open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Brestska tvrđava

**Brestska** ili **Brestovska tvrđava** (, **'; , **'; ) nalazi se u predgrađu grada Bresta, na ušću rijeke Muhavec u Zapadni Bug u Bjelorusiji.

## Izgradnja i izgled tvrđave
Izgradnja tvrđave počela je 1833. godine, po planu inžinjera Dolovana (još iz 1799. godine), a razradili su ga inžinjeri K. I. Operman, Maleckij i Feldman. Na mjestu gdje se trebala izgraditi tvrđava, nalazili su se zemljani bunkeri. Izgradnja tvrđave počela je 1. lipnja 1836. godine. Osnovni dijelovi tvrđave bili su završeni 26. travnja 1842. godine. Tvrđava se sastojala od jednog velikog središnjeg utvrđenja - citadele i tri manja utvrđenja čija je površina iznosila 4 kvadratna kilometra. Od 1864. do 1888. tvrđava je modernizirana po nacrtu Eduarda Ivanoviča Totlebena. Opasana je bedemima u krugu od 32 km, a 1876. godine u okviru tvrđave izgrađen je i hram sv. Nikole. Godine 1913. počeli su radovi na proširenju tvrđave, ali su prekinuti zbog izbijanja Prvog svjetskog rata.

## Tvrđava na početku 20. stoljeća
Na početku Prvog svjetskog rata nakon povlačenja ruske armije, tvrđava je u kolovozu 1915. godine osvojena od strane njemačke vojske. U ovoj tvrđavi je 3. ožujka 1918. godine potpisan Brest-Litovski mir između Rusije i Njemačke. Nakon toga je tvrđava bila u rukama Nijemaca sve do kraja rata, a zatim je poslije Versajskog mira pripala Poljacima. Tijekom rata između SSSR-a i Poljske, koji je trajao od 1920.- 1921. tvrđava je na kratko vrijeme bila pod upravom Rusa. Mirom u Rigi 1921. godine okončan je ovaj rat, a tvrđava je ostala u sastavu Poljske.

Dana 17. rujna 1939., SSSR je izvršio invaziju na Poljsku prema dogovoru s nacističkom Njemačkom, a samime tim i tvrđava je potpala pod sovjetsku vlast. Prilikom nacističke inavazije na SSSR (operacija Barbarossa) tvrđava se našla među prvima na udaru. Sovjeti su pružali žestok otpor Nijemcima od 23. lipnja do 23. srpnja, kada je tvrđava pala zbog iscrpljenosti sovjetskih vojnika i nestašice vode. Svi vojnici koji su branili tvrđavu poginuli su, uključujući i zapovjednike tvrđave. U bici za tvrđavu, nacisti su izgubili 5 posto snaga koje su sudjelovale u invaziji na SSSR. Dana 8. svibnja 1965. godine tvrđava je dobila status "grada – heroja".

## Povezano
* Obrana Brestske tvrđave
Plan Zapad

**Plan Zapad** (poljski *Plan Zachód*) bio je vojni plan poljske vojske iz 1935. o obrani Poljske u slučaju invazije Trećeg Reicha sa zapada. U prvoj verziji plana, očekivao se napad *[[Wehrmacht]]a* sa Pomeranije prema Varšavi, kao i potpora sa Šleske i Pruske. Nakon njemačke aneksije Češke, poljski stručnjaci su preinačili plan. Pogodili su smjer većine njemačkih napada kada se 1939. doista odigrala njemačka invazija Poljske, ali su podcijenili snagu napada sa istoka preko Pruske i Slovačke.

Poljaci su smatrali da bi se njemačake snage možda zadovoljile kopnenim koridorom do Danziga na sjeveru, te da bi stoga trebalo odustati od odbrane nekih dijelova Poljske na sjeverozapadu. Poljska mornarica je trebala krenuti u evakuaciju prema Ujedinjenom Kraljevstvu, dok bi se poljske vojne jedinice povukle prema jugoistoku prema rumunjskoj granici, te tamo se održati i čekati na pojačanje od anglo-francuskih saveznika (vidi: Anglo-poljski vojni sporazum). Pretpostavke su bile da bi poljska vojska mogla tako izdržati njemačku invaziju mjesecima.

Međutim, plan je predpostavljao da će SSSR ostati neutralan u sukobu, i da je njemačko-sovjetsko savezništvo nemoguće. To se pokazalo kobnim jer su Treći Reich i SSSR tajno potpisali pakt Ribbentrop-Molotov o zajedničkoj invaziji i podjeli Poljske. Kada je otpočela njemačka invazija 1.9. 1939., poljske snage su krenule razmještati se prema planu. Međutim, iznenadna invazija sovjetskih vojnika sa istoka potkopala je taj plan: suočena sa dvije invazije, poljska vojska se nije mogla održati nego se raspala, te je tako Poljska nestala i podijeljena između njemačko-sovjetskih snaga.

## Povezano
*Plan Istok

## Vanjske veze
*Plan Zapad  (poljski)
Porodica Aleksander

**Porodica Aleksander**, ugledna židovska porodica iz Zagreba, u svoje vrijeme jedna od najbogatijih porodica na području Hrvatske. Preci porodice Aleksander su se doselili u Zagreb iz Novi Grada u Austriji za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije. Kroz nešto manje od stotinu godina Aleksanderi su imali važnu ulogu u gospodarskom i društvenom životu Zagreba i Hrvatske. Do 1941 bili su više pravi veliki klan nego obična porodica. Zbroje li se svi pokojni i danas živući pripadnici porodice Aleksander, dolazi se do približnog broja od preko 170 osoba u sedam generacija, uključujući i potomke ženskih grana. Praotac i pramajka zagrebačkih Aleksandera su bili Samuel i Julija (r. Rubin) Aleksander. Imali su pet sinova i nekoliko kćeri. Prvi se u Zagreb doselio četvrti po redu sin Ljudevit, koji se školovao na zagrebačkoj trgovačkoj školi. Muškarci starijih generacija su bili trgovci, da bi njihovi sinovi i unuci pohađali gimnazije i visoke škole, te postizali sjajne karijere. Među Aleksanderima je bilo odličnih liječnika, pravnika, inžinjera, profesora, umjetnika, bankara i industrijalaca. Skoro svi Aleksanderi su bili skloni neumornom radu, te shodno tome bili su i imućni. Posjedovali su mnogo nekretnina, imanja, tvornice, a industrijalci poput Samuela Davida i Šandora pl. Sesvetskog Aleksandera su mnogo godina dirigirali industrijskim-gospodarskim životom Hrvatskih zemalja na području Austro-Ugarske Monarhije, te kasnije Kraljevine Jugoslavije. Samuel David i Šandor su također prednjačili u filantropiji i činili su mnogo dobra, pomagali siromašnima i potrebitima. Nažalost, Drugi svjetski rat i Holokaust su označili kraj porodice Aleksander. Mnogi članovi porodice su stradali za vrijeme Holokausta, a preostali koji su bili nešto sretniji su se u strahu za vlastite živote razbježali po cijelom svijetu. Danas u Hrvatskoj samo jedan muški potomak nosi prezime Aleksander.

## Ugledni članovi
* Oskar Aleksander, (1876–1953)
* Samuel David Aleksander, (1862–1943)
* Šandor pl. Sesvetski Aleksander, (1866–1929)
* Viktor Aleksander, (1865–1934)
* Ivo Vinski, (1915–1985)
* Oton Vinski, (1877–1942)
* Zdenko Vinski, (1913–1996)

## Reference

## Literatura
*
Dragan Gajić

**Dragan Gajić** (Celje, 21. srpnja 1984.) je slovenski rukometaš i reprezentativac koji trenutno igra za Montpellier AHB na poziciji desnog krila. Gajić je 2015. godine bio najbolji strijelac svjetskog prvenstva sa 71 golom.
Bowling, Dunbartonshire

**Bowling** (škotsko-gelski: *Bolan*) je grad na zapadu Škotske od 5,500 stanovnika.

Bowling administrativno podpada pod Područno vijeće - Zapadni Dunbartonshire.
## Geografija
Bowling leži na sjevernoj obali rijeke u podnožju brda Kilpatrick, 5 km, istočno od Dumbartona.
## Historija
Smješten na cesti Glasgow - Dumbarton, Bowling je nikao 18. vijeku kao naselje vodeničara i pivara.

Veliki poticaj razvoju mjesta bila je 1790. kad je otvoren Kanal Forth - Clyde a Bowling postao njegov zapadni ulaz. U to vrijeme se kanalom prevozilo puno ugljena i  željezne rude pa se u Bowlingu ubrzo izgradila luka, a 1825. i brodogradilište. U to vrijeme je povezan parobrodom sa Lochgilpheadom.

Danas je Bowling poznat kao prolazno turističko naselje brojnih jahtaša. 
## Reference

## Vanjske veze

* ''Bowling'' na portalu The Gazetteer for Scotland
Dok

**Dok** (od engleskog *dock* od srednjoengleskog *dokke*, vjerojatno od srednjoholanskog *docke*) je ime za bazen između dva lučka gata, mjesto za prihvat brodova, radi iskrcavanja 
(ukrcavanja) ili popravka brodova.

Termin - *dok* se često koristi kao generičko ime za sve objekte u luci namjenjene pristajanju brodova.
## Karakteristike
Dokovi su dijelovi luke omeđeni gatovima i obalom, a grade se od srednjeg vijeka.

Dokovi se obično grade okomito od smjera obalne linije, zato da se umanji djelovanja valova, i što više smanji pomicanje broda, kod ukrcavanja.

Oni se koriste kao mjesta u luci gdje pristaju brodovi, zajedno s molovima (kejevima), gatovima, i plutajućim pontonskim dokovima. 
Najstariji i najčešći tip pristaništa najvjerojatnije je bio uski nasuti pojas kamenja i zemlje, koji je služio kao barijera od valova i plato za prihvat putnika i tereta. Najveći nedostatak takvih pristaništa je bio plitkost, jer im je obično trebalo jaružati dno da se prodube za prihvat većih brodova.

Dokovi se koriste za brojne namjene, pa ih ima više vrsta; otvoreni, zatvoreni, suhi i pontonski.

Fiksni dokovi se grade od predgotovljenih betonskih elemenata, tucanika i cementa, i oblažu kamenim pločama. Oni se mogu graditi i od drva, ali u tom slučaju se koriste samo za manje brodove, kao kod marina, jer se na njih nemogu montirati teške dizalice ili voziti dostavni kamioni. Pontonski dokovi grade se od čelika.

Plutajući pontonski dokovi, dižu se i spuštaju sa razinom vode, na bokovima imaju tornjeve koji im daju stabilnost.
Uz obalu se vežu zglobnim čeličnim pločama.
Oni funkcioniraju tako da im se pušta vode u tankove, kad urane - brod može u njih uploviti . Kad se tankovi isprazne, on izroni i podigne brod, voda istekne a brod ostane na suhom.

Suhi dok je zidani bazen s velikim vodonepropusnim vratima. Kada brod uđe u dok, vrata se zatvore i pumpe izbace vodu, pa brod sjedne na pripremljeno postolje i ostane na suhome.

Zatvoreni dokovi imaju ustave ili pomična vrata, koja ih dijele od vanjske vode, i opremljeni su svim sredstvima potrebnim za prekrcaj tereta.

Zatvoreni dokovi se grade po lukama koje imaju velike oscilacije plime i oseke, radi tog da održavaju stalnu razinu vode bez obzira na vanjske promjene. Kod njih ima manje potrebe za čišćenjem taloga, a grade se tamo gdje su amplitude plime i oseke veće od 7 metara.

## Povezano
* Suhi dok

## Reference

## Vanjske veze

* ''Dock'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Gdynia

**Gdynia** (čita se *Gdinja*, njemački: *Gdingen*) je lučki grad na 
sjeveru Poljske od 248,042 stanovnika.

Gdynia je dio konurbacije **Trójmiasto** (Tri mjesta) zajedno sa Gdańskom Sopotom, i glavna putnička luka ta tri grada.

## Geografija
Gdynia leži na zapadu Gdanjskog zaljeva u Baltičkom moru, par kilometara sjeverozapadno od Gdańska.

## Historija
Gdynia se prvi put spominje 1253. kao ribarsko selo.
Gdynia je izrasla u grad nakon Prvog svjetskog rata kad je Versajskim mirovnim ugovorom pripala 
Poljskoj. Kako je od Njemaca kontrolirano gradsko vijeće Gdańska zabranilo upotrebu luke Poljacima, oni su odabrali 
Gdynju za gradnju svoje luke. Između 1924. - 1939. Gdynia je postala najveća baltička luka prestigavši Gdańsk i Szczecin.
Za Drugog svjetskog rata Nacisti su razorili grad i luku, ali je sve vrlo brzo popravljeno nakon rata. U Gdynji je podignuto brodogradilište - **Pariška komuna**, u to vrijeme jedno od najmodernijih na svijetu.

Današnja Gdynja je industrijski grad i sjedište Poljske ratne mornarice. Najveći poslodavac u gradu je luka iz 
koje se izvozi drvo, ugljen i šećer, a uvozi željezna ruda i hrana.
Grad ima pomorski muzej i nekoliko pomorskih škola.
## Gradovi prijatelji

## Reference

## Vanjske veze

* ''Gdynia'' na portalu Encyclopædia Britannica
Glasgow School of Art

**Glazgovska umjetnička škola** (engleski *Glasgow School of Art* akronim: **GSA**) je danas jedina samostalna univerzitetska 
umjetnička ustanova u Škotskoj, na kojoj se može studirati arhitektura, primjenjena umjetnost i dizajn.

U okviru škole nalazi se zgrada koja je danas jedna od najvećih znamenitosti Glasgowa, krunski projekt Charlesa Rennie Mackintosha kog je on realizirao između 1896. - 1909.
Ona je ozbiljno stradala u požaru u maju 2014.
## Historija i karakteristike
Škola je osnovana 1845. kao *Glazgovska državna škola za dizajn*, - 1853. promjenila je ime u današnje - *Glasgow School of Art*.
Ispočetka je djelovala u zgradi u ulici Ingram, da bi se 1869. preselila u McLellan Galleries.

Kako su im te prostorije bile premale i neadkvatne, školski odbor odlučio je podići nove prostorije, školska komisija odabrala je projekt svog bivšeg učenika - Mackintosha, koji je pohađao večernje tečajeve iz arhitekture uz rad. Nakon tog su 1897. počeli radovi na novoj školi u ulici Renfrew.

Mackintosh se kompletno angažirao da bi škola izgledala što svršenije za svoju namjenu, pa je dizajnirao i namještaj i kompletni enterijer škole, od učionica, ateliera do biblioteke.

Ta zgrada čistog i strogo funkcionalanog volumena, čistih linija, velikih i svijetlih prostorija i pomalo asketskog namještaja bez puno dekoracija bila je prvi primjer Art nouveau u Britaniji.

Glazgovska škola postala je obrazac za brojne druge škole primjenjene umjetnosti koje su se tih godina počele 
otvarati po Evropi. 
## Izvori

## Vanjske veze

* Službene stranice škole 
* ''Glasgow School of Art'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Sviščev dan

**Sviščev dan** ili **Dan svizaca** (francuski: *Jour de la Marmotte*; njemački: *Murmeltiertag*) je dan koji se slavi 2. februara svake godine. Prema predaji, ako je oblačno i svizac se pojavi iz svoje nastambe tog dana, onda će biti rano proljeće; a ako je pak sunčano, svizac će vidjeti svoju sjenu i navodno se vratiti u nastambu, te će zima, odnosno hladno vrijeme, trajati još 6 tjedana.

Ovaj praznik prate jutarnji festivali koji promatraju svisca kako izlazi iz nastambe. Prvi put je zabilježen 1841.

U jugoistočnoj Pennsylvaniji, svišćeve lože (*Grundsow Lodges*) slave ovaj praznik *[[fersommling]]om*, društvenim događajem u kojem se servira hrana, održavaju govori te održavaju skečevi i predstave radi zabave.

Najveća proslava sviščeva dana je u Punxsutawneyju, gdje se nalazi svizac Punxsutawney Phil. Sviščev dan je postao daleko poznata i popularna tradicija, samo da bi dobio još više pažnje nakon što se 1993. pojavio i film ''Beskrajni dan''.

## Izvori

## Reference
* 
* 
## Vanjske veze
* Sviščev dan - zvanični website
* Kratki dokumentarac: "Blagdan za svakoga"
The Blue Marble

***The Blue Marble*** ðə bluː ˈmɑɹbəl (engl.: plava pikula), poznata fotografija Zemlje koju je 7. prosinca 1972. snimila posada svemirske letjelice *[[Apollo 17]]* na udaljenosti od oko 45 000&nbsp;km (28 000&nbsp;mi). Jedna je od najraširenijih fotografija u povijesti. Predstavlja jednu od rijetkih potpuno osvijetljenih slika Zemlje, s obzirom da su astronauti imali Sunce za leđima prigodom slikanja. Astronautima je Zemlja nalikovala dječjim staklenim pikulama, pa odatle i ime fotografiji.

## Povezano

* *[[Pale Blue Dot]]*
* *[[Earthrise]]*

## Izvori
Earthrise

***Earthrise*** [ˈɜɹθɹaɪz] (engl.: izlazak Zemlje), fotografija Zemlje i dijela Mjesečeve površine koju je 1968. snimio astronaut William Anders tokom misije *[[Apollo 8]]*. Fotograf prirode Galen Rowell proglasio ju je »najutjecajnijom ikad snimljenom ambijentalnom fotografijom«. Fotografiji je prethodila sirova crno-bijela rasterska slika izlaska Zemlje koju je 1966. snimila robotska sonda svemirske letjelice *[[Lunar Orbiter 1]]*.

## Detaljni opis

*Earthrise* je naziv za NASA-inu sliku AS8-14-2383, koju ju je astronaut William Anders snimio tokom misije *Apollo 8*, prvog putovanja ljudske posade u orbitu oko Mjeseca. Fotografija je 24. prosinca 1968. snimljena iz lunarne orbite visokomodificiranim Hasselbladom 500 EL s električnim pogonom. Čin fotografiranja zabilježen je i na zvučnoj snimci koja, uz naknadnu transkripciju, omogućuje da se čitav događaj pobliže prati. Ekscerpt snimke, među ostalim, sadrži:


Anders: Bože moj! Gle onu sliku! To je Zemlja što izlazi. Au, tako je lijepa.
Borman: Hej, nemoj to snimiti, nije predviđeno. (šaleći se)
Anders: (smije se) Jim, imaš film u boji?
&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;Dodaj mi brzo rolu u boji, hajde...
Lovell: Čovječe, ovo je odlično!


## Povezano

* *[[Pale Blue Dot]]*
* *[[The Blue Marble]]*

## Izvori

## Eksterni izvori
Antarktički prion

**Antarktički prion** (lat. *Pachyptila desolata*) je vrsta morske ptice iz roda *[[Pachyptila]]*.

## Opis i stanište
Živi u južnom oceanu. Hrani se zooplanktonom, rakovima, kozicama, ribama i lignjama. Duga je 28&nbsp;cm, a ima raspon krila 58–66&nbsp;cm. Teška je 150-160 grama. Plavosive je boje. Rep je siv, a ima crn vrh. Ova ptica je jako društvena i često se viđa u velikim jatima. Procijenjena populacija ove ptice je 15 000 000 jedinki.

## Podvrste
Postoje tri podvrste antarktičkog priona koje se razlikuju po dužini repa i kljuna, te rasponu krila:
* *Pachyptila desolata desolata*, nastanjuje Otočje Crozet, Otočje Kerguelen, Otok Macquarie
* *Pachyptila desolata altera*, nastanjuje Otok Heard i Otočje Auckland
* *Pachyptila desolata banksi*, nastanjuje Otočje Scotia,  Otočje South Sandwich i Otok Scott

## Razmnožavanje
Sezona gniježdenja počinje u srpnju ili kolovozu. Ove ptice gnijezde se u kolonijama, te postavljaju jedno jaje iz kojega se izlegne ptić za 44-46 dana. Mužjak i ženka prave gnijezdo, te se brinu za ptića koji se ne razlikuje puno od roditelja. Ptić napušta roditelje za 45-55 dana, kad nauči letjeti i postane samostalan. Nakon završetka sezone gniježdenja, sve ptice napuštaju koloniju.

## Reference

## Vanjske veze
* Antarktički prion na BirdLife, pristupljeno 2. februara 2015.
Atlantska burnica

**Atlantska burnica** (lat. *Pterodroma incerta*) je morska ptica iz porodice zovoja, endem južnog Atlantskog oceana. 

## Stanište i prehrana
Gnijezdi se u ogromnim kolonijama na otocima Tristan da Cunha i Goughu, a njen raspon kretana obuhvaća morske površine od Brazila do Namibije. Većinom se hrani lignjama, koje prema nekim znanstvenim istraživanjima zauzimaju 87% njezine prehrane. Nekad se hrani i ribama iz porodice *[[Myctophidae]]*, jer se noću uzdižu na površinu, kao i rakovima.

## Ugroženost
Iako postoji velik broj jedinki ove vrste, s procjenom od 5 milijuna jedinki u cijelom svijetu, IUCN je ovu vrstu klasificirao kao ugroženu. Vrsta je ograničena na samo dva otoka na kojima se pari i gnijezdi, a broj jedinki se smanjuje zbog pretjeranog izlova organizama koijma se inače hrani. Posljednje studije ukazuju da je vrsta ugrožena introdukcijom kućnog miša u areal gniježđenja. Miševi, naime, napadaju mladunčad ovih ptica što im drastično smanjuje populaciju.

U prošlosti je bila klasificirana kao osjetljiva vrsta. Istraživanja su dokazala veliki utjecaj predacije miševa na ovu vrstu, pa je ona od 2008. klasificirana kao ugrožena.

## Reference
Gdanjski zaliv

**Gdanjski zaljev** (, , ) je  morski zaljev na jugu Baltičkog mora, okružen Poljskom sa zapada, juga i jugoistoka i ruskom Kalinjingradskom oblasti sa istoka.

## Geografija
Zaljev  je dug nekih 97 km, od istoka prema zapadu, a dubok 64&nbsp;km, od sjevera prema jugu, najveće dubine 113 metara na sjevernom dijelu.

Unutar zaljeva leže manji zaljevi Puck, na zapadu i Vislanska laguna na istoku, u zaljev uvire rijeka Visla, a u Vislansku lagunu rijeke Nogat, Pasłeka i Pregołja.

Duž zaljeva leže gradovi Gdańsk, Gdynia, Sopot, Elbląg, Baltijsk i Kalinjingrad.

Stanovništvo zaljeva bavi se ribarstvom, brodogradnjom i trgovinom.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Gulf of Gdańsk'' na portalu Encyclopædia Britannica,
Pomeransko vojvodstvo

**Pomeransko vojvodstvo** (poljski: *Województwo pomorskie*) je jedno od 16 poljskih vojvodstva, administrativnih jedinica prvoga reda, na koje je zemlja podjeljena.

To vojvodstvo je osnovano - 1999. kad je Poljska smanjila prijašnji broj od 47 vojvodstava iz 1975. na današnih 16.  U tu novu administrativnu jedinicu uključena su stara vojvodsva Gdańsk i Słupsk, kao i dijelovi Elbląga i Bydgoszcza. 
## Geografija
Pomeransko vojvodstvo leži na sjeveru Poljske duž obala Baltičkog mora, sa istoka graniči sa Varminsko-mazurskim vojvodstvom, sa juga sa 
Kujavsko-pomeranskim i Velikopoljskim vojvodstvom i sa zapada sa Zapadnopomeranskim vojvodstvom.

Pomeransko vojvodstvo zauzima površinu od 18,293 km², na kojoj živi 2,200,300 stanovnika, administrativni centar vojvodstva je Gdańsk.

Pomeransko vojvodstvo administrativno je podjeljeno na 20 okruga (poljski: *powiat*), od toga 4 gradska i 16 teritorijalnih, koji su opet podijeljeni na 123 općine (*gmina*).
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice vijeća 
* ''Pomorskie'' na portalu Encyclopædia Britannica
Audubonski zovoj

**Audubonski zovoj** (lat. *Puffinus lherminieri*), vrsta morske ptice iz porodice zovoja. Znanstveni naziv dobila je u znak sjećanja na francuskog prirodoslovca Félixa Louisa L'Herminiera.

## Opis
Audubonski zovoj e ptica malih dimenzija, u prosjeku je dug 30 cm, oko pola veličine crnokapog zovoja i težak 170 grama. Raspon krila mu je 64-72 cm, a duljina repa oko 8.5 cm. Gornji dijelovi tijela su uglavnom crni, a donji bijeli. Na prvi pogled teško se razlikuje od srodnih vrsta, tako da ga se često zamijenuje s malim i južnim malim zovojom. Mužjaci i ženke imaju istu boju perja.

## Stanište
Areal Audubonskog zovoja je vrlo velik, proteže se duž cijelog ekvatorijalnog pojasa Indijskog oceana sjeverno do  Arapskog mora, duž sjeverozapadnog i središnjeg Tihog oceana, Kariba, i djelova Atlantskog oceana. Ova je vrsta karakteristična za tropska mora; samo neke atlantske populacije nastanjuju sjevernija područja. Za razliku od drugih vrsta zovoja, odrasli audubonski zovoji obično ne prelijetaju velike udaljenosti i ne kreću na duge migracije. To čine samo mlade jedinke prije parenja.

Gnijezdi se u velikim kolonijama u malim rupama u terenu ili šupljinama u stijenama na vertikalnim zemljanim liticama na atolima ili na stjenovitim otocima.

## Reference
Bajkoviti prion

**Bajkoviti prion** (lat. *Pachyptila turtur*), vrsta morskih ptica iz roda *[[Pachyptila]]*. 

## Opis i stanište
Bajkoviti prion je najmanji od svih priona. Veličina mu je oko 23-28 cm s rasponom od krila 56-60 cm, a težina je 88-175 grama. Perje je plavosive boje, dok je rep bijel, s crnim vrhom. Ova ptica hrani se planktonom i drugim sitnim morskim životinjama, a često se hrani u društvu drugih jedinki, ponekad i jedinki drugih vrsta morskih ptica. Hranu najčešće nalazi na površini vode, rijetko roni. Prijetnja ovim pticama, posebno mladim jedinkama su štakori i ribarski brodovi. Okvirna populacija ovih ptica je 5 000 000 jedinki. *Pachyptila turtur* živi na području Novog Zelanda, Australije i Južne Afrike.

## Razmnožavanje
Sezona gniježđenja počinje u rujnu. Ove ptice se gnijezde u kolonijama uglavnom na manjim otocima. Kao gnijezdišta im služe rupe u tlu koje iskopaju kljunom ili nogama. U rupi se nalazi jedno bijelo jaje iz kojega se izlegne ptić za 55 dana. Roditelji ga hrane 43-56 dana , nakon čega sve ptice napuštaju koloniju.

## Izvori
Dan planeta Zemlje

**Dan planeta Zemlje** (eng. *Earth Day*) obilježava se 22. travnja u više od 150 zemalja diljem svijeta.

## Historija
Na konferenciji UNESCO-a 1969. godine John McConnell prvi je put predstavio ideju obilježavanja Dana Zemlje i iste je godine dizajnirana Zastava Zemlje, a sam je naziv *Earth day* prvi put upotrijebio 21. ožujka gradonačelnik San Francisca  Joseph Alioto 1969. g., u proglasu kojim je odlučeno da se u gradu i na područja San Francisca proslavi kao Dan planeta Zemlje.

U Hrvatskoj se Dan planeta Zemlje organizirano obilježava od 1990. godine.
 
Dan planeta Zemlje službeno se obilježava od 1992. godine kada je tijekom Konferencije UN-a o okolišu i razvoju u Rio de Janeiru na kojoj je sudjelovao velik broj predstavnika vlada i nevladinih udruga usklađen dalekosežni program za promicanje održivog razvoja.

Na prijedlog bolivijske vlade 2009. godine Opća je skupština Ujedi­njenih naroda 22. travnja proglasila međunarodnim Danom planeta Zemlje.

## Izvori

## Vidi i:
* Zelena čistka

## Vanjske veze

* Obilježavanje Dana planeta Zemlje 2010. godine u Hrvatskoj
* Earth Day International
Sopot (Poljska)

**Sopot** čita se *Gdinja*, njemački: *Zoppot*) je kupališni grad na 
sjeveru Poljske od 37,903 stanovnika.

Sopot je dio konurbacije **Trójmiasto** (Tri mjesta) zajedno sa Gdańskom i Gdyniom, ladanjsko mjesto tih daleko većih gradova.
## Geografija
Sopot leži u Gdanjskom zaljevu na Baltičkom moru, između
Gdańska (10 km) i Gdynie (13 km), u kraju šumovitih brežuljaka

## Historija
Sopot se prvi put spominje 13. vijeku. Za napoleonskih ratova - 1807. anektiran je od strane Slobodnog grada Danzing pruske marionetske tvorevine Status grada dobio je 1901.

Nakon Prvog svjetskog rata Versajskim mirovnim ugovorom pripao je Poljskoj, koja je njime vladala od 1919. - 1939.

Za Drugog svjetskog rata Sopot je okupiran od strane Trećeg Reicha, oslobodile su ga jedinice Crvene armije 23. marta 1945., nakon rata ponovno je pripao Poljskoj.
Sopot je od kraja 18. vijeka postao lječilišno - ladanjsko mjesto u kom su bogati stanovnici Danzinga podigli brojne vile duž pješčanih plaža.

Nakon rata postao je poznat po *Međunarodnom [[Muzika|muzičkom]] [[festival]]u*, na kom su 1970-ih 
nastupali i brojni tadašnji jugoslavenski pjevači, a Ljupka Dimitrovska i Ivica Šerfezi u 
duetu osvojili i nagrade.
## Gradovi prijatelji

## Reference

## Vanjske veze

* ''Sopot'' na portalu Encyclopædia Britannica
Meksički pezo

**Meksički pezo** () (ISO 4217: **MXN**) je zakonsko sredstvo plaćanja u Meksiku. Označava se oznakom **$**, ili **Mex$** kako bi se razlikovao od drugih valuta koje nose naziv dolar. Sastoji se od 100 centava koji se označavaju oznakom ¢.

Prije revalvacije pesosa 1993. godine, ISO kôd bio je MXP. U opticaju se nalaze novčanice od 20, 50, 100, 200, 500 i 1000 pesosa.
Tačno.net

**Tačno.net** je elektronski medijski portal koji, uz vijesti i osvrte na dešavanja s područja bivše Jugoslavije i svijeta, objavljuje autorske tekstove, kolumne i analize brojnih istaknutih intelektualaca i novinara s ovih prostora, a među kojima su i oni iz *[[Feral Tribune|Feral Trbunea]]*.

## Uredništvo i redakcijski kolegij
Glavna i odgovorna urednica portala Tačno.net je Štefica Galić, a članove redakcijskog kolegija čine Viktor Ivančić, Milan Marinković, Amer Bahtijar, Predrag Blagovčanin, Maša Galić, Nikola Vučić, Marko Vrljić.

## Kolumnisti i suradnici
**Kolumnisti:** Viktor Ivančić, Amila Kahrović Posavljak, Marinko Čulić, Oliver Frljić, Marijan Vogrinec, Milan Marinković, Salmedin Mesihović, Zlatko Jelisavac, Dragan Markovina, Goran Sarić, Igor Serdar, Edin Husković, Ladislav Babić, Amer Tikveša.

**Suradnici:** Esad Bajtal, Drago Bojić, Heni Erceg, Snježana Kordić, Božica Jelušić, Enver Kazaz, Bojan Marjanović, Hamdo Čamo, Nada Zdravič, Mile Stojić, Diana Burazer, Azra Šehović, Predrag Lucić, Boris Dežulović, Lana Vuletić, Jelena Paunović, Radomir Lazić, Kemal Mahić, Zvonimr Nikolić, Ivo Kobaš, Milan Colić, Vojislav Vujanović, Nedžad Dedović,  Darko Cvijetić, Fahrudin Fahro Konjhodžić, Elvedin Nezirović, Adnan Žetica, Tomislav Marković, Snežana Čongradin, Azer Pehilj, Haris Ljevo, Matja Stojanović, Almin Kaplan, Jelena Svilar, Ivan Galić, Marjan Hajnal, Ešref Zaimbegović, Jasminka Filipas, Omar Karavdić, Edin Forto, Halil Džananović, Dino Prohić, Edin Pobrić, Tomislav Jakić, Mario Kopić, Haris Fazlić i drugi.

## Napadi i kritike
Portal je pod čestim hakerskim napadima, a ljudi okupljeni oko njega izloženi su  verbalnim napadima i prijetnjama. U julu 2012. godine pretučena je Štefica Galić, a brutalni napad dogodio se dva dana nakon prikazivanja filma "Neđo od Ljubuškog" o Neđi Galiću - njezinom pokojnom suprugu, koji je tijekom rata pomagao svojim sugrađanima bošnjačke nacionalnosti i borio se da ne odu u logor "Heliodrom". Godinu dana kasnije, napadačica **Vera Dedić** odlukom Općinskog suda u Ljubuškom proglašena je krivom zbog nasilja, vrijeđanja, zlostavljanja, drskog i bezobraznog ponašanja te ugrožavanja građanskog mira. Štefica Galić je zbog prijetnji i fizičkog napada, zajedno s obitelji, napustila Ljubuški..

Početak 2015. godine u mostarskom trgovačkom centru obilježio je brutalni verbalni napad i izravne prijetnje upućene glavnoj urednici portala **Štefici Galić** i njezinom suradniku **Ameru Bahtijaru**.

## Povezano
* *[[Feral Tribune]]*

## Reference

## Vanjske veze

* Tačno.net
Arts and Crafts

**Arts and Crafts** prevedeno **Umjetnost i zanat** je naziv za umjetnički pokret i stil u primijenjenoj umjetnosti koji se rodio u drugoj polovici 19. vijeka u Engleskoj i nakraju prelio po čitavoj Evropi kao Art Nouveau.

## Historija i karakteristike
Tokom 1860-ih jedna mala, ali prilično glasna skupina umjetnika i kritičara, postala je duboko uznemirena padom dobrog ukusa, i loše oblikovanim produktima koji su se pojavili nakon industrijske revolucije i masovne proizvodnje.
Među njima je prednjačio engleski reformator, pjesnik i dizajner William Morris, koji je 1861. sa partnerima, osnovao manufakturu za unutrašnju dekoraciju *Morris, Marshall, Faulkner* (koja je nakon 1875. postala, *Morris i Društvo*) Cilj te manufakture je bila želja da vrati duh i kvalitetu srednjovjekovnih zanatlija. 
Morris i njegovi suradnici (među njima arhitekt Philip Webb i slikari Ford Madox Brown i Edward Burne-Jones) proizvodili su ručno predmete od metala, nakit, tapete, tkanine, namještaj i 
knjige. 
Firma je radila kao umjetnička zadruga, u kojoj su slikari davali svoje nacrte koje su kasnije dobro obučeni zanatlije proizvodili u 
manjim serijama. Njihove uratke i danas kopiraju i proizvode brojni dizajneri i proizvođači namještaja.

Do 1880-ih Morrisovi napori da proširi krug sudionika novog pokreta mlađim ljudima urodili su plodom, jer mu je arhitekt i dizajner Arthur H. Mackmurdo 1882. pomogao osnovati - *Century Guild for craftsmen* (ceh zanatlija), jedno od 
par takvih udruženja koja su osnivana tih godina. Članovi tog udruženja oživjeli su umjetnosti ručne štampe i postali propagatori ideje - da nema bitne razlike između **prave** i primijenjene umjetnosti (čitaj dekorativne umjetnosti). Brojni konvertiti, i iz redova profesionalnih umjetnika i intelektualci, pomogli su širenju ideja pokreta.

Glavna kontraverza koja se podigla oko tog pokreta bila je primjenjivost njihovih ideja u suvremenom svijetu. Progresivci su tvrdili da pokret pokušava vratiti sat historije unatrag, a da to nije moguće, i da se nihov pokret nemože uzeti u obzir za masovno urbano industrijsko društvo. S druge strane još oštriji kritičari, okomili su se na njihovu izložbu - 1893. i proglasili je *radom nekolicine za njih nekoliko* i naglasili da to nije ništa drugo već marketinški trik, u kojem oni kao protestiraju protiv lošeg 
oblikovanja, ali da su i oni kontrolirani od trgovaca i oglašivača, i da će proći kao svaka moda.

I pored svih negativnih kritika do 1890-ih Arts and Crafts se toliko proširio i omasovio da su se njegove ideje proširile i na 
druge zemlje i stopile sa rastućim interesom za dizajn, naročito sa Art Nouveau.
Popularizaciji ideja pokreta po austrougarskim zemljama pomogao je Charles Rennie Mackintosh koji je 1900.
sudjelovao na izložbi bečke Secesije.

## Povezano
* Art Nouveau
## Reference

## Vanjske veze

* ''Arts and Crafts Movement'' (na portalu Encyclopædia Britannica)
Balearska burnica

**Balearska burnica** (lat. *Puffinus mauretanicus*), vrsta morske ptice iz porodice zovoja. Nekad je smatrana podvrstom malog zovoja, ali i gregule. 

## Opis i stanište
Balearska burnica je ptica veličine. Prosječno je duga 35-40 cm, s rasponom krila 85-90 cm. Boja perja varira od tamno smeđe na leđnoj strani tijela do prljavo bijele na trbušnoj.

Gnijezdi se na Balearskim otocima, po kojim je i dobila ime. Jako je društvena i često se viđa u velikim skupinama, posebno u jesen. Na moru je tiha, a za vrijeme sezone parenja vrlo glasno gakće u večernjim satima. Hrani se ribama i mekušcima. Ne slijedi ribarske brodove kao neki njegovi rođaci.

## Ugroženost
Međunarodni savez za zaštitu prirode (IUCN) uvrstio je ovu vrstu među kritično ugrožene, s procijenjenim vremenom vjerojatnog izumiranja u slijedećih 40 godina. Uzroci smanjenja broja jedinki je smanjenje staništa radi pretjerane izgrađenosti turističkih struktura na Balearskim otocima, kao i predacija mladih od strane mačaka i štakora.

## Reference
Bannermanov zovoj

**Bannermanov zovoj** (lat. *Puffinus bannermani*) je vrsta morske ptice iz porodice zovoja. Neki ga autori smatraju podvrstom audubonskog zovoja. 

## Stanište
Staništa su mu vode izvan obale. Pelagičan je, ali pravi kolonije blizu kopna. Gnijezdi se na oceanskim otocima, koraljnim atolima, i stijenovitim otočićima otočja Volcano i otočne skupine Ogasawara južno od Japana. Migrira obično prema morima južno od Japana. Ne udaljava se previše od ovog područja.

Veličina populacije nije s točnošću procijenjena, ali se pretpostavlja da je broj jedinki u padu.

## Prehrana i gniježđenje
Ova je vrsta malo istražena, ali na temelju sličnih vrsta se pretpostavlja da se hrani ribom, i glavonošcima koje lovi obrušavanjem iz zraka ili ronjenjem (del Hoyo et al. 1992, Brooke 2004). Gnijezdi se u kolonijama u šupljinama među stijenama ili rupama u tlu koje sam iskopa.

## Reference
Sergio Mattarella

**Sergio Mattarella** (Palermo, 23. srpnja 1941.) talijanski je političar, profesor i sudac. Za predsjednika Talijanske Republike izabran je 31. siječnja 2015.

## Biografija
### Obitelj
Sergio Mattarella je sin Bernarda Mattarelle, talijanskoga demokršćanskog političara i višekratnog ministra pedesetih i šezdesetih godina, te brat Piersantija Mattarelle, predsjednika Oblasti Sicilije, koga je mafijaška *[[Cosa nostra]]* ubila 1980. u Palermu.

### Nastavna aktivnost
Diplomiravši pravo, izabran je za profesora parlamentarnog prava na Sveučilištu u Palermu.

### Političko djelovanje
U mladosti je bio aktivist Studentskog pokreta Katoličke akcije, te je bio njegov voditelj u Laciju 1961. – 1964., a zatim Talijanske katoličke sveučilišne federacije (FUCI).

Na listi Kršćanske demokracije izabran je u Zastupnički dom talijanskog Parlamenta 1983. te je u njemu ostao neprekidno do 2008. Novi politički tajnik te stranke Ciriaco De Mita zadužio ga je da očisti stranku na Siciliji od mafijaša, u koje su se ubrajali i gradonačelnici Palerma Vito Ciancimino, odnosno Salvo Lima.

Bio je ministar obrazovanja u sedmoj Andreottijevoj vladi 1989., ali je podnio ostavku s drugim ministrima iz demokršćanske ljevice, prosvjedujući protiv zakona koji dopustio Berlusconiju da zadrži u vlasništvu tri televizijske mreže (u zemljama članica Europske zajednice pojedinac je smio posjedovati najviše 50 posto jedne televizijske mreže).

Dotajnik Kršćanske demokracije bio je 1990. – 1992., kada je imenovan glavnim urednikom stranačkog lista ‘’Il Popolo’’.

Predložio je izborni zakon, prihvaćen 1994., kojim su tri četvrtine mandata stjecane u uninominalnim izbornim jedinicama, a četvrtina na stranačkim listama. Taj je zakon Giovanni Sartori nazvao *Mattarellum*. Tada se taj zakon smatrao vododijelnicom između talijanske „Prve Republike“ i „Druge Republike“. Po njemu su održani izbori 1994., 1996. i 2001.

U raspadu Kršćanske demokracije uslijed antikorupcijske istrage *Čiste ruke* bio je među osnivačima Talijanske pučke stranke (PPI), te se zauzimao da ta stranka zajedno s postkomunističkom Demokratskom strankom ljevice (PDS) stupi u koaliciju *Maslina* pod Prodijevim vodstvom. Držao je više resora u vladama *Masline* do 2001. Bio je ministar obrane za intervencije na Kosovu, te je ukinuo obvezatni vojni rok.

### Sudbeno djelovanje
Zastupnički dom ga je 2009. imenovao članom Predsjedničkog vijeća upravnog sudstva. Dvije godine kasnije na zajedničkoj sjednici Parlamenta imenovan je članom Ustavnog suda.

## Reference
Barauova burnica

**Barauova burnica** (lat. *Pterodroma baraui*) je morska ptica srednje veličine iz porodice zovoja. Glavno stanište joj je otok Réunion u Indijskom oceanu.

## Naziv
Ime je dobila u znak sjećanja na Armanda Baraua, inženjera poljoprivrede i ornitologa, koji je živio na Réunionu. Opisana je tek 1964. iako je bila otprije poznata lokalnim ljudima.

## Opis
Barauova burnica je duga oko 40 cm. Perje na trbušnom dijelu joj je bijele boje, kljun je crn, a leđni dio tijela je tamno siv. Na leđnoj strani krila i samim leđima vidljiva je šara u obliku slova "M".

## Stanište
Stanište barauove burnice se proteže duž Indijskog oceana, od otoka Réunion do zapadne Australije i Indonezije. Velika većina populacije gnijezdi se na otoku Réunion.

## Ponašanje
### Prehrana
Pelagična je vrsta, hrani se malim ribama veličine do 10 cm, lovom iz površine i ronjenjem. Ponekad se pridružuje drugim vrstama morskih ptica u zajedničkom lovu.

### Razmnožavanje
Posebnost ove vrste je da se gnijezdi i formira kolonije vrlo daleko od obale i na velikim nadmorskim visinama. Ove ptice kopaju rupe u tlu u kojima se gnijezde na nadmorskoj visini od 2400 - 2700 metara. Inkubacija traje 55 dana i mladunci su u stanju letjeti oko 100 -120 dana nakon izlijeganja, te napuštaju gnijezdo između novembra i februara.

## Zaštita
Barauova burnica je klasificirana kao ugrožena vrsta. U prošlosti se broj jedinki smanjio radi izlova, ali nakon zabrane lova na tu pticu broj jedinki se povećao. Današnji uzroci ugroženosti su introducirane vrste u njihovom staništu kao i svjetlosno onečišćenje. Ova je ptica izuzetno osjetljiva na umjetne izvore svjetla koje dezorijentiraju mlade jedinke koje zamjenjuju svjetla za bioluminescentne organizme kojima se hrane. To dovodi do padova i ozljeđivanja oko 40% mladih jedinki u prvoj godini samostalne potrage za hranom. Zadnjih godina provode se mjere zamračivanja umjetnih izvora svjetla u područjima koje ove ptice nastanjuju.

## Reference
Pepoli

Kuća **Pepoli** je istaknuta aristokratska i bankarska porodica iz italijanskog grada Bologne

Vrhunac moži i uticaja je stekla u prvoj polovici 14. vijeka, kada su njeni pripadnici postali gospodari Bologne, preuzevši vlast u kaotičnim stranačkim borbama između Gvelfa i Gibelina. Sjedište porodice je bila palača Palazzo Pepoli Vecchio koju je izgradio Taddeo Pepoli. Porodica Pepoli je održavala dinastijske saveze kroz brakove: tako je  markiz Obizzo II d'Este od Ferrare godine 1317. oženio Jacopu Pepoli, a condottiero Roberto Alidosi, papski vikar i gospodar Imole se oženio za Giacomu Pepoli.

Nakon prosperitetnih godina vladavine pod Taddeom Pepolijem (1337–1347), Bologna je došla pod vlast milanske porodice Visconti; iako je kardinal Gil de Albornoz nasilno vratio grad pod papsku hegemoniju 1360. godine, Pepoli nikada više nisu povratili svoju svjetovnu vlast.

Umjesto toga su uživali status velikih zemljoposjednika. Guido Pepoli  je godine 1589. od strane pape Siksta V imenovan kardinalom. Znamenita Palazzo Pepoli Campogrande je narućena 1653. od strane senatora Odoarda Pepolija; njeni arhitekti su bili Giovanni Battista Albertoni i Giuseppe Antonio Torri. Danas se u njoj čuvaju barokna umjetnička djela koja su nekoć bila smještena Pinacoteca Nazionale di Bologna.

Jedan od kasnijih članova porodice, Carlo Pepoli, napisao je libreto za Bellinijevuopera *[[I Puritani]]* i tekst za Rossinijevu pjesmu "La Danza". Njemu je Giacomo Leopardi posvetio jednu od svojih pjesama (*canti*).

Komuna Castiglione dei Pepoli u italijanskoj provinciji Bologna dan-danas nosi ime po porodici.
Hercules (film, 2014)

***Hercules*** () je američki akcijsko-pustolovno-pseudohistorijski igrani film snimljen 2014. u režiji Bretta Ratnera. Predstavlja adaptaciju stripa *[[Hercules (Radical Comics)|Hercules: The Thracian Wars]]* Stevea Moorea, koji je, pak, bio inspiriran starogrčkim legendama o Heraklu. Naslovni lik, koji tumači Dwayne Johnson, je starogrčki ratnik, koji je, iako obični smrtnik, stvorio legendu o sebi kao polubožanstvu, te je koristi kako bi zajedno sa svojim drugovima zarađivao kao najamnik u sukobima starogrčkih gradova-država.

## Izvori

## Vanjske veze

* 
* 
*
Supstrat (ekologija)

**Supstrat** je, u biološkom smislu, podloga na kojoj žive biljke i nepokretne (sesilne) životinje. Materijal koji čini supstrat može biti abiotičke (nežive) ili biotičke (žive) prirode. Primjer biotičkog supstrata čini npr. mahovina ili žive alge na kojima se razvijaju drugi organizmi.

Supstrati mogu biti i umjetnog podrijetla i često se koriste u uzgoju poljoprivrednih kultura u stakleničkim uvjetima. U hidroponskom uzgoju biljaka supstrat često čine staklena vuna, kamena vuna ili keramička vuna te celuloza koje imaju veliki kapacitet zadržavanja vode i hranjivih tvari i postepenog i kontroliranog oslobađanja. Ovi materijali daju i čvrstu podlogu za ukorijenjivanje biljaka i imaju malu cijenu proizvodnje.

## Reference
Bacanje hrane

**Bacanje hrane** odnosi se na sve veću količinu uništene hrane koja se može izbjeći, a posljedica je industrijske ili masovne proizvodnje hrane. Uzroci uništenja hrane su brojni, a pojavljuje u fazama proizvodnje, prerade i trgovine iako bi bilo moguče izbjeći.

Švedski institut za hranu i biotehnologiju ustanovio je se na svijetu oko 1,3 milijarde tona hrane godišnje baca, što je oko trećinu ukupne godišnje svjetske proizvodnje.

Istodobno preko 20.000 djece mlađe od pet godina umire svakoga dana od gladi.

Prema izvješću FAO (Food and Agriculture Organization) oko 90 milijuna tona hrane gubi se godišnje u Europi.

## Povezano
* Die Tafeln

## Izvori
SAO Bosanska Krajina

**SAO Bosanska Krajina** (skraćeno od *Srpska Autonomna Oblast Bosanska Krajina*), je bila srpska autonomna oblast na području SR BiH. Nazivana je još i *Autonomna Oblast Krajina*. SAO Bosanska Krajina se nalazila u Bosanskoj Krajini, i njen glavni grad je bila Banja Luka. Kasnije, ova oblast je postala deo Republike Srpske.

## Historija

*SAO Bosanska Krajina* se formirala u leto i jesen 1991. Njen cilj, kao i cilj ostalih SAO u SR BiH, je bio da okupi predele u kojima većinski žive Srbi, da ih organizuje, i da tako spreči eventualnu nezavisnost BiH.

SAO Bosanska Krajina je stvorena od *Zajednice Opština Bosanske Krajine*, 16. septembra 1991. godine, sa time što u početku nije uključivala oblasti Cazinske Krajine i opštine Prijedor. Slične stvari su se dešavale u ostalim zajednicama opština u BiH gde su Srbi činili većinu.

Oko 16. septembra 1991., Zajednica Opština Bosanske Krajine postaje *Autonomni Region Krajina (ARK)*, koji se sastojao od sledećih opština: Banja Luka, Bihać-Ripač, Bosanska Dubica, Bosanska Gradiška, Bosanska Krupa, Bosanski Novi, Bosanski Petrovac, Čelinac, Donji Vakuf, Ključ, Skender Vakuf, Kotor Varoš, Prijedor, Prnjavor, Sanski Most, Šipovo, Laktaši i Teslić. 24. oktobra 1991. formira se *Skupština srpskog naroda u Bosni i Hercegovini*, u kojoj je većinu imala Srpska Demokratska stranka. Taj sabor, 9. januara 1992. je usvojio deklaraciju kojom proglašava Republiku Srpsku Bosnu i Hercegovinu, čime je region Bosanske Krajine postao deo ove novoformirane republike.

Postojali su pokušaji tokom 1991. da se *ARK* spoji sa SAO Krajinom. 12. septembra ARK zvanično menja ime u SAO Bosanska Krajina.


Datoteka:SAO BIH 1991 1992.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (septembar 1991)
Datoteka:SAO BIH 1991 nov 01.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (novembar 1991)


## Geografija

## Povezano
* Bosanska Krajina
* Regija Banja Luka
* Rat u Bosni i Hercegovini

## Reference

## Vanjske veze
* Mapa
Die Tafeln

**Tafel** (njem. ploča ili stol) je dobrotvorna udruga koja se bavi distribucijom kvalitativo besprijekornih prehrambenih proizvoda kojima istječe rok trajanja. Najveći izvori hrane za udrugu su proizvođači, distributeri i trgovci koji u svojem normalnom tijeku poslovanja imaju višak hrane koju ne mogu više prodati. Nakon sortiranja distribuiraju hranu za 100 do 1.000 neprofitnih udruga koja se dijeli kuhinjama za umirovljenike s malom mirovinom, sirotinju, beskućnicima, sirotištima i školama.

Trgovine štede troškove za uklanjanje tih proizvoda koji bih inače završili na otpadu.

**Die Tafeln** udruge osnovane su u Njemačkoj 1993., a u međuvremenu su osnovane i u određenim drugim europskim zemljama. U Njemačkoj su obično organizirane na razini općine i stoga se nazivaju primjerice  *Berliner Tafel* (Berlinski stol), *Hamburger Tafel* (Hamburški stol) ili *Hannoversche Tafel* (Hannoverski stol).

Udruga se isključivo financira radom svojih dobrovoljnih suradnika, pokroviteljstvima i dragovoljnim prilozima. Ne dobivaju novčanu pomoć od strane države.

Ideja dolazi iz SAD-a: godine 1963., John van Hengeliz Phoenixa u Arizoni osnovao je prvu udrugu *[[Food Bank]]*. Godine 1983. je u New Yorku osnovana udruga *City Harvest*.

Broj u Njemačkoj: 

### Druge europske zemlje
Metro Group od sredine 2000 ih godina sudjeluje u u nekim zemljama u donacijama u hrane. Na webstranicama tvrtke u  Ukrajini, Mađarskoj, Poljskoj, Portugalu, Španjolskoj, Češkoj ili Turskoj postoje kooperacije s lokalnim organizacijama za raspodjelu hrane pružanje hrane kao primjerice *Helpica Foundation* 

## Povezano
* Siromaštvo

## Vanjske veze

* Homepage Bundesverband Deutsche Tafel e. V. - Webstranica

## Izvori
SAO Semberija

**SAO Semberija** (*Srpska autonomna oblast Semberija*) ili **SAO Severoistočna Bosna** je bila srpska autonomna oblast u SR BiH. Postojala je od 1991 do 1992, kada se ujedinila sa ostalim srpskim oblastima BiH i oformila Republiku Srpsku. Glavni grad ove oblasti bila je Bijeljina. SAO Semberija je bila poznata i pod nazivom *SAO Semberija i Majevica*, ili *SAO severoistočna Bosna*


Datoteka:SAO BIH 1991 1992.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (septembar 1991)
Datoteka:SAO BIH 1991 nov 01.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (novembar 1991)


## Povezano
* Rat u BiH
* Brčko
* Semberija
* Majevica

## Literatura
* Dodatak, dodatne istorijske i političke činjenice, tačke 10 i 17
SAO Hercegovina

**Srpska autonomna oblast Hercegovina** (*SAO Hercegovina*) je bila srpska autonomna oblast nastala u SR BiH, SFRJ, 1991. godine. Proglašena je odlukom *Skupštine Zajednica opština Istočne Hercegovine*. Kasnije je uključena u Republiku Srpsku. SAO Hercegovina se nalazila u oblasti Hercegovine, tačnije u njenom istočnom delu. Takođe se nazivala i *SAO Istočna Hercegovina*, ili *SAO Stara Hercegovina*.http://www.un.org/icty/bhs/cases/oric/indictment/oric-ii030313b.htm

Na čelu SAO Istočne Hercegovine (i njen idejni vođa) je bio kozački ataman Božidar Vučurević, gradonačelnik Trebinja.

*SAO Hercegovina* je formirana od zajednice opština poznatije kao *Zajednica opština Istočne Hercegovine*, koja je formirana 27. maja, 1991. SAO Hercegovina je proglašena odlukom *Skupštine Zajednica opština Istočne Hercegovine* 12. septembra 1991. godine. Obuhvatala je predeo Hercegovine, odnosno Istočne Hercegovine sa većinskim srpskim stanovništvom. Glavni grad je bilo Trebinje.


Datoteka:SAO BIH 1991 1992.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (septembar 1991)
Datoteka:SAO BIH 1991 nov 01.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (novembar 1991)


## Literatura
* Dodatak, dodatne istorijske i političke činjenice, tačke 10 i 17

## Povezano
* Istočna Hercegovina
* Regija Trebinje
* Rat u Bosni i Hercegovini
SAO Romanija

**SAO Romanija-Birač** (*Srpska autonomna oblast Romanija-Birač*) je bila autonomna oblast u SR BiH. Postojala je od 1991. do 1992., kada je postala deo Republike Srpske. Administracija SAO Romanije, kasnije SAO Romanije-Birač se nalazila na Palama.

## Historija
Srpska autonomna oblast Romanija formirana je 9. novembra 1991. Reorganizacijom Srpskih autonomnih oblasti 21. novembra spaja se sa Srpskom autonomnom oblasti Birač i tada nastaje Srpska autonomna oblast Romanija-Birač, koja 9. januara 1992. godine ulazi u sastav Srpske Republike Bosne i Hercegovine.


Datoteka:SAO BIH 1991 1992.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (septembar 1991)
Datoteka:SAO BIH 1991 nov 01.png|Srpske autonomne oblasti u Bosni i Hercegovini (novembar 1991)


## Geografija

Geografski regioni na kojima se pružala SAO Romanija-Birač su planine Romanija i Jahorina, te Glasinačko polje i region Birač.

## Nacionalni sastav

## Reference

## Vanjske veze
* Dodatak, dodatne istorijske činjenice, tačka deset
* Dodatak, dodatne istorijske činjenice, tačka 17

## Povezano
* Rat u BiH
* Romanija
* Podrinje
* Birač