open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Renato Baretić

**Renato Baretić** (Zagreb, 12. travnja 1963. – 1. srpnja 2025.), hrvatski književnik, scenarist i novinar.

## Biografija
Rođen je 1963. godine u Zagrebu. 

Baretić je studirao fonetiku i komparativnu književnost. Godine 1983. zaposlio je se kao novinar i pisao je za brojne hrvatske novine i magazine. Također je surađivao u TV projektima. Bio je koscenarist TV serije *[[Novo doba (TV serija)|Novo doba]]* (2002.), te sastavljač pitanja za TV kvizove. Za roman *[[Osmi povjerenik]]* dobio je mnogobrojne književne nagrade. 

Od 2012. godine radio je kao slobodni autor, ne vezujući se stalno ni za jedan medij. Od 1996. živio je i radio u Splitu. Od 2007. godine bio je umjetnički direktor kulturno-zabavnog festivala pripovijedanja Pričigin, koji je iz godine u godinu okupljao najzanimljivije autore iz Hrvatske i regije. Pisao je kao kolumnist za Nacional a i za većinu najpoznatijih hrvatskih novina (Večernji list, Nedjeljna Dalmacija, Slobodna Dalmacija, Feral Tribune, Globus i druge.

Bio je oženjen i otac dvoje djece. Djela su mu prevođena na albanski, makedonski, njemački, slovenski, francuski i ukrajinski.

Umro je 1. srpnja 2025. godine u gradu Splitu.

## Djela
* *Riječi iz džepova* (zbirka poezije, 1998.)
* *[[Novo doba (TV serija)|Novo doba]]* (scenario za TV seriju, 2002.)
* *[[Osmi povjerenik]]* (roman, 2003.)
* *Kadrovi kadra* (izbor televizijskih kolumni, 2005.)
* *[[Što je muškarac bez brkova?]]* (filmski scenario, 2005.)
* *Kome ćemo slati razglednice* (zbirka poezije, 2005.)
* *Pričaj mi o njoj* (roman, 2006.)
* *Hotel Grand* (roman, 2008.)
* *Split za početnike* (zajedno s Ivicom Ivanišević, 2015.)
* *Crno-bijeli svijet* (scenario za TV seriju, 2016/19.)
* *Dnevnik velikog Perice* (scenario za TV seriju, 2021.) 
* *Zadnja ruka* (roman, 2021.)

## Nagrade
* Vladimir Nazor, za roman *Osmi povjerenik*
* August Šenoa, za roman *Osmi povjerenik*
* Ivan Goran Kovačić, za roman *Osmi povjerenik*
* Ksaver Šandor Gjalski, za roman *Osmi povjerenik*
* Kiklop, za roman *Osmi povjerenik*

## Reference
Vjekoslav Kaleb

**Vjekoslav Kaleb** (Tisno, 27. rujna 1905. - 13. travnja 1996.) je bio hrvatski nastavnik i književnik.

## Biografija

Školovao se u Zadru, Beogradu i Šibeniku te pohađao Učiteljsku akademiju u Zagrebu. Podučavao je u raznim selima Zagore te kasnije u Šibeniku i Zagrebu. Sudjelovao je u Drugom svjetskom ratu. 
Nakon toga je bio urednik nekoliko književnih časopisa i tajnik Društva hrvatskih književnika i Matice hrvatske.

Objavio je ukupno 57 novela u brojnim zbirkama ("Na kamenju", "Izvan stvari", "Brigada", "Trideset konja", "Kronika dana", "Smrtni zvuci", "Nagao vjetar", "Ogledalo", "Luk i strijela"...) i 3 romana ("Ponižene ulice", "Divota prašine", "Bijeli kamen"). Većina njegovih djela tematski se bavi životom u izoliranim zaselcima Zagore.

Pisao je i filmske scenarije, reportaže, članke, prikaze i prevodio (najpoznatiji je njegov prijevod bajke "Pinocchio" Carla Colodija). "Gost" je jedna od njegovih najranijih (objavljena 1940.), ali i najboljih i najpoznatijih novela.

Djela su mu prevedena na više europskih jezika.

## Vanjske veze
*
Gustav Krklec

**Gustav Krklec** (Udbinja kraj Karlovca, 23. lipnja 1899. - Zagreb 30. listopada 1977.) je bio hrvatski književnik , prevoditelj s ruskog, češkog i njemačkog.

Djetinjstvo je proveo u Maruševcu, u Hrvatskom zagorju, što je ostavilo trajan trag u njegovu poetskom opusu. Gimnaziju je polazio u Varaždinu, Zagrebu i na Sušaku, a u Zagrebu je studirao filozofiju. Najvažniji dio Krklecova književnoga djela čine stihovi. Njegovo antologijsko pjesništvo konciznog, neposrednog i jasnog izraza očituje vedrinu i životnu radost, ali i metafizičku tjeskobu. Pisao je i eseje, kritike, putopise, feljtone i aforizme. Mnogo je prevodio, najviše s ruskoga, njemačkog, ali i sa slovenskoga i češkoga jezika. Krklec se bavio i takozvanom dnevnom kritikom. Posebno se ističu njegovi prijevodi Puškina, Prešerna i Brechta. Pod pseudonimom Martin Lipnjak napisao je niz kritičkih zapisa i eseja.

Jedno vrijeme je živio i stvarao Zemunu, a nakon sukoba s vlastima u drugom svjetskom ratu, pobjegao je u nedaleki Slankamen.

Jedan je od pokretača "Recitala kajkavske lirike", najvažnije manifestacije te vrste u Hrvatskoj, koji se održava u Sv. Ivanu Zelini od 1970.

## Vanjske veze
* Izabrane pjesme Gustava Krkleca
Marijan Matković

**Marijan Matković** (Karlovac, 21. rujna 1915. - Zagreb, 31. srpnja 1985.), hrvatski književnik.

Studirao je povijest umjetnosti i književnost u Beču i Parizu, diplomirao je na Pravnom fakultetu u Zagrebu. Surađivao je u *[[Pečat (časopis)|Pečatu]]* (1939–1940). Od 1945. godine radio je na Radio Zagrebu, književni je tajnik "Nakladnog zavoda Hrvatske", te intendant u HNK u Zagrebu. Uređivao je časopis "Forum", a od 1974. do smrti vodio je "Zavod za književnost i teatrologiju JAZU".

Prvo objavljeno djelo mu je pjesnička zbirka "Iz mraka u svjetlo". Njegov dramski obiteljski ciklus "Igra oko smrti" svojevrsna je panorama predratnih i ratnih društveno-političkih previranja. Drugi značajni dramski interes je suvremena, egzistencijalističkim humanizmom inspirirana reinterpretacija antičkih mitova (Heraklo, Prometej, Ahilova baština - ciklus "I bogovi pate". Pisao je i feljtone, eseje i kritike, putopise i likovne monografije te uređivao brojna izdanja hrvatskih pisaca.

## Izabrana djela
* *[[Slučaj maturanta Wagnera (drama)|Slučaj maturanta Wagnera]]* 
* *Rub zbilje* 
* *Heraklo*
* *Na kraju puta* 
* *Bezimena*

## Zanimljivosti
Njegova drama Na kraju puta, završni dio ciklusa *Igra oko smrti* je godine 1957. postala prva hrvatska drama adaptirana za televiziju. Prikazana je uživo u režiji Radivoja Lole Đukića na Moskovskoj televiziji.

## Reference

## Vanjske veze
*
Vladimir Popović

Ime **Vladimir Popović** može označavati više osoba:
* Vladimir Popović (crnogorski političar), (1884 - 1928) crnogorski političar i sineast
* Vladimir Popović (1910-1995) hrvatski i jugoslavenski pjesnik i pisac.
* Vladimir Vlado Popović (1914-1972), španski borac, društveno-politički radnik SFRJ i narodni heroj.
* Vladimir Popović (1935-1981), crnogorski glumac.
* Vladimir Popović (1935-), bivši jugoslovenski fudbaler
* Vladimir Popović, šef Biroa za komunikacije u vladi Zorana Đinćića
Vladica Popović

**Vladimir "Vladica" Popović** (Zemun, 17. mart 1935 — Beograd, 10. avgust 2020) je bivši jugoslovenski fudbaler i trener. Ponikao je u podmlatku Crvene zvezde. U dresu crveno-belih osvajao je četiri prvenstva Jugoslavije (1957, 1959, 1960. i 1964. godine) i tri trofeja Fudbalskog kupa Jugoslavije (1958, 1959. i 1964. godine). Odigrao je devet utakmica (1954-1956) za mladu (dva gola), osam za ,,B" ekipu (1955-1961) i 20 utakmica za najbolju reprezentaciju Jugoslavije. Debitovao je 23. decembar 1956. u prijateljskom susretu protiv Indonezije (5:1) u Džakarti, a od dresa s državnim grbom oprostio se 16. juna 1965. u susretu protiv Norveške (0:3) u Oslu.
Od 1970. posvetio se trenerskom pozivu. Prvo je radio u Venecueli, a zatim je u Kolumbiji trenirao timove Independijente Santa Fe, Atletiko nasional i Deportivo Kali. Sa svim tim ekipama je osvajao titule nacionalnog prvaka.
Sa Crvenom zvezdom osvojio je titulu prvaka sveta 1991. u Tokiju, pobedivši Kolo kolo (3:0). 

## Vanjske veze
* Profil na sajtu fudbalske reprezentacije Jugoslavije, SCG i Srbije
Miroslav Feldman

**Miroslav Feldman** (Virovitica, 28. 12. 1899 - Zagreb, 30. 5. 1976), jugoslavenski književnik, liječnik, pjesnik i učesnik Narodnooslobodilačke borbe.

## Biografija
Dr. Miroslav Feldman je rođen u Virovitici, 28. 12. 1899 u židovskoj obitelji. Studirao je medicinu u Zagrebu i Beču. Nakon fakulteta vratio se u Kraljevinu Jugoslaviju gdje je radio kao liječnik u Virovitici, Pakracu, Osijeku, Sarajevu i Zagrebu. Tijekom Drugog svjetskog rata tj. po dolasku ustaša na vlast prebjegao je u Split, odakle se pridružio Narodnooslobodilačkoj vojsci Jugoslavije (NOVJ). U NOVJ-u je organizirao sanitetsku službu tj. bio referent saniteta ratne mornarice za Istru i Hrvatsko primorje, lekar u bazi NOVJ-a, te u jugoslovenskom izbjegličkom logoru El šat na poluotoku Sinaj u Egiptu. Isto tako je bio upravnik pokretne bolnice Trećeg bosanskog korpusa, te zatim pokretne poljske bolnice Četvrte jugoslovenske armije. Dr. Feldman je bio predsjednik jugoslavenskog i hrvatskog P.E.N.-a. Književnu karijeru započeo je kao pjesnik, ali je najznačajniji kao dramatičar. Pisao je psihološke drame s elementima groteske te djela s naglašenom socijalnom kritikom u kojima satirički progovara o pojavama u hrvatskoj provinciji i o životu viših društvenih slojeva. Miroslav Feldman je umro u Zagrebu, 30. 5. 1976 godine. Pokopan je na Mirogoju.

## Djela
* "Arhipelag snova",
* "Vožnja", 
* "Zec", 
* "Profesor Žič", 
* "U pozadini", 
* "Iz mraka".

## Reference

## Literatura

* 
* 

## Vanjske veze
*
Vladimir Popović (crnogorski političar)

**Vladimir Popović** (Nikšić, 10. januar 1884. - Nica, Francuska, 23. januar 1928.) je bio crnogorski pravnik, političar i prvi sineast.

Diplomirao je 1902. na Pravnom fakultetu u Beogradu. Bio je sekretar i sudija Oblasnog suda na Cetinju, potom gradonačelnik crnogorske prijestolnice. 

Nakon vojne kapitulacije Kraljevine Crne Gore odlazi u emigraciju i postaje šef *Press-biroa* crnogorske Vlade (Ministarski savjet). 

Od maja 1920. je Popović u Rimu, gdje je sjedište crnogorske Vlade u egzilu. Ukazom kraljice i namjesnice Milene Petrović 28. juna 1921. imenovan je ministrom pravosuđa u Vladi generala Milutina Vučinića. 

Pisac scenarija za dugometražni nijemi film Voskrsenja ne biva bez smrti koji je za cilj imao zainteresirati međunarodno mjenje za nestanak Kraljevine Crne Gore s povijesne mape 1918. godine. 

1923. odlazi za Francusku i bavi se biznisom. Dobio je 1925. koncesije od cara Etiopije za istraživanje rude.
Zakorenje

**Zakorenje** je naselje u Republici Hrvatskoj u Požeško-slavonskoj županiji, u sastavu općine Brestovac.

## Geografija
Zakorenje je smješten0 oko 5&nbsp;km zapadno od Brestovca, na cesti Požega - Nova Gradiška susjedna sela su Daranovci na istoku i Gornji Gučani na zapadu.

## Stanovništvo
Prema popisa stanovništva iz 2001. godine Zakorenje je imalo 205 stanovnika, dok je prema popisu stanovništva iz 1991. godine imalo 231 stanovnika.

## Izvor
Joža Horvat

**Josip (Joža) Horvat** (Kotoriba, 10. ožujka 1915. – Zagreb, 26. listopada 2012.), jugoslavenski i hrvatski književnik. Pisanjem se počeo baviti još prije drugog svjetskog rata, a u njemu je sudjelovao kao partizan. Ta su mu iskustva poslije poslužila za roman *[[Mačak pod šljemom]]* koji je čak dva puta ekraniziran - kao igrani film s Pavlom Vujisićem i kao TV-serija s Miodragom Krivokapićem u naslovnoj ulozi. 1950-ih je došao u nemilost tadašnjih vlasti kao scenarist filma *[[Ciguli-miguli]]*, ali je postepeno rehabilitiran te je 1960-ih poduzeo veliki put jedrilicom oko svijeta na temelju koga je napisao knjigu Besa, jedan od najpopularnijih putopisa u hrvatskoj književnosti.

## Nepotpun popis djela
* *Waitapu*
* *Sedmi be* (1939.)
* *Za pobjedu* (1945.)
* *Sedam domobrana* (1946.)
* *Prst pred nosom* (1947.)
* *Zapisi o smrti Petra Arbutine* (1948.)
* *Zapisi* (1951.)
* *Rasprodaja savjesti* (1957.)
* *Ni san ni java* (1958.) / *Crvena lisica* (1985.) 
* *Abeceda ludih želja* (1960.)
* *Mačak pod šljemom* (1962.)
* *[[Besa]]* (1973.)
* *[[Operacija »Stonoga«]]* (1982.)
* *Waitapu* (1984.)
* *Ciguli Miguli* (1989.)
* *Molitva prije plovidbe* (1995.)
* *Dupin Dirk i »Lijena kobila«* (1997.)
* *Zvjezdane dubine* (1999.)
* *Svjetionik* (2000.)
* *Svjedok prolaznosti* (2005.)

### Prijevodi
Njegov roman za mlade "Waitapu" je preveden i na kineski (prijevod Hua Guozhua) kao "Wakajtapu". Prijevod na kineski je išao preko esperantskog prijevoda .

## Izvori
Mirko Božić

**Mirko Božić** (Sinj, 21. rujna 1919. - Zagreb, 1. kolovoza 1995.) je hrvatski književnik.

Studirao je pravo u Beogradu. Sudjelovao je NOP-u. Bio je direktor Drame HNK u Zagrebu te profesionalni književnik i urednik časopisa "***Kulturni radnik***", "***Literatura***", "***Književnik***" i tjednika "*Telegram*'", a kasnije intendant zagrebačkog HNK i potpredsjednik Sabora. Najvažniji dio njegova opusa je romaneskna *Trilogija o Kurlanima*. Objavljivao je novele, scenarije za filmove ("*Djevojka i hrast*"), TV drame i serije (*[[Čovik i po]]*), te radiodrame.

Jedan je od potpisnika Novosadskog dogovora o zajedničkom srpskohrvatskom jeziku 1954. godine.

## Vanjske veze
*
Ivan Kušan

**Ivan Kušan** (Sarajevo, 30. 8. 1933. - Zagreb, 20.11. 2012.) bio je hrvatski književnik i akademik. Diplomirao i magistrirao na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu. Uređivao više časopisa (Telegram, Most i dr.) i biblioteka (Modra lasta, Smib, Hit-junior). Redovni profesor ADU u Zagrebu. Kao slikar samostalno izlagao dva puta. Prevodio s engleskog, francuskog i ruskog jezika.

## Djela
Kušan je širom krugu čitatelja uglavnom poznat po romanima za djecu (serijal o Koku), no pisac je također i romana za odrasle.

### Romani i priče za djecu
* Uzbuna na zelenom vrhu (roman za djecu, 1956.) 
* Koko i duhovi (roman za djecu, 1958.)
* Domaća zadaća(roman za djecu, 1960.)
* Zagonetni dječak (roman za djecu, 1963.)
* Lažeš, Melita (roman za djecu, 1965.) 
* Koko u Parizu (roman za djecu, 1972.) 
* Strašni kauboj (zbirka pripovjedaka, 1982.)
* Ljubav ili smrt (roman za mladež, 1987.)
* Koko u Kninu (roman za mlade)

### Romani, priče, putopisi
* Trenutak unaprijed (novele, 1957.) 
* Razapet između (roman, 1958.)
* Zidom zazidani (roman, 1960.)
* Toranj (roman, 1970.) 
* Veliki dan (novele, 1970.)
* Naivci (roman, 1975.)
* Prerušeni prosjak (roman, 1986.)
* 100 najvećih rupa (proza, 1993.)
* Ljubi susjeda svoga (priče, 1995.)
* Medvedgradski golubovi (roman, 1995.) 
* Promišljeni, dugi gnjev (priče i zapisi, 1997.)
* Knjiga za mladež i starež (izabrane proze, 1998.)
* Nasljednik indijskog cara (proza, 2000.)

### Drame
* Čaruga
* Ljepotica i zvijer
* Narodni glas
* Psihopati
* Rupa za udaju
* Spomenik Demostenu
* Svrha od slobode (pet drama, 1995.)
* Vaudeville

## Izvori
Šime Vučetić

**Šime Vučetić** (Vela Luka, 21. ožujka 1909. - Zagreb, 28. srpnja 1987.) bio je hrvatski književnik.

Osnovnu školu završio je u zavičaju, gimnaziju u Splitu i učiteljsku školu u Dubrovniku. Do 1941 radio je kao učitelj po dalmatinskim selima, a zatim u Splitu radi kao član redakcije "Slobodne Dalmacije". Od 1947. g. živi u Zagrebu gdje se bavi istaknutim kulturnim radom, a od 1964 je slobodni profesionalni književnik te potom član Akademije znanosti i umjetnosti. Za svoj književni rad dobio je i mnoga priznanja npr. Nagradu Društva književnika Hrvatske i Nagradu "Vladimir Nazor" za životno djelo.Umro je u Zagrebu 28. srpnja 1987.g.

Šime Vučetić bio je vrstan esejist. Objevio je zbirke eseja "Između dogme i apsurda" te "Granice" u kojima razmatra mnoge suvremene društvene i književne probleme. Isto tako je pisao kritike, studije i oglede o mnogim hrvatskim književnicima, npr. o Marku Maruliću, Antunu Gustavu Matošu, Miroslavu Krleži i drugima. Osim toga priredio je i veći broj dijela naših književnika, a sastavljao je i antologije i zbornike.

Kao i većina književnika tako je i Šime Vučetić prošao kroz nekoliko faza u svom stvaranju. Prvu fazu čine njegove mladenačke pjesme okupljene u zbirkama "Svanuća" i "Pjesme Ilije Labana". Iako smještene u zavičajni prostor, tu ga ne zaokupljaju pejsaži koliko ljudske sudbine: sudbine matera bez sinova, sinova bez domovine i sl.
U drugoj fazi pjesničke teme su podređene slikovitosti i metaforičnosti. Zbirke pjesama: "Ljubav i čovjek" ,"Rude na ogledalu".
Treću fazu čine zbirke "Putnik" i "Iza pozornice" u kojima progovara o utjecajima povijesnih zbivanja na suvremenog čovjeka.
Posljednje svoje pjesme objavio je u zbirci "Pjesni razlike" gdje se ponovo vraća zavičaju i čakavskoj lirici.

U autobiografskom zapisu "Moram zapisati" Šime Vučetić otvoreno progovara o kraju odakle je potekao, ali i o svojim roditeljima:
"Rodio sam se u Veloj Luci na otoku Korčuli i rado u zagradama pišem one brojke što se blesavo zovu datumom rođenja (21. ožujka 1909.). Rođen sam dakle na moru, u selu, ribarskom, težačkom, pomoračkom. I živio sam na selu cijelo tzv. djetinjstvo, a moj prvi izlet bio je opet u susjedno selo, u Blato (1915.)..."
"Kadkada sam, nehotice, promatrao očeve radne ruke, i materine u kuhinji: tako su mi te ruke izgledale čudnovate! Kad bi mati na primjer strigla svoje tri ovce! Kad bi otac okopavao lozu, oštrio pritke, brao travu držao vjedro vina! Kako je bio radišan moj otac. Od zore do kasno u mrak on je radio. On je živio starinskim životom, i za nova vremena nije brigao. Tako nije ni čudo da se u mojim pjesmama iznose slike sela, mora i zamlje. Ta se komponenta zadržala u mojoj poeziji sve do starosti. Bili su to komadići vedrine u teškim životnim prilikama."

## Pjesme
* "Linšćak",
* "Luka u svitu",
* "Obrnu je vitar...",
* "Svićar".

## Djela
* "Svanuća",
* "Pjesme Ilije Labana",
* "Lovjek u razvalini",
* "Krležino književno djelo",
* "Svjetlost u rudniku",
* "To si ti ovjde".
Rastina

**Rastina** je naselje u Srbiji koje administrativno pripada opštini Sombor u Zapadnobačkom okrugu. Udaljeno je 22 km od Sombora, u blizini državne granice sa Mađarskom. Prema popisu iz 2002. bilo je 566 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 605 stanovnika).

## Historija
Prvi put se pominje u XIV veku pod nazivom *Harasti*.

Do polovine XIX veka Rastina je bila posed barona Redla na kom su radili uglavnom Mađari. U drugoj polovini XIX veka Rastina je u okviru Stanišića a do kraja Drugog svetskog rata u sastavu Riđice. Status samostalnog sela ponovo dobija po završetku rata. Doseljavanjem dobrovoljaca posle Prvog svetskog rata iz Like i Hercegovine nastaje selo Rastina.

## Demografija

U naselju Rastina živi 468 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 44,7 godina (42,4 kod muškaraca i 46,9 kod žena). U naselju ima 191 domaćinstvo, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,96.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine), a u poslednja tri popisa, primećen je pad u broju stanovnika.

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain) 
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
* Dvorac u Rastini
Nesmin

**Nesmin** je naziv za staroegipatsku mumiju koja se čuva u Beogradu. Ona predstavlja ostatke istoimenog svećenika koji je živio u 3. vijeku pne.. Mumiju je prilikom putovanja u Egiptu kupio filantrop i mecena Pavle Riđički 1888. godine, i iste godine poklonio Narodnomu muzeju.

## Vanjske veze
* Misterije beogradske mumije , Studio B
* Beogradska mumija jedinstvena u svetu, Blic
Sutjeska (film)

::*Za ostala značenja vidi [[Sutjeska]]*
**Sutjeska** je jugoslavenski ratni film snimljen godine 1973. 
Povodom tridesetogodišnjice bitke na Sutjesci. Snimljen je u Nacionalnom parku Sutjeska i važi za jedan od najskupljih filmova u istoriji kinematografije SFR Jugoslavije.

Poznat je i po tome što je Josip Broz Tito aktivno sudjelovao u njegovom snimanju, inzistirajući da njegov lik tumači poznati britanski glumac Richard Burton te po tome što je osobno nadgledao snimanje scene koja rekonstruira njegovo ranjavanje u bici.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Sutjeska (Zemun)

**Sutjeska** je prigradsko naselje u Beogradu, Srbija, locirano u opštini Zemun.

## Lokacija
Sutjeska se nalazi zapadno od starog gradskog jezgra Zemuna. Graniči se sa naseljima Sava Kovačević na zapadu (ograničena Šilerovom ulicom), Gornji Grad na severu (Ugrinovačka ulica), Vojni Put I na jugozapadu (Pazovački put), dok Prvomajska ulica označava južnu granicu naselja.

## Karakteristke
Naselje je pretežno stambenog tipa, ca 7.446 stanovnika prema popisu iz 2002. godine. U naselju se nalazi ambulanta i osnovna škola.

Naselje je dobilo ime posle bitke na Sutjesci 1943. u kojoj je ubijen partizanski vođa Sava Kovačević. 
Zanimljivo je da u Beogradu postoji još jedno naselje koje nosi isto ime, a nalazi se u Krnjači, na opštini Palilula.

## Pod-naselja
### Zemun Bačka
Zemun Bačka je najseverniji produžetak naselja i za razliku od ostatka Sutjeske, ovo je pretežno industrijska zona. Na severu se prostiže u pravcu Nove Galenike a na zapadu preko autoputa Beograd - Novi Sad, do naselja Altina. U naselju se nalazi okretnica autobusa gradskog prevoza na linijama 18 (Zemun Bačka - Medaković 3) i 83 (Zemun Bačka - Crveni Krst).

### Bački Ilovik
Bački Ilovik je severozapadni produžetak Sutjeske, ograničen Bačkom ulicom na jugu, Ugrinovačkom na severu i Pazovačkim putem na jugu. Ovo malo naselje uglavnom je naseljeno romima. Nekoliko kompanija za prikupljanje starih materijala (gvožđe, aluminijum, papir itd.) nalaze se u ovom naselju.

### Meandri
Meandri je stambeno područje i čini severoistočni produžetak Sutjeske. Ograničeno je Zagorskom ulicom na jugu, ulicom Rade Končara na istoku i Ugrinovačkom ulicom na severu.
Sutjeska (rijeka)

**Sutjeska** je 36&nbsp;km dugačka rijeka u istočnoj Bosni i Hercegovini odnosno pritoka Drine u koju se uliva južno od Foče.

## Tok Sutjeske
Izvire ispod vrha Vlasulja na planini Volujak na nadmorskoj visini od 1520 metara. U gornjem toku teče na sjeverozapad, u srednjem na sjeveroistok, a u donjem na istok. Utiče u Drinu kod sela Kosmana na nadmorskoj visini od 437 metara. Njen prosječan pad iznosi 30,1 promila. Sutjeska teče kroz uzanu i duboku dolinu čije su strane većim dijelom pošumljene. Između planine Tovarnice i Volujka prelazi u klisuru sa stranama koje se skoro vertikalno dižu do 1000 metara iznad rijeke. Ima nekoliko proširenja sa manjim naseljima Suha, Tjentište, Popov Most i Ćurevo. Zbog velikog pada od 1037 metara vrlo je brza i raspolaže sa oko 20.000 kWh hidroenergije. Desne su joj pritoke Suški potok i Perućica, sa vodopadom Skakavac, visokim 71 metar, a lijeve Trlorišnica, Klobučarica, Jabušnica, Usovički potok i Hrčavka.

Između doline Sutjeske i zapadnih ogranaka Maglića prostire se prašuma Perućica sa površinom od 1434 ha, koja predstavlja jedinstveni šumski rezervat u Evropi. Zakonom koji je 1962. godine proglasila Narodna skupština SR BiH u ondašnjoj FNRJ, šire područje Sutjeske u površini od 17.500 ha proglašeno je nacionalnim parkom. Danas je to Nacionalni park Sutjeska koji je Narodna skupština Republike Srpske proglasila prirodnim i javnim dobrom Republike Srpske i čijom se zaštitom i upravom bavi Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede Republike Srpske.

## Hstorija
Krajem maja 1943. godine, Sutjeska je kod Tjentišta bila poprište bitke za vrijeme Pete neprijateljske ofanzive. Ta je bitka ostala upamćena pod nazivom *bitka na Sutjesci*. Godine 1973. snimljen je film Sutjeska u režiji Stipe Delića. Film je snimljen povodom tridesetogodišnjice bitke na Sutjesci.

## Reference

## Literatura

* 
*
Kraljeva Sutjeska

**Kraljevska Sutjeska** je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Kakanj koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 852 stanovnika.

Kraljeva Sutjeska zajedno sa tvrđavom Bobovac je bila sjedište dvaju bosanskih kraljeva dinastije Kotromanića Tomaša i Tvrtka.

## Geografija

Kraljeva Sutjeska udaljena je od Kaknja 12&nbsp;km, idući prema sjeveroistoku. Naselje se nalazi u elipsastoj kotlini koju je formirala riječica Trstionica. Zato je mjesto i dobilo naziv sutjeska.

## Historija

Kraljeva Sutjeska je zajedno sa tvrđavom Bobovac bila sjedište dvaju bosanskih kraljeva dinastije Kotromanića, Tomaša i Tvrtka.

Bosna je u XIV i XV vijeku doživjela snažan kulturni uspon, a njen centar je bio u Bobovcu i u Kraljevoj Sutjesci. Iz pisanih tragova iz XIV vijeka saznajemo da je Sutjeska bila tada već formirano naselje gradskog tipa i da je bila u izvjesnom smislu predgrađe Bobovca. Prije nego što je Austrija u svojim dokumentima dala ime mjestu Kraljeva Sutjeska, u XIV vijeku susreće se naziv -{*Curia bani*}-, što se prevodi kao Banski dvor. Naime, prije krunisanja kralja Tvrtka (1377), bosanskom državom su vladali banovi (Kulin, Prijezda, Stefan Kotromanić).

Danas je ovo naselje najpoznatije po franjevačkom manastiru i Dusper kući, najstarijoj kući u Srednjoj Bosni (rani 18. vek).

## Stanovništvo

## Privreda

## Kultura
Ovo naselje je najpoznatije po franjevačkom samostanu. Osim samostana ovdje se nalazi i Dusper kuća, najstarija kuća u centralnoj Bosni, a potiče iz ranog 18. vijeka. Kuća je nacionalni spomenik i nalazi se pod zaštitom države. Restauracija još uvijek nije izvršena ali je kuća ipak otvorena za javnost i predstavlja izvanredan primjer autentične bosanske arhitekture. Osim ove kuće na ulazu u selo nalazi se jedna od najstarijih bosanskohercegovačkih džamija koja je po predanju sagrađena za samo nekoliko dana i nakon toga nikad više nije bila popravljana i održavana.

## Reference

## Vanjske veze
Miodrag Bulatović

**Miodrag Bulatović** (Okladi, Bijelo Polje, 1930. – Igalo, 1991.) bio je jedan od najpoznatijih pisaca moderne srpske književnosti. Neredovno se školovao. Gimnaziju je završio u Kruševcu 1950. godine, a na Beogadskom univerzitetu je studirao psihologiju i književnost. Neko vreme je radio kao novinar. Tokom devedesetih godina bio je angažovan u SPS-u, gde je branio ideologiju Slobodana Miloševića u trenucima raspada Jugoslavije.

## Bibliografija
Miodrag Bulatović bio je romanopisac i dramatičar, sklon mračnim, demonskim vizijama. Njegova slika sveta je morbidna, a likovi su karnevalski, istovremeno groteskni i tragični. Dela ovog pisca su strani kritičari stavljali u ravan sa delima Đovanija Bokača, Fransoa Rablea i Migela de Servantesa.
Njegova najpoznatija dela su:
* *Đavoli dolaze* (1955)
* *Crveni petao leti prema nebu* (1959)
* *Heroj na magarcu* (1967)
* *Rat je bio bolji* (1969)
* *Ljudi sa četiri prsta* (1975)
* *Gullo Gullo* (1983)
* *Peti prst* (1977)
* *Vuk i zvono* (1958)
* *Tetoviranje srca* – roman u pripremi

## Nagrade
* 1975. NIN- ova nagrada za roman *Ljudi sa četiri prsta*
* Gospodin Bulatović je nagrađivan u Nemačkoj, dok je na prostoru bivše nam države bio nepoželjan.

## Saradnja u časopisima i novinama
* *[[Letopis Matice srpske]]*
* *Naša stvarnost*
* *Omladina*
* *Studentski književni list*
* *Narodni student*
* *Jugoslovenski Crveni krst*
* *Čačanski glas*
* *Politika*
* *Borba*
* *Pobjeda*

## Izvori
* Život... 
* Đavo... 
* Slava i gresi 
* Političko angažovanje
Mihailo Lalić

**Mihailo Lalić** (7. oktobar 1914. - 30. decembar 1992.) je crnogorski pisac poznat po nizu romana koji su opisivali partizansku borbu za vrijeme drugog svetskog rata u Crnoj Gori. Započeo je knjigom pesama Stazama slobode (1948), ali se brzo okrenuo prozi, koja će postati isključiva forma umetničkog sagledavanja vremena, događaja i ljudskih sudbina. Prema njegovom scenariju snimljen je film "Svadba" 1973. u režiji Radomira Šaranovića, takođe izvršena je ekranizacija njegovog romana "Lelejska gora" 1968.

Prvi je dobitnik "Njegoševe nagrade" 1963. za roman "Lelejska gora". Dobio je NIN-ovu nagradu 1973. za roman "Ratna sreća". Dobio je nagradu "21. jul", najviše priznanje opštine Berane, 1962. godine, kada je nagrada i ustanovljena.

Za dopisnog člana Srpske akademije nauka i umetnosti izabran je 5. decembra 1963, a za redovnog člana 7. marta 1968.

## Bibliografija
Pripovetke: 
* Izvidnica (1948),
* Prvi snijeg (1951),
* Na mjesečini (1956),
* Posljednje brdo (1967).

Romani:
* Svadba (1950),
* Zlo proljeće (1953),
* Raskid (1955),
* Lelejska gora (1957, 1962),
* Hajka (1960),
* Pramen tame (1970),
* Ratna sreća (1973),
* Zatočnici (1976),
* Dokle gora zazeleni (1982),
* Gledajući dolje na drumove (1983)
* Odlučan čovjek (1990).

## Vanjske veze
* 
* Mihailo Lalić: Lelejska gora (cela knjiga)
Aleksandar Tišma

**Aleksandar Tišma** (rođen 16. januara 1924. u Horgošu, umro 16. februara 2003. u Novom Sadu) je bio jugoslovenski i srpski pesnik i pisac. U njegovim delima najviše su zastupljene lirske pesme, zatim romani i novele.

Bio je urednik Letopisa Matice srpske u periodu od 1969. do 1973.

## Biografija
Osnovnu školu i gimnaziju pohađao je u Novom Sadu. Maturirao je 1942. godine. U Budimpešti je studirao (od 1942. do 1943.) ekonomiju pa romanistiku. Stupio je u narodnooslobodilačku borbu decembra 1944. godine. Demobilisan je novembra 1945. godine, nakon čega se zaposlio kao novinar u Novom Sadu, u „Slobodnoj Vojvodini“, a zatim, 1947.godine, u Beogradu, u „Borbi“. Na beogradskom Filozofskom fakultetu 1954 godine diplomirao je anglistiku. Od 1949. je živeo u Novom Sadu i radio u izdavačkom preduzeću „Matica srpska“, najpre kao sekretar, a posle i kao urednik.

Tišma je nosilac više nagrada za prozu, poeziju i prevodilaštvo.

## Književna dela
**Pesme**:
* *Naseljeni svet* (1956)
* *Krčma* (1961)

**Kratke priče**:
* *Krivice* (1965)
* *Nasilje* (1965)
* *Mrtvi ugao* (1973)
* *Povratak miru* (1977)
* *Škola bezbožništva* (1978)
* *Bez krika* (1980)
* *Hiljadu i druga noć* (1987)

**Romani**:
* *Za crnom devojkom* (1969)
* *Knjiga o Blamu* (1971-1972)
* *Upotreba čoveka* (1976)
* *Begunci* (1981)
* *Kapo* (1987)
* *Vere i zavere* (1983)
* *Široka vrata* (1989)
* *Koje volimo* (1990)

**Ostalo**:
* *Drugde* (1963), putovanja 
* *Šta sam govorio* (1996), intervjui
* *Dnevnik 1942-2001* (2001), intervjui
* *Pre mita* (1989), esej
* *Pesme i zapisi* (2001), esej
* *Dozvoljene igre*(2000), pozorišno djelo
Mirko Kovač

**Mirko Kovač** (Petrovići, Crna Gora, 26. 12. 1938. - Rovinj, 19. 8. 2013) bio je jugoslovenski književnik. Autor je više romana, zbirki pripovijetki, eseja, TV-drama i filmskih scenarija.

Studirao je na Akademiji za pozorište, film i televiziju, odjel dramaturgije, u Beogradu.

Prva knjiga proze *Gubilište* (1962.), doživljava političku i ideološku osudu "zbog crne slike sveta", a hajka na pisca trajala je tokom cele 1963. godine. Roman *Moja sestra Elida* izlazi 1965, a kratki roman *Životopis Malvine Trifković* 1971. On biva dramatizovan i izveden 1973. na sceni *Ateljea 212* u Beogradu, te preveden na engleski, francuski, italijanski, holandski, mađarski i švedski.

U Švedskoj je doživio tri izdanja, a u Francuskoj je izašao i kao džepno izdanje u ediciji *Rivages poche*. U Zagrebu mu izlaze romani *Ruganje s dušom* (1976); *Vrata od utrobe* (1978) koji dobija *Ninovu nagradu kritike* (1978), nagradu Željezare Sisak (1979), i nagradu biblioteka Srbije za najčitaniju knjigu (1980). *Vrata od utrobe* je vjerovatno najbolji Kovačev roman, složene post-modernističke narativne tehnike u kojemu se preklapaju autorova vizura rodne Hercegovine u rasponu više desetljeća i spiritualne dileme vjerske i sekularne naravi. Slijede romani *Uvod u dugi život* (1983), te *Kristalne rešetke* (izdanje *Bosanska knjiga*, Sarajevo, 1995).

Zbirka novela *Rane Luke Meštrevića* (1971.) dobija nagradu *Milovan Glišić*, ali mu je ta nagrada oduzeta 1973, a knjiga povučena iz knjižara i biblioteka. Dopunjeno izdanje istoimene zbirke izlazi 1980. Novoj pripovijeci iz te knjige *Slike iz porodičnog albuma Meštrevića* pripala je *Andrićeva nagrada*. Zbirka pripovjedaka *Nebeski zaručnici* izlazi 1987. i dobija nagradu izdavača *BIGZ*.

*Evropska trulež* (1986.), knjiga eseja, nagrađena je *NIN*-ovom nagradom *Dimitrije Tucović*. Dopunjeno i popravljeno izdanje pod naslovom *Evropska trulež i drugi eseji* izlazi u Zagrebu (1994.). Knjiga publicističkih tekstova *Bodež u srcu* objavljena je u Beogradu (1995.).

Kovač se našao na udaru Miloševićeve politike krajem 1980-ih godina, te je emigrirao u Hrvatsku. Tekstovi pisani srpskom ekavicom uglavnom su izašli na hrvatskoj jekavici pod piščevim uredništvom, a u pripremi su mu izabrana dela u 12 svezaka. U Sarajevu su mu izašle *Izabrane knjige*, u šest tomova (izdanje *Svjetlost*, 1990.).

Napisao je scenarije za filmove: *Mali vojnici*, *Lisice*, *[[Okupacija u 26 slika]]*, *[[Pad Italije]]*, *Tetoviranje* i dr. Autor je više TV i radio-drama. Knjige su mu prevođene na njemački, francuski, italijanski, engleski, švedski, holandski, poljski, mađarski i dr.

Dobio je internacionalnu nagradu Tuholski (Tucholsky Prize) švedskog PEN-centra za 1993, te Herderovu nagradu za književnost 1995. godine.

Od 1991. do smrti je živio u Rovinju.
Pavle Ugrinov

**Pavle Ugrinov** (pravo ime Vasilije Popović; rođen je 15. aprila 1926. godine u Molu, umro 23. juna 2007. u Beogradu) bio je srpski književnik, dramaturg, reditelj i akademik. Osnovnu školu pohađao je po raznim mestima u Vojvodini, a srednju je završio u Petrovgradu, današnjem Zrenjaninu.

Ekonomski fakultet u Beogradu upisao je 1946. godine. Posle dve završene godine studija upisao se na tek osnovanu Akademiju za pozorište i film u Beogradu, gde je diplomirao 1952. godine na odseku za režiju u klasi prof. dr Huga Klajna. 
Posle studija jedno vreme se bavio pozorišnom režijom i teorijom. Jedan je od osnivača kamerne scene Atelje 212 u Beogradu. Njegovom postavkom drame *[[Čekajući Godoa]]* Semjuela Beketa svečano je otvorena scena tog teatra. Radio je i kao urednik dramskog i serijskog programa Televizije Beograd.

U književni život stupio je 1955. godine poemom *Bačka zapevka*, za koju je zajedno sa Aleksandrom Tišmom, dobio Brankovu nagradu za poeziju. Zatim se potpuno posvetio pisanju proze i esejistike.

Objavio je 21 knjigu, među kojima su romani: *Odlazak u zoru* (1957), *Vrt* (1967), *Elementi* (1968), *Domaja* (1971), *Fascinacije* (1976), *Zadat život*, *Carstvo zemaljsko* (1982), *Otac i sin*, *Bez ljubavi* (1986), *Tople pedesete* (1990); novela *Ishodište* (1963), prozna dela: *Senzacije* (1970), *Rečnik elemenata* (1972).
Napisao je više scenskih adaptacija, televizijskih i radio drama, eseja, studija i kritika.

Bio je član Glavnog odbora Sterijinog pozorja, član Saveta JDP-a, član Predsedništva Udruženja književnika Srbije, član Saveta Muzeja savremene umetnosti u Beogradu, član Saveta BITEF-a i brojnih drugih kulturnih ustanova i manifestacija. Bio je predsednik saveta Letopisa Matice srpske i stalni član – saradnik te ustanove.

Dobitnik je Brankove nagrade (1955), NIN–ove nagrade za roman (1979), Oktobarske nagrade Beograda (1983), Nolitove nagrade (1990). Odlikovan je Ordenom zasluga za narod sa srebrnim zracima (1976) i Ordenom Republike sa srebrnim vencem (1988). Za redovnog člana SANU izabran je 29. maja 1991. godine.

Umro je 23. juna 2007. godine u Beogradu u 81. godini.

## Vanjske veze
* Intervju
* Preminuo Pavle Ugrinov
* Novinski članak
* Kratka biografija
Antonije Isaković

**Antonije Isaković** (6. novembar 1923 — 13. januar 2002) bio je srpski književnik, potpredsednik Srpske akademije nauka i umetnosti od 1980. do 1992. Dobitnik je mnogih književnih nagrada, poznat je i kao pisac čija dela su u Jugoslaviji najviše ekranizovana („Gospodar i sluga“, „Tren 1“ i „Tren 2“, „Govori i razgovori“). Umro je u Beogradu u 78. godini. Poznata pripovetka „Kašika“ je obavezni deo gradiva iz predmeta srpski jezik i književnost u osnovnoj školi. Njegova ćerka je poznata glumica Milica Milša, a supruga srpska spisateljica Leposava Milanin.

Antonije Isaković je također poznat kao jedan od autora Memoranduma SANU 1986. godine.

## Opis
* *Velika deca*, priče, Beograd 1953
* *Paprat i vatra*, priče, Beograd 1962
* *Pripovetke*, 1964
* *Prazni bregovi*, priče, Beograd 1969
* *Sabrana dela* 5 knj. Beograd 1976
* *Tren 1*, Roman, Beograd 1976
* Sabrana dela, 5 knj., 1976-82
* *Tren 2*, Roman, Beograd 1982
* *Berlin kaputt*, Beograd 1982
* *Obraz*, priče, 1988
* *Govori i razgovori*, 1990
* *U znaku aprila: i druge priče*, Beograd 1991
* *Miran zločin*, roman, Beograd 1992
* *Drugi deo mog veka: da se ne zaboravi*, 1993
* *Gospodar i sluge*, roman, Beograd 1995
* *Riba*, 1998
* *Nestajanje*, 2000

Scenariji:
* *Aleksa Dundić*, 1958 (režija: Leonid Lukov)
* *Jedini izlaz*, 1958 (režija: Aleksandar Petrović/Vicko Raspor)
* *Dve noći u jednom danu*, 1963 (režija: Radenko Ostojić)
* *Tri*, 1965 (režija: Aleksandar Petrović)
* *Tren*, 1978 (režija: Stole Janković)
* *Berlin kaputt*, 1981 (režija: Milivoje Milošević)
Dragoslav Mihailović

**Dragoslav Mihailović** (Ćuprija, 1930. – Beograd, 2023.), srpski književnik, redovni član SANU, dobitnik mnogih književnih nagrada i priznanja, prevođen na više evropskih jezika.

## Život
Rođen u Ćupriji, studirao u Beogradu Filozofski fakultet na Grupi za jugoslovensku književnost i srpskohrvatski jezik. Sa dvadeset godina biva hapšen i poslan na Goli otok. Fakultet završava 1957. godine, ali ne uspeva da nađe stalno zaposlenje i često je menjao posao.

Umro je u Beogradu 12. marta 2023. u svojoj 93. godini.

## Djela
Roman *[[Kad su cvetale tikve]]* prvi put je objavljen 1968. godine i izazvao je u to vreme značajnu reakciju socijalističkog režima. Predstava koja je trebalo da se igra po ovom romanu je zabranjena, a sam autor tvrdi da ju je Josip Broz lično zabranio.

Sem ovog, Mihailović je objavio i sledeća dela
* *Frede, laku noć*
* *[[Petrijin venac (knjiga)|Petrijin venac]]*
* *Čizmaši*
* *Goli otok*
* *Lov na stenice*
* *Gori Morava*
* *Crveno i plavo*
* *Vreme za povratak*
* *Preživljavanje*
* *Treće proleće*
* *Uvođenje u posao*

## Napomene

## Izvori

## Bibliografija
Slobodan Selenić

**Slobodan Selenić** (Pakrac, Jugoslavija 7. jun 1933. — Beograd 27. oktobra 1995.) bio je srpski pisac i kritičar, pisao je romane, drame i pozorišnu kritiku. Bio je umetnički direktor Avala filma. Od 1965. godine je predavao dramaturgiju na Fakultetu za pozorište, fil, radio i televiziju (danas Fakultet dramskih uetnosti).  Dopisni je član SANU. Dobitnik je mnogih nagrada, između ostalih NIN-ove nagrade 1980. godine za roman Prijatelji.

Studirao je engleski jezik i književnost na Filozofskom fakultetu u Beogradu, a postdiplomske studije u Bristolu 1950.

Po njegovom istoimenom romanu i scenariju, 1995. je snimljen film Ubistvo s predumišljajem.
U nekoliko svojih romana (Timor mortis, Pismo glava, Očevi i oci, Ubistvo s predumišljajem ), prati tokove samospoznaje i opstanka jedne imanentno tragične kulture.

Izrazito realističan, uglavnom je pisao o sukobu evropske kulture i balkanske zaostalosti na području bivše Jugoslavije. Glavna preokupacija njegovih dela bio je dolazak na vlast Komunističke partije 1945. i postepeno uništavanje privrednog i kulturnog života započetog između dva svetska rata.

Bio je član DEPOS-a (Demokratske opozicije Srbije) 1992., ali razočaran korumpiranošću opozicionih političkih lidera, napustio je dalji politički angažman.

Umro je u Beogradu od raka 1995.

## Najpoznatija dela

*romani
** *Memoari Pere Bogalja* (1968.)
** *Pismo glava* (1972.)
** *[[Prijatelji (roman, 1983)|Prijatelji]]* (1980.) (od 1983.) *Prijatelji sa Kosančićevog venca 7*
** *[[Očevi i oci]]* (1985.)
** *Timor mortis* (1989.)
** *Ubistvo s predumišljajem* (1993.)
*drame:
***Ruženje naroda*
***Knez Pavle*

## Vanjske veze
* Profil na IMDB-u
* https://www.youtube.com/watch?v=iREhVpoq6wA 
* https://www.youtube.com/watch?v=QEJ0Zhhf9dc
Vladimir Arsenijević

**Vladimir Arsenijević** (rođen 1965. u Puli), je srpski književnik, prevodilac, urednik i publicista.

Svoj prvi roman *U potpalublju* (koji je ujedno i prvi deo predviđene tetralogije *Kloaka Maksima*) objavio je 1994. godine. Za tu knjigu dobio je NIN-ovu nagradu za roman godine kao njen najmlađi dobitnik ikad, a knjiga *U potpalublju* je do sada jedini debi roman kojem je dodeljena ova ugledna nagrada. Roman *U potpalublju* preveden je na ukupno dvadeset jezika a pozorišna predstava koja je po ovom romanu nastala u produkciji Jugoslovenskog dramskog pozorišta i u režiji Nikite Milivojevića, proglašena je za najbolju 1996. godine i nagrađena Sterijinom nagradom. 1997. godine objavio je roman *Anđela* - drugi deo ciklusa *Kloaka Maksima*. Od maja 1999. do septembra 2000. boravio u gradu Meksiku gde je svirao s internacionalnim teksaško-britansko-srpskim pank bendom Los Armstrings. Los Armstrings 2000. objavljuju svoj prvi i jedini nosač zvuka, *Wanderlust* u izdanju novosadskog UrbaNS-a. Iste godine izlazi Arsenijevićeva treća knjiga *MEKSIKO ratni dnevnik* a 2004. godine objavljuje ilustrovani roman *Išmail* koji nastaje u saradnji sa strip crtačem Aleksandrom Zografom. Od septembra 2000. do marta 2007 godine radi kao urednik u izdavačkoj kući Rende. Takođe se bavi prevođenjem s engleskog jezika.

Do sad objavljeni prevodi: 
* *Mačo kučke* Pet Kalifije – Rende, 2001, 
* *Božja čizma* Breda Foksa – Rende, 2004, 
* *Čaj u Sahari* Pola Boulsa – Rende, 2005, 
* *Galeb Džonatan Livingston* Ričarda Baha – Mono i Manjana, 2005, 
* *Teško je naći dobrog čoveka* Fleneri O'Konor – Rende, 2006.

Živi u Beogradu.
Svetlana Velmar Janković

**Svetlana Velmar-Janković** (Beograd 1. februar 1933. – 9. april 2014. Beograd), srpska književnica i redovni član SANU.

## Život
Svetlana Velmar-Janković je ćerka Vladimira Velmar-Jankovića, srpskog pisca i člana Nedićeve Vlade nacionalnog spasa u Drugom svetskom ratu.

Posle rata pohađala je Četvrtu žensku gimnaziju. Francusku književnost studirala je kod dr. Miodraga Ibrovca i dr. Nikole Banaševića, a latinski jezik je izučavala pod nadzorom dr. Miše Đurića. Prvo je radila kao novinar u „Dečijoj štampi“ pa posle kao sekretar i urednik časopisa „Književnost“. Zatim je uređivala biblioteke za prozu i eseje domaćih pisaca u „Prosveti“.

Za redovnog člana Srpske akademije nauka i umetnosti izabrana je 5. novembra 2009. godine.

## Dela
### Romani
* *Procep* (1953-1956)
* *Ožiljak* (1956, drugo, prerađeno izdanje 1999)
* *Lagum* (1990)
* *Bezdno* (1995)
* *Nigdina* (2001)
* *Vostanije* (2004)

### Pozorišne drame
* *Knez Mihailo* (1994)
* *Žezlo* (2002)

### Drugi radovi
* *Savremenici* (1968)
* *Književnost između dva rata I i II* (1972)
* *Dorćol* (1981)
* *Ukletnici* (1993)
* *Vračar* (1994)
* *Glasovi* (1997)
* *Knjiga za Marka* (1998)
* *Svetilnik* (1998)
* *Izabranici* (2005)
* *Sedam mojih drugara* (2006)
* *Očarane naočare* (2006)
* *Kapija Balkana* (2011)
* *Srodnici* (2013)
* *Prozraci* (2013)

## Nagrade
Od brojnih književnih nagrada izdvajaju se nagrade „Isidora Sekulić“, „Ivo Andrić', nagrada za najčitaniju knjigu Narodne biolioteke Srbije i NIN-ov nagrada.

Pariski časopis *Lire* postavio je 1997. godine roman **Lagum** (koji je pariski izdavač *Phébus* izdao pod naslovom *Dans le noir*, u prevodu Alena Kapona) na deseto mesto među 20 najboljih knjiga domaćih i stranih pisaca objavljenih u toj godini y Francuskoj. Roman je bio u najužoj konkurenciji za nagradu „Femina“ i proglašen je „malim remek-delom“.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* Биографија на сајту САНУ
* Stubovi kulture 
* Books by Svetlana Velmar-Janković 
* ''Lagum'' in English
Goran Petrović

**Goran Petrović** (Kraljevo, 1961 - Beograd, 2024) je bio srpski pisac mlađe generacije.

Rođen je u Kraljevu 1961. godine. Studirao je jugoslovensku i srpsku književnost na Filološkom fakultetu Beogradskog univeziteta. Radio je dugo kao bibliotekar u ogranku gradske biblioteke u Žiči, pedesetak metara od manastira Žiča, a danas je na mestu glavnog urednika časopisa "Povelja" gradske biblioteke u Kraljevu.

Objavio je: knjigu kratke proze *Saveti za lakši život* (1989), roman *Atlas opisan nebom* (1993), zbirku pripovedaka *Ostrvo i okolne priče* (1996), roman *Opsada crkve Svetog Spasa* (1997), roman *Sitničarnica „Kod srećne ruke"* (2000), zbirku pripovedaka *Bližnji* (2002), zbirku izabrane kratke proze *Sve što znam o vremenu* (2003) i dramu *Skela* (2004),zbirku pripovedaka "Razlike" (2006). Knjige su mu štampane u preko četrdeset izdanja.

Petrovićevi romani su objavljivani u prevodu na ruski, francuski, italijanski, španski jezik, bugarski jezik.

Prema romanu Opsada crkve Svetog Spasa, a u dramatizaciji i režiji Kokana Mladenovića, u Narodnom pozorištu  u Somboru postavljena je istoimena predstava.

Goran Petrović je dobitnik književne stipendije Fonda Borislava Pekića, „Prosvetine" nagrade, nagrade „Meša Selimović", „Račanske povelje", „Zlatnog bestselera", „Vitalove" nagrade, nagrade Narodne biblioteka Srbije  za najčitaniju knjigu, NIN-ove nagrade za 2001. godinu, Oktobarske nagrade grada Kraljeva  i nagrade „Borisav Stanković".

## Povezano
* Nova književnost
Vladimir Tasić

**Vladimir Tasić** (1965, Novi Sad) je srpski matematičar i književnik.

Doktorirao je matematiku 1992. u Kanadi (University of Manitoba, teza *Modular Dimension Subgroups*). Predaje na Univerzitetu Nju Bransvik. Autor je dve knjige pripovedaka: *Pseudologija fantastika*, Matica srpska, 1995. i *Radost brodolomnika*, Svetovi, 1997. i knjige *Matematika i koreni postmodernog mišljenja*, Oxford University Press i Ediciones Colihue, na engleskom i španskom, 2001. Prvi roman *Oproštajni dar* je 2001. proglašen za knjigu godine odlukom žirija Radio Beograda. Drugi Tasićev roman *Kiša i hartija* dobitnik je NIN-ove nagrade za roman, kao i nagrade "Vitalove" književne fondacije "Zlatni suncokret" za 2004. godinu.

## Vanjske veze
* Lična prezentacija 
* Intervju za "Vreme"
* Odlomci iz knjiga Vladimira Tasića 
* Dobitnik "Vitalove" nagrade
* Dobitnik NIN-ove nagrade
Dragan Velikić

**Dragan Velikić** je srpski književnik rođen u Beogradu 1953. godine.Odrastao je u Puli. Diplomirao je svetsku književnost na beogradskom Filološkom fakultetu. Od 1994. do 1999. godine bio je urednik izdavačke delatnosti Radia B92. Pisao je kolumne za Nin, Vreme, Danas i Reporter. Od 2005. do 2009. godine bio je ambasador Srbije i Crne Gore, odnosno Republike Srbije u Republici Austriji. Objavio je romane:
* *Via pula* (dobio nagradu *[[Miloš Crnjanski]]*)
* *Astragan*
* *Hamsin 51*
* *Severni zid* (stipendija fonda *[[Borislav Pekić]]*)
* *Danteov trg*
* *Slučaj Bremen*
* *Dosije Domašenski*
* *Ruski prozor* (dobio Ninovu nagradu i Nagradu ''Meša Selimović'')

Njegovi knjige su prevedene na desetak evropskih jezika. Zastupljen je u domaćim i inostranim antologijama proze.

## Vanjske veze

* Draganu Velikiću Ninova nagrada za roman godine
* Intervju sa Draganom Velikićem: Pisac se ne rađa, on nastaje
* Nagrada ''Meša Selimović'' Draganu Velikiću
Štajerska (razvrstavanje)

**Štajerska** može značiti:

* Štajerska, vojvodstvo u Svetom Rimskom Carstvu, te zemlja u Austro-Ugarskoj
* Štajerska (austrijska savezna država), savezna država u Austriji, neformalno nazivana i Gornja Štajerska
* Štajerska (Slovenija), neslužbena pokrajina u Sloveniji, nazivana još i Donja Štajerska
Štajerska (Slovenija)

**Štajerska** (također i **Donja Štajerska**; slov. *Spodnja Štajerska*, *Slovenska Štajerska*) dio je povijesne pokrajine Štajerske, a danas je neslužbena pokrajina u sjeveroistočnoj Sloveniji. U jugoistočnoj Austriji nalazi se savezna pokrajina Štajerska, koja se još naziva i Gornjom Štajerskom.

## Geografija
Štajerska se smjestila između Save i Savinje na zapadu, Save na jugu, granice s Hrvatskom na istoku, Murom na sjeveroistoku i granice s Austrijom na sjeveru.

Ovo je područje pretežno brdovito i pokriveno šumama. Gorje se prema istoku spušta najprije u bregovit kraj Slovenskih gorica, a potom u dolinu Panonske nizine. Donja Štajerska poznata je po uzgoju vinove loze i proizvodnji bijelog vina.

Najveći grad Štajerske i njegovo gospodarsko središte je Maribor. Značajniji su gradovi također i Celje, Ptuj i Velenje. Uz njih tu su još i Laško, Sevnica, Slovenska Bistrica, Slovenske Konjice.

## Historija

Štajerska se postupno oblikovala, a u srednjem vijeku njezin središnji dio zauzimala je Karantanija koja se prostirala srednjim tokom Mure. Oko 1000. godine od Koruške se odvojilo više grofovija uz gornji sliv Mure te su se pridružile ovom kraju, a 1147. Štajerskoj se pridružila i Podravska krajina.Konačno je 1180. Štajerska podugnuta na razinu vojvodstva. Do sredine 15. stoljeća važnu su ulogu o tom kraju imali Celjski grofovi. Na koncu je Štajerska postala dijelom habsburških nasljednih zemalja, dok nakon Prvog svjetskog rata nije podijeljena između Austrije i tadašnje Kraljevine SHS.

## Povezano
* Štajerska (Austrija)
Koruška (Slovenija)

**Koruška** ili **Slovenska Koruška** (slov. *Koroška* i *Slovenska Koroška*) naziv je područja u Sloveniji, koji je povijesno pripadao Koruškome vojvodstvu, čiji je veći dio nakon Prvog svjetskog rata pripao Austriji, te čini saveznu zemlju Korušku (njem. *Kärnten*), a manji dio Kraljevini SHS. Danas je ovaj dio Koruške jedna od neformalnih pokrajina u Sloveniji.

## Geografija
Koruška obuhvaća područje triju dolina: Mežičke, Dravske i Mislinjske. Krajolik je obilježen i trima gorjima: Pohorje, Karavanke i Savinjske Alpe.

Na tom su području gradovi Dravograd, Ravne na Koroškem, Črna, Mežica i Prevalje. Samo područje Koruške u Sloveniji je razdijeljenu u dva dijela: ističniji kraj oko Dravograda (Dravska i Mislinjska dolina), te zapadni kraj koji obuhvaća općinu Jezersko blizu Kranja.

## Gospodarstvo
Od gospodarskih grana razvijene su šumarstvo, seoski turizam i stočarstvo. Područje oko Jezerskog osobito je pogodno za liječenje očnih bolesti.

## Značajne osobe
* Nejc Pečnik, poznati nogometaš rođen u Dravogradu

## Povezano
* Koruška (Austrija)