Mirotvorac (film)

***Mirotvorac*** je dokumentarni film Ivana Ramljaka o tragičnom ubojstvu Josipa Reihla-Kira, načelnika policije u Osijeku tijekom 1991. godine. Film je premijerno prikazan 3. travnja 2025. godine na festivalu dokumentarnog filma ZagrebDox, gdje je izazvao toliko zanimanje publike da je na dan zatvaranja festivala (6. travnja) dobio dodatnu projekciju. Scenarij za film potpisuju Drago Hedl, Hrvoje Zovko i Ramljak, a film se primarno sastoji od arhivskih snimaka iz arhive Hrvatske radiotelevizije, popraćenih komentarima sudionika navedenih događaja. 

Film *Mirotvorac* opisan je kao kontroverzan jer je iznio teške optužbe na račun hrvatskih vlasti i političke pozadine ubojstva Reihla-Kira, koja nikada nije razjašnjena. Unatoč uspjehu na Zagreb Doxu, film je imao vrlo ograničenu kino distribuciju, a bio je i meta zabrana uslijed prosvjeda određenog broja braniteljskih udruga koje su se protivile prikazivanju filma. Jedno je vrijeme bio dostupan za gledanje *online* uz nadoplatu, a 12. veljače 2026. godine HRT ga je prikazao na drugom programu u večernjem terminu. Film je dobio univerzalne pohvale kritičara te je opisan kao iznimno kvalitetan i duboko potresan. Dobio je i niz nagrada, kako domaćih tako i međunarodnih, među kojima se posebno ističe Velika zlatna arena za najbolji film iz 2025. godine. 

## Sinopsis

Dokumentarni film fokusiran je na posljednje mjesece u životu Josipa Reihla-Kira, načelnika osječke policije tijekom prve polovice 1991. godine, u jeku rastućih tenzija između hrvatskog i srpskog stanovništva u Slavoniji, pred izbijanje rata u Hrvatskoj. Priča se tako nadovezuje na procese koji su doveli do raspada SFR Jugoslavije i nezavisnosti Hrvatske, a koji su bili dio širih političkih turbulencija na području bivše države tijekom 1990-ih godina. 

Koristeći isključivo arhivske snimke iz arhive HRT-a i službene dokumente iz sudskih spisa te svjedočanstva osoba koje su poznavale Reihla-Kira te su na različite načine bili direktno uključene u događanja prikazana u filmu, *Mirotvorac* rekonstruira okolnosti koje su bile aktualne na širem osječkom području u prvim mjesecima 1991. godine kao i okolnosti koje su dovele do tragičnog ubojstva iz zasjede u kojem je Reihl-Kir izgubio život. Fokus filma istovremeno je i na društveno-povijesnim činjenicama, odnosno okolnostima koje definiraju okvir unutar kojeg se priča odvija, ali i na liku i djelu Reihla-Kira, naslovnog mirotvorca iz filma. 

Josip Reihl-Kir bio je načelnik osječke policije od srpnja 1990. godine, odnosno u vrijeme kada se Hrvatska odcjepljivala od SFR Jugoslavije i kada je došlo do porasta tenzija između hrvatskog i srpskog stanovništva na području Slavonije. Film prikazuje obostranu propagandu koju su vršili ratni huškači kako s hrvatske, tako i sa srpske strane, a koja je za cilj imala podizanje tenzija i eskalaciju koja bi opravdala vojni angažman. I dok film jasno identificira krivce za tu huškačku propagandu s obje strane, fokus je bio na hrvatskoj strani, čiji je glavni organizator bio Branimir Glavaš, kojeg jedan od sudionika dokumentarca opisuje kao čovjeka koji je imao samo pokvareni "stojadin" i koji je u tom periodu još uvijek živio s majkom. Film se fokusira na Glavaševo huškačko djelovanje i kroz arhivske snimke i izvještaje sudionika opisuje njegove ambicije da postane "gospodar rata" u Slavoniji, pri čemu se približio vladajućem HDZ-u jer im je donosio glasove i podršku. Međutim, Glavaš je stvarao konflikt tamo gdje ga nije bilo – film navodi instance gdje su Hrvati pucali sami po sebi ili sabotirali sami sebe (napadi na kuće, paljenje zastava i slično) samo da bi sljedećeg dana za isto optužili Srbe i tako dizali tenzije – a aktivno je lobirao i protiv Reihla-Kira, koji se njegovim pokušajima aktivno suprotstavljao. 

Reihl-Kir opisan je kao iznimno pošten i radišan čovjek, čovjek koji je bio izrazito protiv ikakvih sukoba te se čak citira njegova rečenica: "*Dok sam ja načelnik Osječko-baranjske policijske uprave rata između Srba i Hrvata na ovom području neće biti.*" Film opisuje kako je redovito održavao novinske konferencije, unatoč propagandi koja je često radila protiv njega, te kako je aktivno radio na smirivanju i suzbijanju ikakvih sukoba. Kao načelnik, uživao je iznimno povjerenje kako među hrvatskim, tako i među srpskim pukom; navodi se niz instanci kada je Reihl-Kir putovao po okolnim srpskim selima i pregovorima uspijevao micati barikade koje su bile postavljane, samo da bih Glavaševe paravojne formacije opet "vraćale" svojim djelovanjem. Reihl-Kir je danima znao ne dolaziti kući, a uz to je dobivao i stalne prijetnje te je često govorio da će ga ubiti, iako nije znao kada i kako.

Posljednji dio filma bavi se okolnostima samog ubojstva (film počinje sa snimkama nastalim neposredno nakon ubojstva, nedaleko od mjesta na kojem se ono dogodilo) te prikazuje događaje koji su mu neposredno prethodili, a uključuje i svjedočanstvo Mirka Tubića, jedinog preživjelog iz napada koji je izveo Antun Gudelj, pripadnik hrvatskih paravojnih snaga. Film prikazuje službene fotografije s mjesta ubojstva, a suradnici na filmu navode da je s Reihl-Kirovim ubojstvom nada za mir u Slavoniji umrla, jer nakon toga više nije bilo osobe koja bi mogla zaustaviti ratnohuškačke akcije niti osobe koja je suprotstavljenim stranama svojim integritetom mogla jamčiti mir kao što je to mogao Reihl-Kir. Epilog kratko rezimira dugogodišnje pravosudne zavrzlame oko procesuiranja Antuna Gudelja, koji je nakon što je ubio Reihla-Kira, potpredsjednika osječkoga Gradskog vijeća Gorana Zobundžiju i gradskog vijećnika Milana Kneževića te ranio Tubića, pobjegao s mjesta ubojstva te navodi da je supruga vlasnika kuće kraj koje se ubojstvo dogodilo svjedočila da je Branimir Glavaš osobno raspoređivao ljude, uključujući i Gudelja (za kojeg se u filmu navodi da je bio Glavašev odani sljedbenik) na tom mjestu samo pola sata prije ubojstva, ali da to nikada nije istraženo.

## Sudionici

*Mirotvorac* je prikazan isključivo kroz arhivske snimke i službene dokumente, mada sadrži svjedočanstva osoba koje su poznavale Josipa Reihla-Kira i koje su na različite načine bile direktno povezane s događanjima u Osijeku u to vrijeme. Njihovi se glasovi čuju tijekom filma, a na kraju su filma i prikazani. Bili su to, redom, Nikola Jaman, osječki poduzetnik koji se u 44. godini uključio u rat te je bio pod Glavaševom komandom, a kasnije je bio ključni svjedok protiv Glavaša u procesu za ratne zločine; Zdravko Pejić, Osječanin koji je 1991. godine bio izabran za čelnika u Centru za zaštitu ustavnog poretka i koji je blisko surađivao s Reihlom-Kirom kao načelnikom policije; Goran Flaunder, novinar *[[Glas Slavonije|Glasa Slavonije]]* koji je često surađivao s Reihlom-Kirom; Jadranka Reihl-Kir, supruga Josipa Reihla-Kira; te Gordana Ajduković, zastupnica SDP-a u Vijeću općina koja je bila na sastanku s Reihlom-Kirom netom prije ubojstva (preminula je nedugo nakon završetka filma). Oni su bili jedini direktni suradnici na filmu, međutim na arhivskim su se snimkama našli brojne druge osobe iz tog perioda (Branimir Glavaš, Vladimir Šeks, Franjo Tuđman, Gojko Šušak, Zlatko Kramarić, i drugi). Na kraju su potpisani i učenici Osnovne škole Bijelo Brdo zajedno s profesoricom Dinom Lukić, a koji su prikazani na samom kraju filma kako na satu likovnog rade portrete Josipa Reihla-Kira.

## Produkcija
Prema izjavama ljudi uključenih u projekt, *Mirotvorac* je bio grupni projekt, a . Ideja za film nastala je još u srpnju 2019. godine kada je novinar Hrvoje Zovko nazvao kolegu Dragu Hedla i predložio mu dokumentarni projekt o Josipu Reihl-Kiru "zbog toga što je država svih ovih godina učinila sve da zaboravi tog čovjeka, da zaboravi njegovu ulogu mirotvorca i jednostavno da se ne slave takvi ljudi u našem društvu kao što je Josip Reihl-Kir". Istovremeno, redatelj Ivan Ramljak izjavio je da je dugo planirao napraviti film o Reihlu-Kiru, također ističući kako je njegova uloga u predratnim događanjima u Slavoniji značajno marginalizirana. Njih su trojica, zapravo, činili sukus ovog projekta jer su zajednički napisali scenarij za film koji će Ramljak u konačnici režirati. 

Hedl je bio i poveznica s Jadrankom Reihl-Kir, suprugom ubijenog Josipa Reihla-Kira, koju je poznavao još od 1991. godine; kako je Jadranka Reihl-Kir samostalno provodila istragu o okolnostima ubojstva njezina supruga, htjela je da činjenice i spoznaje do kojih dođe izađu u javnost, a Hedl je bio sprema objaviti to u svojim tekstovima. Jadranka Reihl-Kir kasnije će sudjelovati u izradi filma, no za tu joj je odluku trebalo dosta vremena, iako je bila jedna od prvih osoba koja je pozvana da sudjeluje u projektu. Zovko je također naglasio da je jedna od ideja vodilja za nastanak filma bila upravo ta činjenica da ni nakon toliko godina javnost nikada nije dobila pravosudni epilog ubojstva Josipa Reihla-Kira u kojem bi bili otkriveni nalogodavci ubojstva.Koncepcijski, Ramljak je rekao da je od samoga početka imao ideju da film bude baziran na arhivskim snimkama, želeći "da smo za vrijeme trajanja cijelog filma uronjeni u tu atmosferu iz tog doba". Tu je značajan posao odradio montažer Damir Čučić, koji je prikupljao i montirao snimke, ističući herojsku ulogu Josipa Reihla-Kira. Međutim, Ramljak je kasnije potvrdio da su imali administrativnih problema s HRT-om prilikom pribavljanja snimki, dok je producent Nenad Puhovski naglasio problem pristupačnosti i dostupnosti arhivskih snimki iz tog vremena, iako se radi o iznimno važnim povijesnim izvorima.

Sam rad na filmu trajao je ukupno šest godina, od prikupljanja materijala i pisanja scenarija do premijere na ZagrebDoxu 2025. godine. Iako je priča o ubojstvu Reihla-Kira bila poznata u javnosti, Hedl je otkrio da su prilikom istraživanja HRT-ove arhive došli do snimki koje do tada nikada nisu bile javno objavljene, a koje su bacale sasvim novo svjetlo na taj zločin. "Mislim da će film biti iznenađenje s obzirom na materijal koji dosad nije viđen, jer je gotovo u potpunosti zasnovan na arhivi koja u slučaju ubojstva Reihl-Kira otvara nove vidike i nova pitanja", rekao je Hedl u razgovoru s novinarima prije premijere filma. Ramljak je istaknuo kako mu je od posebne važnosti bila arhiva osječkog studija HRT-a.

Ukupno je pet osoba (Jaman, Pejić, Flaunder, Ajduković i Jadranka Reihl-Kir) pristalo sudjelovati u samom dokumentarcu, no autori su prilikom izrade filma pričali s barem 30-ak osoba. "Jako puno sugovornika smo imali, dali su nam široku sliku, informacije koje nismo znali, no dio ljudi je odbio iz straha i posljedica zbog onoga što bi rekli. Vrlo važni ljudi su govorili otvoreno, upozoravali su na situaciju koja je vladala u Osijeku", objasnio je Hedl. Autori su na koncu naveli širi popis sugovornika s kojima su razgovarali u odjavnoj špici filma, iako se oni osobno nisu pojavili na filmu; među njima su bili Zlatko Kramarić, Vladimir Šeks, Krunoslav Fehir, Krunoslav Olujić, Mato Arlović, Stjepan Mesić i drugi.

Prema izjavama samih autora, film je imao dvojaku funkciju – naglasiti važnost uloge Josipa Reihla-Kira kao mirotvorca u predratnoj Slavoniji te opisati okolnosti koje su dovele do njegova ubojstva. "Ideja ti je, gledaš što se sve događa u državi, kako država namjerno zanemaruje Reihl-Kira, nitko ga se ne sjeti na godišnjicu i ignorira se njegov doprinos. Prevladavao je osjećaj da ne treba slaviti mirotvorca. To nam je bila nit vodilja, idemo napraviti film koji će danas, sutra ostati generacijama, da ga pogledaju i shvate zašto je bio važan. I tako su ušli producent Puhovski i Ramljak", rekao je Hrvoje Zovki, a na to se nadovezuje i Ramljakova izjava: "Htio sam napraviti dokument vremena, da za 10, 20 godina, ako netko pita tko je bio taj Kir, ima tih 100 minuta dobiti uvid u ta vremena. Odlučio sam praviti filmove o ljudima koji ne bi trebali biti zaboravljeni, bilo je bitno da se izvuku neki događaji. I Kir je to zaslužio." 

U kontekstu samog ubojstva, Ramljak i scenaristi nisu u filmu dali definitivan, nepobitan odgovor na otvorena pitanja vezana uz ubojstvo Reihla-Kira. Antun Gudelj osuđen je za to ubojstvo i nije sporno da je on bio počinitelj, međutim postojale su brojne teorije oko stvarnog nalogodavca tog ubojstva. U tom je pogledu Hedl Gudelja usporedio s Leejem Harveyjem Oswaldom, osobom za koju se smatra da je ubila Johna F. Kennedyja: "Jesu li Lee Oswald i Gudelj bili samo sumanuti pojedinci ili je iza njih bila struktura? Mi nemamo ništa službeno osim presude Gudelju, no i to je vrlo problematično. Znamo da je on pobjegao u Australiju. Otići nakon takvog ubojstva, skrivati se u Osijeku i pobjeći. Nakon bijega mu se sudi u odsustvu, dobiva 20 godina, i onda se pojavljuje na aerodromu u Njemačkoj. No nakon izručenja on je oslobođen temeljem Zakona o oprostu i vraća se u Australiju kao slobodan čovjek. Da nije bilo Jadranke Reihl-Kir, ne bi ga se ni vratilo." Ramljak je istaknuo kako je kroz rad identificirao "šest do sedam strana, službenu policiju, Glavaševu bojnu koja je provocirala, još dvije druge ilegalne skupine koje su bile u sukobu sa svima, lokalne Srbe, uvezene Srbe i JNA", koji su djelovali na tom području, a "Kir je u očima tih ljudi na punktu u tom trenutku bio neprijatelj koji se vozi s četnicima i bio je netko tko ih sprečava u njihovim namjerama". "Pričao sam s 30-ak ljudi, čuo barem deset različitih varijanti što se dogodilo tog dana. I nema pouzdanih dokaza ni za jednu varijantu. Zašto je Gudelj to napravio, je li to bio pojedinačni čin ili je bio nahuškan? Zato je film bio fokusiran na to kako je došlo do tog zločina, jer da sam stavio sve te suprotstavljene teorije i informacije, to bi bio potpuni rašomon", dodao je Ramljak.

Na upit novinara o tome hoće li *Mirotvorac* imati nekakav širi utjecaj na državu da učini nešto povodom nerazjašnjenih okolnosti ubojstva Reihla-Kira, Zovko je izrazio skepsu: "Nisam optimist, država u ove 34 godine nije pokazala volju i želju da se ta priča otkrije do kraja, to je čin pojedinca bio, ali on je bio navođeni projektil. Nisam siguran da će država željeti to otkriti. Bilo je puno prilika, no nije se iskazala u tom smislu. Ima puno stvari koje bi trebalo razotkriti, no kao građanin nisam optimist u smislu države. Možda će danas-sutra netko još nešto novo napraviti. Mi smo htjeli da ovo bude film nakon kojega će svi stati i razmisliti o tome gdje se nalazimo i kako razmišljamo." 

## Distribucija
Nakon šest godina rada, *Mirotvorac* je premijerno prikazan 3. travnja 2025. godine u sklopu 21. ZagrebDoxa, a zbog iznimnog interesa publike dobio je i repriznu izvedbu 6. travnja, na dan zatvaranja festivala; film je prikazan izvan natjecateljskog programa jer su ga producirali Nenad Puhovski i producentska kuća Factum, koji su ujedno i organizatori festivala pa film zbog toga nije bio u natjecateljskom dijelu. Samo dva mjeseca kasnije potvrđeno je da će film biti prikazan i u natjecateljskom programu Filmskog festivala u Puli, gdje je u konačnici osvojio i Veliku zlatnu arenu. Film je imao ograničenu kino distribuciju u domaćim kinima, iako ga je bilo moguće pogledati diljem Hrvatske, a imao je i niz festivalskih prikazivanja po Hrvatskoj te niz individualnih prikazivanja po manjim mjestima. Međunarodnu premijeru imao je 30. listopada 2025. godine u Leipzigu u sklopu festivala DOK Leipzig, gdje je također osvojio Zlatnu golubicu, odnosno glavnu nagradu, za najbolji međunarodni dugometražni film.  Televizijsku premijeru imao je 12. veljače 2026. godine na drugom programu Hrvatske radiotelevizije u 21:00, a uz to je i u cijelosti dostupan za gledanje na platformi HRTi. Prije HRTi-ja, film je kratko vrijeme bio dostupan *online* i na platformi Loli.stream, a sve povodom otkazanih projekcija u nekoliko hrvatskih gradova, te je u nekoliko dana uspio skupiti više od 60,000 gledatelja. Unatoč relativno ograničenoj kino distribuciji i problemima s prikazivanjima u nekim gradovima, *Mirotvorac* je svejedno uspio ući među deset najgledanijih hrvatskih filmova 2025. godine, a prema podacima HAVC-a, film je u kinima pogledalo 5,669 ljudi.

## Prijem

### Društvene reakcije i pokušaji cenzure
Iako *Mirotvorac* nije bio marketinški razvikan, nakon pobjede u Puli, postao je interesantan te je zakazan cijeli niz izvedbi u sklopu različitih festivala (filmskih i ne-filmskih) diljem Hrvatske. Pobjeda na Puli i izrazito pozitivne reakcije kritičara dale su filmu na težini, međutim ispostavilo se da će film vrlo brzo postati izrazito kontroverzan. Jedan od festivala na u sklopu kojega je film trebao biti prikazan bio je i festival *Nosi se* u Benkovcu, a čija je tema te godine bila "Posveta empatiji i miru u atmosferi ratnog klatna"; *Mirotvorac* je trebao biti prikazan 25. kolovoza u sklopu programa "Ako ne zna što je bilo", ironična referenca na istoimenu kontroverznu pjesmu profašističkog pjevača Marka Perkovića Thompsona. Međutim, 22. kolovoza, na dan otvaranja festivala, skupina prosvjednika predvođena Nediljkom Gendom, predsjednikom lokalne Udruge hrvatskih dragovoljaca, omela je otvaranje festivala unatoč dozvoli gradskih vlasti za njegovo održavanje uz napade na prisutne novinare, uvrede i ustaške pokliče, zbog kojih je došlo i do policijske intervencije; festival je isprva odgođen, a na koncu i otkazan u cijelosti zbog sigurnosnih rizika. I dok se u medijima tvrdilo da su razlozi "prosvjeda" šire prirode, film *Mirotvorac* eksplicitno je naveden kao jedan od razloga zašto su se branitelji, koje su mediji simbolično nazvali "(za)branitelljima", pobunili protiv festivala. Uslijedila je odgoda prikazivanja i u Zadru, gdje je bila planirana za 6. rujna, a sigurnosni je rizik postojao i prilikom najavljenog prikazivanja filma na festivalu FALIŠ u Šibeniku, također u organizaciji lokalnih braniteljskih udruga, međutim taj je pokušaj cenzure propao, a šibenskoj je projekciji, održanoj na dan zatvaranja festivala, prisustvovao i sam Ramljak.

Otkazivanje festivala od strane nasilne grupe branitelja pretvorilo se u šire političko pitanje, a dovedeno je u kontekst percipirane pojačane desne radikalizacije društva (svi su ti "prosvjedi" bili prepuni ustaških obilježja i pokliča), a koja se u javnosti dovodila u vezu s potporom koju je HDZ-ova vlada na čelu s Andrejem Plenkovićem pružila kontroverznom Thompsonu povodom koncerta održanog na zagrebačkom Hipodromu početkom kolovoza; branitelji u Šibeniku čak su eksplicitno zahvalili premijeru Plenkoviću jer im je omogućio da mogu "reagirati [i] (...) biti korektiv". Uslijedile su osude ovih događaja od strane javnih ličnosti i oporbenih političara, koji su svi redom naglašavali da je ovakav oblik nasilja i cenzure nedopustiv u demokratskoj državi; službeni stav Vlade Republike Hrvatske bio je da nikakve zabrane i cenzure nisu prihvatljive, međutim izostala je jasna osuda nasilničkog ponašanja dijela branitelja te je čak bilo izjava koje su išle u smjeru relativiziranja braniteljskog nasilja, odnosno sugeriranja da bi organizatori sličnih festivala trebali paziti na sadržaj koji prikazuju, što je bio dodatni institucionalni udar na građanske slobode.

*Mirotvorac* je unatoč ovim incidentima nastavio svoju turneju po hrvatskim gradovima te je prikazan u sklopu niza filmskih festivala diljem zemlje, uključujući festival sinjske udruge S.K.U.P. (Sinjski kulturni urbani pokret), Liburnia Film Festival, Rab Film Festival (gdje je, zanimljivo, prikazan istoga dana kada je trebao biti prikazan i u Benkovcu), PorečDox i druge, ali i izvan Hrvatske te je u narednom periodu dobio niz nagrada. Krajnje reakcije na film bile su pozitivne te je prevladalo mišljenje da se radi o filmu koji je iznimno važan za suočavanje Hrvatske s vlastitom prošlošću i istinom o ratu u Hrvatskoj.

### Kritika
Film je dobio jednoglasno pozitivne kritike od strane kritičara te je istovremeno opisan i kao najbolji hrvatski film 2025. godine te kao jedan od najvažnijih hrvatskih filmova uopće. U kritici za portal *Ravno do dna*, Zoran Tučkar ocjenjuje film savršenom ocjenom (10/10), pišući: "Iako je značaj filma ogroman, umjetnička vrijednost još veća (...) Stvar je dosta jednostavna: Reichl-Kir je bio lice institucije države koja uistinu brine do svih građana i do mira. Takva država jakih institucija je očito morala umrijeti da bi se neki obogatili ili došli na vlast i tako zadovoljili svoje nerealne ambicije na štetu građana (...) Neki su doista sve mogli i doista sve smjeli, netko im je to omogućio, čini mi se, isti onaj (ili više njih) koji je Kira označio kao metu i onaj (ili više njih) koji je dozvolio Kirovom ubojici da pobjegne". 

Portal KinoFilm pohvalio je Ramljakov redateljski pristup priči o Josipu Reihlu-Kiru te ga usporedio s uspjehom Brešanovog filma *[[Svećenikova djeca]]* u kontekstu društvenog trenutka koji je pogođen, uz zaključak: "Ramljak je pogodio društveni trenutak na najbolji mogući način (slično kao što je Brešan onomad pogodio sa *Svećenikovom djecom*) i hladno nas je pljusnuo istinom koju smo definitivno trebali čuti. Ovo je svakako film generacije, film koji demistificira gotovo romantičarske priče ratnih mitomana o tome da smo mi Hrvati bili bez ijedne pogreške u tom sukobu, što je smiješno."

Igor Tomljanović s portala Index.hr dao je filmu ocjenu 9/10, ističući i njegovu povijesnu važnost u kontekstu prikazivanja nikada prije viđenih snimki iz arhive HRT-a, ali i Ramljakov stilski pristup: "Ta rijetka pripovjedačka uvjerljivost i stilska koherencija čini ovaj Ramljakov film iznimnim, tematski bogatim i slojevitim, a izlagački uzbudljivim". U svojoj kritici za tportal, Zrinka Pavlić posebno je pohvalila jezivu atmosferu koju su Ramljak i scenaristi uspjeli napraviti, naglasivši kako "ono što ovaj film tako dobro, ali i tako neugodno opisuje, upravo je ta atmosfera, zbog koje nije bilo ni potrebno ništa naređivati. Atmosfera zbog koje je bilo jasno da će se takvo što prije ili kasnije dogoditi. A oni za koje se sumnja da su možda naredili ubojstvo Reihl-Kira takvu su atmosferu bez ikakve sumnje stvorili".

U pozitivnoj kritici za Zonu filma, Janko Heidl sumirao je film na sljedeći način: "Nakon potresnog uvodnog sprinta, Mirotvorac će nastaviti pretežno pješačkim korakom, no nikad ne gubeći napon niti fokus, oslikavajući zbivanja koja su dovela do tragedije, slikom prateći riječi i kontekst uzorno vještim kombiniranjem ilustrativnog i asocijativnog, gotovo uvijek oplemenjujući govor građenjem pripadajućeg ili dodatnog ugođaja. Nerijetko uz uočljivo odlična, sugestivna rješenja što prisnažuju učinku na osjećaje, kao što su kadrovi glava ukrasnih kipova na zgradama dok Jadranka Reihl-Kir opisuje dane prije muževljeve pogibije, koje slijede jedna drugoj slične portretne fotografije Josipa Reihl-Kira čija statičnost navješćuje njegov skori odlazak. Zatim, poslije, nakon snimke Mirka Tubića koji 1998. prepričava posljednje sate i minute prije ubojstva ljudi s kojima je bio u kobnoj Zastavi 101, niz policijskih fotografija s uviđaja u posvemašnjoj, jezivoj, tišini. Ili zalazak u crni mrak na nekoliko sekundi nakon riječi o tomu da je Gudelj možda dobio neizrečenu dozvolu da se Reihl-Kira 'makne ovako ili onako'".

Damir Radić za ''Novosti'' naglašava važnost ovog filma u kontekstu suočavanja s povijesnim istinama, uz zaključak: "“Mirotvorac” će jamačno uzbuditi hrvatske desničare jer iz prve ruke Glavaševog pobočnika svjedoči da su glavaševci vješali, a onda potajno sami parali i palili hrvatske zastave, kao i rešetali Gudeljevu kuću uz njegovo znanje, da bi za sve to okrivili Srbe i širili netrpeljivost. Ramljakov film ne štedi nacionalizam ni jedne strane, ali, posve kršćanski, trudi se pogledati istini u oči i prvo pomesti prašinu ispred vlastita praga". Isto ističe i Iva Rosandić za dokumentarn!.net, dajući filmu maksimalnih pet zvjezdica, uz komentar: "Ivan Ramljak u “Mirotvorcu”, premijerno prikazanom na ZagrebDoxu, nastavlja preokupaciju kontrastiranja arhivskog gradiva i individualnog sjećanja, a koja počiva na neprekidnoj promjeni perspektiva i potenciranju razumijevanja povijesti kao procesa dovršenog tek aktivnim postavljanjem u odnos spram suvremenosti". Pozitivno je o filmu pisao i Nenad Polimac za *[[Jutarnji list]]*, zaključujući: "U nekim drugim okolnostima *Mirotvorac* je mogao računati na najviše odličje ZagrebDoxa, no kako ga je producirao Factum direktora festivala Nenada Puhovskog, tu vrstu priznanja morat će potražiti na nekim drugim smotrama".

#### Godišnje liste
*Mirotvorac* se našao na nekoliko godišnjih lista najboljih (hrvatskih) filmova za 2025. godinu:

* 1. mjesto – Igor Tomljanović (Index.hr)
* 1. mjesto – Damir Radić (''Novosti'')
* 4. mjesto – Zrinka Pavlić (tportal)
* 5. mjesto – Anđelo Jurkas (Mixer.hr)

## Nagrade

## Bilješke

## Reference

## Vanjske veze
* 
* ''Mirotvorac'' na platformi HRTi (cijeli film)