Turcizam

**Turcizmi** ili **orijentalizmi** su usvojenice sa turskog jezika odnosno one riječi srpskohrvatskog jezika koje su u srednjem vijeku ušle u govor i pismo putem osmanskog turskog jezika.

Vidi detaljno u članku : **[[Lista turcizama u srpskohrvatskom jeziku]]**

## Pojam: turcizmi
Obično se kažu *turcizmi* ili *orijentalizmi* mada postoje dvojbe među stručnjacima o njihovom nazivu. Turcizam ne implicira isključivo riječi izvornog turskog ili turkijskog podrijetla jer većina njih su usvojenice i u samom turskom jeziku, pretežito iz perzijskog, grčkog i arapskog jezika. Neke riječi su iz arapskog i/ili farsiskog tako da im je turski jezik služio kao vektor prenosilac, druge su izvorno turske, dakle srednjoazijske, dok postoje i prividni turcizmi, riječi koje su arapske ili perzijske, koje su ušle u srpskohrvatski ali putem drugih jezika (italijanskog, na primjer) ili, još, postoje riječi koje su ušle u srpskohrvatski u turskom obliku ali su na primjer grčkog podrijetla.

No, svakako u baštini današnje štokavice one postoje, dnevno se upotrebljavaju, pa čak neke nemaju pravog sinonima. Na primjer, prvobitne riječi koje su turcizmi su *bakar*, ili riječ *boja* za koju bi mogući sinonimi bili germanizam *farba*, ili latinizmi *kolur*, *tinta* i *pigment*, koji nam isto dolaze preko njemačkog. *Boja* se češće upotrebljava.

Turcizmi u štokavici nastaju u vremenskom rasponu što otprilike ide od 1389. do 1913.
, kada je Osmansko carstvo imalo pokrajinu na Balkanskom poluotoku zvanu Rumelija; a obilježiti točan prostor je teško, prvenstveno zato što je jezik dinamičan ljudski fenomen, drugo, zato što je bilo brojnih seoba na prostoru između Dunava i Jadranskog mora, treće, zato što je taj prostor dugo služio kao pogranični pojas između dva carstva u ratnom stanju.

Vrlo su česti u štokavici koja se govori u Bosni i Hercegovini, tako da po običaju jedna osobina bosanskog govora su mnogobrojni turcizmi. Uprirođeni su i u hrvatskom, srpskom i crnogorskom govornom prostoru, mada se pojavljuju nešto manje na sjevernim djelovima Hrvatske.
Vrlo ih malo ima u čakavskom i kajkavskom narjećju.
U bivšoj Federativnoj Jugoslaviji i drugi jezici su imali turcizama (albanski, makedonski), a najmanje ih je u bilo u slovenskom i mađarskom.

Mnogi su turcizmi prihvaćeni u standardnom jeziku, neki su rasprostranjeni samo regionalno i dijalektalno, a neki su potisnuti iz upotrebe. Neki turcizmi nisu ušli u standardni jezik ili se osjećaju kao strane riječi.

Budući da turski sadrži glasove kojih u srpskohrvatskom nema, pri posuđivanju je došlo do nekih glasovnih promjena, koje se uglavnom svode na prilagođavanje turskih glasova *ö*, *ü*, *ı* kojih nema u srpskohrvatskom. Neke riječi su dobile nastavke da bi odgovarale srpskohrvatskim imenicama ženskog roda (npr. *čarapa*, *kula*, *kutija*, *rakija*).

## Svojstva
Među turcizmima vrlo često imamo turske sufikse **–luk**, **–ci**, **–li** koji su štokavski oblik za turske **–lik**, **–çi**, **–li**. Usto vrlo često se pojavlja i perzijski sufiks **–dār**.
Drugi prepoznatljivi sufiksi su:
***–ak**;
***–hana**;
***–ija**;
***–suz**;
***–uk**.

Turkolog Amina Šiljak-Jesenković ističe kako postoji broj riječi (*kamiondžija*, *bezobrazluk*) koje nisu turcizmi ali su dobile turski oblik sufiksa tako da utjecaj turskog jezika na srpskohrvatski je u djelu i u morfologiji riječi, pa i na drugim lingvističnim razinama. Detaljnije o tome govori istraživanje Hanke Vajzović (*Orijentalizmi u knjizevnom djelu*, 1999).

## Broj turcizama

U prvom izdanju Vukovog riječnika (1818) od 26.270 riječi bilo je oko 2.500 turcizama (~9,5%) a u drugom izdanju (1852) u kojem po procjeni je bilo 40.000 riječi, turcizmi su bili oko 3.700 (~9,25%).

Orijentalista Olga Zirojević smatra da se u prošlosti upotrebljavao daleko veći broj – više od 8.000 – turcizama u srpskom jeziku nego danas. Akademik Mirjana Teodosijević procjenjuje da je trenutno u upotrebi oko 3.000 turcizama u srpskom jeziku.

Prvi rječnik turcizama u Srbiji je napisao 1884. Đorđe Popović-Daničar i zvao se *Turske i druge istočanske reči u našem jeziku*. Knjiga sadrži oko 6.000 riječi.
Početkom 1930-ih je akademik Dušan Marjanović sastavio zbirku turcizama sa oko 5.000 riječi.

Prvi rad Abdulaha Škaljića izlazi 1957. godine (*Turcizmi u narodnom govoru i narodnoj književnosti Bosne i Hercegovine*) a 1965. se pojavljuje njegov čuveni rječnik *Turcizmi u srpskohrvatskom jeziku* koji sadrži 8.742 riječi.

Također Škaljić tvrdi da je današnjem govoru ostalo oko 3.000 turcizama.

U srpskom *Semantičko-derivacionom rečniku* se broji 1.131 turcizama kojima je zabilježeno 5.272 derivata a 1.479 leksema nisu derivaciono razvijane, što ukupno čini 7.882 obrađenih riječi. Po drugim istraživanjima danas ima oko 3.000 turcizama u srpskom književnom jeziku.

Stoga, možemo procijeniti da u srpskome jeziku korpus turcizama se kreće između 8.000 nekadašnjih (17. i 18. stoljeće) do 3.000 danas preostalih turcizama.

U akademskom istraživanju na hrvatskom dialektološkom polju, Vranić i Zubčić su analizirale korpus u kojem se pojavljuje 118 turcizama u ukupno 660 frazema. U tom broju, u podskupini štokavskih govora broji se 109 turcizama u 443 frazema. Stoga najveći broj turcizama studija pronalazi u frazemima štokavskih govora, ali sa nejednakom distribucijom. Najviše je turcizama zabilježeno u govorima Dalmatinske zagore (39%), u slavonskim govorima (36%) i u ličkim govorima (25%).

## Primjeri

Neki primjeri za turcizme ušle u standardni jezik:

## Reference

## Literatura
* *Semantičko-derivacioni rečnik*, Novi Sad, Filozofski fakultet. Odsek za srpski jezik i lingvistiku, 2003–2006.
* Buljan-Klapirić Dalibor, *Turcizmi u govoru i narodnim pjesmama Imotske krajine*, Imotski, Udruga Raosovi Dani, 2001.
* Nosić Milan, *Rječnik posuđenica iz turskog jezika*, Rijeka, Maveda, 2005), 
* Skok Petar, *Prilozi proučavanju turcizama na srpskohrvatkom jeziku*, časopis »Slavia«, ročnik XV (1937—1938), Praha, str. 166—190.
* Škaljić Abdulah, ''Turcizmi u srpskohrvatskom jeziku'', Sarajevo, Svjetlost, 1966.
* Vajzović Hanka, *Orijentalizmi u knjizevnom djelu: Lingvisticka analiza*, Sarajevo, Institut za jezik u Sarajevu, 1999.
*