Nesopstvo

**Nesopstvo** (,  ***anātman***) je temeljni pojam budističke filozofije koji označava nepostojanje trajnog sopstva, a u širem smislu nesuštastvenost. Učenje o nesopstvu je specifično za budizam i ujedno najradikalnije Budino učenje.

Budizam ne poriče empirijski doživljaj sopstva, ali se tvrdi da je on lažan i rezultat neznanja. Kao i sve drugo, ono što nazivamo *sobom* prosta je lingvistička konvencija, koja nema stvarno postojanje. Kako bi pokazao zabludu o sopstvu, Buda doživljaj sebe razlaže na činioce, dokazujući da nijedan činilac pojedinačno, ni u kombinaciji sa drugima, ne može biti smatran sobom. Čoveka čini pet gomila: telo, opažaji, osećaji, tvorevine  i svest. Jedinstvo, koje su druge škole nalazile u sopstvu (*[[atman]]* ili *[[điva]]*), budizam otkriva u toku svesnih momenata, koji se, ipak, stalno menja.

Nesopstvo znači da u neprekidnom toku telesnih i umnih pojava koje nastaju i nestaju u čoveku nema nikakve suštine, odnosno da nema životnog principa koji je trajan. Čovek je kontinuirani proces koji ne ostaje isti ni dva uzastopna trenutka. Buda je na mesto sopstva stavio niz stanja svesti, koja se javljaju sukcesivno, s tim što prethodno određuje sledeće i prenosi mu karmički naboj. Ovaj naboj nije samo zbir iz prošlosti, već je snabdeven i moći projektovanja u budućnost. Tako je sačuvana moralna odgovornost, a izbegnuta hipoteza o postojanju duše. 

Učenje o nesopstvu se smatra specifično budističkim učenjem koje se ne nalazi u drugim filozofskim i religijskim sistemima. Gotama Buda ovde stoji nasuprot čitave filozofske tradicije koja pretpostavlja da iza promenljivog tela i uma postoji nepromenljiva duša ili sopstvo.

## Indijsko učenje o sopstvu

Atman je ključni termin indijske filozofije, koji označava sopstvo, svojstvo, individualnost, suštinu, dušu. Ova reč inače označava i povratnu zamjenicu 'sebe', i ta se dva značenja dobro dopunjuju. Atman nije samo subjektivna strana sopstva, niti samo njegova objektivna strana, nego je i ono što ih objedinjuje. U Budino vreme, u vedantinskoj filozofiji već je razrađena metafizika jedinstva atman-brahman, individualnog i univerzalnog duhovnog principa.

Budino učenje o nesopstvu (*anatmanu*) je nastalo nasuprot tradicionalnom hinduističkom učenju o večnom sopstvu (*[[atman]]*). Ono stoji nasuprot vedantske teorije atman-brahman, i đainističke teorije o đivi.

## Budino učenje o nesopstvu

Buda kao metod analize najčešće primenjuje shemu pet hrpa goriva (*upadanakkhandha*), koje pothranjuju iluziju postojanja sopstva: oblik, osećaj, opažaj, obrasci i svest.

### Nastanak gledišta o sopstvu

Na pitanje „*kako nastaje gledište o postojanju sopstva?*” Buda odgovara:

### "Džungla gledišta" o sopstvu

Međutim, iako je žestoko kritikovao ideju postojanja sopstva, Buda takođe nije zauzimao suprotno stanovište, da sopstvo ne postoji. On je sva ta stanovišta nazivao "džunglom gledišta" koje stoje kao prepreka na putu oslobođenja:

### Stvari koje nisu sopstvo

Buda je govorio da sve što je nastalo mora nestati, i da je pogrešno prolazne stvari smatrati sopstvom:

Nasuprot većini drugih učitelja, Buda je tvrdio da svest, koju ljudi uglavnom smatraju sopstvom, ne samo da nije večna već je najpromenljivija stvar u čoveku:

On je svojim učenicima savetovao da se ne upuštaju ni u šta što stvara ja, moje i druge iluzije:

Prema Budinim rečima, napuštenje svega što nije naše će nam doneti dobrobit i sreću:

Kada uvidimo da je ideja o trajnom sopstvu samo iluzija, tada prestajemo da nanosimo patnju sebi i drugima.

## Razvoj učenja o nesopstvu

Nakon Budine smrti, budistička filozofija će još jasnije odrediti nepostojanje sopstva. S druge strane, čitava indijska filozofija se već "dvije i po tisuće godina trudi da relativizira i ograniči Buddhinu negaciju atmana".

### Nagasena

U 2. veke p.n.e. helenistički kralj Milinda je zatražio od čuvenog budističkog učitelja Nagasene da mu razjasni pojam nesopstva, što je zabeležno u spisu Milindina pitanja. Nagasena objašnjava da je ime samo oznaka koje ne predstavlja stvarni entitet, a Milinda pokazuje nevericu u vezi sa tom idejom. Nagasena ga onda pita kako je došao do njega. Kralj kaže da je došao kočijom. „Pokaži mi kočiju“, zamoli ga Nagasena. „Je li ruda kočija?“ „Ne“, reče kralj. „Je li to osovina?“ „Nije.“ „Jesu li to točkovi, trup, držalje za barjak, jaram, uzde ili bič?“ i opet kralj odgovara odrečno. „Jesu li onda kočije nešto drugo osim tih delova?“. Kralj i na ovo odgovara sa „ne“ i prinuđen je da prizna kako su „kočije“ naziv za zbirku delova. Na kraju Nagasena izgovara stihove iz Tipitake (SN V.10): Baš kao što se za sklop delova koristi reč kočija, tako, kada postoje sastojci, po dogovoru ih nazivamo bićem.

### Budagoša

Budagoša, jedan od najvećih komentatora teravada budizma, bavio se ovom temom u 5. veku. On postavlja pitanje: "*Ko čini delo, a ko trpi posledice?*" Nakon čega odgovara da "*Nema počinioca ko delo čini, niti onog ko posledice trpi. To samo sastojci kruže i premeštaju se.*"

:"Postoji patnja, ali ne onaj ko pati, 
:postoji delo, ali ne onaj ko dela,
:postoji utrnuće, ali ne biće koje trne,
:postoji put, ali na njemu putnika nema. " 
:::— Budagoša

### Hjum

Škotski filozof David Hume je, nezavisno od budističke tradicije, došao do zaključka o nepostojanju sopstva. On primećuje da neki filozofi zamišljaju da smo svakog trenutka svesni onoga što nazivamo svojim ja, da osećamo njegovo postojanje i produženje u postojanju, i da smo uvereni u njegovu savršenu istovetnost. Međutim, ove su tvrdnje oprečne iskustvu, jer nema opažaja od kog takva predstava potiče. Jer *ja* ili osoba nije nikakav utisak, već ono na šta se, pretpostavlja se, odnose naši razni utisci i predstave.

Hjum zaključuje da, iako neko možda može opažati nešto trajno i prosto što naziva sobom, "ja sam uveren da takvog principa u meni nema". On zaključuje da ljudi nisu ništa više do "svežanj ili skupina različitih opažaja", koji slede jedni druge nepojmljivom brzinom, i u stalnom su protoku i kretanju.

### Krišnamurti

Džidu Krišnamurti, savremeni indijski filozof, čija se misao ovde podudara s Budinom, izražava isti problem ovako: verski sistemi identifikuju "nižeg", "odvojenog" ili "relativnog" "sebe" sa apsolutnim bićem, božanstvom. Pri tome je bitno da negacija sebe ne bude poništenje, nego predaja i spasenje putem kapitulacije slabijega ("identifikuj se s obuhvatnijim, pa će ono čime smatraš sobom iščeznuti"). Ipak, nema sumnje, ističe Krišnamurti, da je identifikacija još uvek proces sopstva:

Krišnamurti objašnjava nastanak sopstva na sledeći način: Um vidi da su misli prolazne, i želi nešto trajno. Tako misao uspostavlja deo sebe kao mislioca, kao "trajni" entitet koji posmatra i sudi. Rezultat ove podele je sukob, jer mislilac postaje entitet koji sudi. No, ako pažljivo osmotrimo, samo mišljenje jeste. Mislioca je stvorila misao.

## Tumačenja
### Nesopstvo i karma

Osporavajući sopstvo, Buda je redefinisao i pojam delatnog subjekta. Na pitanje da li je onaj ko trpi posledice nekog dela isti onaj koji ga je izvršio, Buda odgovara da bi se, kada bi bilo tako, upalo u eternalizam, tj. uveo bi se jedan večni delatnik. Ako bi se, nasuprot tome, tvrdilo da je jedno delatnik, a drugo onaj što trpi posledice, podržalo bi se ukidanje delatnika. Buda izbegava obe krajnosti i odabira srednji put, predstavljen uslovljenim nastankom. Kad uslovljeno nastajanje prestane, sastojci koji sačinjavaju neku osobu — a koje karmičke sile drže u spoju i prate iz života u život — takođe se zaustavljaju, čime se i patnja okončava.

### Nesopstvo i preporađanje

Čuveni budistički učitelj Nagasena, u 2. veku p.n.e. je na pitanje kralja Milinde: "*Može li postojati preporađanje, kad nema preseljenja duše?*" odgovorio na sledeći način: "Da, poštovani kralju, može. Baš kao što neko može upaliti lampu koristeći neku drugu već upaljenu, a da pri tome ništa ne prelazi sa jedne lampe na drugu ili bas kao što učenik može naučiti stihove napamet od svog učitelja, a da se stihovi ne sele iz učitelja u učenika."

Spoj budističkog učenja o preporađanju i nesopstvu se često doživljava kao protivurečno, jer „ako nema trajnog sopstva ili duše šta onda prelazi iz jednog života u naredni?" Budistički odgovor obično glasi da Buda nije učio da sopstvo ne postoji kao takvo, već da ne postoji trajno metafizičko sopstvo. U budizmu, sopstvo se razume kao jezgro načinjeno od utisaka, sećanja, osobina i sklonosti, koje se neprekidno menja. I upravo je to "sopstvo" ono koje prelazi iz jednog života u drugi.

Nekad se navodi poređenje sa tri bilijarske kugle u jednoj liniji. Kada se četvrta kugla zakotrlja preko stola i udari ih, kugla koja se do tada kretala će se tu i zaustaviti, prva i druga odarena kugla će takođe ostati u mestu, ali će se treća pokrenuti. Energija iz četvrte kugle se kroz prvu i drugu prenela na treću kuglu i pokrenula je da se zakotrlja po stolu. Na sličan način, budisti veruju da mentalna energija, koja čini ono što konvencionalno nazivamo "sopstvom", prelazi iz jednog života u drugi, što upravo omogućuje njena promenljivost (*[[anića]]*)

## Povezano

* Atman
* Sopstvo
* Duša
* Uslovni nastanak

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* Čedomil Veljačić, Filozofija istočnih naroda 1, Zagreb, 1979.
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
* Anatta-lakkhana sutta  (O obeležju ne-sopstva)
* Čedomil Veljačić, Pitaja o nosiocu tereta moralne odgovornosti