open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vojo Šiljak

**Vojislav (Vojo) Šiljak** (Bolč kraj Bjelovara, 27. rujna 1941.), jugoslavenski i hrvatski novinar, radijski i televizijski voditelj.

## Biografija

### Počeci
Rodio se u Bjelovaru 1941. godine. Djetinjstvo je proveo u Bolču. Pohađao je gimnaziju u Bjelovaru. Glumio je u bjelovarskom kazalištu koje je vodio Eduard Špoljar. Trenirao je rukomet i odbojku (bio je kapetan odbojkaške ekipe). Za vrijeme studija bio je član KUD-a „Ivan Goran Kovačić”, gdje se amaterski bavio glumom. Na nagovor prijatelja Fabijana Šovagovića i Svena Laste, prijavio se na audiciju za emisiju „Nedjeljom u sedam”, 1965. godine. Prošao je i započeo raditi na televiziji, a od 1969. godine i na radiju.

### Novinarski i voditeljski rad
U novinarstvu je od 1963., prvo kao suradnik, pa urednik Studentskog lista. Suradnik Radio Zagreba bio je od 1966. do 1968. Od 1968. do 1969. radio je u tjedniku za kulturu Telegram, a zatim opet na Radio Zagrebu do umirovljenja 2006. Imao je nadimak "Mike Bongiorno".

Na Radiju Zagreb, Radiju Sljeme, odnosno Hrvatskom radiju vodio je mnoge popularne emisije: *Taksi za Babilon*, *Zeleni megaherc*, *Crvena jabuka*, *Vikend program nedjeljom*, *Ulicama kružim ne bih li se sreo* (koju je vodio do 2009., kada je Hrvatski radio zbog štednje otkazao suradnju umirovljenim novinarima, što je Šiljak prokomentirao: “Drago mi je što ću tako pridonijeti financijskoj stabilizaciji HRT-a. Zrno do zrna pogača, kamen do kamena palača, kuna do kune - katedrala duha”).

Na Televiziji Zagreb odnosno Hrvatskoj televiziji vodio je emisije: „Mali noćni razgovori”, „Kviz DO RE MI”, „Crno-bijelo u boji” i dr. „Mali noćni razgovori”, koje je vodio zajedno sa Zvonkom Zmazekom i Dobricom Silobrčićem,, bila je prvi talk-show na ovim prostorima.

Surađivao je i u *[[Polet]]u*, *[[Plavi vjesnik|Plavom vjesniku]]*, *[[Vjesnik u srijedu|Vjesniku u srijedu]]*, *[[Bjelovarski list|Bjelovarskom listu]]*, *[[Zov]]u* i inim glasilima.

### Obitelj
U braku je sa suprugom Đurđom.

## Bibliografija
* *Sve najbolje* (1986.)
* *Srcem uz radio* (1992.) 
* *BradaVICa* (2000.)
* *MrVICa * (2002.)
* *ŠašaVICa* (2003.)
* *Izvori i uviri* (2006.)
* *ŠiljkoVICa* (2009.)
* *Ulicama lutam ne bih li se sreo* (2011.)

## Nagrade i priznanja
* Premio *Ondas* (Radio Barcelona)
* Više nagrada na Ohridskome radijskom festivalu
* Nagrada *Marija Jurić Zagorka* (HND)
* Nagrada "Ivan Šibl" za životno djelo (HRT 2000.)
* Nagrada za životno djelo »Otokar Keršovani« (HND 2007.)

## Izvori
Ognjen Vukojević

**Ognjen Vukojević** (Bjelovar, 20. prosinca 1983.), hrvatski nogometaš i reprezentativac. Trenutačno igra u Dinamu iz Kijeva.

## Klupska karijera
Nogomet je počeo igrati u NK Bjelovar. Prešao je u NK Varteks, iz kojeg se vratio u NK Bjelovar. Bio je najbolji igrač i strijelac 3. HNL lige te je najzaslužniji za ulazak NK Bjelovara u 2. HNL ligu. Karijeru je nastavio u Slaven Belupu odakle je 2005. godine prešao u belgijski Lierse SK.

U Belgiji se nije naigrao te se nakon pet mjeseci, u prosincu 2005., vraća u 1. HNL potpisujući ugovor s Dinamom. Prvi nastup za Dinamo, zabilježio je u 2006. protiv Međimurja. Igra na položaju zadnjeg veznog, a u sezoni 2006./07. se nametnuo kao standardni prvotimac.

Po završetku sezone 2007./08. i osvojenog prvenstva i kupa s zagrebačkim Dinamom, Vukojević potpisuje petogodišnji ugovor s kijevskim Dinamom po kojem će zarađivati nešto manje od milijun eura po sezoni, a odšteta prijašnjem klubu je 6 milijuna eura.

U veljači 2013. Ognjen odlazi na šestomjesečnu posudbu u Spartak Moskvu.

## Reprezentativna karijera
Vukojević je bio hrvatski reprezentativac reprezentacije do 21 godine. Prvi put je pozvan u hrvatsku nogometnu reprezentaciju, za prijateljsku utakmicu s BiH, 22. kolovoza 2007. Prvi nastup i prvi pogodak, nakon samo dvije minute igre, uslijedili su u prijateljskoj utakmici protiv Slovačke, 16. listopada 2007.

Dne 5. svibnja 2008. ga je tadašnji izbornik hrvatske nogometne reprezentacije Slaven Bilić uvrstio na popis putnika za EP 2008.

Ognjen Vukojević bio je sudionikom EP 2008.

27. lipnja 2014. objavio je kraj reprezentativne karijere, nakon ispadanja sa svjetskog prvenstva 2014. u Brazilu.

## Reference
Željko Vidaković

**Željko Vidaković** (Velika Pisanica kraj Bjelovara, 21. kolovoza 1954. – Bjelovar, 19. travnja 2025.), jugoslavenski i hrvatski rukometaš.

Rukomet je počeo igrati u rukometnom klubu "Partizan" Bjelovar 1964. Nastupio je za reprezentaciju bivše Jugoslavije 71 put i postigao 90 pogodaka. Prvi nastup imao je 1974. Igrao je i za studentsku i mladu reprezentaciju. Sudjelovao je na Svjetskom prvenstvu 1978. u Danskoj, na Mediteranskim igrama u Splitu 1979., na studentskim prvenstvima svijeta 1975. i 1977. te na Prvenstvu Balkana 1979. u Varaždinu.

Preminuo je 19. travnja 2025. godine u Bjelovaru od posljedica srčanog udara dok je šetao u blizini IV. osnovne škole.
Naselje Andrije Hebranga

**Naselje "Andrije Hebranga"** je veliko brodsko naselje. Jedno od najmlađih brodskih naselja koje broji i do 7000 stanovnika. Karakterizira ga dobra opremljenost te energetska neovisnost od ostatka grada Slavonskog Broda što je posljedica suvremene i relativno nove gradnje naselja.Započeto je 1980-ih,a zadnji blok je izgrađen 2008.
Željeznička pruga Dalj–Vinkovci–Brod na Savi

**željeznička pruga Dalj–Vinkovci–Brod na Savi**, željeznička pruga građena od 15. kolovoza do 22. studenoga 1878. između Dalja i Broda na Savi preko Vinkovaca.

## Pruga Dalj-Vinkovci Slavonski Brod

* Početak izgradnje: 15. kolovoz 1878.
* Kraj izgradnje: za 80 dana, zbog izljevanja Save, bila je izvan prometa između Vrpolja i Ivankova do veljače 1879. Nakon toga je izgrađen most, koji je spojio Brod na Save i Bosanski Brod.
* Duljina: 99,5&nbsp;km

## Današnje stanje
Dio od Vinkovaca do Slavonskog Broda je danas dio X. paneuropskog koridora.

## Stanice i stajališta na trasi pruge
* Dalj
* Novi Dalj
* Trpinja
* Borovo-Trpinja
* Vukovar-Borovo Naselje
* Bršadin-Lipovača
* Bršadin
* Nuštar
* Vinkovci
* Ivankovo
* Vođinci
* Stari Mikanovci
* Strizivojna-Vrpolje
* Perkovci
* Andrijevci
* Staro Topolje
* Garčin
* Zadubravlje
* Donja Vrba
* Slavonski Brod

## Planovi za budućnost
* Uključivanje u gradski prsten Osijek-Vinkovci-Vukovar-Županja

## Vanjske veze
* ''125 godina pruge Dalj–Vinkovci–Slavonski Brod'', Hrvatske željeznice, 5. listopada 2003.
Josip Novaković

**Josip Novaković** (*Josip Novakovich*) (Daruvar, 30. travnja 1956.) je hrvatski iseljenički pisac, koji stanuje u SAD-u, u državi Ohiu. Piše na engleskom jeziku.

Njegovi djed i baka su iselili iz Hrvatske, koja je onda još bila dijelom Austro-Ugarske, u SAD, u Cleveland, Ohio. Nakon Prvog svjetskog rata djed mu se vratio u domovinu. Josip se je rodio 1956. u Daruvaru, studirao medicinu na novosadskom sveučilištu, a s 20 je godina napustio Jugoslaviju.. Studij je završio u SAD-u. Prvo se je školovao na koledžu Vassar (B.A.), sveučilištu Yaleu (M.Div.) te na Teksaškom sveučilištu u Austinu (M.A.).

Objavio je roman *April Fool's Day*, tri zbirke kratkih priča (*Yolk, Salvation and Other Disasters, Infidelities: Stories of War and Lust*), dvije zbirke autobiografskih crtica *Apricots from Chernobyl, Plum Brandy: Croatian Journey* te dva priručnika za umijeće pisanja *Writing Fiction Step by Step, Fiction Writer's Workshop*. Djela je objavio u skoro svim vodećim američkim književnim časopisima (Ploughshares, New York Times Magazine, Double Take, The Threepenny Review i dr.).

Predavao je na koledžu Nebraskanske indijanske zajednice, koledžu Bard, sveučilištu Moorheadu, Antiohijskom sveučilištu u Los Angelesu, sveučilištu u Cincinnatiju te na pennsylvanijskom državnom sveučilištu. Planira prijeći u Montreal predavati na sveučilištu Concordiji.

## Nagrade
Novaković je primio niz nagrada. Dobitnik je Whitingove nagrade za pisce,, Guggenheimove stipendije, dvije stipendije Nacionalnog fonda za umjetnost, nagradu fondacije Ingram Merrill te Američka knjiške nagrade fondacije Before Columbus. Triput je bio dobitnik nagrade Pushcart) i *[[nagrada O. Henry|nagrade O.Henry]].*

Djela mu se nalaze u antologijama *[[The Best American Poetry]]* i *O'Henry Prize Stories*.

## Literatura
* http://www.matis.hr/zbornici/2001/Text/Text4-1.htm  Hrvatski iseljenički zbornik 2001., Vladimir P. Goss: Hrvatski duh u engleskom ruhu

## Reference


## Vanjske veze
* Web-stranica pisca
Milan Pavić

**Milan Pavić** (Daruvar, 31. siječnja 1914. – Zagreb, 1986.), hrvatski fotograf.

U rodnom gradu završava osnovnu školu. Nakon naukovanja završava gimnaziju radeći kao službenik u gradskoj upravi. 1934. upoznaje Franju Fuisa, novinara u zagrebačkim "Novostima" koji mu nudi suradnju i objavljue prvi njegov članak. Do prvog fotoaparata došao je skupljajući preplatu za časopis "Panoramu". 1937. osniva foto klub u Daruvaru, a te godine objavljena mu je i prva fotografija u časopisu "Sad i nekad". 1942. dolazi u Zagreb gdje je bio nekoliko puta uhićen, a pred kraj rata snima dramatične scene raspada NDH, a te fotografije će prikazati prvi put tek 40 godina kasnije.

S Tošom Dabcem, Marijanom Szabom i Mladenom Grčevićem obnavlja "Zagrebačku školu". Tijekom života mnoge njegove fotografije objavljivanje su u brojnim časopisima u zemlji i svijetu, a neke čak bile i žrtve plagijatora. Svojim fotoaparatom zabilježio je brojne trenutke iz naše povijesti i gotovo da nema značajnije ličnosti i događaja koji je prošao kraj njega, a da ga Milan Pavić nije snimio.

Foto Film klub Daruvar po njemu je nazvao svoju galeriju obilježavanjem 70. godišnjice postojanja foto kluba. Svečano je otvorena 15. prosinca 2007. u Daruvaru, u prisustvu mnogih uzvanika i predstavnika Foto saveza Hrvatske.

Hrvatski likovni kritičar Josip Depolo napisao je monografiju o Milanu Paviću.
 
## Izvori
CC Legija

**Curling club Legija** je hrvatski curling klub iz Slavonskog Broda.

Utemeljen je 2003. godine.

Na prvom PH u curlingu 2006. nisu sudjelovali, kao ni na drugom PH u curlingu, održanom 2007..

Prvo sudjelovanje su imali na PH u curlingu 2008., nakon što se, nakon više godina postojanja ovog kluba, u Slavonskom Brodu napravilo sklizalište na kojima je Legija mogla trenirati. 
Prvi je sudionik hrvatskih prvenstava koji nije iz Zagreba.

## Vanjske veze
*Hrvatski curling savez
Katarinski sajam

**Katarinski Sajam** obrtništva, malog i srednjeg poduzetništva je tradicionalni sajam koji se održava svake godine od 24.11. do 28.11. u Slavonskom Brodu. Sajam već godinama predstavlja jedan od prepoznatljivih simbola grada Slavonskog Broda, koji promiče njegove gospodarske potencijale, turističku ponudu i osobnost, ne samo u nacionalnim okvirima nego i znatno šire.

Sajmom se spajaju višestoljetna sajamska tradicija s modernim trendovima u proizvodnom i uslužnom obrtništvu i malom  poduzetništvu. Sajam je prvi put održan 1769. godine, neprekidno je održavan sve do početka Drugog svjetskog rata. Ponovno je obnovljen 1996. godine, kada je održan na Trgu Ivane Brlić-Mažuranić. Ovogodišnji, 13. Katarinski sajam se održava na području Tvrđave Brod.

## 12. Katarinski sajam - 2007. godina
12. Katarinski sajam se brojnošću izlagača i posjetitelja, raznolikim sadržajima i vrhunskom organizacijom pokazao kao dosad najuspjeliji, bio je rekordan po broju izlagača (njih 165 iz svih krajeva Hrvatske, Bosne i Hercegovine i Srbije, a prvi put iz Slovenije). Sajam prate i brojni popratni sadržaji; čvarkijada, koncerati, kazališne predstave i dječji sajam.

Prošlogodišnji Sajam je bio smješten u Tvrđavi Brod, u dosad najveći, kvalitetno uređen prostor. Osobitost Sajma je bila "Kuća hrvatskih brandova" koja je bila u Galeriji Ružić u kojoj su se promovirale i velike hrvatske tvrtke (poput Vindije, Podravke, Đure Đakovića, Zvečeva i drugih).

## Vanjske veze
* Katarinski sajam  
* Povijest Katarinskog Sajma
Nena Šešić-Fišer

**Nena Šešić-Fišer** (Bjelovar) - hrvatska slikarica, plesačica, scenografkinja, autorica animiranih filmova i izvođačica etno glazbe

Rođena je u Bjelovaru. Ima dvije sestre Nadu i Radu Šešić. Pohađala je gimnaziju i školu klasičnih plesova u Bjelovaru. Završila je Pravni fakultet u Zagrebu. Plesala je u KUD-u "Joža Vlahović". Nakon toga je studirala na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu. Tamo je upoznala supruga Nenada Fišera, sada sveučilišnog profesora. Zbog rata u Sarajevu 1993. sa suprugom je otišla u Nizozemsku u grad Utrecht. Slika inspirirana poviješću i mitologijom. Njeni radovi i instalacije izlagani su u Nizozemskoj, Hrvatskoj, Engleskoj, Italiji, Francuskoj, Ukrajini, Njemačkoj, Australiji i Kanadi. Nizozemska televizija snimila je dokumentarne filmove o njenom radu. Pleše i podučava španjolski ples flamenko i indijske plesove. Svira harmoniku i etno glazbu. Autorica je animiranih i umjetničkih filmova.
HNK Daruvar

**HNK Daruvar** je nogometni klub iz Daruvara.

Trenutačno se natječe se u 1. ŽNL Bjelovarsko-bilogorskoj.
Ivan Đuranec

**Ivan Đuranec** (Kegljevac kraj Bjelovara, 6. travnja 1942. - Bjelovar, 13. listopada 2009.), hrvatski rukometaš.

Počeo je igrati rukomet već s 12 godina. Od 15. godine igra u prvoj momčadi RK "Partizan" Bjelovar, koji je u njegovoj debitantskoj godini bio prvak države. Za klub je nastupio 437 puta  i osvojio 6 naslova prvaka države te 2 naslova kupa. Igrao je na poziciji lijevog krila. Najveći uspjeh postigao je osvojivši s klubom naslov Kupa prvaka Europe 1972. godine. Igrao je u finalnoj utakmici u kojoj je RK "Partizan" pobijedio njemački Gummersbach rezultatom 19:14 u Dortmundu pred 14000 gledatelja. Igrao je i u još dva finala Kupa prvaka Europe 1962. i 1973. godine . U to vrijeme, bio je jedan od najboljih rukometaša svijeta na svojoj poziciji.

Za reprezentaciju bivše Jugoslavije debitirao je s 17 godina. Nastupio je 74 puta i postigao 149 pogodaka. Jedno vrijeme bio je i kapetan reprezentacije. Igrao je na tri svjetska rukometna prvenstva: u SR Njemačkoj 1961., Čehoslovačkoj 1964. i u Švedskoj 1967. Igrao je i za reprezentaciju svijeta 1962. godine.

Prvi izveo "hlebinac", danas poznat kao "cepelin", koji su izveli prebacivajući loptu s jednog krila na drugo, u suradnji s Miroslavom Pribanićem. Osim cepelina, u današnje vrijeme na Kineziološkom fakultetu u Zagrebu se uči Đurančev okret. Karijeru je završio ozlijedivši koljeno, baš nakon jednog "cepelina" . Radio je kao rukometni djelatnik, trener, predsjednik i sudac prenoseći znanje mladima.

Umro je u 67. godini u Bjelovaru od srčanog udara. 

## Izvori
Sebastijan Šantalab

**Sebastijan Šantalab **(Crkovec kraj Lepoglave 1913. - Bjelovar 20. srpnja 1945.) - hrvatski svećenik, franjevac

Rodio se u Crkovcu kraj Lepoglave 1913. godine. Pristupio je franjevačkom redu 1933. godine. Završio je studij teologije u Zagrebu. Svećenik je postao 1939. godine. Isticao se glumačkim i pjevačkim sposobnostima za vrijeme školovanja . Bio je vjeroučitelj u Virovitici pa u Bjelovaru 1942. godine. Promicao je hrvatske ideje. Jedna učenica optužila ga je, da djeluje protivno komunizmu. Uhićen je 14. lipnja 1945. godine i mučen. Ubijen je 20. srpnja 1945. u Bjelovaru u šumi Lug bez suđenja . Pokopan je u masovnoj grobici zajedno s drugim ubijenim u šumi Lug. Kasnije je pokopan na groblju sv. Andrije u Bjelovaru. Po njemu je nazvana ulica u Bjelovaru.

## Izvori
Milivoj Ašner

**Milivoj Ašner** (Daruvar, 21. travnja 1913. - Klagenfurt, 14. lipnja 2011.), bio je bivši zapovjednik policije u NDH, optužen za deportacije stotine Srba, Roma i Židova.

## Biografija
Osnutkom NDH 1941. Ašner postaje zapovjednik policije u Slavonskoj Požegi. Nakon rata 1945. Ašner se sklanja u Austriju te uzima novo ime Georg Aschner. Godine 1992. Ašner se vraća u Hrvatsku, u Slavonsku Požegu. Tu ostaje sve do 2004., kada se vraća natrag u Klagenfurt. 2005. Republika Hrvatska optužuje Ašnera za zločin protiv čovječnosti u Slavonskoj Požegi u razdoblju od 1941. - 1942. Austrijska vlast odbila ga je izručiti Republici Hrvatskoj jer ima austrijsko državljanstvo. Austrijski državni istražitelji u provinciji Koruškoj, gdje Ašner živi, objavile su da Ašner više nema austrijsko državljanstvo.
Ašner je na Interpolovoj listi najtraženijih, te po Simon Wiesenthal centru 4. najtraženiji nacist.,
U lipnju 2008. novinari su ga slikali među hrvatskim navijačima na Europskom nogometnom prvenstvu u Klagenfurtu. Slikan je u vrlo zdravom stanju, iako su austrijske vlasti tvrdile da je Ašner teško bolestan. To je potaklo Hrvatsku da još jednom pozove na Ašnerovo izručenje, ali bezuspješno. Bivši guverner provincije Koruške, Joerg Haider pohvalio je Ašnerovu obitelj i rekao da "on među nama živi mirno već godinama, i treba proživjeti suton svoga života među nama". Time je Haider izazvao mnoge kritike, što je potaklo Efraima Zuroffa iz Simon Wiesenthal centra da komentira da je Haiderovo političko stajalište "politička atmosfera koja postoji u Austriji i koja u određenim krugovima jako simpatizira nacističke ratne zločince".
U intervjuu HRT-a s Ašnerom, Ašner je priznao da je sudjelovao u deportacijama, ali govori da ti koji su deportirani nisu vođeni u logore smrti, kako se vjeruje, nego u svoju domovinu. Rekao je da je njegova savjest čista i da je spreman ići na suđenje u Hrvatsku, ali također govori i da je njegovo zdravlje problem., kazao im je. U pretraživanju koje se dogodilo isti tjedan, potvrđeno je prethodno - Ašner je mentalno onesposobljen za suđenje. Kako bilo, Zuroff je iskazao svoju sumnju u Ašnerovu iskrenost te rekao kako Ašner laže ili pretjeruje o svome zdravstvenom stanju. Umro je u Klagenfurtu 14. lipnja 2011.  u   98. godini života.

## Izvori
Muzej Brodskog Posavlja

**Muzej Brodskog Posavlja** je opće zavičajni, lokalni muzej koji se sustavno bavi prikupljanjem i obradom predmeta iz Brodskog Posavlja. Muzeja je smješten u palači Horvat koja se nalazi u Starčevićevoj ulici u Slavonskome Brodu.

## Historija
Muzej je osnovan pod imenom *Gradski i arheološki muzej u Brodu na Savi* 1934. godine, osnovao ga je Julije Hoffmann koji je bio i njegov prvi kustos , ima mijenja 1954. godine kada dobiva današnje ime Muzej Brodskog Posavlja.

## Odjeli muzeja
*Prirodoslovni odjel
*Arheološki odjel
*Etnografski odjel
*Kulturno-povijesni odjel
*Odjel suvremene povijesti
*Galerijski odjel
*Preparatorska radionica

## Povezano
* Popis muzeja u Hrvatskoj

## Vanjske veze
* Muzej Brodskog Posavlja Službena stranica
* Muzejski  Dokumentacijsku Centar 

## Izvor
Kolonija (Slavonski Brod)

**Kolonija** je naselje i mjesni odbor u Slavonskom Brodu.Smještena je na dijelu grada između autoceste i željezničke pruge sjeverozapadno od centra.Do nedavno je bila prigradsko naselje ali je sada dio grada te broji oko 6 000 stanovnika(oko 7% stanovništva Slavonskog Broda).

## Vanjske veze
*Položaj naselja Kolonija
Dvorac Janković u Daruvaru

**Dvorac Janković** je barokni dvorac u središtu Daruvara.

Građen je od 1771. do 1777. godine za grofa Antuna Jankovića, prema projektu zasad nepoznatog arhitekta.

Obitelj Janković imala je velike posjede diljem Hrvatske, a vlastelinstvo Daruvar bilo sjedište obitelji. Odmah po dovršenju dvorca 1777. Daruvar je posjetio poznati putopisac Friedrich Wilhelm von Taube koji je zapisao da je dvorac najljepši u cijeloj kraljevini te da se ne bi trebao skrivati ni u Beču.

Dvorac je položen na padini brijega, terasasto uređenog, nekad raskošnog vrta. Ima tri krila na koja se s četvrte strane nadovezuju gospodarske zgrade. Tlocrtno je u obliku slova U, a organizacija prostora temelji se na uzdužnom hodniku uz koji se nižu prostorije. U glavom je krilu velika veža sa stupovima te dva monumentalna stubišta. Glavno je pročelje raščlanjeno trima rizalitima s bogatom dekoracijom. Na katu je velika dvorana i nekadašnji svečani saloni. Dvorac je natkriven velikim mansardnim krovištem.

Od 1868. do 1870. dvorac je dao obnoviti grof Julije Janković ne mijenjajući bitno njegov izvorni izgled. Na glavnom ulazu dodana je altana sa stupovima te su u unutrašnjosti pregrađene neke prostorije. Obnovu je vodio bečki arhitekt König, unutrašnje uređenje Julije Manstein, također iz Beča. Interijeri dvorca s kraja 19. stoljeća sačuvani su na starim fotografijama.

Dvorac je u vlasništvu Jankovića do 1878. kada ju grofovi prodaju Magdaleni Lechner, a ona potom Aloisu i Antonu Tüköryju. Vlastelinstvo Daruvar prodano je 1905. Hrvatskoj poljodjelskoj banci. Dvorac je 1920. kupila općina Daruvar koja je u njemu smjestila školu.

## Literatura
* Mladen Obad Šćitaroci, *Dvorci i perivoji u Slavoniji*, Zagreb 1998.
Budainka

**Budainka** je bivše naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u sastavu grada Slavonskog Broda u Brodsko-posavskoj županiji.

## O naselju
Budainka je bivše naselje danas dio grada Slavonskog Broda postojalo od 1900. do 1948. godine kada je pripojeno gradu Slavonskom Brodu.

## Stanovništvo
Prema zadnjem popisu stanovništva iz 1948. kada je bilo samostalno naselje Budainka je imala 953 stanovnika. 



## Izvori
Radio Brod

**Soundset Brod** je lokalna gradska hrvatska radio postaja sa sjedištem u Slavonskom Brodu. Danas emitira na frekvenciji 101,3 Mhz FM.

## Izvori

## Vanjske veze
* Službene stranice radija
Aleksandar Vondraček

**Aleksandar Vondraček** (1910. - Bjelovar 1972.) - češki pravnik

Potječe iz češke doseljeničke obitelji u Uljaniku i sin je liječnika dr. Josefa Vondračeka, koji je više godina bio uljanički općinski liječnik. Pravne nauke studirao je u Zagrebu, Parizu, Krakovu i Pragu. 

Bio je sudac u Žagubici u Srbiji i javni bilježnik u Grubišnom Polju. Tijekom Drugog svjetskog rata bio je 1944. i 1945. prvi predsjednik Gradskog NOO Daruvara, zatim je bio tajnik suda u Virovitici, predsjednik okružnog suda u Daruvaru i odvjetnik u Daruvaru. 

Izabran je 1944. za tajnika prvog saziva Čehoslovačkog saveza u Daruvaru, bio je i njegov potpredsjednik, a vršio je i mnoge druge dužnosti. Bio je počasni konzul ČSR u Hrvatskoj. Zaslužan je za otvaranje gimnazije u Daruvaru 1954. godine. Kao dugogodišnji član i rukovoditelj Češke besede u Daruvaru proglašen je za njenog počasnog člana. Poginuo je u prometnoj nesreći u Bjelovaru.
Josip Salač

**Josip Salač** (Daruvar, 22. siječnja 1908. – 19. prosinca 1975.) – hrvatski teolog češkog porijekla, pomoćni biskup zagrebački

Rodio se u Daruvaru, 22. siječnja 1908. u obitelji češkog porijekla. Njegovo rodno mjesto je središte Čeha u Hrvatskoj. Završio je srednju školu u Novoj Gradiški 1926. godine. Kratko vrijeme radio je na pošti u Zagrebu, dok se nije odlučio za svećenički poziv. Zavšio je studij bogoslovije u Zagrebu 1932. godine. Od te godine je i član Franjevačkog svjetovnog reda. Jedno kraće vrijeme, bio je kapelan u Daruvaru, a zatim katehet na gimnazijama u Zagrebu. Doktorirao je na Bogoslovnom fakultetu u Zagrebu 1942. godine.

Imao je službu duhovnika na Bogosloviji, predavača na Bogoslovnom fakultetu i vicerektora na Bogoslovnom sjemeništu. Krajem 1950. godine, jugoslavenske vlasti uhitile su ga, pod optužbom, da je širio propagandu i savjetovao bogoslovima, da ne glasuju na izborima. Bio je u zatvoru u Staroj Gradiški do 29. studenog 1953. godine, kada je pomilovan.

Godine 1970., papa Pavao VI. proglasio ga je pomoćnim biskupom zagrebačkim. Također je imenovan generalnim vikarom, v. d. rektora Bogoslovije, arhiđakonom turopoljskim i vikarom za sjemenište.

Bio je odličan pedagog i svećenik.

Umro je 19. prosinca 1975. godine.

## Izvori
Vilim Frančić

**Vilim Frančić** (Daruvar, 1896. – Krakov, 1978.) - hrvatski lingvist

### Mladost i školovanje
Iz rodnog je Daruvara Frančić 1906. godine otišao u Krakov. Školovao se na Jagiellońskom sveučilištu, uz kraće boravke u Pragu, Grazu i Toulouseu (Tolosi). 

### Djelovanje u međuratnom razdoblju
Na Krakovskom univerzitetu je 1924. postavljen za lektora srpskohrvatskog jezika. U međuratnom razdoblju je u zagrebačkom "Obzoru" objavio više članaka o Poljskoj. Istovremeno, radio je na upoznavanju poljske javnosti s južnim Slavenima napisima u krakovskom, lavovskom i varšavskom tisku te predavanjima o južnoslavenskim književnicima na krakovskom radiju. Istaknuo se kao tajnik Društva poljsko-jugoslavenskog prijateljstva u Katowicama (1924.-1939.).
U međuratnom razdoblju radio je kao direktor Trgovačke škole u Proszowicama, učitelj poljskog jezika u gimnaziji u Królewskoj Huti, direktor gimnazije u Katowicama i vizitator srednjih škola krakovskog okruga.

### Drugi svjetski rat
U nacističkoj operaciji "Sonderaktion Krakau" 1939. uhapšen je sa znanstvenicima krakovskih visokih učilišta i odveden u koncentracijski logor Sachsenhausen, gdje su ga kolege izabrale za vođu. Poslije oslobođenja radio je s Ivom Andrićem na puštanju ostalih zarobljenih profesora. U vrijeme rata istaknuo se i brigom za oslobođene profesore te za učitelje koji su izbjegli iz Varšave 1944. godine. Sudjelovao je u tajnom podučavanju.

### Suradnja s Jugoslavijom
Nakon rata nastavio je započeti rad na Jagiellońskom sveučilištu, gdje je predavao povijest i gramatiku srpskohrvatskog jezika (1946.-1971.). Intenzivno je radio na povezivanju Jugoslavije s Poljskom od 1945. do 1948. godine. Godine 1948. došlo je do prekida suradnje dviju država (Rezolucija Informbiroa). Frančić je tada pao u nemilost režima. Po zatopljenju odnosa, 1956. godine, nastavio je prekinutu suradnju s jugoslavenskim kolegama. Bio je polaznik nekoliko Seminara za strane slaviste pri Filozofskom fakultetu u Zagrebu.

### Radovi
Objavio je brojne radove iz područja serbokroatistike. Slavistiku je zadužio "Srpskohrvatsko-poljskim rječnikom" u dva sveska. Dobitnik je mnogobrojnih priznanja.

### Izvori
A. R. Małecki, The Sonderaktion prisoners in Wrocław. 

S. Kale, Vilim Frančić (prezentacija)

S. Kale, Vilim Frančić - most između Krakova i Hrvatske

I. Raos, Vilim Frančić
Dobra kuća (utvrda)

**Dobra kuća** je srednjovjekovna utvrda. Smještena je u blizini grada Daruvara u Hrvatskoj.

Dobra kuća imala je više vlasnika i bila je živo središte. Utvrda je izgrađena nakon obližnje utvrde Stupčanice u 14. stoljeću. Prvi put se spominje 1335. godine, kada je kralj Karlo I. Robert razmijenio kraljevski posjed Čabradský Vrbovok u Slovačkoj za Dobru kuću. Dok se susjedna utvrda Stupčanica može dobro vidjeti izdaleka, Dobra kuća je pravo utočište, na osamljenom brežuljku okružena planinama sa svake strane. Vidi se samo iz blizine.

Dobra kuća, kao mjesto trgovine, spominje se 1510.-ih, a pripadala je Bjelovarsko-križevačkoj županiji. Procvat naselja i regije završio je, zbog osmanskih osvajanja. Osmanski vojnici osvojili su Dobru kuću 1542. godine i postavili stražu od 30 vojnika. Nakon odlaska Osmanlija, Dobra kuća je propadala i više se nije koristila.
Eduard Špoljar

**Eduard (Edo) Špoljar** (Zagreb, 1913. – Zagreb, 5. lipnja 2003.), hrvatski književnik i kazališni djelatnik.

Bio je ravnateljem i redateljem Narodnoga kazališta u Bjelovaru, te profesorom hrvatskoga jezika na Gimnaziji u Bjelovaru.

## Biografija
Diplomirao je na Visokoj pedagoškoj školi u Zagrebu. Do 1951. bio je nastavnikom učiteljske škole, a od 1951. *direktor* Narodnog kazališta u Bjelovaru. Nakon gašenja kazališta radio je kao srednjoškolski nastavnik u Gimnaziji.

Pisao je drame i komedije, te romane i pripovijetke. Dobio je *nagradu Foringer* za najbolji feljton o učiteljstvu. Prevodio je s engleskoga jezika. Posljednje mu je počivalište na Mirogoju, gdje je pokopan 9. lipnja 2003.

## Djela
: *(popis nepotpun)*
: *Dio u suautorstvu s [[Branko Špoljar|Brankom Špoljarom]]*
* *Miš u sanduku*, 1938.
* *Zbirka dječjih igrokaza*, Bjelovar, 1938.
* *Svitanje : drama iz seljačkog života u 3 čina*, 1939.
* *Djeca glume : zbirka dječjih, igrokaza i deklamacija*, 1940.
* *Mi putujemo...*, 1941.
* *Dva igrokaza : povratak i izdaja*, 1942.
* *Malim prijateljima*, 1942.
* *Doživljaji*, (kratke priče), 1944.
* *Junaci Kanade* / The Settlers in Canada – Frederick Marryat – priredili Eduard i Branko Špoljar, 1945.
* *Stepski jahač / A. Bienengraber (slobodno preradili Eduard i Branko Špoljar)*, 1945.
* *Malim glumcima*, 1954.
* *Ciko*, 1954., 1957. na albanskom jeziku u Prištini.
* *Dječak Vilim i pas Vjerni*, 1955.
* *Mi putujemo : putopisna pripovijetka*, 1969.
* *U Bunkeru*, (članak), 1992.
* *Groteske, priče, humoreske*, 1995.
* *Kobna sjena prošlosti : drama u četiri slike ; Mladenov slučaj : igrokaz u pet slika*, 1995., 
* *Novelete*, 1996.

Ostala djela: *Čovjek iz velikog svijeta*, *Oliver Twist*, *U zagrljaju đavla*, itd.

## Povezano
* Branko Špoljar, glumac
* Vojo Šiljak
* popis kazališnih redatelja
* 
* 

## Literatura
* Slavko Janković, Mihajlo Milanović, redakt. *Ko je ko u Jugoslaviji : biografski podaci o jugoslovenskim savremenicima*, 1. izd., »Sedma sila« – novinsko-izdavačko preduzeće Udruženja novinara Srbije, Beograd, 1957., str. 705.
* Berislav Majhut, *Pustolov, siroče i dječja družba : hrvatski dječji roman do 1945.*, FF Press, Zavod za znanost o književnosti Filozofskoga fakulteta u Zagrebu, Zagreb, 2005., str. 111., 137., 279., 360., 441., 574. – 576., 625., 

## Napomene
Daruvarske toplice

**Daruvarske toplice** – hrvatske toplice u gradu Daruvaru u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji.

Na ovom mjestu bilo je središte panonsko-keltskoga plemena Jasa. Rimljani su ovdje imali terme u 2. stoljeću. Nazvali su ih: lat. *Aquae Balissae* (hrv. jaka vrela). Imali su vruće, tople i hladne kupke i zasebne prostorije za masažu i saunu. Vjeruje se, da su Aquae Balissae posjetili rimski carevi Hadrijan, Komod i Konstantin Veliki. 

Terme su koristili Osmanlije za vrijeme svojih pohoda. Austrijska carica Marija Terezija područje Daruvarskih toplica dala je grofu Antunu Jankoviću 1765. godine. Grof je dao sagraditi nove bazene i zgrade. Ovdje se liječilo austrougarsko plemstvo.

Postoji nekoliko izvora termalne vode od 39° do 47 °C. U kemijskom sastavu predvladavaju kalcij i magnezij te hidrogenkarbonati. Kapacitet izvora je oko 30 l/sek. Uz termalne izvore nalazi se i mineralno blato, koje se također koristi za liječenje.

U sklopu Daruvarskih toplica postoji Specijalna bolnica za medicinsku rehabilitaciju. Najviše se liiječe reumatske bolesti i ženske bolesti te se provodi medicinska rehabilitacija te programi odmora i rekreacije. U sklopu Daruvarskih toplica nalaze se zatvoreni i otvoreni bazen s termalnom vodom, hotel "Termal", objekt "Arcadia" te mnogo raznih terena za šport i rekreaciju (gimnastička dvorana, tereni za tenis, kuglana, nogometno igralište i dr.)

Oko objekata je vrijedan Julijev park, u kojem se posebno ističe staro zaštićeno stablo ginka, koje je jedina zaštećena prirodna vrijednost u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. U parku se nalaze skulpture "Ždrala" (simbol Daruvara) i "Kupačice" ili "Goje Maje". Skulptura "Kupačica", jedan od najranijih radova kipara Antuna Augustinčića izrađena 1927. u bronci. Nalazi se od 1956. u Daruvarskim toplicama, a tamo je postavljena kao simbol plodnosti žene. Tadašnji gradski oci i čelnici Daruvarskih toplica, u želji da kupališni park oplemene skulpturom, došli su u kiparev atelje u Klanjec te su uspjeli za mali novac kupiti skulpturu koja je navodno stajala u kutu dvorišta, prljava i prekrivena otpadnom daskom.

## Izvori
Milan Kerdić

**Milan Kerdić**  (Davor, 22. listopada 1856. – Davor, 25. lipnja 1900.) je bio hrvatski novinar i političar iz pravaških redova. Bio je prvi profesionalni novinar u Brodu. Po struci je bio diplomirani pravnik.

## Biografija
Rodio se u posavskom mjestu Davoru. U Zagrebu je studirao pravo. Još se u mladosti zagrijao za pravašku ideju. 
U Brod je došao iz Zagreba. U Brodu je radio kao perovođa u odvjetničkim uredima dvaju poznatih odvjetnika, Ignjata i poslije Vatroslava Brlića.

Uređivao je pravaški dnevnik Slobodu  od 1880. do 1884. godine, a u njoj je također bio pisao. 1880-ih se spominje i kao tiskar pravaških knjiga na Sušaku, dok je Gavro Grünhut u isto vrijeme bio nakladnikom.

Siječnja 1894. postao je urednikom prvih brodskih lokalnih novina Posavske Hrvatske, glasila Stranke prava, čiji je izdavač bio Zefir Marac. List je pokrenut na inicijativu Vatroslava Brlića. Kerdić je također pisao za taj list. Bio je dobar spisatelj, a kvalitetnim vodstvom i profesionalnim pristupom stvorio je vrlo dobar tjednik.
Poslije siječnja 1898. povukao se iz uredništva u rodno mjesto.

U razdoblju 1890-ih kad su diljem banske Hrvatske nizali se oporbeni prosvjedi protiv bilo kakva Vladina zadiranja u *gradski* Zakon, Kerdićev je Brod također bio takav. Osim što je grad držao do svojeg Ja, što se protivio postavljanju komesara iz Zagreba, Brod je bio jedan od rijetkih oporbenih gradova u tom dijelu Hrvatske. Pored toga, brodska je organizacija bila jedna od najbolje
organiziranih oporbenih lokalnih stranačkih organizacija, čemu je potvrda bio kvalitetni tjednik koji je Klub Stranke prava izdavao, po čemu je Brod i Brod iskakao od istočnih dijelova Hrvatske (Slavonija, Srijem) u kojima su mađaroni držali vlast. Kerdić se spominje kao zapisničar građanske skupštine sazvane 29. srpnja 1895. koju je sazvao Klub Stranke prava na kojoj se prosvjedovalo protiv protiv najavljenih izmjena kojima se željelo okrnjiti autonomiju gradova banske Hrvatske.

Kerdić se spominje u krugu osnivača Kluba hrvatskih književnika i umjetnika u Osijeku, prethodnikom današnjeg Ogranka DHK (Milan Cepelić, Franjo Ciraki, Vladoje Dukat, August Harambašić, Rudolf Horvat, Julije Kempf, Milan Kerdić, Vjekoslav Klaić, Samuel Kocian, Đuro Kovačević...

Danas u Slavonskom Brodu ulica nosi ime po ovom novinaru.

## Objavljena djela

O Kerdiću je napisana monografija *Milan Kerdić i "Posavska Hrvatska (1894. - 1898.)"*(priredio Stribor Uzelac Schwendemann, 2007.), .

## Izvori
*Branko Ostajmer: Zakon o uređenju gradskih općina iz 1895. i položaj Broda na Savi, Scrinia slavonica 9 (2009), 257-27
*Mato Artuković: "Posavska Hrvatska" o Brodu krajem 19. stoljeća, Scrinia slavonica 2 (2002)
*Brodski portal SB kalendar  - Hrvatska proglasila samostalnost 

## Vanjske veze
*Ivan Peršić o Stjepanu Radiću: u povodu knjige Kroničarskih spisa Ivana Peršića
* Jasna Turkalj: Gavro Gruenhut - pravaški nakladnik, publicist i agitator God. 35., br. 3., 921.-942. (2003)
* Zdenko Matošević: Nekad kao i danas, Dragovoljac.com (tekst u članku u cijelosti preuzet iz knjige Milan Kerdić i „Posavska Hrvatska“ (2007.) koju je priredio Stribor U. Schwendemann)
Bjeliš

**Bjeliš** je naselje i industrijska zona u Slavonskom Brodu. 
Pripada MO Josip Juraj Strossmayer. Smješten je između gradske četvrti Mikrorajon i naselja Gornja Vrba u istočnome dijelu grada. Na jugu naselja je rijeka Sava, na zapadu rijeka Glogovica, a na sjeveru željeznička pruga Vinkovci - Zagreb. 

Na njegovom području se nalaze: 
*gradsko groblje, 
*riječna luka, 
*drvna industrija Slavonija DI, 
*poslovni sustav Vindon, 
*silos,
*industrijska zona Bjeliš
Marko Rothmüller

**Marko Rothmüller** (Trnjani kraj Slavonskog Broda, 31. prosinca 1908. – Bloomington, Indiana 20. siječnja 1993.), bariton, pijanist i skladatelj

Marko Rothmüller je umjetnik iznimne glazbene kulture. Studirao je u Zagrebu a usavršavao se u Beču kod Regine Weiss, Franz Steinera (pjevanje) i Albana Berga (kompozicija). Debitirao je 1932. u Hamburgu u ulozi Ottkoara (*Strijelac Vilenjak* C.M. von Webera) te se odmah uvrstio među vodeće europske interprete herojskih baritonskih likova. U Zagrebu je djelovao od 1933. do 1935. God. 1935. seli u Zürich, gdje je do 1947. bio stalni član opere, istakavši se u Verdijevim (Amonasro, grof Luna, Macbeth) i Wagnerovim (Hans Sachs, Kothner, Talramund, Amfortas, Wolfram) ulogama. God. 1938., na praizvedbi Hindemithove opere *Mathis der Maler* u Zürichu, bio je prvi Truchsess. Između 1946. i 1949. bio je član bečke Staatsoper. U londonskom Covent Garden operi debitirao je 1939. kao Krušina u *Prodanoj nevjesti*, pod upravom Sir Thomasa Beechama, da bi se tamo vratio sa Staatsoperom 1947. kao Jochanaan (*Saloma*). Stalni član Covent Graden opere je bio je između 1948. i 1952. interpretirajući među ostalim Escamillia, Scarpiu, Kneza Igora, Nicka Shadowa i Tomskog, te Wozzecka u prvoj engleskoj scenskoj izvedbi Bergove opere, koju je dirigirao Erich Kleiber. U Glyndebourne operi nastupao je između 1949. i 1955. kao Guiglielmo, Count Almaviva, Don Carlo (*Moć sudbine*), Macbeth, i Nich Schadow. Povremeno je također pjevao i u operi u Edinburghu. U Americi je debitirao 1948. u New York City Center Opera (Amonasro), nakon čega je često nastupao na američkim koncertnim i opernim pozornicama. U Metropolitan Operi, New York, je debitirao 1959. godine kao Kothner u Wagnerovim *Majstorima pjevačima*, i nastupao tamo do 1961. te ponovo u sezoni 1964/65. God. 1955. bio je imevan profesorom pjevanja na Indiana University, Bloomington. Zanimanje za židovsku glazbu potaklo ga je na istražvanje njezine povijesti, aranžiranje sefardskih folklornih pjesama, a u Zagrebu (1932.) i u Zürichu (1942.) osnovao je Omanut, društvo za njegovanje židovske glazbe. Bio je majstor interpretacije popijevke, što je zabilježeno i na snimkama gramofonske tvrtke EMI.

## Skladbe
* Tri palestinske narodne pjesme za mješoviti zbor i glasovir, Beč 1931.
* *Hajimu Nahmanu Bjaliku u spomen* za violinu, violu i violoncello, Zagreb 1936.
* Divertimento za trombon solo, timpane i gudački orkestar, London 1955.
* *Mit Shakespeares XXX. Sonett* za gudački kvartet, objavljeno u: C.T.Frey-Wehrlin, ur., *Festschrift zum 60. Geburtstag C.A. Meier* (Zürich, 1965) 9-13.
* Obrade više sefardskih religioznih folklornih pjesama (rkp.)
* Simfonija za gudače (rkp.).
* Dva gudačka kvarteta (rkp.).

## Znanstveni radovi
* *Die Musik der Juden: Versuch einer geschichtlichen Darstellung ihrer Entwicklung* (Zürich, 1951.)
* *The Music of the Jews: An Historical Appreciation* (London, 1953; New York, 1954 i 1960; Cranbury 1975.)
* *Pronunciation of German Diction: Guidelines and Exercises for the Pronunciation of German in Speech and in Singing for Speakers of English* (Bloomington, Ind. 1978.)
Ante Premužić

**Ante Premužić** (Kobaš, Slavonski Brod, 11. siječnja 1889. - Zagreb, 30. studenog 1979.), šumarski inženjer, nastavnik, viši ministarski savjetnik.

Po završetku Kraljevske velike gimnazije u Požegi, završava studij na Šumarskoj akademiji u Zagrebu. Službovao je u mnogim mjestima Hrvatske, baveći se većinom poslovima vezanima uz građevinarstvo. U dva je navrata radio kao šef Građevinskog odsjeka tadašnjeg Ministarstva šuma i rudnika u Beogradu. Bio je inicijator, projektant i graditelj brojnih šumarskih i planinarskih putova po Velebitu, ali i na Plitvičkim jezerima, Rabu, Mljetu i Krku. Pisao je o ulozi šumarstva i planinarstva u razvoju turizma i razmatrao probleme šumarskog i seljačkog gospodarenja na kršu, zalažući se za poboljšanje života seljaka na hrvatskom kršu. Bio je istinski ljubitelj prirode, zaštitar i istraživač Velebita.

Najpoznatiji je po projektiranju i izvedbi planinarskog puta kroz sjeverni i srednji Velebit koji je po njemu nazvan Premužićevom stazom koja je financirana zaslugom njegovog velikog prijatelja, kolege planinara, strastvenog zaljubljenika u Velebit, Ivana Krajača. Ta je staza građena od 1930. do 1933. dok je Ante Premužić bio građevinski referent u Direkciji šuma na Sušaku, a nakon završetka staze bio je i direktor te Direkcije (u razdoblju između dva svjetska rata, kad je Rijeka bila u sastavu Italije).

Krajač i Premužić su kao veliki ljubitelji Velebita zajedno godinama istraživali tu hrvatsku planinu. Sam Krajač je pionirom istraživanja velebitskih pećina, pa je tako zaslužnikom hrvatske speleologije. U tome mu je pomogao Premužić, s kojim je istražio pećinu Varnjaču u Rožanskim kukovima. Pored Premužićeve staze, njihovi zajednički projekti koje su ostvarili su Rossijevo sklonište, tiskanje vodiča za po Velebitu te kuća na Zavižanu.

## Izvori

## Vanjske veze

* Biografija Ante Premužića
Andrija Mutafelija

**Andrija Mutafelija** (Slavonski Brod, 1883. - Zagreb, 1970.) je bio nogometaš i hrvatski nogometni djelatnik. 

Rođen je u Slavonskom Brodu 1883. godine. Kao član "PNIŠK-a" jedan je od prvih nogometaša u Zagrebu. Nogomet je igrao od 1903. do 1906. Suosnivač je "Građanskog" i njegov prvi predsjednik u razdoblju 1911.-14. Naročito je zaslužan što se Građanski odmah poslije Prvog svjetskog rata uspješno uključio u kvalitetni nogomet. Po zanimanju je bio trgovac šeširima. Umro je u Zagrebu 1970..
Brodski Varoš

**Brodski Varoš** je naselje u sastavu Grada Slavonskog Broda, u Brodsko-posavskoj županiji.

## Stanovništvo

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 2.035 stanovnika.


:

## Znamenitosti

* crkva Krista Kralja

## Izvori
Dario Čanađija

**Dario Čanađija** (Bjelovar, 17. travnja 1994.) je hrvatski nogometaš koji trenutačno igra u NK Rijeka. Igra desnom nogom. Nastupao je za hrvatske mlade reprezentacije.

## Izvori
* Sportnet 
* NK Slaven Belupo
* Nogometni magazin 
* Hrvatski nogometni savez
Mijo Filipović

**Mijo Filipović pl. Freudenberški** (31. srpnja 1869. - 14. travnja 1948.) bio je diplomirani inženjer, vodoprivredni inženjer, filatelist. Osnovao je zoološki vrt grada Zagreba, kao i druge javne ustanove.

Rođen je u Slavonskom Brodu, gdje je završio pučku školu. Gimnaziju pohađa u Vinkovcima do 1886. godine, a završava ju u Požegi. Na vojno tehničkoj akademiji je studirao inženjerski vodoprivredni smjer. Nakon završenog fakulteta službuje u austrougarskoj vojsci da bi nakon toga radio u civilnoj službi kod Zemaljske vlade u Zagrebu. S Brođaninom, zagrebačkim gradonačelnikom Milanom Emilom Amrušem organizira *Zagrebački zbor*, sadašnji Velesajam. 

Mobiliziran je u Prvom svjetskom ratu, te je bio zapovjednik rječne flote na Visli i Bugi. U Staroj Jugoslaviji postaje pomoćnik ravnatelja Direkcije za rječno brodarstvo u Beogradu. Umirovljen je 1923. i vraća se u Zagreb. U to doba nagovara tadašnjeg zagrebačkog gradonačelnika Vjekoslava Heinzela na osnivanje zoološkog vrta u Zagrebu. Heinzel mu povjerava uređenje dijela Maksimirske šume u zoo park. 

27. lipnja 1925. utemeljio je *[[Zoološki vrt grada Zagreba|Zoološki vrtić]]*. U početku je ovaj zoološki vrt imao samo tri lisice i tri šumske sove. Narednih godina broj životinja narasta na 300, dok danas taj broj premašuje 1700 životinja. To je bio prvi zoološki vrt u jugoistočnoj Europi.

Mijo pl. Filipović je i osnivač Hrvatskog filatelističkog društva 1898. godine. Pisao je u brojnim časopisima i novinama. 
Umro je u Zagrebu 1948. u 79. godini života.
Marina Gradić

**Marina Gradić** (rođena 8. rujna 1962.) je hrvatska pop pjevačica.

## Karijera
Već više od 25 godina se profesionalno bavi pjevanjem i nastupa izvodeći tuđe pjesme po Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini i Slovačkoj. Krajem 2005. je snimila svoj prvi album sa vlastitim pjesmama. Poznata je po svom snažnom, hrapavom glasu. Zaštitni znak joj je duga platinasto plava kosa s tirkiznim pramenovima.

## Diskografija
### Albumi
Krajem 2005., Marina Gradić je snimila prvi album, *Vjetar života*. Snimljen je početkom 2006. u Bosni i Hercegovini i trebao bi biti izdan krajem 2006. Sadrži 10 novih pjesmama. Najavni singl *Vjetar života* je debitirao na lokalnom radiju sredinom veljače, a spot je snimljen 1. i 3. listopada u Slavonskom Brodu i trebao bi uskoro biti premijerno prikazan na hrvatskim TV postajama. Sljedeći singl bit će pjesma *Kako da te prebolim*, videospot će biti snimljen i premijerno prikazan do kraja godine.

Marina je započela promociju albuma u Hrvatskoj preko ljeta 2006. sudjelujući na festivalima kao što su Marco Polo Fest na Korčuli, Melodije hrvatskog juga u Opuzenu i Zlatne žice Slavonije u Požegi.

Popis pjesama:
#"Samo jedno znam" (3:08)
#"Kako da te prebolim" (3:22)
#"Crni labud" (3:21)
#"Nisam ja" (2:53)
#"Srce tvoje zna" (3:39)
#"Sve što je vrijedilo" (3:04)
#"Nije zima" (2:30)
#"Vjetar života" (4:07)
#"Sudbina" (4:21)
#"Anđele moj" (3:31)

### Singlovi
*2006: *Vjetar života (singl)*

### Pjesme izvođene na festivalima
*2006: *Sve što je vrijedilo* - Marko Polo Fest 2006 (Korčula)
*2006: *Vjetar života*, *Sve što je vrijedilo* - Melodije Hrvatskog juga 2006 (Opuzen)
*2006: *Nije zima* - Zlatne žice Slavonije 2006 (Požega)

## Vanjske veze
* Zlatne žice Slavonije  &mdash; official website
* Marco Polo Fest 2006 - Korčula  &mdash; official website
Josip Stadler

**Josip Stadler** [~ ʃtâdler] (Slavonski Brod, 24. siječnja 1843. – Đakovo, 8. prosinca 1918.), hrvatski svećenik, Bosansko Srijemski biskuo sa sjedištem u Đakovu od 1905. pa do smrti 1918., utemeljitelj Družbe sestara Služavki Maloga Isusa, kandidat za sveca.

## Biografija
Rođen je u Slavonskom Brodu 24. siječnja 1843. u skromoj obrtničkoj obitelji Đure i Marije, rođene Balošić. U jedanaestoj je godini ostao bez oca i majke te je za nj skrb preuzela i prihvatila ga dobra obitelj Oršić. Školovanje je započeo u rodnom gradu, nastavio ga je u nadbiskupskom sirotištu u Požegi i Zagrebu, gdje je išao u gimnaziju. U Rimu na Papinskom Sveučilištu Gregorijani, postao je doktor filozofije i teologije. Za svećenika je zaređen u Rimu 1868. Vratio se u Zagreb. Bio je gimnazijski profesor u Sjemeništu, a kasnije sveučilišni profesor na Katoličkome bogoslovnom fakultetu u Zagrebu.

Papa Lav XIII. imenovao ga je 1881. vrhbosanskim nadbiskupom u Sarajevu. Djelovao je na vjerskom, prosvjetnom, kulturnom i nacionalnom polju. Dao je sagraditi katedralu Srca Isusova u Sarajevu, bogoslovno sjemenište s crkvom sv. Ćirila i Metoda, kaptol i nadbiskupski dvor. U Travniku je podigao gimnaziju i sjemenište. Dao je sagraditi mnogo crkvi i ženskih samostana. Utemeljio je Družbu sestara služavki Malog Isusa, sa svrhom da se skrbe za siromašnu i napuštenu djecu, za starije osobe i siromahe. Poslao je molbu u Beč, redovnici Franziski Lechner da pošalje časne sestre iz Družbe kćeri Božje ljubavi u Sarajevo. Dobile su posjed „Betanija“ u predgrađu Sarajeva, pomagale su siromašnima i predavale u školi.

Osnovao je sirotišta „Betlehem“ i „Egipat“ za djecu i starački dom. Bio je iskreno pobožan i rado je molio. Posebno je štovao Srce Isusovo, kojem je posvetio nadbiskupiju. Bio je i veliki štovatelj Blažene Djevice Marije i sv. Josipa.

Umro je u Sarajevu u 75. godini života na blagdan Bezgrješnog začeća, 8. prosinca 1918. Njegov nasljednik je postao Pavao Sučić. 
Pokopan je u Đakovačkoj katedrali. Na njegovu grobu, molio je papa Ivan Pavao II., 12. travnja 1997. prigodom posjeta Bosni i Hercegovini. Pokrenut je postupak da se proglasi blaženim i svetim, u Sarajevu 20. lipnja 2002.

## Povezano

*Ivan Merz
*Ljubomir Maraković 
*Marica Stanković
*Ivo Protulipac
*Antun Mahnić
*Alojzije Stepinac
*Marija Petković
*Miroslav Bulešić

## Reference

## Vanjske veze

*Znanstveni članak: Političke i diplomatske okolnosti pokušaja uklanjanja nadbiskupa Stadlera iz Sarajeva 1913. godine, Zoran Grijak
*Nadbiskup Josip Stadler (1881.-1918.) i Srbi, Tomo Vukušić

## Reference
Ilija Lončarević

**Ilija Lončarević** (Čajkovci kod Slavonskoga Broda, 8. listopada 1944.), hrvatski je nogometni trener. Trenutačno trenira velikogoričku HNK Goricu.

## Igračka karijera
Igrao je u zagrebačkoj Lokomotivi 1963.-1964. i Prvomajskoj 1967.-1969.

## Trenerska karijera
* 1971. Prvomajska
* 1987.-1988. i 1994.-1995. trener Zagreba
* 1990.-1993. trener "Inker" iz Zaprešića, s kojim osvaja hrvatski nogometni kup 1992.
* 1994. i 2000. trener Marsonije
* 1995.-1996. trener Slavena Belupa iz Koprivnice
* 1997. trener riječkoga Orijenta
* 1997.-1998. trener Hrvatskoga dragovoljca
* 1999., 2001.-2002. i 2005. trener zagrebačkoga Dinama (1993.-2000. *Dinamo* se zvao *Croatia*). 1999. godine osvaja Prvenstvo Hrvatske.
* 2000. trener Čakovca
* 2003.-2005. izbornik libijske nogometne reprezentacije
* 2006. - 2008. - NK Osijek
* 2009. - KF Tirana
* 2013. - HNK Gorica

## Športsko-administrativna karijera
* 1979.-1987. instruktor zagrebačkoga Nogometnog saveza
* 2001.-2002. športski direktor zagrebačkoga Dinama

## Priznanja
### Klupska
**[[NK Inter-Zaprešić|Inker Zaprešić]]**
* Hrvatski nogometni kup **(1) :** 1992.

**[[Dinamo Zagreb]]**
* Prva HNL **(1) :** 1998./99.

## Literatura
* *[[Nogometni leksikon]]*, Leksikografskoga zavoda Miroslav Krleža, Zagreb, 2004., , str. 299.

## Izvori

## Vanjske veze
* Nogometni leksikon: Lončarević, Ilija
Kornelija Kvesić

**Kornelija Kvesić**, hrvatska košarkašica, osvajačica srebrne medalje na Olimpijskim igrama u Seulu 1988. godine.