika
Ishemijske rane su bolne, sa bolom koji se pojačava u ležećem položaju. Ulcerozna promena kod ovih rana je nepravilnog oblika, duboka, najčešće lokalizovana na distalnim delovima udova, dorzumu ili prstima, retko je lokalizirane pretibijalno.

Rana je najčešče prekrivena svetlim slabo vaskulariziranim granulacijama, a okolna koža je bleda. Znaci zapaljenja uglavnom nisu prisutni.
 
## Dijagnoza
Dijagnoza se postavlja na osnovu kliničke slike, palpacije pulzacija perifernih arterija, merenjem krvnog pritiska ruku i nogu, doplerom arterija, arteriografijom, i rutinskim laboratorijskim ispitivanjima (lipidogram).
 
## Terapija
U terapiji ishemijskih rana primijenjuju se sledeći lekovi i metode:
* vazodilatatori, 
* infuzije niskomolekularnih rastvora dekstrana, 
* fibrinolitici i antikoagulansi, 
* inhibitori agregacije trombocita, 
* hirurško lečenje.
## Reference
Hidrokela

**Hidrokela** je naziv koji označava jednostrano ili obostrano nakupljanje tečnosti u ovojnicama testisa ili u semenovodu. U deset posto slučajeva hidrokela je obostrana. Kliničkom slikom hidrokele dominira otok i osećaj težine u skrotumu (mošnicama) i preponama.
## Etiologija
Uzroci hidrokele su mnogobrojni. Kod dece je jedan od čestih uzroka neobliterirana komunikacija između trbušne duplje i skrotuma. Ovaj tip hidrokele nosi naziva „komunicirajući tip hidrokele“.

Što se tiče drugog tipa ili nekomunicirajućeg oblika hidrokele, on nastaje kao posledica neravnoteže između stvaranja, upijanja (apsorpcije) i nakupljanja tečnosti u ovojnicama testisa. Neki od uzroka ovog tipa hidrokele su zapaljenjski procesi u području skrotuma i testisa (epidimitis, orhitis), zatim traume testisa, tumori testisa itd.

## Klinička slika
Kod većine bolesnika hidrokelu ne izaziva nikakve simptome. U ostalim slučajevim manifestuje se:
* punoćom skrotalne kese i otežanim napipavanje testisa unutar nje
* promene kod hidrokele se mogu naći sa jedne, ili sa obe strane 
* bol je najčešće osutan
* slobodna tečnost se najčešće nalazi ispred testisa i može biti udružen skrotalnom kilom
* neplodnost, ako je hidrokele udružene sa sterilitetom koji je nastao kao posledica zapaljenskih procesa u skrotumu
## Dijagnoza
;Anamneza, klinička slika objektivni pregled
Dijagnoza se postavlja na osnovu anamneze, kliničke slike i objektivnog pregleda sa prosvetljavanjem mošnica, što je obično dovoljno da se postavi dijagnoza hidrokelea.
;Ultrasonografija
Ultrazvučni pregled mošnica obično potvrđuje dijagnozu hidrokele kod nejsanih slučajeva.
;Dopunska ispitivanja
Dopunska ispitivanja su potrebne u slučaju sumnje na udržene bolesti koje izazivaju hidrokelu (prisustvo infestacija, žarišna tuberkuloza, prisustvo tumorskog procesa na testisima itd).
## Diferencijalna dijagnoza
Dferencijalno dijagnostički treba imati u vidu:
* Torziju testikularnih apendiksa

## Terapija
Lakši oblici komunicirajućih hidrokela ne zahtevaju lečenje, već samo redovno praćenje.

Jedna od metoda lečenja je i skrotalna aspiracija sa skleroterapijom hemiskrotuma, korišćenjem rastvora tetraciklina ili doksiciklina. Sklerozni agensi se ne smeju koristiti kod dece zbog rizika od hemijskog peritonitisa.

Hirurško lečenje se uzima u obzir samo prilikom nakupljanja slobodnih tečnosti u hidrokeli u većim količinama, i podrazumeva ligaturu vaginalne tunike testisa i evakuaciju (drenažu) akumulirane tečnosti.

U slučajevima kada je hidrokreking povezan sa drugim bolestima, takođe je neophodno tretirati osnovnu bolest koja je uzrokovala nekomunicirajuću hidrocikelu.
## Povezano
* Ingvinalna hernija
* Varikokela
* Femoralna kila

## Reference

## Vanjske veze

* Priručnik urgentne urologije
Piocela

**Piocela** jedan je od oblika akutnog skrotuma koji nastaja kao posledica inficiranja (nakupljanja gnoja) u već postojećem patološkom intraskrotalnom sadržaju. 
## Etiologija
Piocela može nastati kao jedna od komplikacija hidrokele ili hematocele, zbog naknadne kolonizacije bakterijama i njihovog prelaska u gnojni proces - piocelu. Retko se javlja kao primarna bolest.

Može da se komplikuje apscesom testisa i epididimisa.

## Klinička slika
Kliničkom slikom dominira simptomatologija klasičnog apscesa testisa. Bol, otok, crvenilo skrotuma, povišena telesna temperatura.

## Dijagnoza
Dijagnoza je jednostavna i najčešće se nakon anamneze i fizičkog pregleda postavlja ultrazvukom.

## Terapija
Terapija je hirursšaka, i zahteva eksploraciju skrotuma, evakuacija gnoja, debridman ovojnica i drenaža skrotuma, uz obaveznu primenu antibiotika (najbolje prema bakterijskom uzročniku).
## Reference

## Vanjske veze
* Piocela kao komplikacija peritonitisa
* Priručnik urgentne urologije