open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kirkkonummi

**Kirkkonummi** (švedski: *Kyrkslätt*) što prevedeno znači *[[crkva|Crkvena]] pustopoljina* je općina na 
jugozapadu Finske od 38,220 stanovnika.

## Geografija

Općina Kirkkonummi leži udaljena oko dvadesetak km zapadno od Helsinkija, a ni Espoo nije daleko.

Sve donedavno Kirkkonummi je bio općina brojnih razbacanih sela, od kojih su Masala, Veikkola, Kantvik i Upinniemi bila najveća. Posljednjih godina zbog blizine Helsinkija naglo raste i dobija obrise grada.

## Historija

Kirkkonummi je poznat u Finskoj po tome što je jedan njegov dio - Poluotok Porkkala bio dat Sovjetskom Savezu na korištenje, pa su oni između 1945. - 1956. tu imali vojnu bazu.

Na te dane podsjeća Muzej Porkkala.

## Gradovi prijatelji

* , Općina Sundbyberg
* , Paldiski

## Poznati sugrađani

* Eero Saarinen (1910. - 1961.), arhitekt

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Kirkkonummi''
Bitka kod Auraya

**Bitka kod Oreja** (, ) vodila se 29. septembra 1364. godine i bila je jedna od najvećih bitaka stogodišnjeg rata.

Bitku je pradhodila engleska opsada Oreja 1364. godine, pod komandom bretanjskog vojvode Ivana V Hrabrog. Pošto je engleska flota blokirala dolazak hrane u grad, vladar grada je sklopio mirovni ugovor i predao grad, osim tvrđave. 27. septembra ka gradu je krenuo francuski zapovednik Šarl I Bretanjski, koji se nalazio u blizini grada. 28. septembra njegove čete su su došle na levu obalu obližnje reke i zauzele poziciju ispred zamka. Žan se uplašio i prešao na desnu obalu. Šarl je pokušao da pregovara, ali posle neuspeha kranuo je za engleskom vojskom i prešavši reku došao je na močvarno područje severno od zamka, krtajući se pravo ka zamku, u kome su Englezi pred gradskom kapijom zauzeli položaj.

Borba je počela okršajem engleskih strelaca i francuskih samostrelaca. Onda su Francuzi neko vreme počeli žestoko da pobeđuju Engleze. moćan plemić Džon Čandos u najodlučniji čas bitke pridružio se Englezima. Posle strašnog pokolja Engleza u bici, i teških gubitaka, Francusko desno krlo je opkolilo deo engleske vojske, ovo su iskoristili ostaci engleske vojske i kao vihor napali levo francusko krilo. Sam Šarl je ranjen kopljem, a onda i zarobljen. Francuska pobeda se za čas pretvorila u poraz.

Ta bitka označila je kraj rata za bretonsko nasleđe, zbog te bitke ubedljivom pobedom Engleza. Ta bitka uticala je na francuskog i engleskog kralja, tako da je 1365. godine došlo do mira.

## Reference

## Literatura
* 
* *The Ransom of Olivier de Guesclin*, in *Historical Research* 129, May 1981.
Kemijoki

**Kemijoki** (švedski: *Kemi älv*) je sa svojih  597 km, najduža rijeka Finske.

## Geografija
Kemijoki'se formira na sjeveroistoku Regije Lapland, spajanjem vodotoka Naltiohaara, Keskihaara i Kemihaara kod sela 
Savukoski, nedaleko od ruske granice. Od tamo rijeka teče prema jugozapadu, i pritom prima velike pritoke 
Luiro, Kitinen, Raudanjoki.

Kod grada Rovaniemi prima najveću pritoku Ounasjoki, nakon tog teče još 120&nbsp;km do ušća u 
Botnijski zaljev kod grada Kemi.

Sliv rijeke velik je 51,127 km², i proteže se kroz rijetko naseljen kraj.
Od decembra do maja rijeka se ledi, tad ima vrlo malo vode, ali od proljeća nabuja.

Prva hidroelektrana na rijeci podignuta je 1948. a danas ih ima 17, one proizvode oko 34.5% sve finske električne energije

## Reference

## Vanjske veze

* ''Kemi River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Haukivesi

**Haukivesi** je 8 jezero po veličini u Finskoj koje leži u dvije regije Južnoj i 
Sjevernoj Savoniji.
Ono je jedno od najvećih u nizu jezera koje formiraju Jezerski sistem Velika Saimaa (Jezero Saimaa).
## Karakteristike
Jezero Haukivesi leži na jugu Finske, na nadmorskoj visini od 75,8 metra, ima površinu od 560 km², prosječna dubina mu je 9,1 metara a najveća 55 m.

Jezero je nizom otoka i poluotoka podjeljeno na više zona, koje se zovu Siitinselkä, Saviluoto, Tahkoselkä, Vuoriselkä, Kuokanselkä, Kuivaselkä, Heposelkä, Peonselkä, Tuunaanselkä, Hiekonselkä, Varparannanselkä i Iso-Haukivesi,

Haukivesi se proteže u dužinu od 80 km, od Varkausa na sjeveru do Savonlinne na jugu.

Na jezeru ima 2929 otoka i hridi ukupne površine 135 km²  i dužine obala od 1472 km². Od njih 28 ima površinu veću od 1 km², a najveći su Tiemassaari  (21.6 km²) i Kerisalonsaari (16.5 km²). No najpoznatiji je mali otok Linnansaari (4.4 km²) koji je dio Nacionalnog parka osnovanog 1956., koji se proteže u dužinu od 40 km i širinu do 10&nbsp;km.

Jezero ima sliv velik oko 50,576 km² od toga na samo jezero otpada 17,5% a ostalo na pritoke, većinu voda dobija preko kanala na istoku Tappuvirta, Oravikoski i Haponlahti iz Jezera Orivesi, a nešto manje i preko kanala na sjeveru - Pirtinvirta kod grada Varkausa iz Jezera Ukonvesi.

## Reference

## Povezano
* Lista najvećih finskih jezera

## Vanjske veze

* ''Karta jezera Haukivesi'' na portalu FishinginFinland
Faraon (film)

***Faraon*** je poljski historijski film snimljen 1966. godine u režiji Jerzyja Kawalerowicza. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Boleslawa Prusa. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Jerzy Zelnik, je Ramzes XIII, mladi egipatski faraon koji početkom 11. vijeka pne. iznenada dolazi na vlast naslijedivši oca. Radnja prikazuje njegova nastojanja da provede reforme kojima bi ojačao državu, a zbog čega dolazi u sukob sa uticajnim svećenstvom.

*Faraon* je predstavljao jedno od najskupljih i najambicioznijih ostvarenja u historiji poljske kinematografije. Iako je protagonist (kao i u romanu) bio fiktivan, autori su uložili izuzetan trud da bi što vjernije rekonsturirali drevni Egipat, te su osim raskošnih setova u Poljskoj snimali na autentičnim lokacijama u Egiptu, ali i u pustinji Kizil-Kum u (tada sovjetskom) Uzbekistanu).

*Faraon* je bio među pet filmova nominiranih za Oscar za najbolji film na stranom jeziku.

## Uloge
*Razmses XIII; i njegov dvojnik, Lykon: Jerzy Zelnik
*Herhor (visoki svećenik Amona): Piotr Pawłowski
*Pentuer (priest, Herhorov pomoćnik): Leszek Herdegen
*Thutmose (rođak Ramzesa XIII): Emir Buczacki
*Ennana (egipatski oficir): Ryszard Ronczewski
*Fellah: Jerzy Block
*Sara (ljubavnica Ramzesa XIII, majka njegovog sina Seti): Krystyna Mikołajewska
*Ramszs XII (otac Ramzesa XIII): Andrzej Girtler
*Nitager (egipatski general): Wiktor Grotowicz
*Kraljica Nikotris (majka Ramzesa XIII): Wiesława Mazurkiewicz
*Berossus (haldejski svećenik): Kazimierz Opaliński
*Mefres (egipatski visoki svećenik): Stanisław Milski 
*Mentezufis (egipatski svećenik): Józef Czerniawski
*Dagon (feničanski trgovac): Edward Rączkowski
*Rabsun (feničanski trgovac): Marian Nosek
*Hiram (tirski princ): Alfred Łodziński
*Kama (feničanska svećanica): Barbara Brylska
*Sargon (asirski izaslanik): Jarosław Skulski
*Tehenna (libijski zapovjednik): Leonard Andrzejewski
*Svećenica koja mumificira Ramzesa XII: Lucyna Winnicka
*Čuvar Labirinta: Bohdan Janiszewski
*Samentu (visoki svećenik Seta): Mieczysław Voit
*Hebron (posljednja ljubavnica Ramyesa XIII): Ewa Krzyżewska
*ostali glavni glumci: Bronisław Dardziński, Jerzy Fidler, Jerzy Kozłowski

## Izvori

## Vanjske veze
*
*Faraon na stranici Državne škole "Leon Schiller" ((pl icon}}
Beata Szydło

**Beata Maria Szydło** (rođena **Beata Kusińska**; 15. april 1963 -) je poljska konzervativna političarka, koja se trenutno nalazi na mjestu potpredsjednika stranke Pravo i pravda. Na konvenciji u ljeto 2015. ju je stranka odredila za premijerskog kandidata na izborima, te se očekuje kako će nakon pobjede svoje stranke preuzeti mjesto poljskog premijera, kao treća žena u historiji Poljske i prvi premijer koji će voditi većinsku vladu (bez koalicijskih partnera) nakon pada komunizma.  

## Izvori

## Vanjske veze

* Beata Szydło - parliamentary page  - includes declarations of interest, voting record, and transcripts of speeches.
* Beata Szydlo Twitter feed (Polish)
39. dodjela Oscara

**39. dodjela Oscara** je održana 10. aprila 1967. u dvorani Santa Monica Civic Auditorium u Santa Monici. Na njoj je losanđeleska Akademija odala priznanje najboljim filmskim ostvarenjima premijerno prikazanim u periodu od 1. januara do 31. decembra 1966. godine. Vodio ju je komičar  Bob Hope.

Najveći pobjednik večeri bio je *[[A Man for All Seasons (1966 film)|A Man for All Seasons]]*, biografsko-historijski film i ekranizacija istoimene istoimene drame o životu i mučeničkoj smrti engleskog renesansnog humanista i katoličkog mučenika Thomsa Morea. Glavna konkurencija mu je bila crno-bijela drama *[[Who's Afraid of Virginia Woolf? (film)|Who's Afraid of Virginia Woolf?]]* u kojoj su nastupali tadašnji hollywoodski superpar Richard Burton i Elizabeth Taylor, a koja je također bila favorit po broju nominacija, odnosno jedini slučaj u historiji da je neki film bio nominiran u svim službenim kategorijama, odnosno jedini film za koga je cijela glumačka ekipa (koja se sastojala od četvoro glumaca) nominirana za "Oscare". Na kraju je *Virgina Woolf* osvojila tek pet nagrada (jednu manje od *A Man for All Seasons*), uključujući Oscar za najbolju glumicu (za Taylor) i Oscar za najbolju sporednu glumicu (za Sandy Dennis).

Crno-bijela partizanska drama *[[Tri (film, 1965)|Tri]]*, koja je predstavljala tadašnju Jugoslaviju, ušla je među pet nominiranih filmova za Oscar za najbolji film na stranom jeziku; izgubila je od francuskog novovalovskog filma *[[Jedan čovjek i jedna žena]]* Claudea Lelouchea. 

Ceremoniju je obilježio dolazak Patricije Neal, glumice kojoj je na nekoliko godina karijeru prekinuo moždani udar, te koja se prvi put nakon toga pojavila u javnosti, izazvaši ovacije publike. U publici se nalazio i Ronald Reagan, bivši glumac koji je samo nekoliko mjeseci ranije izabran za guvernera Kalifornije. 

## Nagrade

Pobjednici su navedeni prvi i označeni **podebljanim slovima**.

### Počasne nagrade
** ''[[Yakima Canutt]]'' **

** ''[[Y. Frank Freeman]]'' **

### Memorijalna nagrada Irving G. Thalberg

** ''[[Robert Wise]]'' **

### Humanitarna nagrada Jean Hersholt

** ''[[George Bagnall]]'' ** *

==Najavljivači i izvođači==

===Najavljivači===



===Izvođači===



==Broj nagrada i nominacija==

===Višestruke nominacije===


Ovi filmovi su dobili više nominacija:


**13 nominacija*: *Who's Afraid of Virginia Woolf?*
**8 nominacija': *A Man for All Seasons* and *The Sand Pebbles*
**7 nominacija': *Hawaii*
**5 nominacija': *Alfie* and *Fantastic Voyage*
**4 nominacija': *The Fortune Cookie*, *Georgy Girl*, *A Man and a Woman* i *The Russians Are Coming, the Russians are Coming*
**3 nominacije': *Gambit*, *The Gospel According to St. Matthew*, *Grand Prix* i *The Professionals*
**2 nominacije': *Blowup*, *Born Free*, *Is Paris Burning?*, *Juliet of the Spirits*, *Mister Buddwing*, *Morgan!* i *The Oscar*


Ovi su filmovi dobili više nagrada.

**6 nagrada*: *A Man for All Seasons*
**5 nagrada*: *Who's Afraid of Virginia Woolf?*
**3 nagrada*: *Grand Prix*
**2 nagrada*: *Born Free*, *Fantastic Voyage* and *A Man and a Woman''

## Vanjske veze
* The 39th Annual Academy Awards Synopsis  at IMDb
That Girl

***That Girl*** () je američki televizijski sitkom koji se originalno emitirao na programu mreže od ABC od 1966. do 1971. godine. Protagonistica, čiji je lik tumačila Marlo Thomas, bila je djevojka iz provincijskog gradića koja je došla u New York u nastojanju da postane slavna glumica. Radnja je pratila kako se u u međuvremenu izdržava različitim privremenim poslovima, te kako svoj profesionalni život pokušava pomiriti sa privatnim, odnosno ljubavnom vezom sa mladim novinarom (čiji je lik tumačio Ted Bessell. *That Girl* je doživjela veliku popularnost, a Thomas je postala ne samo zvijezda, nego i izvršna producentica serije. Uspjeh serije se ponekad tumačio time da je bila prva serija na američkoj televiziji čija protagonistica nije bila domaćica ili supruga, odnosno da se dobro prilagodila liberalnim shvaćanjima i feminističkim trendovima mlađe publike. Iako je nakon nekoliko sezona održala dobru gledanost, do obustave snimanja je došlo na inzistiranje Thomas, koja se umorila od tumačenja istog lika i htjela se posvetiti drugim projektima. U završnoj sezoni serije su dvoje glavnih likova bili zaručeni, ali su takvima ostali i završnoj epizodi umjesto da se vjenčaju; prema riječima same Thomas, ona je sama inzistirala na tome da bi mladim djevojkama poslala poruku da ne žrtvuju svoju mladost i karijere prije nego što razmisle o tome za koga se žele udati.

## Vanjske veze

* 
*''That Girl''  page on Shout! Factory
Marlo Thomas

**Marlo Julia Thomas** (21. novembar 1937 - ) je američka glumica, koja je slavu stekla u drugoj polovici 1960-ih mlade glumice Ann Marie u popularnom sitkomu *[[That Girl]]*. Nakon toga je postala poznata po feminističkom aktivizmu i filantropskim aktivnostima. Od 1980. godine je u braku sa uglednim TV-voditeljem Philom Donahueom.

## Vanjske veze

*
*
*
*St. Jude Children's Research Hospital
*Marlo Thomas  at wowOwow
*All About Marlo Thomas at StJude.org
*Our History  at Ms. Foundation for Women 
*Marlo Thomas  at AOL 
*Relatively Speaking web site 
*Marlo Thomas   Video produced by **
*Marlo Thomas at the Comedy Hall of Fame
*
Andrej Rubljov (film)

***Andrej Rubljov*** (), rjeđe prikazivan pod naslovom ***Strasti po Andreju*** () je sovjetski crno-bijeli biografski film snimljen 1966. godine u režiji Andreja Tarkovskog, poznat kao jedno od najznačajnijih ostvarenja u filmografiji Tarkovskog, kao i u historiji sovjetske i svjetske kinematografije uopće.

Naslovni protagonist, čiji lik tumači Anatolij Solonjicin, je znameniti ruski pravoslavni monah i slikar Andrej Rubljov. Radnja se odvija u nekoliko epizoda smještenih na prijelaz iz 14. u 15. vijek, u doba kada se srednjovjekovne ruske kneževine nastoje osloboditi mongolske i tatarske vlasti, te kako Rubljov ima priliku vidjeti kako njegovu zemlju muči glad, siromaštvo, ratovi, ali i zadrtost i neprijateljski odnos vlasti prema svima koji misle i rade drukčije od uobičajenog. Film je izazvao veliku pažnju zbog toga što je kao protagonista imao lik koji je samodeklarirani kršćanin koji nastoji svoj život uskladiti s načelima vjere, odnosno što je veličao individualizam, a što je predstavljalo suprotnost kako državnom ateizmu, tako i kolektivizmu kao službenoj ideologiji tadašnjeg SSSR. Na Zapadu su bila česta tumačenja da je prikaz srednjovjekovne Rusije u stvari metafora stanja u suvremenoj Rusiji, pa se, tako scena u kojoj protagonist svjedoči tajnim poganskim ritualima shvaćala kao alegorijski prikaz položaja kršćana prisiljenih da u tajnosti ispovijedaju svoju vjeru pod komunističkom vlašću.

Tarkovski je pripreme za snimanje otpočeo 1961. godine, ali je sredstva od Mosfiljma osigurao tek nekoliko godina kasnije. Tarkovski je nakon premijere imao strahovite probleme sa cenzurom, tako da je originalnu verziju od 205 minuta morao skratiti na 186 minuta, prije svega zbog zamjerki na naturalističko i eksplicitno nasilje (uključujući scene prilikom čijeg snimanja je jedna krava živa spaljena) i scene golotinje koje su tada bile neuobičajene za kinematografije Istočnog bloka. Iako je skraćena verzija nakratko prikazana u Moskvi krajem 1966. godine, njena dalja distribucija je zapriječena; vijesti o filmu su, međutim, došle do međunarodne javnosti, te su sovjetske vlasti nakon dosta oklijevanja, bojeći se negativnih reakcija dozvolile da se film prikaže na Kanskom festivalu 1969. godine. U SSSR-u je distribuiran tek 1971. godine nakon što je Larisa Tarkovskaja, druga supruga Andreja Tarkovskog, uspjela za dozvolu izlobirati tadašnjeg sovjetskog premijera Alekseja Kosigina. Integralna verzija je distribuirana tek sredinom 1990-ih.

## Vanjske veze

*
*Andrei Rublev  at official Mosfilm site with English subtitles
*Criterion Collection Essay by J. Hoberman
*Voted #8 on The Arts and Faith Top 100 Films (2010) 
*«Андрей Рублёв»  на сайте проекта об Андрее Тарковском
*Фотографии со съёмок 
*Страсти по Андрею
*«Загадка Андрея Рублева»  – фильм Сергея Карпухина на сайте Медиа-архив «Андрей Тарковский»
Rondo (film)

***Rondo*** je jugoslavenski crno-bijeli igrani film snimljen 1966. godine u režiji Zvonimira Berkovića. Po žanru je drama, a radnja prikazuje kako sudac po imenu Mladen (čiji lik tumači Stevo Žigon) svake nedjelje dolazi kod svog prijatelja kipara Feđe (čiji lik tumači Relja Bašić) igrati šah i razgovarati o umjetnosti i glazbi, ali i kako njihovi susreti dovedu do toga da Feđina mlada supruga, čiji lik tumači Milena Dravić, započne preljubničku aferu sa Mladenom. *Rondo* se isticao za tadašnju jugoslavensku kinematografiju neobično modernim stilom, odnosno po tome što je narativna struktura slijedila istoimenu glazbenu formu. S velikim uspjehom je prikazan na Pulskom festivalu gdje je Relja Bašić dobio Zlatnu arenu za najbolju mušku ulogu. Sredinom 1980-ih je uvršten u izbor 20 najboljih jugoslavenskih filmova, a 1999. godine je proglašen jednim od najboljih hrvatskih filmova svih vremena.

## Reference

## Vanjske veze
*
*''Rondo'' na Filmski-Programi.hr
*Rondo  u *Filmskom leksikonu*
Bletilla striata

***Bletilla striata*** je vrsta orhideje koja prirodno raste na području Japana, Koreje, otočja Ryukyu, Mjanmara i Kine. *Bletilla striata* se koristi u tradicionalnoj azijskoj medicini za liječenje brojnih problema, primjerice ulkusa.

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Kanski filmski festival 1966.

Devetnaesti po redu **[[Kanski filmski festival|Kanski festival]]** () je održan od 5. do 20. maja 1966. u Cannesu.

Na njemu su Međunarodnu Veliku nagradu festivala () osvojili italijanska omnibus-komedija  *[[Signore & signori]]* i francuska novovalna melodrama. *[[Un homme et une femme|Jedan čovjek i jedna žena]]*. Nagradu za najboljeg glumca je osvojio švedski glumac Per Oscarsson za nastup u drami *[[Glad (film, 1966)|Glad]]*, a za najbolju glumicu britanska glumica Vanessa Redgrave za nastup u komediji *[[Morgan – A Suitable Case for Treatment]]*.

Bivšu Jugoslaviju je u konkurenciji kratkog filma predstavljao *[[Muzikalno prase]]*, animirani film u režiji Zlatka Grgića.

## Nagrade
*Grand Prix du Festival International du Film:
***[[The Birds, the Bees and the Italians|Signore & Signori]]*, rež. Pietro Germi
***[[A Man and a Woman|Un homme et une femme]]*, rež. Claude Lelouch
*Specijalna nagrada žirija: *[[Alfie (1966 film)|Alfie]]*, rež. Lewis Gilbert
*Najbolji glumac: Per Oscarsson u *[[Hunger (1966 film)|Sult]]*
*Najbolja glumica:  Vanessa Redgrave u *[[Morgan!|Morgan: A Suitable Case for Treatment]]*
*Najbolji režiser: Sergej Jutkevič u *[[Lenin in Poland|Lenjin u Poljskoj]]*
*Specijalni spomen: Totò, za glumačke nastupe
*Tehnički Grand Prix:
***[[Chimes at Midnight|Campanadas a medianoche]]*, rež. Orson Welles 
***[[Skaterdater]]*, rež. Noel Black
*Nagrada za najbolji debitanski rad: *[[Răscoala]]*, rež. Mircea Mureșan
*Nagrada povodom 20. obljetnice festivala: *[[Chimes at Midnight|Campanadas a medianoche]]*, rež. Orson Welles
*Zlatna palma za kratki film: *[[Skaterdater]]*, rež. Noel Black
*Nagrada FIPRESCI: *[[Young Törless|Der junge Törless]]*, rež. Volker Schlöndorff
*Nagrada OCIC: *[[A Man and a Woman|Un homme et une femme]]*, rež. Claude Lelouch

## Izvori

## Vanjske veze
*1966 Cannes Film Festival 
*Cannes Film Festival 1966
*Cannes Film Festival:1966  at Internet Movie Database
*19ème Festival International du Film - Cannes
Skaterdater

***Skaterdater*** () je američki kratki igrani film snimljen 1965. godine u režiji Noela Blacka. Radnja prikazuje grupu kalifornijskih adolescenata koji nastoje impresionirati djevojke demonstracijom svojim skateboarderskih vještina. U filmu se ne koriste dijalozi, a kao muzika služi tada popularni surf rock. *Skaterdater* je sljedeće godine prikazan na Kanskom festivalu gdje je dobio Zlatnu palmu u kategoriji kratkog filma. *Skaterdater* je predstavljao prvi film koji je prikazivao skateboarding, te je značajno pridonio popularizaciji tog sporta i razvoju skaterske supkulture. David O. Russell, koji će kasnije postati ugledni sineast, je tvrdio da ga je upravo *Skaterdater* potakao da se počne baviti filmom.

## Reference

## Vanjske veze
*
Junge Adler

***Junge Adler*** () je njemački crno-bijeli igrani film snimljen 1944. u režiji Alfreda Weidenmanna. Napravljen je u jeku Drugog svjetskog rata pod nacističkim režimom, i imao je snažan propagandni naboj. Protagonist, čiji lik tumači Dietmar Schönherr je mladi i arogantni sin direktora tvornice aviona (čiji lik tumači Herbert Hübner) koga otac zbog problema u ponašanju nevoljko šalje u vlastitu tvornicu da stekne iskustva koja bi ga trebala izvesti na pravi put. Radnja prikazuje kako se ispočetka prema svojim novim drugovima ponaša jednako arogantno, ali kako ga jedan incident na kraju uvjeri da je kolektiv važniji od pojedinca. *Junge Adler* nije imao uspjeha u kino-dvoranama, a što je tadašnji nacistički ministar propagande Joseph Goebbels protumačio time što je njegova poruka bila previše eksplicitna, odnosno što je publiku previše podsjećao na rat koji se tada okretao protiv Njemačke. Nakon rata i njemačkog poraza su ga savezničke vlasti zabranile, a dozvolu za prikazivanje je ponovno dobio u Zapadnoj Njemačkoj 1960. godine. Današnjim historičarima je poznat prije svega toga što je u mladoj glumačkoj ekipi okupio imena koja će kasnije postati domaće i međunarodne zvijezde, a među kojima se ističe Eberhard Krüger, kasnije poznat kao Hardy Kruger.

## Literatura
* Lexikon des internationalen Films; RoRoRo 1987 (Im Lexikon ist ein Fehler: Hier wird Hardy Krüger zum Hauptdarsteller gemacht)

## Izvori


## Vanjske veze
*
*"Junge Adler" mit Inhaltsangabe und 5 Standphotos bei filmportal.de
*"Junge Adler" bei archive.org
Une ravissante idiote

***Une ravissante idiote*** (; )) je francusko-italijanska crno-bijela špijunska filmska komedija snimljena 1964. godine u režiji Eduarda Molinara. Radnja se bavi tada aktualnim Hladnim ratom, a protagonist, koga tumači Anthony Perkins, je mladi i nespretni sovjetski obavještajac koji je ubačen u Britaniju sa ciljem da dobavi strogo povjerljive NATO-ve dokumente iz jednog sefa, pri čemu upada u nevolje iz kojih ga izbavlja lijepa, ali ne previše inteligentna Engleskinja (čiji lik tumači Brigitte Bardot). *Une ravissante idiote* se snimao u Londonu, i tom prilikom su izbili manji neredi kada je masa željela od Bardot, tada na vrhuncu popularnosti, dobiti autograme. Film je kasnije dobio loše kritike zbog toga što je neke od detalja života u Britaniji prikazao pogrešno.

## Uloge
*Brigitte Bardot ... Penelope Lightfeather
*Anthony Perkins ... Harry Compton / Nicholas Maukouline
*Grégoire Aslan ... Bagda
*Jean-Marc Tennberg ... Cartwright
*Hans Verner ... Farington
*Jacques Monod ... Kirurg

## Literatura
*

## Izvori

## Vanjske veze
*
Une femme mariée

***Une femme mariée*** () ili ***Suite de fragments d'un film tourné en 1964*** () je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1964. godine u režiji Jean-Luca Godarda. Po žanru je drama,  a naslovni lik, koji tumači Macha Méril, je situirana supruga pilota (čiji lik tumači Philippe Leroy), koja u njegovom odsutstvu održava preljubničku vezu sa glumcem (koga tumači Bernard Noël). Radnja se odvija tokom 24 sata i prikazuje kako protagonistica planira ostaviti muža, ali i kako je od te odluke odvrati otkriće da je trudna, pri čemu ne zna tko je otac.

*Une femme mariée* je nastao kada je na Kanskom festivalu u proljeće 1964. godine Luigi Chiarini, direktor venecijanske Mostre pitao Godarda može li na brzinu snimiti film koji bi se prikazao na Mostri najesen. Godard je pristao na prijedlog te je snimio film. On se isticao neobičnom narativnom strukturom, temeljenom na novovalovskim tehnikama, ali i neobično eksplicitnim istraživanjem seksualnosti u suvremenom svijetu; uz scene u kojima se protagonistica pojavljuje gola ili vodi ljubav se u dijalozima također govori o seksu, ali i o Holokaustu. *Une femme mariée* je također poznat i kao prvi francuski film u kome se spominje kontraceptivna pilula.

Film je prikazan u Veneciji pod naslovom ***La femme mariée*** () i dobio je izvrsne kritike. Međutim, kada ga je Godard pokušao prikazati u Francuskoj, cenzorski odbor ga je odlučio zabraniti, pri čemu je kao službeno obrazloženje navedeno to da navodno "vrijeđa francuske žene", 
sugerirajući da su preljubnice. Godard se, nastojeći ishoditi skidanje zabrane, upustio u dugotrajne pregovore sa Alainom Peyrefitteom, tadašnjim De Gaulleovim ministrom informacija. Nakon višemjesečnog natezanja je Godard zaključio da cenzorima manje smetaju golotinja i seks, a više to što je u filmu napadao konzumerizam i buržoaski svjetonazor. Zbog toga je u filmu napravio izmjene, a kako bi formalno zadovoljio cenzore, promijenio je naslov u *Un femme mariée* (Jedna udana žena), sugerirajući tako da je preljub koji čini protagonistica izuzetak, a ne pravilo.

## Uloge

* Macha Méril : Charlotte
* Bernard Noël : Robert, ljubavnik
* Philippe Leroy : Pierre, muž
* Roger Leenhardt : Pierreov prijatelj, sineast
* Rita Maiden : Sobarica
* Margaret Le-Van : žena na bazenu
* Véronique Duval : druga žena na bazenu
* Christophe Bourseiller : Nicolas
* André Lesourd : "Dédé", mehaničar na aerodromu

## Reference

## Vanjske veze
*
Chagos

**Chagos** je arhipelag u Indijskom oceanu. Arhipelag tvori Britanske indijskooceanske teritorije, jedno od Britanskih prekomorskih područja. Ukupna površina arhipelaga je 60 km², s najvećim otokom Diego Garcia koje ima površinu od 27,2 km². Najveći atol na svijetu, Veliki Chagos, dio je arhipelaga Chagosa i ukupne je površine (uglavnom vodene) od 13.000 km². Najveći otoci su Diego Garcia (44 km²), Peros Banhos, Salomon Islands, Eagle i Egmont.

## Historija
Arhipelag Chagos je otkrio Vasco da Gama početkom 16. vijeka. U 18. vijeku polagala je pravo na njih Francuska, kao na posjed od Mauricijusa. Godine 1810. Mauricijus zauzima Ujedinjeno Kraljevstvo, a Francuska ga ustupa Pariškim sporazumom iz 1814. godine. Poljodjelski radnici su doselili na taj arhipelag krajem 19. vijeka, naselivši se na glavni otok Diego Garcia i napravivši plantaže kopre. Danas su jedini stanovnici otoka pripadnici američke i britanske mornarice koji imaju bazu na otoku Diego Garcia. 

## Povezano
* Britanski indijskooceanski teritoriji
* Vasco da Gama

## Vanjske veze

*  Site officiel des chagossiens
*  Article de fond sur la réalité chagossienne
ISG Business School

**ISG Business School** (Institut supérieur de gestion) je europska poslovna škola s razvedenim kampusom smještenim u Pariz, New York  i Tokio. Osnovana 1967.

Škola ima istaknute apsolvente u poslovnom svijetu i u politici, kao što su primjerice Emmanuel Besnier (CEO Lactalis)  i bivši francuski ministar François Baroin.

## Reference


## Vanjske veze
* Službena stranica
Federalna uprava za avijaciju

**Federalna uprava za avijaciju** () je agencija u sklopu američkog Ministarstva prometa nadležna za reguliranje i nadziranje svih aspekata civilnog zračnog prometa u SAD. Zakonom o saveznom civilnom zrakoplovstvu iz 1958. stvorena je skupina pod nazivom "Federalna uprava za avijaciju", a njen sadašnji naziv usvojen je 1967., kada je postao dio Ministarstva prometa. FAA je pojedinačno najutjecajnija vladina zrakoplovna agencija u svijetu, dok bi Evropska agencija za avijacijsku sigurnost bila druga.

## Vanjske veze

* Službene stranice FAA
Savonlinna

**Savonlinna** (švedski: *Nyslott*) što prevedeno znači *Novi zamak*, a sa finskog *Savonski zamak* je grad i općina na jugoistoku Finske od 36,256 stanovnika.

## Geografija

Savonlinna leži na jugoistoku Finske u Regiji Južna Savonija udaljena 103 km istočno od Mikkelija, administrativnog centra Južne Savonije.

Grad se rasprostro po otocima i poluotocima Jezera Haukivesi, koji ga razdvajaju od Jezera Orivesi, tako 
da predstavlja rasrsnicu plovnih puteva po Jezerima Saimaa, pa je i velika luka.
## Historija

Temelje budućeg grada postavio je švedski regent Erik Axelsson Tott kad je 1475. podigao zamak Olavinlinna na otoku Kyrönsalmi. Zamak je nazvan po sv. Olafu, ali ga je narod od samog starta nazvao - Nyslott , sagrađen je da zaštitili istočne granice tadašnje Kraljevine Švedske od Velike moskovske kneževine i Rusa.

Nedaleko od dvorca na susjednom otoku Vääräsaari uskoro je izniknulo naselje koje je 1639. dobilo status grada od dvorskog kancelara Per Brahea.

Pravi razvoj Savonlinne započeo je u prvoj polovici 19. vijeka  procvatom drvne industrije i otvaranjem kupališnog lječilišta *Olavin Kylpylaitos*.

Izgradnja Kanala Saimaa i dolazak željeznice dodatno je doprinio razvoju grada, tako da je do početka 20. vijeka Savonlinna bila centar brodskog prometa po Jezerima Saimaa.

Nakon Prvog svjetskog rata Savonlinna postaje i turistička destinacija, koju posjećuju kupači i ljudi koje žele obići 
jezera.

Grad je značajno povećan 1973. kad mu je pripojen velik dio općine Sääminki, nakon tog i 2009. kad se spojio sa  Savonrantom, i 2013. su mu pripojene općine Kerimäki i Punkaharju.

## Znamenitosti i kultura
Najveća znamenitost je zamak Olavinlinna, u kom se tokom ljeta održavaju festivali opere i baleta.

## Privreda
Najveći privredni pogon u gradu je tvornica celuloze. Pored željeznice i luke Savonlinna ima i aerodrom (IATA: SVL, ICAO: EFSA) udaljen 15 km od centra.

## Gradovi prijatelji
* , Detmold
* , Kalmar
* , Toržok
* , Árborg
* , Arendal
* , Silkeborg

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Općine Savonlinna''
Rašm

**Rašm** (; *Rešm* ili *Rišm*, poznat i kao *Gulaki*) je naselje u Semnanskoj pokrajini na sjeveru Irana, smješteno približno 100 km južno od okružnog sjedišta Damgana. Nalazi se na nadmorskoj visini od 1249 m, podno južnih padina planine Anaru (2024 m) odnosno na početku Rašmanskog prijevoja koji se proteže prema sjeveru. Podno naselja proteže se Torudski rasjed (uz Torudsko-čahširinski masiv) zbog kojeg je okolno područje seizmički aktivno. Dana 26. 6. 1808. Rašm je pogođen potresom magnitude M<small>w</small>&nbsp;=&nbsp;6,6. Ekonomija naselja orijentirana je na poljoprivredu, osobito ratarstvo s obzirom da se prema jugoistoku pruža 0,5 km² plodnih polja. Zapadno od naselja proteže se cesta 81 koja ga povezuje s obližnim Malumanom (8,5&nbsp;km) na jugu odnosno Damganom na sjeveru. Glavna atrakcija u naselju je Abasova imamzada sa 12-metarskom bijelom kupolom. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Rašmu je živjelo 327 ljudi odnosno 78 porodica.

## Povezano
* Semnanska pokrajina

## Vanjske veze
;Ostali projekti
Ukonvesi

**Ukonvesi** je  jezero u Finskoj koje leži u Regiji Južna Savonija.
Ono je jedno u nizu jezera koje formiraju Jezerski sistem Velika Saimaa (Jezero Saimaa).
## Karakteristike
Jezero Ukonvesi leži na jugoistoku Finske, na nadmorskoj visini od 75.7 metra, 
sjeverno od grada Savonlinne i Jezera Haukivesi, od kog je odvojeno kanalom - Pirtinvirta i od kog 
prima vode.

Jezero ima površinu od 24.2.km², prosječna dubina mu je 5.91 metara a najveća 30.44 m.

Ukonvesi ima sliv velik oko 378 km², od čega na samo jezero otpada 14,6 %, a ostatak na pritoke; Emolanjoki (116&nbsp;km²), 
Myllyjoki (45&nbsp;km²) i Urpolanjoki (42&nbsp;km²).  Vode mu otječu u Jezero Haukivesi preko kanala - Pirtinvirta kod grada 
Varkausa.

## Reference

## Vanjske veze
* ''Ukonvesi'' na portalu Mapcarta
Rusofilstvo

**Rusofilstvo** ili **rusofilija** () predstavlja prorusko raspoloženje grupa ili pojedinca. Često može predstavljati iracionalno ili neopravdano idealizovanje ruskih političara, ruske kulture i istorije. U svetu se smatra da prorusko raspoloženje vlada u slovenskim zemljama čije je stanovništvo većinom pravoslavno (Srbi, Crnogorci, Bugari), ali i među pravoslavnim stanovništvom koje ne pripada slovenskoj grupi naroda(Grci).

Nasuprot rusofiliji stoji rusofobija, odnosno iracionalna mržnja i netrpeljivost prema ruskom narodu ili ruskim političarima.

## Literatura
* Peter Jahn: Russophilie und Кonservatismus. Die russophile Literatur in der deutschen Öffentlichkeit 1831–1852. – Stuttgart: Кlett-Cotta 1980. .
Dovzahir

**Dovzahir** (; *Duzahir*) je naselje u Semnanskoj pokrajini na sjeveru Irana, smješteno približno 40 km istočno od okružnog sjedišta Semnana. Nalazi se podno jugoistočnih padina planine Nainag (2365 m), na nadmorskoj visini od 1662 m. Na jugu Dovzahira nalazi se područna osnovna škola. Naselje je prometno povezano lokalnom cestom koja se pruža u smjeru sjever-jug i nadovezuje se na cestu 44 prema sjeveru, dok se 4,5 km južno nalazi i željeznička stanica Gerdab. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Dovzahiru je živjelo 102 ljudi odnosno 47 porodica.

## Povezano
* Semnanska pokrajina
Humadan

**Humadan** (; *Humedan* ili *Humdan*) je naselje u Sistansko-balučistanskoj pokrajini na jugoistoku Irana, smješteno približno 70 km zapadno od okružnog sjedišta Konaraka. Nalazi se uz kilometar široku plažu na makranskoj obali, u blizini ušća rijeke Bandini u Omanski zaljev. S okolicom je prometno povezan lokalnom cestom koja vodi 3,5 km prema sjeveru i nadovezuje se na državnu cestu 98. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Humadanu je živjelo 221 ljudi odnosno 48 porodica.

## Povezano
* Sistan i Balučistan
Gvadarski zaljev

**Gvadarski zaljev** (, *Halidž-e Gavater*) nalazi se na krajnjem sjeveroistoku većeg Omanskog zaljeva i proteže se oko 32 km u smjeru istok-zapad odnosno 16&nbsp;km u smjeru sjever-jug. Makranska obala zaljeva s pripadajućom morskom površinom politički je podijeljena približno na pola, od čega zapadni dio pripada Iranu, a istočni Pakistanu. Ova granica ustanovljena je Goldsmidovom arbitražom 1871. godine kada su razgraničena sporna područja između kadžarskog Irana i Britanskog Carstva (Britanske Indije). Površina zaljeva, približno određena rtovima Ras-Fasteh (Iran) i Ras-Dživani (Pakistan), iznosi oko 450 km². Litoralni pojas uz sjevernu obalu izrazito je blagog nagiba, dok je s bočnih strana dosta strmiji. U Gvadarski zaljev ulijevaju se tri vodotoka – rijeka Daštijari (ili Rud-e Bahu-Kalat) i potok Ab-e Šur s iranske strane, te rijeka Dašt s pakistanske. Mjesta na obali zaljeva uključuju pakistanski grad Dživani i selo Okar, te iranska naselja Pasabandar i Gavater (ili Gvadar, po kojem je zaljev imenovan). Istoimeni pakistanski grad Gvadar ne leži na obali Gvadarskog zaljeva već se nalazi 50 km istočnije, uz Zapadnogvadarski i Istočnogvadarski zaljev.

## Povezano
* Omanski zaljev
* Arapsko more
* Indijski ocean

## Vanjske veze
*  ''Gwādar Bay'', Encyclopædia Britannica
Pihlajavesi

**Pihlajavesi** je 6 jezero po veličini u Finskoj koje leži u Regiji Južna Savonija.
Ono je drugo po veličini u nizu jezera koje formiraju Jezerski sistem Velika Saimaa (Jezero Saimaa).
## Karakteristike
Jezero Pihlajavesi leži na jugu Finske, na nadmorskoj visini 
od 75.7 metra, zapadno od grada Savonlinna i Jezera Haukivesi, od kog je odvojeno otocima i od kog prima vode.
Izduljeno je u smjeru istok - jugozapad nekih 40 km a široko do 20 km, ima čak 4159 otoka tako da izgleda kao pravi labirint bezbrojnih uvala i manjih jezera.

Otoci Pihlajavesija imaju ukupnu površinu od 602.5 km², što je gotovo jednako površini jezera koje ima 712.5 km². Od tog čak 45 otoka ima više od 1 km².

Najveći otoci na jezeru su Partalansaari  (168 km², Viljakansaari  (113 km²), Moinsalmensaar (55 km²), Pellossalo (16 km²), Kongonsaari (14 km²), Ahvionsaari (12 km²) i Tuohisaari (11 km²).

Prosječna dubina mu je 11.33 metara a najveća 72 m.

Jezero ima sliv velik oko 55 092 km², od čega na samo jezero otpada 18,5%, a ostatak na pritoke, vode mu otječu u Jezero Saimaa sa kojim je direktno povezano na jugozapadu.

Jedan dio jezera površine 45 km², proglašen je 2014. Nacionalnim parkom.

## Povezano
* Lista najvećih finskih jezera

## Reference

## Vanjske veze

* ''Lake Pihlajavesi Nature Reserve'' na portalu Nationalparks
Sajmanski kanal

**Sajmanski kanal** (finski: *Saimaan kanava*, ruski: *Сайменский канал*) je kanal koji povezuje jezero Saimau s ruskim Viborgom u Finskom zaljevu.

## Historija
Prvi planovi za izgradnju tog kanala plovnog puta između Jezera Saimaa i Finskog zaljeva napravljeni su još 1499., ali 
je njihova realizacija zapela. Početkom 19. vijeka ponovno su oživjele ideje da se prokopa kanal. Njegova izgradnja je započela 1845. pa je otvoren za promet 7. septembra 1856. Kako je vremenom postao preuski i preplitak za moderne brodove 1963. počeli su radovi na njegovom proširenju. Novi kanal je svečano otvorio za promet 1968. tadašnji finski predsjednik Urho Kekkonen.

Kanal je ukupno dug 43 km, od tog se 23 km nalazi u Finskoj, a preostalih 20&nbsp;km u Rusiji, koja je teren uz kanal iznajmila Finskoj. Na samoj trasi kanala leži jezero Nuijamaa i tri manja jezera na ruskoj strani. Visinska razlika između razine vode jezera Saimae i Finskog zaljeva iznosi 76 metara, ona je prevladana pomoću osam ustava. Kanalom se transportira velika količina robe iz velikog dijela Finske, koja je vodenim putevima povezana sa Jezerom Saimaa. Kanal započinje u Lappeenranti, a završava u Viborgu.

## Reference

## Vanjske veze

* ''The Saimaa Canal''
Sveta Petka

**Sveta Petka** (**Sveta Paraskeva**, **Pyatnitsa**, **Pyetka** ili takozvana **Petka Trnovska**), kršćanska je svetica koja je rođena u gradu Epivatu, koji se nalazio između Silimvrije i Carigrada u Trakiji polovinom desetog stoljeća. Kršćanska je svetica i čudotvorka, a Crkva ju je slavila 14. listopada po starom, odnosno 27. listopada po novom kalendaru. Ovu Paraskevu srpski narod obično zove sveta Petka a u primorskim krajevima *Petka Biogradska*. Imala je brata koji se zvao Jevtimije. Još kao djevojčica, dok je s majkom odlazila u crkvu čula je riječi Evanđelja: "Tko hoće za mnom ići, neka se odrekne sebe i uzme krst svoj, i za mnom da ide" (*Mk 8,34*), a zbog  toga ona svim srcem je pripadala Bogu i kada je bila odrasla osoba pridružila se grupi blagočastivih ugodnika Božjih.

Nakon smrti svojih roditelja, Petka, željna podvižničkog života napustila je roditeljski dom i otišla u Carigrad, a zatim se zaputila u Jordansku pustinju. U svojoj dubokoj starosti otišla je u Epivat i živjela još samo dvije godine, a za to vrijeme redovito je molila i često postila dok se u jedanaestom stoljeću predstavila Bogu. Bila je pokopana u grobu odvojenog od gradskog groblja po kršćanskom običaju.

Širom Srbije se i veliki broj ljekovitih izvora koji su posvećeni svetoj Petki. Ta čudotvorna i ljekovita voda liječi sve bolesnike koji vjeruju u Boga. Čudotvorne moći svete Petke nalaze se u rumunjskom gradu Jašiju, osim dva prsta šake koji su u kapeli Svete Petke na Kalemegdanu.

## Petkovdan
Srpska pravoslavna crkva je slavi 14. oktobra po starom, odnosno 27. oktobra po novom kalendaru.

Ovu Paraskevu naš narod obično zove **sveta Petka** a u primorskim krajevima „**Petka Biogradska**“, jer su joj mošti počivale takođe i u Beogradu. Takođe je poznata i kao „Petka Trnovska“, jer su joj mošti bile u Trnovu

Sveta Petka se po broju svečara nalazi na šestom mestu na listi najvećih srpskih slava.

## Povezano
* Paraskeva Rimska
* Izvor Svete Petke u Železniku
* Crkva Svete Petke u Staničenju

## Reference

## Vanjske veze

* Sveta Petka Srpska Pravoslavna crkva - Zvanični sajt 
* Sveta Petka (feljton „Večernjih novosti“, 26-31. oktobra 2009) 
* Izvor Svete Petke u Železniku 
* Ljiljana Habjanović Đurovičć: Nad moštima Svete Petke („Politika“, 24. oktobar 2011)
Frontex

**Frontex** (od francuski: **''Front**ières **ex**térieures* - vanjske granice), službeno *'Europska agencija za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije''', agencija je Europske unije za sigurnost vanjske granice. Odgovorna je za kooridinaciju aktivnosti nacionalnih graničnih službi u nadzoru vanjske granice EU s državama nečlanicama. Sjedište Frontexa je u Varšavi, Poljska.

Frontex je osnovan Uredbom Vijeća (EZ) 2007/2004, a s radom je započela 3. listopada 2005. godine.

## Nadležnosti
Frontex koordinira operativnu suradnju država članica u upravljanju vanjskim granicama. Pomaže državama članicama u obuci nacionalnih graničara, uključujući uvođenje zajedničkih standarda obuke. Provodi analizu rizika, prati istraživanja važna za kontrolu i nadzor vanjskih granica. Pomaže državama članicama u okolnostima koje zahtijevaju povećanu tehničku i operativnu pomoć na vanjskim granicama te pruža državama članicama potporu u organiziranju operacija zajedničkoga povratka.

## Izvori
* www.entereurope.hr 
* Delegacija EU u RH
* Uredba Vijeća (EZ) 2007/2004

## Vanjske veze
* Službene stranice
Isaac Singer

**Ajzak Merit Singer** (; Pitstaun, 27. oktobar 1811 — Pejnton, 23. jul 1875) je bio američki glumac, pronalazač i preduzetnik koji je 1851. godine patentirao usavršenu šivaću mašinu za široku upotrebu i osnovao preduzeće Singer, koje je ubrzo posle toga postalo najveći proizvođač i distributer šivaćih mašina, najpre u Severnoj Americi, a zatim i na svetu.

## Reference
Răscoala (film)

***Răscoala*** () je rumunjski crno-bijeli historijski film snimljen 1965. godine u režiji Mirceee Mureșana. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Liviua Rebreanua. Radnja prikazuje Rumunjski seljački ustanak 1907. godine, a protagonist, koga tumači Matei Alexandru, je mladi seljak koji svjedoči događajima od izbijanja pobune do njenog krvavog gušenja. Film je na Kanskom festivalu dobio nagradu za najbolji debitantski rad.

## Vanjske veze
*Răscoala la Festivalul Internațional de Film de la Cannes  din 1966.
*
*
Răscoala (razvrstavanje)

Răscoala (na rumunjskom "buna" ili "ustanak") može označavati:

*Răscoala, Petrila, naselje u rumunjskog općini Petrilla
*''Răscoala'' (roman), djelo rumunjskog pisca Liviua Rebreanua iz 1932. godine, posvećeno rumunjskom seljačkom ustanku 1907. godine;
**''Răscoala'' (film), njegova ekranizacija iz 1965. godine
Rumunski seljački ustanak 1907.

**Rumunjski seljački ustanak**, u samoj Rumunjskoj poznat kao **Seljački ustanak 1907. godine** () bila je serija nereda, odnosno kratkotrajni oružani sukob između vojnih snaga rumunjske vlade na jednoj, i pobunjenih seljaka na drugoj strani, koji se odigrao početkom 1907. godine. Uzroci su bili prije svega u izrazitom siromaštvu seljaka, koji su u to vrijeme činili 80 % stanovništva, ali posjedovali samo manji dio obradive zemlje, koje je, pak, bilo u rukama nekolicine krupnih zemljoposjedika, koji su, pak, upravu nad imanjima ostavljali u rukama zakupaca i posrednika, najčešće Jevreja. Sukob je izbio 18. februara u selima oko Flămânzija u Moldaviji, kojima je upravljala jevrejska porodica Fischer (i koja su se zvala "Fischerland"); seljaci su se pobunili protiv upravnika Moschija Fischera koji je pobjegao u grad, te kasnije počeli napadati druge zakupce i posrednike. Nasilje, koje je ispočetka imalo antisemitsku komponentu, se počelo širiti na druge dijelove Rumunjske. Vlada na čelu sa konzervativnim premijerom Cantacuzinom nije bila u stanju zaustaviti nasilje, te je pala; umjesto nje je kralj Karol I novim premijerom imenovao liberalnog premijera Dimitriesa Sturdzu. On je, pak, mobilizirao 140.000 vojnika i dao im široke ovlasti da uguše ustanak. Rumunjska vojska je brzo porazila slabo naoružane i dezorganizirane pobunjenike, ali su razmjeri krvoprolića bili takvi da je vlada naredila da se unište matične knjige kako bi se to sakrilo od međunarodne javnosti. Službeni podaci govore da je u ustanku ubijeno 419 ljudi, iako se većina historičara slaže da je broj daleko veći. Događaji iz 1907. godine, koji se ponekad nazivaju posljednjim velikim seljačkim ustankom u historiji Evrope, su snažno uticali na rumunjsku javnost i inteligenciju, te pojačali zahtjeve za agrarnom reformom.

## Literatura
* Anton Caragea, 1907: Rascoală sau Complot?  
* Ion Luca Caragiale, ''1907 din primăvară până'n toamnă''
* *[http://www.mapn.ro/smg/SIA/RASCOALA%20DIN%201907.pdf Armata Română și Răscoala din 1907. Documente.]* Ediție îngrijită de Maior dr. Florin Șperlea, Lucian Drăghici, Manuel Stănescu. Serviciul Istoric al Armatei. Editura Militară, București, 2007.
Leon Kamhi

**Leon Kamhi** (Bitola 1898 – Koncentracijski logor Treblinka, 1943), jugoslavenski cionist ubijen u koncentracijskom logoru Treblinka za vrijeme Holokausta.

## Biografija
Leon Kamhi je rođen 1898 u Bitoli za vrijeme Osmanskog Carstva u porodici makedonskih Jevreja. Nakon završene osnovne i srednje škole, Leon je namjeravao nastaviti studiji u Parizu, ali obiteljski problemi su ga u tome spriječili pa je morao početi zarađivati ​​za život bez odgode. Naporno je radio, te je ubrzo postao privatni poduzetnik. Od svoje mladosti Leon se istaknuo kao cionistički vođa i organizator. Bio je utjecajan u poslovima lokalne makedonske jevrejske zajednice, pomažući između ostalog financiranje sudjelovanja makedonske jevrejske mladeži u cionističkim ljetnim kampovima diljem Kraljevine Jugoslavije, koji su se uglavnom održavali u slovenskom dijelu Julijskih Alpa. Leon je također osnovao ili vodio cionističke organizacije u drugim makedonskim gradovima, kao što su Štip i Skopje. Zastupao je makedonsku jevrejsku zajednicu na svim forumima i skupovima diljem Kraljevine Jugoslavije, te je održavao intimne veze s jevrejskim vođama u Zagrebu (*koji je u to vrijeme bio cionistički centar Kraljevine i sjedište [[Savez cionista Jugoslavije|Saveza cionista Jugoslavije]]*), te u Beogradu (*sjedište [[Savez jevrejskih opština Jugoslavije|Saveza jevrejskih veroispovednih opština Kraljevine Jugoslavije]]*). Njegova pomoć pri organiziranju Alije (*pojam kojim se označuje doseljavanje Jevreja u [[Zemlja Izrael|Eretz Jisrael]] tj. [[Izrael]] i [[Palestina|Palestinu]]*), putem jevrejskih agencija za imigraciju iz Zagreba, je bila ključna. Leon je isto tako planirao emigrirati u Palestinu, te je po pitanju toga imao aktivnu korenspodenciju između 1934 i 1936 godine sa prijateljima koji su već napravili Aliju. No zbog porodičnih i problema vezanih za svoju zajednicu odgodio je Aliju za neko drugo vrijeme. Nažalost to vrijeme nikada nije došlo, pošto je Leon kao neosporni vođa makedonske jevrejske zajednice odlučio dijeliti njihovu sudbinu. U martu 1943 bugarski fašisti, okrutni suradnici nacista, su uhapsili preko šest tisuća bitolskih Jevreja. Predali su ih Wehrmachtu u bugarskom gradu Lom, koji su ih odatle deportirali u koncentracijski logor Treblinka gdje su skoro svi ubijeni u plinskoj komori, među njima i Leon i bitolski rabin Avraham Romano. Leon Kamhi je imao samo 45 godina.

## Reference

## Literatura
*
Lenjin u Poljskoj

***Lenjin u Poljskoj*** (; ) je sovjetsko-poljski crno-bijeli biografski film snimljen 1966. godine u režiji Sergeja Jutkeviča. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Maksim Štrauh, je ruski boljševički vođa Vladimir Lenjin. Radnja se odvija neposredno pred i nakon početka Prvog svjetskog rata, čije je izbijanje Lenjina zateklo u dijelu današnje Poljske pod austro-ugarskom vlašću, te pokazuje kako je nakratko bio uhapšen pod sumnjom da špijunira za carsku Rusije prije nego što je, uz pomoć poljskih socijalista pušten na slobodu. Godine 1966. je prikazan na Kanskom festivalu gdje je Jutkevič osvojio Nagradu za najboljeg režisera.

## Uloge
* Maksim Štrauh (Vladimir Lenjin), 
* Anna Lisiańska (Nadežda Krupska, Lenjinova supruga), 
* Antonina Pawłyczewa (Elizawieta Wasiliewna, matka Kruskiej), 
* Ilona Kuśmierska (Ulka), 
* Edmund Fetting (Jakub Hanecki), 
* Krzysztof Kalczyński (Andrzej, narzeczony Ulki), 
* Ludwik Benoit (strażnik w nowotarskim więzieniu), 
* Tadeusz Fijewski (pisarz więzienny w Nowym Targu), 
* Henryk Hunko (strażnik w nowotarskim więzieniu), 
* Gustaw Lutkiewicz (sędzia śledczy), 
* Kazimierz Rudzki (ksiądz proboszcz w Poroninie), 
* Zbigniew Skowroński (Matyszczuk, żandarm w Poroninie), 
* Jarema Stępowski (Józef Anhalt, właściciel foto-atelier "Souvenir" w Nowym Targu), 
* Andrzej Jurczak (legionista w parowozowni), 
* Alfred Łodziński (karczmarz)

## Vanjske veze
*
*