Panama

**Panama** (), službeno **Republika Panama** (), država je na krajnjem jugu Centralne Amerike, na samoj granici sa Južnom Amerikom. Na zapadu graniči sa Kostarikom, a na jugoistoku sa Kolumbijom dok na sjeveru izlazi na Karipsko more, a na jugu na Tihi ocean. Glavni i najveći grad je Ciudad de Panamá, na čijem širem urbanom području živi više od polovice od nešto više od četiri milijuna stanovnika Paname. 

Prije dolaska španjolskih kolonizatora u XVI. vijeku, na području Paname živio je velik broj indijanskih plemena. Godine 1821., Panama se odvojila od Španjolske te je pristupila Velikoj Kolumbiji, uniji Nove Granade, Ekvadora i Venezuele. Nakon raspada Velike Kolumbije 1831. godine, Panama i Nova Granada spojile su se i utemeljile Republiku Novu Granadu. Uz podršku Sjedinjenih Država, Panama se 1903. godine odcijepila od Kolumbije, što je Inženjerskom korpusu američke vojske omogućilo da od 1904. do 1914. dovrši izgradnju Panamskog kanala. Sporazumi Torrijos–Carter iz 1977. godine dogovorili su povratak Panamskog kanala Panami na dan 31. prosinca 1999. godine. Okolni teritorij vraćen je ranije, odnosno 1979. godine.

Prihodi od korištenja kanala i danas čine velik udio u panamskom BDP-u, posebice nakon što je projektom (koji je završen 2016. godine) udvostručen njegov kapacitet. Ostali važni sektori su trgovina, bankarstvo i turizam. Panama spada u zemlje s visokim prihodima.  Prema podacima iz 2019. godine, Panama je bila na 57. mjestu u svijetu po indeksu humanog razvoja. Godinu dana ranije, Panama je prema globalnom indeksu konkurentnosti Svjetskog ekonomskog foruma bila osma najkonkurentnija ekonomija Latinske Amerike. Godine 2024., prema globalnom inovacijskom indeksu Panama je bila na 82. mestu. Džungle zauzimaju oko 40% površine Paname, a u njima se nalazi mnogo različitih vrsta tropskih životinja i biljaka, mnoge od kojih su endemske.
 
Panama je jedna od članica Ujedinjenih nacija i drugih međunarodnih organizacija kao što su Organizacija američkih država, Latinoameričko udruženje za integraciju, Grupa 77, Svetska zdravstvena organizacija i Pokret nesvrstanih.

## Etimologija

Postoji nekoliko teorija o porijeklu imena "Panama":

#Jedna od teorija tvrdi da je država dobila ime po široko rasprostranjenoj vrsti drveta *[[Sterculia apetala]]* (na engleskom se ovo stablo naziva *Panama tree*). Drvo ima nacionalni značaj za Panamu, a 1969. godine proglašeno je nacionalnim drvetom.
#Druga teorija bazira se na ideji da riječ "Panama" znači "mnogo leptira" na jednom od indijanskih jezika, moguće onom naroda Guaraní. Ova je teorija povezana s anegdotom da su prvi doseljenici u Panamu došli u kolovozu, kada u Panami ima naročito mnogo leptira.
#Treća teorija tvrdi da riječ dolazi od reči "bannaba" naroda Guna Yala, a koja je hispanizirana kao "panama", što znači "udaljen" ili "dalek".

Postoji i naširoko rasprostranjena legenda prema kojoj su konkvistadori po dolasku u Panamu naišli na ribarsko selo naziva "Panamá", čiji naziv znači "obilje ribe". Iako je točna lokacija sela nepoznata, legenda je povezana uz izvještaje istraživača po imenu Antonio Tello de Guzmán, koji je 1515. godine opisao iskrcavanje u neimenovanom ribarskom selu na pacifičkoj obali Paname. Kasnije, 1517. godine, poručnik Gaspar de Espinosa tamo je uspostavio trgovinsko sjedište, a dvije godine kasnije na toj je lokaciji Pedro Arias Dávila utemeljio Ciudad de Panamu, koji je zamijenio dotadašnje sjedište, naselje Santa María la Antigua del Darién.

## Historija

### Pretkolumbovsko doba

Panamska prevlaka nastala je prije otprilike tri milijuna godina, kada je kopneni most između Sjeverne i Južne Amerike konačno dovršen, a biljke i životinje su ga postupno prelazile u oba smjera. Postojanje prevlake utjecalo je na disperziju ljudi, poljoprivrede i tehnologije diljem Amerike od pojave prvih lovaca i sakupljača do ere sela i gradova.

Najraniji otkriveni artefakti autohtonih naroda u Panami uključuju paleoindijanske vrhove strijela ili koplja. Kasnije je središnja Panama bila dom nekih od prvih lončarskih radova u Americi, na primjer kulture u Monagrillu, koje datiraju iz razdoblja 2500. – 1700. p. n. e. One su se razvile u značajne populacije najpoznatije po svojim spektakularnim ukopima (koji datiraju iz razdoblja oko 500. – 900. n. e.) na arheološkom nalazištu Monagrillo i svojoj polikromnoj keramici u stilu Gran Coclé. Monumentalne monolitne skulpture na nalazištu Barriles (Chiriqui) također su važni tragovi ovih drevnih prevlačkih kultura.

Prije dolaska Europljana, Panamu su naseljavali narodi Chibchan, Chocoan i Cueva. Najveća skupina bili su Cueve (čija specifična jezična pripadnost nije dobro dokumentirana). Brojnost autohtonog stanovništva prevlake u vrijeme europske kolonizacije nije potvrđena. Procjene se kreću i do dva milijuna ljudi, ali novije studije sugeriraju da je broj bliže brojci od 200,000. Arheološki nalazi i svjedočanstva ranih europskih istraživača opisuju raznolike autohtone skupine koje pokazuju kulturnu raznolikost i sugeriraju da su se zajednice razvijale uz uobičajene regionalne trgovinske puteve. Postoje i dokazi da su Austronežani su imali trgovinsku mrežu s Panamom jer su kokosi stizali do pacifičke obale Paname s Filipina u pretkolumbovsko doba.

Kada je Panama kolonizirana, autohtoni narodi pobjegli su u šume i na obližnje otoke. Znanstvenici vjeruju da su zarazne bolesti bile glavni uzrok pada broja stanovnika autohtonog stanovništva. Autohtoni narodi nisu imali stečeni imunitet na bolesti poput malih boginja, koje su stoljećima bile kronične među euroazijskim populacijama.

### Kolonizacija

Rodrigo de Bastidas isplovio je prema zapadu iz Venezuele 1501. godine u potrazi za zlatom i postao prvi Europljanin koji je istražio Panamsku prevlaku. Godinu dana kasnije, Kristofor Kolumbo posjetio je prevlaku i osnovao naselje u pokrajini Darién koje je, međutim, bilo kratkoga vijeka. Mukotrpno putovanje Vasca Núñeza de Balboe od Atlantika do Pacifika 1513. godine pokazalo je da je prevlaka doista put između mora, a Panama je brzo postala i raskrižje i trgovinsko sjedište španjolskog carstva u Novom svijetu. Kralj Fernando II. imenovao je Pedra Ariasa Dávilu kraljevskim guvernerom. Stigao je u lipnju 1514. godine s 19 brodova i 1,500 ljudi. Godine 1519., Dávila je osnovao Ciudad de Panamu. Zlato i srebro dopremani su brodovima iz Južne Amerike, prevozili se preko prevlake i ukrcavali na brodove za Španjolsku. Ruta je postala poznata kao *Camino Real* (sh. Kraljevski put), iako je bila poznatija kao *Camino de Cruces* (sh. Put križeva) zbog velikog broja grobova uz put. Godine 1520., Đenovežani su kontrolirali panamsku luku. Đenovežani su od Španjolaca dobili koncesiju za korištenje luke uglavnom za trgovinu robljem, sve do uništenja prvobitnog grada 1671. godine. U međuvremenu, 1635. godine, Don Sebastián Hurtado de Corcuera, tadašnji guverner Paname, regrutirao je Đenovežane, Peruance i Panamce kao vojnike za rat protiv muslimana na Filipinima i za osnivanje grada Zamboange.

#### XVI. vijek

Panama je bila pod španjolskom kontrolom gotovo 300 godina (1538. – 1821.) i postala je dio Vicekraljevstva Perua, zajedno sa svim ostalim španjolskim posjedima u Južnoj Americi. Od samog početka, panamski identitet temeljio se na osjećaju "geografske sudbine", a panamska sreća varirala je ovisno o geopolitičkoj važnosti prevlake. Kolonijalno iskustvo iznjedrilo je panamski nacionalizam te rasno složeno i visoko stratificirano društvo, što je bio izvor unutarnjih sukoba koji su bili u suprotnosti s ujedinjujućom snagom nacionalizma.

Španjolske vlasti imale su malo kontrole nad većim dijelom teritorija Paname. Veliki dijelovi uspjeli su se oduprijeti osvajanju i pokrštavanju sve do kasnog kolonijalnog doba. Zbog toga su se autohtoni stanovnici tog područja često nazivali "indios de guerra" (sh. "ratni Indijanci"). Međutim, Panama je bila strateški važna Španjolskoj jer je to bio najlakši način za prijevoz srebra iskopanog u Peruu u Europu. Srebro je iskrcavano na zapadnoj obali Paname, a zatim kopnenim putem prevoženo do Portobela ili Nombre de Diosa na karipskoj strani prevlake radi daljnjeg prijevoza. Osim europske rute, postojala je i azijsko-američka ruta, koja je vodila do toga da su trgovci i avanturisti koji su nosili srebro iz Perua prelazili kopnom kroz Panamu kako bi stigli do Acapulca u Meksiku prije nego što bi otplovili do Manile na Filipinima koristeći poznate manilske galije. Godine 1579., kraljevski monopol koji je Acapulco u Meksiku imao nad trgovinom s Manilom na Filipinima ublažen je, a Panama je određena kao dodatna luka koja je mogla izravno trgovati s Azijom.

Zbog nepotpune španjolske kontrole, panamska ruta bila je ranjiva na napade pirata (uglavnom nizozemskih i engleskih) i Afrikanaca "novog svijeta" zvanih *[[Cimarroni (Panama)|cimarrones]]*, koji su se oslobodili ropstva i živjeli u komunama ili *palenquesima* oko *Camino Reala* u unutrašnjosti Paname te na nekim otocima uz pacifičku obalu Paname. Jedna takva poznata zajednica predstavljala je malo kraljevstvo pod vlašću Bayana, koje se pojavilo u periodu od 1552. do 1558. godine. Poznati napadi Sir Francisa Drakea na Panamu (1572. – 1573.) i prolaz Johna Oxenhama do Tihog oceana izvedeni su uz pomoć panamskih *cimarrona*, a španjolske vlasti uspjele su ih staviti pod kontrolu tek sklapanjem saveza s njima koji im je jamčio slobodu u zamjenu za vojnu podršku 1582. godine.

#### XVII. vijek

Sljedeći elementi pomogli su definirati prepoznatljiv osjećaj autonomije i regionalnog ili nacionalnog identiteta unutar Paname mnogo prije ostalih kolonija: prosperitet koji je Panama uživala tijekom prva dva stoljeća (1540. – 1740.) uz doprinos kolonijalnom rastu; uspostava opsežne regionalne sudske vlasti (Kraljevska audijencija) kao dijela njezine jurisdikcije; i ključna uloga koju je odigrala na vrhuncu Španjolskog Imperija, prvog modernog globalnog carstva.

Godine 1671., gusar Henry Morgan, uz odobrenje engleske vlade, opljačkao je i spalio grad Panamu, drugi najvažniji grad u španjolskom Novom svijetu u to vrijeme. Panama je bila mjesto neuspjelog Dariénske spletke, u sklopu koje je 1698. godine osnovana škotska kolonija u regiji. Spletka je propala iz više razloga, a nastali dug pridonio je ujedinjenju Engleske i Škotske 1707. godine.

#### XVIII. vijek

Godine 1717. stvorena je Vicekraljevina Nova Granada (sjeverna Južna Amerika) kao odgovor na pokušaje drugih Europljana da zauzmu španjolski teritorij u karipskoj regiji; Panamska prevlaka stavljena je pod njezinu jurisdikciju. Međutim, udaljenost glavnog grada Nove Granade, Santa Fea de Bogote, pokazala se većom preprekom nego što je španjolska kruna očekivala jer je autoritet Nove Granade bio osporavan zbog senioriteta, manje udaljenosti i prethodnih veza s Vicekraljevine Perua, pa čak i zbog vlastite inicijative Paname. Ovi zategnuti odnosi između Paname i Bogote trajali su stoljećima.

Godine 1744. biskup Francisco Javier de Luna Victoria DeCastro osnovao je Fakultet svetog Ignacija Lojolskog, a 3. lipnja 1749. osnovao je Kraljevski i papinski univerzitet svetog Javiera. Međutim, do tada su važnost i utjecaj Paname postali beznačajni jer je moć Španjolske u Europi slabila, a napredak u navigacijskoj tehnici sve je više dopuštao brodovima da zaobiđu rt Horn kako bi stigli do Pacifika. Iako je ruta do Paname bila kratka, bila je i radno intenzivna i skupa zbog utovara i istovara te putovanja s natovarenim teretom potrebnog za prijelaz s jedne obale na drugu.

Kako su se španjolsko-američki ratovi za nezavisnost zahuktavali diljem Latinske Amerike, Ciudad de Panamá pripremao se za nezavisnost; međutim, njihove planove ubrzao je jednostrano proglašeni "*Grito de La Villa de Los Santos*" (sh. "Vapaj iz Grada Svetaca"), što su ga stanovnici poluotoka Azuera objavili 10. studenog 1821. bez podrške glavnog grada i tako proglasili svoje odcjepljenje od Španjolskog Carstva. I u Veraguasu i u glavnom gradu ovaj je čin dočekan s prezirom, iako na različitim razinama. Za Veraguas je to bio ultimativni čin izdaje, dok je glavni grad smatrao da se radi o neučinkovitom i neregularnom činu koji ih je dodatno prisililo da ubrzaju svoje planove.

Ipak, "Vapaj" je bio jasna poruka stanovnika Azuera, odnosno njihovog antagonizma prema pokretu za nezavisnost koji se organizirao u glavnom gradu. Istovremeno, političari u regiji glavnog grada s prijezorom su gledali na azueranski pokret, budući da su separatisti u Ciudad de Panami vjerovali da se njihovi kolege u Azueru bore ne samo za nezavisnost od Španjolske, već i za svoje pravo na samoupravu odvojeno od Ciudad de Paname nakon što Španjolci odu. Ovaj potez s Azuera smatran je iznimno riskantnim, pogotovo u svjetlu činjenice da su stanovnici poluotoka živjeli u strahu od pukovnika Joséa Pedra Antonija de Fábrege y de las Cuevasa (1774. – 1841.). Pukovnik je bio odani rojalist i imao je sve vojne zalihe prevlake u svojim rukama. Na poluotoku su se brze odmazde i brzog kažnjavanja separatista.

Međutim, ono na što su računali bio je utjecaj separatista u glavnom gradu. Od listopada 1821., kada je bivši generalni guverner Juan de la Cruz Mourgeon napustio prevlaku i pokrenuo kampanju u Quitu te ostavio pukovnika na čelu, separatisti su postepeno privlačili Fábregu na svoju stranu. Tako je do 10. studenog Fábrega postao pristaša pokreta za nezavisnost. Ubrzo nakon separatističke deklaracije o Los Santosu, Fábrega je okupio sve organizacije sa separatističkim interesima u glavnom gradu i formalno proglasio podršku grada pokretu za nezavisnost. Zahvaljujući vještom podmićivanju rojalističkih trupa, nije bilo vojnih posljedica za sudionike ovog događaja.

### Postkolonijalni period

U 80 godina nakon nezavisnosti od Španjolske, Panama je bila dio Velike Kolumbije, nakon što se dobrovoljno pridružila zemlji krajem 1821. godine. Zatim je postala dio Republike Nove Granade 1831. godine te je bila podijeljena na nekoliko provincija. Godine 1855., unutar Republike stvorena je autonomna savezna država Panama, koja je nastala spajanjem od provincija Paname, Azuera, Chiriquíja i Veraguasa. Nastavila je postojati kao savezna država u Granadinskoj Konfederaciji (1858. – 1863.) i Sjedinjenim Državama Kolumbije (1863. – 1886.). Ustav moderne Republike Kolumbije iz 1886. godine stvorio je novi departman na području Paname.

Stanovnici prevlake pokušali su se odcijepiti od Kolumbije preko 80 puta. Zamalo su uspjeli 1831. godine, a zatim ponovno tijekom Tisućudnevnog rata (1899. – 1902.), koji su domorodački Panamci percipirali kao borbu za prava na zemlju pod vodstvom Victoriana Lorenza.

#### Rastući utjecaj Sjedinjenih Država

Namjera Sjedinjenih Država da proširi svoju sferu utjecaja na Panamu, a posebno na izgradnju i kontrolu Panamskog kanala, dovela je do odcjepljenja Paname od Kolumbije 1903. godine te njezine političke neovisnosti. Kada je Senat Kolumbije 22. siječnja 1903. godine odbacio sporazum Hay–Herrán, Sjedinjene Države odlučile su podržati i poticati panamski secesionistički pokret.

U studenom 1903. godine, Panama je uz prešutnu podršku Sjedinjenih Država proglasila nezavisnost i sklopila sporazum Hay–Bunau-Varilla sa Sjedinjenim Državama bez prisutnosti ijednog Panamca. Philippe Bunau-Varilla, francuski inženjer i lobist, predstavljao je Panamu iako su predsjednik Paname i delegacija stigli u New York kako bi pregovarali o sporazumu. Bunau-Varilla bio je dioničar francuske tvrtke *Compagnie Nouvelle du Canal de Panama* (sh. Nova kompanija Panamskog kanala), koja je stekla prava izvorne francuske tvrtke koja je bankrotirala 1889. godine. Sporazum je brzinski sastavljen i potpisan noć prije dolaska panamske delegacije u Washington. Ugovorom su Sjedinjenim Državama dodijeljena prava "kao da su suverene" na podrućki širine otprilike 16 km i duljine otprilike 80 km. U toj zoni, Sjedinjene bi Države izgradile kanal, a zatim bi njime upravljale te ga utvrđivale i branile "u kontinuitetu".

Godine 1914., Sjedinjene Države dovršile su postojeći kanal duljine 83 km.

Zbog strateške važnosti kanala tijekom Drugog svjetskog rata, Sjedinjene su Države značajno fortificirale pristup kanalu.

Od 1903. do 1968. godine, Panama je bila ustavna demokracija kojom je dominirala komercijalno orijentirana oligarhija. Tijekom 1950-ih, panamska vojska počela je osporavati političku hegemoniju oligarhije. Početkom 1960-ih započeo je period stalnog pritiska da se nanovo ispregovaraju uvjeti sporazuma Hay–Bunau-Varilla, uključujući nerede koji su izbili početkom 1964., što je rezultiralo raširenim pljačkama i desecima smrtnih slučajeva te evakuacijom američkog veleposlanstva.

Usred pregovora o sporazumu Robles–Johnson, Panama je 1968. godine održala izbore. Među kandidatima je bio dr. Arnulfo Arias (Unión Nacional), koji je proglašen pobjednikom izbora koji su bili obilježeni nasiljem te optužbama za prevaru na štetu kandidata koalicije Alianza del Pueblo (sh. Narodni savez). Dana 1. listopada 1968. Arias je preuzeo dužnost predsjednika Paname, obećavajući da će voditi vladu "nacionalnog jedinstva" koja će okončati vladajuću korupciju i utrti put novoj Panami. Tjedan i pol kasnije, odnosn 11. listopada 1968., Nacionalna garda (špa. *Guardia Nacional*) svrgnula je Ariasa i označila početak politički turbulentnog razdoblje koje će kulminirati invazijom Sjedinjenih Država 1989. godine. Arias, koji je obećao poštivati hijerarhiju Nacionalne garde, prekršio je pakt i započeo veliko restrukturiranje Garde. Kako bi sačuvali interese Garde, ali i svoje lične interese, potpukovnik Omar Torrijos i bojnik Boris Martínez predvodili su još jedan vojni udar protiv vlade.

Vojska se pravdala pričom da je Arias pokušavao uspostaviti diktaturu i obećala je povratak ustavnoj vlasti. U međuvremenu, Garda je provodila niz populističkih mjera s ciljem dobivanja podrške naroda u svezi s pučem. Te su mjere uključivale zamrzavanje cijena hrane, lijekova i druge robe do 31. siječnja 1969., kao i zamrzavanje najamnina te legalizaciju trajnog boravka skvoterskih obitelji u četvrtima oko povijesnog mjesta Panamá Viejo. Paralelno s tim, vojska je započela politiku represije protiv oporbe, koju su nazivali komunistima. Vojska je imenovala privremenu vladu, huntu, koja je trebala organizirati nove izbore. Međutim, Nacionalna garda pokazala se vrlo nevoljkom da napusti vlast i te se ubrzo počela nazivari Revolucionarnom vladom (špa. *El Gobierno Revolucionario*).

#### Torrijosova diktatura i uspon Manuela Noriege

Pod kontrolom Omara Torrijosa, vojska je transformirala političku i ekonomsku strukturu zemlje, pokrenuvši masovno pokrivanje usluga socijalnog osiguranja i proširivši javno obrazovanje. Ustav je izmijenjen 1972. godine. Kako bi provela te izmjene, vojska je reformirala zakonodavnu vlast i utemeljila novi jednodomni parlament, Narodnu skupštinu predstavnika ''corregimienta'', koja je zamijenila staru Narodnu skupštinu. Nova skupština, koju se popularno nazivalo "Narodnom vlašću" (špa. *Poder Popular*), sastojala se od 505 članova imenovanih od strane vojske bez sudjelovanja političkih stranaka, koje je vojska eliminirala. Novi ustav proglasio je Omara Torrijosa najvišim vođom Panamske revolucije i priznao mu neograničenu vlast na šest godina, iako je, kako bi se zadržala fasada ustavnosti, Demetrio B. Lakas imenovan predsjednikom na isto razdoblje.

Godine 1981., Torrijos je poginuo u avionskoj nesreći. Torrijosova smrt promijenila je ton političke evolucije Paname. Unatoč ustavnim amandmanima iz 1983., koji su vojsci zabranili političko djelovanje, Obrambene snage Paname (FFDD), kako su se tada nazivale oružane snage, nastavile su dominirati panamskim političkim životom. Do tog je trenutka general Manuel Noriega već čvrsto kontrolirao i FFDD i civilnu vlast.

Na izborima 1984. godine, među kandidatima su bili Nicolás Ardito Barletta Vallarino (koji je uživao podršku vojske u formi koalicije UNADE), prethodni čelnik Arnulfo Arias (kao kandidat oporbene koalicije ADO) i bivši general Rubén Darío Paredes, kojeg je Manuel Noriega prisilio na prijevremeno umirovljenje, kao kandidat Narodne nacionalističke stranke (PAP). Barletta je proglašen pobjednikom kontroverznih izbora koji se danas smatraju namještenima. Barletta je naslijedio zemlju koja se nalazila u stanju ekonomske propasti, uz velike dugove prema Međunarodnom monetarnom fondu i Svjetskoj banci. Usred ekonomske krize i Barlettinih napora da smiri državne vjerovnike, došlo je do uličnih prosvjeda, kao i do vojne represije. U međuvremenu, Noriegin režim poticao je dobro skriveno kriminalno gospodarstvo koje je djelovalo kao paralelni izvor prihoda za vojsku i njihove saveznike, osiguravajući prihode od droge i pranja novca. Pred kraj vojne diktature, novi val kineskih migranata stigao je na prevlaku u nadi da će migrirati u Sjedinjene Države. Krijumčarenje Kineza postalo je ogroman posao, s prihodima do 200 milijuna dolara za Noriegin režim.

Vojna diktatura ubila je ili mučila više od stotinu Panamaca i prisilila najmanje stotinu disidenata na bijeg iz zemlje. Kako su Sjedinjene Države podržavale Noriegin režim, general je počeo igrati dvostruku ulogu u Centralnoj Americi. Dok je Kontadorska skupina, inicijativa koju su pokrenuli ministri vanjskih poslova raznih latinoameričkih zemalja, uključujući i Panamu, provodila diplomatske napore za postizanje mira u regiji, Noriega je opskrbljivao nikaragvanske Kontraše i druge gerilce u regiji oružjem i streljivom u ime CIA-je.

Dana 6. lipnja 1987., nedavno umirovljeni pukovnik Roberto Díaz Herrera, ogorčen što je Noriega prekršio dogovoreni "Torrijosov plan" o nasljeđivanju koji bi ga učinio zapovjednikom vojske nakon Noriege, odlučio je osuditi režim. Otkrio je detalje izborne prijevare, optužio Noriegu za planiranje Torrijosove smrti i izjavio da je Torrijos primio 12 milijuna dolara od iranskog šaha za davanje azila prognanom iranskom vođi. Također je optužio Noriegu za atentat na tadašnjeg vođu oporbe, dr. Huga Spadaforu, koji je dekapitiran.

U noći 9. lipnja 1987. osnovana je skupina *[[Cruzada Civilista]]*, koja je počela organizirati akcije građanskog neposluha te je pozvala na opći štrajk. Kao odgovor, vojska je suspendirala ustavna prava i proglasila izvanredno stanje u zemlji. Dana 10. srpnja, *Cruzada Civilista* pozvala je na masovne demonstracije, koje su nasilno ugušili "Dobermani", specijalna vojna jedinica za suzbijanje nereda. Istoga dana, kasnije poznatog kao *El Viernes Negro* (sh. "Crni petak"), mnogo je ljudi ozlijeđeno i ubijeno.

Predsjednik Sjedinjenih Država Ronald Reagan tada je uveo niz sankcija protiv vojnog režima. Sjedinjene Države zamrznule su ekonomsku i vojnu pomoć Panami sredinom 1987. kao odgovor na unutarnju političku krizu u Panami i napad na američko veleposlanstvo. Sankcije nisu uspjele svrgnuti Noriegu, ali su teško naštetile panamskom gospodarstvu. Bruto domaći proizvod (BDP) Paname pao je za gotovo 25 posto između 1987. i 1989. godine. Savezne porote u Tampi i Miamiju prihvatile su 5. veljače 1988. optužnicu protiv Noriege za trgovinu drogom. Human Rights Watch je u svom izvješću iz 1989. napisao: "*Washington je godinama zatvarao oči pred zlouporabama u Panami sve dok zabrinutost zbog trgovine drogom nije potaknula optužnice protiv generala [Noriege] od strane dviju saveznih porota na Floridi u veljači 1988. godine.*".

U travnju 1988., Reagan je aktivirao Zakon o međunarodnim izvanrednim ekonomskim ovlastima, zamrzavajući imovinu panamske vlade u svim američkim organizacijama. U svibnju 1989. godine, Panamci su uvjerljivo glasali protiv Norieginih kandidata na izborima. Noriegin režim reagirao je tako što je odmah poništio izbore i započeo novi krug represije.

#### Američka invazija (1989.)

Sjedinjene Države izvršile su invaziju na Panamu 20. prosinca 1989. pod kodnim nazivom Operacija *Just Cause*. Sjedinjene su Države izjavile da je operacija "nužna za zaštitu života američkih građana u Panami, obranu demokracije i ljudskih prava, borbu protiv trgovine drogom te osiguranje neutralnosti Panamskog kanala kako je propisano sporazumima Torrijos–Carter". Ubrzo su izvijestile o 23 poginula i 324 ranjena vojnika, a broj poginulih panamskih vojnika procjenjuje se na 450. Procjene broja poginulih civila u sukobu kreću se od 200 do 4,000. Ujedinjene nacije procijenile su broj poginulih panamskih civila na 500, Americas Watch iznio je procjenu od 300 poginulih civila, Sjedinjene Države dale su brojku od 202 ubijena civila, a bivši američki državni odvjetnik Ramsey Clark iznio je procjenu od 4,000 smrtnih slučajeva. To je predstavljala najveću vojnu operaciju Sjedinjenih Država od Vijetnamskog rata. Broj američkih civila (i njihovih članova obitelji) koji su radili za Komisiju za Panamski kanal i američku vojsku, a koje su ubile Panamske obrambene snage, nikada nije u potpunosti otkriven.

Dana 29. prosinca, Opća skupština Ujedinjenih nacija donijela je rezoluciju u kojoj se intervencija u Panami naziva "flagrantnim kršenjem međunarodnog prava te nezavisnosti, suvereniteta i teritorijalnog integriteta država". Donošenje slične rezolucije u Vijeću sigurnosti spriječio je veto koji su uložile Sjedinjene Države, Ujedinjeno Kraljevstvo i Francuska. Noriega je uhapšen i prevezen u Miami na suđenje. Sukob je završio 31. siječnja 1990. godine.

Urbano stanovništvo, dobar dio kojeg je živio ispod granice siromaštva, uvelike je pogođeno invazijom iz 1989. godine. Kao što je 1995. godine istaknula Misija tehničke pomoći UN-a u Panami, borbe su raselile 20,000 ljudi. Najteže pogođena četvrt bila je četvrt El Chorrillo u glavnom gradu, gdje je nekoliko stambenih blokova potpuno uništeno. Ekonomska šteta uzrokovana borbama procijenjena je na između 1.5 i 2 milijarde dolara.

### Postintervencionistički period

Panamski izborni tribunal brzo je reagirao kako bi obnovio civilnu ustavnu vladu: rezultati izbora iz svibnja 1989. ponovo su potvrđeni 27. prosinca 1989., a s njima i pobjeda predsjednika Guillerma Endare te potpredsjednika Guillerma Forda i Ricarda Ariasa Calderóna. Međutim, često neskladna vlada teško je ispunjavala visoka očekivanja javnosti tijekom petogodišnjeg mandata. Nove policijske snage bile su značajno poboljšanje u odnosu na prethodnike, ali nisu bile u potpunosti sposobne odvratiti kriminal. Ernesto Pérez Balladares položio je predsjedničku prisegu 1. rujna 1994. godine nakon međunarodno nadzirane izborne kampanje.

Dana 1. rujna 1999., Mireya Moscoso, udovica bivšeg predsjednika Arnulfa Ariasa, preuzela je dužnost nakon što je na slobodnim i poštenim izborima pobijedila kandidata PRD-a Martína Torrijosa, sina Omara Torrijosa. Tijekom svog mandata, Moscoso je pokušala ojačati socijalne programe, posebno za razvoj, zaštitu i opću dobrobit djece i mladih. Njezina administracija uspješno dovršila proces vraćanja Panamskog kanala i bila je učinkovita u upravljanju kanalom.

Martín Torrijos (PRD) osvojio je predsjedničke izbore i zakonodavnu većinu u Narodnoj skupštini 2004. godine. Torrijos je vodio svoju kampanju na platformi, između ostalog, "nulte tolerancije" prema korupciji, problemu svojstvenom administracijama Moscosove i Péreza Balladaresa. Nakon što je preuzeo dužnost, Torrijos je donio niz zakona koji su vladu učinili transparentnijom. Osnovao je Nacionalno vijeće za borbu protiv korupcije, čiji su članovi predstavljali najviše razine vlasti i civilnog društva, radničke organizacije i vjersko vodstvo. Osim toga, mnogi od njegovih najbližih ministara u kabinetu bili su nestranački tehnokrati poznati po svojoj podršci antikorupcijskim ciljevima Torrijosove vlade. Unatoč javnom stavu Torrijosove administracije o korupciji, mnogi poznati slučajevi, posebno oni koji uključuju političke ili poslovne elite, nikada nisu procesuirani.

Konzervativni trgovinski magnat Ricardo Martinelli izabran je za Torrijosova nasljednika nakon uvjerljive pobjede na općim izborima u Panami u svibnju 2009. godine. Martinellijeve poslovne kvalifikacije privukle su birače zabrinute zbog usporavanja rasta tijekom Velike recesije. Kao kandidat četverostranačkog opozicijskog Saveza za promjene, Martinelli je osvojio 60% glasova, u odnosu na 37% kandidata vladajuće ljevičarske Demokratske revolucionarne stranke (PRD).

Dana 4. svibnja 2014. godine, potpredsjednik Juan Carlos Varela, kandidat stranke Partido Panameñista pobijedio je na predsjedničkim izborima s više od 39% posto glasova ispred stranke njegovog svog političkog partnera Ricarda Martinellija, Cambio Democrático, i njihovog kandidata Joséa Dominga Ariasa. Prisegnuo je 1. srpnja 2014. godine. Dana 1. srpnja 2019. godine, Laurentino Cortizo preuzeo je dužnost predsjednika. Cortizo je bio kandidat PRD-a na predsjedničkim izborima u svibnju te godine. Tijekom Cortizovog mandata, u zemlji su se zbili brojni događaji, uključujući pandemiju COVID-19 i njezine ekonomske posljedice te prosvjede iz 2022. i 2023. godine

Dana 1. srpnja 2024. godine, José Raúl Mulino položio je prisegu kao novi predsjednik Paname. Mulino, bliski saveznik bivšeg predsjednika Ricarda Martinellija, pobijedio je na predsjedničkim izborima u svibnju iste godine. Nakon što je bivši kontroverzni predsjednik inicijalno Ricardo Martinelli najavio svoju kandidaturu na predsjedničkim izborima 2024. godine, Mulino je postao njegov potpredsjednički kandidat. Međutim, Martinelli je zbog osude za korupciju diskvalificiran iz predsjedničke utrke tako da je Mulino preuzeo njegovo mjesto uz njegovu podršku; izabran je s 34% glasova te je tako postao prvi predsjednik od ustavnih reformi 2009. godine koji obnaša dužnost bez potpredsjednika. Kao predsjednik, kritizirao je Panamske dokumente i rekao da su "međunarodna zavjera s ciljem podrivanja ugleda i konkurentnosti" Paname te je zeuzeo čvrst stav prema američkom predsjedniku Donaldu Trumpu kada je ovaj zagovarao povratak kontrole nad Panamskim kanalom, rekavši da Panama neće dati kontrolu nad kanalom Sjedinjenim Državama.

## Geografija

Panama se nalazi u Centralnoj Americi, između Kolumbije i Kostarike te ima izlaz na Karipsko more i Tihi ocean. Većim dijelom leži između 7° i 10° sjeverne geografske širine i 77° i 83° zapadne geografske dužine (malo područje leži zapadno od 83°). Položaj države na Panamskoj prevlaci od iznimne je strateške važnosti. Od 1999. godine, Panama je stekla punu kontrolu nad Panamskim kanalom, koji spaja Atlantski ocean i Karipsko more sa sjevernim dijelom Tihog oceana. Ukupna površina Paname je 74,177.3 km².

Dominantna značajka geografije Paname jest centralni planinski i brdoviti krajolik koji tvori kontinentalnu razvodnicu. Razvodnica ne čini dio velikih planinskih lanaca Sjeverne Amerike, a samo u blizini kolumbijske granice nalaze se visoravni povezane s andskim sustavom Južne Amerike. Osovina koja tvori razvodnicu visoko je erodirani luk uzdizanja koji dolazi s morskog dna, u kojem su vrhovi nastali vulkanskim prodorima.

Planinski lanac razvodnice naziva se Cordillera de Talamanca, a nalazi se u blizini granice s Kostarikom. Dalje na istoku prelazi u lanac Serranía de Tabasará, a dio bliže donjem sedlu prevlake, gdje se nalazi Panamski kanal, prelazi u lanac Sierra de Veraguas. Lanac između Kostarike i kanala geografi uglavnom nazivaju nazivaju Cordillera Central. Najviša točka u zemlji je vulkan Barú, koji se uzdiže na 3,474 m, a planina i okolno područje zaštićeni su statusom nacionalnog parka. Gotovo neprobojna džungla tvori Darijenski rascjep između Paname i Kolumbije, gdje djeluju kolumbijski gerilci i dileri droge, a ponekad uzimaju i taoce. To, kao i nemiri i pokreti za zaštitu šuma, stvaraju jedini prekid na Panameričkoj autocesti, koja inače ide neprekinuto od Aljaske do Patagonije.

### Hidrografija

Gotovo 500 rijeka teče surovim krajolikom Paname. Uglavnom su neplovne, a mnoge izviru kao brzi planinski potoci, vijugaju u dolinama i tvore obalne delte. Međutim, rijeka Chagres, smještena u centralnoj Panami, jedna je od rijetkih širokih rijeka i služi kao izvor hidroenergije. Centralni dio rijeke pregrađen je branom Gatun i tvori jezero Gatun, umjetno jezero koje je dio Panamskog kanala. Jezero je nastalo izgradnjom brane preko Chagresa između 1907. i 1913. godine. Nakon što je stvoreno, jezero Gatun bilo je najveće umjetno jezero na svijetu, a brana najveća zemljana brana. Chagres se ulijeva u Karipsko more na sjeverozapadu zemlje. Jezera Kampia i Madden (koja također napaja Chagres) osiguravaju hidroenergiju za područje bivše zone kanala.

Rijeka Chepo, još jedan izvor hidroenergije, jedna je od više od 300 rijeka koje se ulijevaju u Tihi ocean. Ove rijeke, usmjerene prema Pacifiku, duže su i sporije teku od onih na karipskoj strani. Njihovi su slivovi također opsežniji. Jedna od najdužih je Tuira, koja se ulijeva u zaljev San Miguel i jedina je rijeka u zemlji koja je plovna za veće brodove.

#### Luke

Na karipskoj obali nalazi se nekoliko prirodnih luka. Međutim, Cristóbal, na karipskom kraju kanala, imao je jedine važne lučke objekte krajem 1980-ih. Brojni otoci arhipelaga Bocas del Toro, u blizini plaža Kostarike, pružaju opsežno prirodno uporište i štite luku Almirante, poznatu po bananama. Više od 350 otoka arhipelaga San Blas u blizini Kolumbije proteže se na više od 160 km duž zaštićene karipske obale.

Terminali luka smještenih na svakom kraju Panamskog kanala, luka Cristóbal i Balboa, zauzimaju drugo i treće mjesto u Latinskoj Americi po broju kontejnerskih jedinica (TEU). Luka Balboa prostire se na 182 hektara i sadrži četiri veza za kontejnere i dva višenamjenska veza. Ukupno su vezovi dugi preko 2,400 m, s obalnom dubinom od 15 m. Luka Balboa ima 18 super post-Panamax i Panamax dizalica za obalu te 44 portalne dizalice. Luka Balboa također sadrži 2,100 m².

Lučki kompleks Cristóbal (koji obuhvaća kontejnerske terminale panamskih luka Cristóbal, međunarodni terminal Manzanillo i kontejnerski terminal Colón) pretovario je 2,210,720 TEU-a tijekom 2009. godine, što ga čini drugim najvećim lučkim kompleksom u Latinskoj Americi, odmah iza luke Santos u Brazilu.

Izvrsne dubokomorske luke sposobne za prijevoz velikih VLCC tankera nalaze se u Charco Azulu, provincija Chiriquí (Pacifik) i Chiriquí Grandeu, provincija Bocas del Toro (Atlantik), u blizini zapadne granice s Kostarikom. Transpanamski naftovod, koji se proteže prevlakom dužinom od 131 km, prometuje između Charco Azula i Chiriquí Grandea od 1979. godine.

### Klima

Panama ima tropsku klimu. Temperature su jednoliko visoke - kao i relativna vlažnost - i male su sezonske varijacije. Dnevni rasponi su niski; tijekom tipičnog sušnog dana u glavnom gradu, jutarnji minimum može biti 24 °C, popodnevni maksimum 30 °C. Temperatura rijetko prelazi 32 °C na duže vremenske periode. Temperature na pacifičkoj strani prevlake nešto su niže nego na karipskoj, a povjetarac se u većem dijelu zemlje pojačava nakon sumraka. Temperature su znatno niže u višim dijelovima planinskih lanaca, a mraz se može javiti na lancu Cordillera de Talamanca u zapadnoj Panami.

Klimatske regije se manje određuju na temelju temperature, a više na temelju količine oborina, koja regionalno varira od manje od 1,300 mm do više od 3,000 mm godišnje. Gotovo sva kiša padne tijekom kišne sezone, koja obično traje od travnja do prosinca, ali varira u trajanju od sedam do devet mjeseci. Općenito, oborine su puno obilnije na karipskoj nego na pacifičkoj strani kontinentalne razdjelnice, dijelom zbog povremene aktivnosti tropskih ciklona u blizini; Panama se nalazi izvan glavne razvojne regije. Godišnji prosjek u glavnom gradu nešto je viši od polovice onoga u Colónu.

Panama je jedna od tri zemlje na svijetu koje imaju negativnu emisiju ugljika, što znači da apsorbiraju više ugljičnog dioksida nego što ga ispuštaju u atmosferu. Druge dvije su Butan i Surinam.

Klimatske promjene negativno utječu na Panamu, smanjujući razinu vode u Panamskom kanalu, što znači da manje brodova prolazi kroz njega, što posljedično ima negativan utjecaj na njezino gospodarstvo.

### Ekologija

Panamski tropski okoliš pogoduje brojnim biljnim vrstama. Teritorijem Paname dominiraju šume, koje su povremeno isprekidane pašnjacima, niskim raslinjem i usjevima. Iako je gotovo 40% Paname još uvijek pošumljeno, deforestacija predstavlja stalnu prijetnju kišom natopljenim šumama. Među uzroke deforestacije spadaju rudarstvo i izgradnja Panameričke autoceste. Pokrivenost drvećem smanjena je za više od 50% od 1940-ih godina. Naturalna poljoprivreda, široko rasprostranjena od sjeveroistočnih džungli do jugozapadnih travnjaka, uglavnom se fokusira na uzgoj kukuruza, graha i gomolja. Močvare mangrova nalaze se duž dijelova obiju obala, a plantaže banana dominiraju deltama nedaleko od granice s Kostarikom. Na mnogim mjestima, guste prašume graniče s močvarom na jednoj strani teritorija te se protežu do nižih dijelova padina na drugoj strani. Panama je 2019. imala prosječnu ocjenu indeksa integriteta šumskog krajolika od 6.37/10, što je svrstava na 78. mjesto od ukupno 172 zemlje svijeta. Dvije trećine panamskih šuma nalaze se na autohtonim područjima, a 25% panamskog teritorija je zaštićeno.


File:Atham 2024 flower 12.jpg|220|Orhideja golubica (*[[Peristeria elata]]*) proglašena je nacionalnim cvijetom Paname 21. studenog 1980. godine.
File:Brookfieldzoo (18047492608).jpg|220|Orao harpija (*Harpia harpyja*) proglašen je nacionalnom pticom Paname 10. travnja 2002. godine.
File:Sterculia apetala 293772360.jpg|220|Panamsko drvo (*[[Sterculia apetala]]*) proglašeno je nacionalnim drvetom Paname 26. studenog 1969. godine.


Panama ima 16 nacionalnih parkova. Nacionalni park Soberanía ima najveću raznolikost ptica za promatranje, s više od 525 ptica koje nastanjuju to područje. Također ima razne sisavce poput kapibara i kojota, gmazove poput zelene iguane te vodozemce poput divovske gubavice. Nacionalni park Darién, poznat po Darijenskom rascjepu, najveći je nacionalni park u Centralnoj Americi i ujedno je i UNESCO-va svjetska baština. Tu je i Park prirode Metropolitano grada Paname, a najveći otok Paname, Coiba, ujedno je i nacionalni park.

U Panami se svake godine održava Festival harlekinskih žaba kako bi se podigla svijest o toj vrsti, koja je ugrožena uništavanjem staništa i zagađenjem.

## Politika

Prema važećem ustavu, Panama je demokratska republika s predsjedničkim sustavom vlasti, odnosno Predsjednik Paname je i državni poglavar i predsjednik vlade, te višestranačkim političkim sustavom. Trodioba vlasti ustavom je propisana. Izvršnu vlast predstavlja vlada, dok zakonodavnu zajednički vrše vlada i Narodna skupština. Sudska je vlast neovisna od izvršne i zakonodavne vlasti, a najviši sud u državi je Vrhovni sud pravde.

Izbori su univerzalni za sve građane starije od 18 godina. Opći izbori za izvršnu i zakonodavnu vlast održavaju se svake pete godine. Članove sudske vlasti (suce) imenuje šef države. Panamska Narodna skupština bira se proporcionalnim zastupništvom u fiksnim izbornim okruzima, tako da su zastupljene mnoge manje stranke. Predsjednički izbori zahtijevaju većinu svih glasova (odnosno, ne zahtijeva se niti natpolovična većina); od posljednjih pet predsjednika, samo je bivši predsjednik Ricardo Martinelli uspio biti izabran s više od 50 posto glasova birača.

Prema klasifikaciji indeksa Režimi svijeta iz 2024. godine, Panama je opisana kao predstavnička demokracija.

### Vojska

Obrambene snage Paname (španjolski: *Fuerzas de Defensa de Panamá*, FDDP), kao i bivša Nacionalna garda, bile su oružane snage Paname sve dok ih Oružane snage Sjedinjenih Američkih Država nisu ukinule nakon invazije 1989. godine. Godine 1990. osnovane su Javne snage Paname (španjolski: *Fuerza Pública de la República de Panamá*, FPP), koje danas figuriraju kao nacionalne sigurnosne snage u zemlji. Panama je druga zemlja u Latinskoj Americi (nakon Kostarike) koja je trajno ukinula stalnu vojsku i umjesto toga koristi snage javne sigurnosti. Kao takva, Panama nema vojsku, ali ima naoružanu policiju i sigurnosne snage, granične snage (SENAFRONT) te male zračne i pomorske snage (SENAN). Ove su snage zadužene za provedbu zakona i mogu izvoditi ograničene vojne akcije. Panamske snage surađuju sa saveznicima u održavanju sigurnosti u regiji. Godine 2017., Panama je potpisala UN-ov Ugovor o zabrani nuklearnog oružja. Javnim snagama upravlja Ministarstvo javne sigurnosti. U 2023. godini, Javne snage uključivale su oko 20,000 policajaca, 3,600 uniformiranih osoba u pomorskim/zračnim snagama SEBAB te otprilike 4,500 osoba u graničnim snagama SENAFRONT (podijeljenih u 6 brigada, uključujući brigadu specijalnih snaga). Zračne i pomorske snage SENAN-a opremljene su helikopterima, transportnim zrakoplovima i malim brodovima, uključujući male patrolne brodove (ali ne i velikim ratnim plovilima). U 2024. godini zabilježeno je da snage imaju otprilike 19 malih plovila i 24 zrakoplova.

### Administrativna podjela

Panama je primarno podjeljena na deset provincija, na čijem se čelu nalazi guverner. Provincije se dalje dijele na distrikte i *[[Corregimiento (Panama)|corregimiente]]*, što su administrativne jedinice nižeg ranga. Uz provincije postoji i šest *[[comarca]]* (sh. domorodačke regije) u kojima živi domodoračko stanovništvo Paname.

}
| 
|-
! colspan=6 | Domorodački *corregimienti*
|-
|
| **[[Madungandí]]**(*Comarca Guna de Madungandí*)
| Akua Yala
| 
| 
| 
|-
|
| **[[Wargandí]]**(*Comarca Guna de Wargandí*)
| Nurra
| 
| 
| 
|}

## Stanovništvo

Procijenjeno je da je Panama 2025. godine imala oko 4,600,000 stanovnika. To je porast u odnosu na  stanovnika iz  godine. Udio stanovništva mlađeg od 15 godina u 2010. godini iznosio je 29%; 64.5% stanovništva bilo je između 15 i 65 godina, a 6.6% stanovništva imalo je 65 ili više godina.

Godine 2010., etnička struktura panamske populacije izgledala je ovako: 65% populacije činili su mestici (mješovito bijelo i starosjedilačko), 12.3% starosjedioci, 9.2% crnci ili Afrikanci, 6.8% bili su mulati i 6.7% bijelaci. Međutim, prema popisu stanovništva iz 2023. godine, 698,114 ljudi izjasnilo se kao starosjedioci, što je 17.2% ukupnog stanovništva Paname i predstavlja značajan porast u odnosu na ranije podatke.

Američko indijansko stanovništvo uključuje sedam etničkih skupina: Ngäbe, Guna, Emberá, Buglé, Wounaan, Naso Tjër Di (Teribe) i Bribri.

Većina Afropanamaca živi na području urbanog koridora Ciudad de Panamá–Colón te u provincijama Darién (ponajviše u La Palmi) i Bocas del Toro. Područja u Ciudad de Panami sa značajnim afropanamskim utjecajem su Rio Abajo i Casco Viejo. Crni Panamci potomci su afričkih robova dovedenih u Ameriku u sklopu atlantske trgovina robljem. Drugi val crnaca došao je u Panamu s Kariba tijekom izgradnje Panamskog kanala.

Panama također ima značajan broj kineskog i indijskog stanovništva, koji su u zemlju došli u svrhu rada na kanalu tijekom njegove izgradnje. Većina kineskih Panamaca živi u Ciudad de Panami. Kineski Panamci čine 4% ukupne populacije Paname. Europljani i bijeli Panamci manjina su u Panami i čine 6.7% ukupne populacije. Panama je također dom male arapske zajednice, koja ima džamije i prakticira islam, kao i židovske zajednice te mnogih sinagoga.



File:PanamaPop2024.png|Populacijska piramida Paname za 2024. godinu
File:Panama population.svg|Kretanje populacije Paname od 1960. do 2017. godine



### Religija

Kršćanstvo je glavna religija u Panami, što je posljedica dugogodišnjeg španjolskog utjecaja iz kolonijalnog perioda. Službeno istraživanje koje je 2015. godine provela vlada procijenilo je da se 63.2% stanovništva, odnosno 2,549,150 ljudi, identificira kao rimokatolici, a 25%, odnosno 1,009,740 ljudi, kao evangelički protestanti.

Procjenjuje se da bahaistička zajednica u Panami čini 2% ukupnog stanovništva, odnosno oko 60,000 ljudi, uključujući oko 10% pripadnika naroda Ngäbe.

Jehovini svjedoci bili su sljedeća najveća kongregacija, koja je obuhvaćala 1.4% stanovništva, a slijede adventisti i mormoni s 0.6%. Manje skupine uključuju budističke, židovske, anglikanske, muslimanske i hinduističke zajednice. Autohtone religije uključuju ibeorgun (među pripadnicima naroda Guna) i mamatatu (među pripadnicima naroda Ngäbe). Postoji i mali broj rastafarijanaca.

### Jezici

Španjolski je službeni i dominantan jezik u Panami. Španjolski koji se govori u Panami poznat je kao panamski španjolski. Oko 93% stanovništva govori španjolski kao svoj materinji jezik. Mnogi građani koji rade na međunarodnoj razini ili u poslovnim korporacijama govore i engleski i španjolski. Oko 14% Panamaca govori engleski; očekuje se da će se taj broj povećati jer je Panama uvela nastavu engleskog jezika kao obveznu u državnim školama. Indijanski jezici, poput ngäberea, govore se diljem zemlje, uglavnom na područjima u kojima obitava starosjedilačko stanovništvo. Preko 400,000 Panamaca održava svoje materinje jezike i običaje. Oko 4% govori francuski, a 1% govori arapski. U Panami se govorio i francuski kreolski jezik, sanmiguelski kreolski francuski, koji je u međuvremenu izumro.

### Urbanizacija
 
Više od polovice stanovništva Paname živi na području urbanog koridora Ciudad de Panamá–Colón, koji se proteže kroz nekoliko gradova. Urbano stanovništvo Paname prelazi 75% ukupne populacije, što Panamu čini najurbaniziranijom zemljom u Centralnoj Americi. Većina najvećih panamskih gradova dio je metropolitanskog područja glavnoga grada. Najveći gradovi su:

## Ekonomija

Prema podacima iz 2025. godine, panamski je BDP iznosio 90.41 milijardu američkih dolara; *per capita*, to iznosi 19,800$. Iste godine, stopa nezaposlenosti bila je 8%, što je 2.7% više u odnosu na 2012. godinu. Panama je tijekom posljednjih godina imala snažan ekonomski skok, pri čemu je realni BPD u periodu od 2006. do 2008. godine bio prosječno veći od 10.4%. To je posljedica činjenice da ja panamska ekonomija bila jedna od najbrže rastućih ekonomija Latinske Amerike i jedna od onih s najboljim upravljanjem. Časopis *[[Latin Business Chronicle]]* predvidio je da će u petogodišnjem periodu od 2010. do 2014. godine Panama imati najveći ekonomski rast u Latinskoj Americi. Godine 2025., Panama je bila duga najbrže rastuća ekonomija Latinske Amerike. 

Prema indeksu ljudskog razvoja, Panama je 2025. godine bila na 59. mjestu. Iako se Panama smatra zemljom s visokim dohotkom, ona i dalje ostaje zemlja oštrih kontrasta koje ovjekovječuju dramatične obrazovne razlike. Između 2015. i 2017. godine, stopa siromaštva u odnosu na one s manje od 5.5$ dnevno pala je s 15.4% na procijenjenih 14.1%.

Prema podacima iz 2025., nacionalni dug Panama iznosio je 59.6% BDP-a. Izvoz je 2024. godine porastao na 37.37 milijardi dolara, u odnosu na 35.71 milijardu dolara iz 2022. godine. 

Panamsko gospodarstvo, zbog svog ključnog geografskog položaja, uglavnom se temelji na dobro razvijenom uslužnom sektoru, posebno trgovini i turizmu. Predaja kanala i vojnih objekata Sjedinjenim Državama dovela je do velikih građevinskih projekata, a kanal ima značajan utjecaj na cjelokupno gospodarstvo Paname. Tijekom 2025. godine zabilježeno je da je kanal činio 7.7% BDP-a Paname i najmanje 20% državnih prihoda dolazilo je od dividendi od kanala.

Industrije prirodnih resursa Paname uključuju vađenje bakra, šume mahagonija, uzgoj škampa i hidroenergiju.

### Valuta

Službena valuta u Panami je balboa, koja je fiksirana u omjeru 1:1 prema američkom dolaru od panamske nezavisnosti 1903 godine. Međutim, u praksi, Panama je dolarizirana: američki dolari zakonsko su sredstvo plaćanja, pri čemu se jedino novčanice dolara koriste kao papirnati novac, a iako Panama ima vlastite kovanice, američki novčići naširoko su rasprostranjeni. Zbog vezanosti za američki dolar, Panama je tradicionalno imala nisku inflaciju. Prema Ekonomskoj komisiji za Latinsku Ameriku i Karibe, inflacija u Panami tijekom 2006. godine iznosila je 2.0%, što je izmjereno prema ponderiranom indeksu potrošačkih cijena.

Balboa je zamijenila kolumbijski pezo 1904. godine nakon što je Panama stekla nezavisnost. Novčanice balboe tiskao je 1941. predsjednik Arnulfo Arias. Nekoliko dana kasnije povučene su iz optjecaja, zbog čega su dobile nadimak "sedmodnevni dolari". Nova vlada spalila je novčanice, ali rijetki primjerci tih novčanica mogu se pronaći u zbirkama. To su bile jedine novčanice koje je Panama ikada tiskala, a američke novčanice bile su u optjecaju i prije i poslije toga.

Dana 28. travnja 2022. godine, panamski zakonodavci izglasali su zakon kojim bi se legalizirala i regulirala upotreba bitcoina i drugih kriptovaluta. Zakon je, među ostalim temama, regulirao korištenje kriptovaluta, trgovanje njima, tokenizaciju plemenitih metala i izdavanje digitalnih vrijednosnih papira. Zakon je građanima trebao omogućiti i da koriste svoja kriptovalutna sredstva za plaćanje poreza. Međutim, dana 14. srpnja 2023., Vrhovni sud pravde proglasio je zakon neprovedivim.

### Međunarodna trgovina

Međunarodna trgovina iznimno je važna za panamsko gospodarstvo, a sama Panama je, zahvaljujući zoni slobodne trgovine Colón, najvećoj slobodnoj trgovinskoj zoni na zapadnoj hemisferi, jedan od centara međunarodne trgovine na zapadnoj hemisferi. Tijekom 2024. godine, slobodna trgovinska zona Colón zabilježila je ukupan promet robe u vrijednosti od 24.7 milijardi američkih dolara.

Panamskom gospodarstvu dodatno pomažu trgovina te izvoz kave i drugih poljoprivrednih proizvoda, uključujući banane, palmino ulje, šećerna trska i škampi. Panama je 2023. godine izvezla oko 3,000 metričkih tona kave, uglavnom u Sjedinjene Američke Države. Međutim, primarni izvoz Paname je bakrena ruda. Izvoz bakrene rude iz Paname 2022. godine procijenjen je na 3 milijarde dolara.

U kontekstu međunarodne trgovine, izrazito je važan i Bilateralni investicijski ugovor (BIT), potpisan 27. listopada 1982. godine između vlada Sjedinjenih Američkih Država i Paname. Ugovor štiti američka ulaganja i pomaže Panami u njezinim naporima da razvije svoje gospodarstvo stvaranjem povoljnijih uvjeta za američka privatna ulaganja i time jačanjem razvoja njezina privatnog sektora. BIT je bio prvi takav ugovor koji su Sjedinjene Države potpisale na zapadnoj hemisferi. Dodatni Sporazum o promicanju trgovine (TPA) između Paname i Sjedinjenih Američkih Država potpisan je 2007. godine; Panama ga je ratificirala 11. srpnja 2007., američki predsjednik Obama 21. listopada 2011., a na snagu je stupio 31. listopada 2012. godine. Panama je 2019. godine potpisala još jedan takav sporazum, kojim se ukidaju carine na američke usluge. 

Panamsko gospodarstvo u tom kontekstu značajno ovisi o Sjedinjenim Američkim Državama, koje uživaju brojne benefite zahvaljujući tom snažnom utjecaju. Međutim, posljednjih godina jača i utjecaj Kine, koja je preuzela prvo mjesto od Sjedinjenih Država kao glavni trgovinski partner Paname.

### Turizam

Turizam je važna gospodarska djelatnost u Panami. Godine 2025. objavljeno je da Panamu godišnje posjeti preko dva milijuna turista. Samo u kolovozu 2025. godine, Panamu su posjetila 194,422 posjetitelja. U tu brojku ulaze i veliki brojevi turista koji dolaze kruzerima; primjerice, tijekom 2023. godine oko 320,000 putnika na kruzeru posjetilo je Panamu tijekom krstarenja. U 2025. godini, države iz kojih je dolazio najveći broj turista bile su Sjedinjene Države, Kolumbija, Venezuela, Ekvador, Brazil i Španjolska.

Turizam u Panami u kontinuiranom je porastu.  Panama je 2023. godine privukla 2,518,000 posjetitelja, što je u panamsko gospodarstvo donijelo 5,432,000,000 američkih dolara (rast od 20% u usporedbi s 2019. godinom). [1] Primjerice, tjiekom 2012. godine, panamsko je gospodarstvo uprihodilo 4,585,000,000 američkih dolara od turizma. To je tada činilo 11.34% panamskog BDP-a; broj turista koji su te godine posjetili Panamu bio je 2,200,000.

Ekonomski poticaji za migrante, umirovljenike i druge doveli su to toga da se Panama smatra relativno dobrim mjestom za umirovljenje. Investitori u nekretnine u Panami povećali su broj turističkih odredišta u posljednjih pet godina zbog interesa za ove poticaje za posjetitelje. 

Panama je 2012. godine donijela Zakon br. 80 kako bi potaknula strana ulaganja u turizam. Zakon br. 80 zamijenio je stariji Zakon br 8. 1994 godine. Zakon br. 80 predviđa stopostotno oslobođenje od poreza na dohodak i poreza na nekretnine tijekom 15 godina, bescarinski uvoz građevinskog materijala i opreme tijekom pet godina te oslobođenje od poreza na kapitalnu dobit tijekom pet godina.

### Promet

U Panami se nalazi Međunarodna zračna luka Tocumen, najveća zračna luka u Centralnoj Americi i sjedište Copa Airlinesa, nacionalnog prijevoznika Paname. Osim toga, u zemlji postoji više od 20 manjih zračnih luka. U svibnju 2022. godine, kako bi povećali ponudu zrakoplovnog goriva s nižim udjelom ugljika, vlada Paname i energetske tvrtke najavile su svoj plan za razvoj velike i napredne biorafinerije zrakoplovnog goriva u zemlji.

Panamske ceste, promet i transportni sustavi uglavnom su sigurni, iako je noćna vožnja otežana i u nekim slučajevima ograničena od strane lokalnih vlasti. To se obično događa u divljim naseljima. Promet u Panami odvija se desnom stranom, a panamski zakon zahtijeva da vozači i putnici nose sigurnosne pojaseve. Autoceste su općenito dobro razvijene za jednu latinoameričku zemlju, pri čemu veliki značaj ima Panamerička autocesta, koja se proteže sod sjevera prema jugu, počevši na granici s Kostarikom, ali završava na podrućju Darijenskog rascjepa, odnosno prije granice s Kolumbijom.

Područje glavnog grada dobro je povezano s gotovo 150 autobusnih linija javnog sustava MiBus, zajedno s dvije linije brzog prijevoza panamskog metroa. Prije nego što je vlada preuzela upravljanje nad autobusnim linijama, Panamom su upravljali privatni autobusi zvani "diablo rojos" (sh.: "crveni vragovi"), koji su obično bili "umirovljeni" školski autobusi iz Sjedinjenih Država koje su njihovi vozači obojali u jarke boje. "Diablo rojos" koji su preostali sada se uglavnom koriste u ruralnim područjima.

### Panama kao porezna oaza

Od početka XX. vijeka, Panama je prihodima od kanala izgradila najveći Regionalni financijski centar (IFC) u Centralnoj Americi, s konsolidiranom imovinom koja je više od tri puta veća od BDP-a Paname. Bankarski sektor izravno zapošljava više od 24,000 ljudi. Financijsko posredovanje donosi prihode koji iznose čak 9.3% BDP-a. Stabilnost je bila ključna snaga panamskog financijskog sektora, koji je imao koristi od povoljne ekonomske i poslovne klime u zemlji. Bankarske institucije bilježe snažan rast i solidne financijske prihode. Režim bankarskog nadzora uvelike je u skladu s Bazelskim temeljnim načelima za učinkovit bankarski nadzor. Kao regionalno financijsko središte, Panama izvozi neke bankarske usluge, uglavnom u Latinsku Ameriku i igra važnu ulogu u gospodarstvu zemlje. Međutim, Panama se još uvijek ne može usporediti s pozicijom koju imaju Hong Kong ili Singapur kao financijski centri u Aziji.

Panama i dalje ima svjetsku reputaciju porezne oaze, ali je pristala na povećanu transparentnost, posebno nakon objavljivanja Panamskih papira 2016. godine. Značajan napredak postignut je u poboljšanju potpunog poštivanja preporuka za sprječavanje pranja novca. Panama je u veljači 2016. godine uklonjena sa sive liste FATF-a. Europska unija također je 2018. godine uklonila Panamu sa svoje crne liste poreznih oaza. Međutim, potrebni su dodatni napori na tom polju, a MMF je više puta spominjao potrebu za jačanjem financijske transparentnosti i fiskalne strukture.

## Obrazovanje i nauka

Obrazovanje u Panami je obvezno za prvih šest godina osnovnog obrazovanja i prve tri godine srednje škole, odnosno od 6. do 15. godine života. U školskoj godini 2004./2005. bilo je oko 430,000 učenika upisanih u razrede od prvog do šestog (stopa upisanosti od 95%). Ukupan broj upisanih u šest razreda srednje škole u istom razdoblju bio je 253,900 (stopa upisanosti od 60%). Više od 94% Panamaca je pismeno (94.7% muškaraca i 93.5% žena). Od 2004. godine, više od 92,500 panamskih studenata pohađalo je Univerzitet u Panami, Tehnološki univerzitet u Panami, panamsku filijalu Univerziteta West Coast, Politehnički univerzitet Centralne Amerike te Univerzitet Santa Maria La Antigua, privatnu katoličku instituciju. Uključujući manje fakultete, u Panami postoji ukupno 88 visokoškolskih ustanova.

Kroz historiju, za obrazovanje u Panami mahom su bili zaduženi isusovci. Javno obrazovanje u Panami uvedeno je nedugo nakon odvajanja od Kolumbije 1903. Godine 1906., metodisti su utemeljili Panamski koledž, koji danas nosi naziv Panamerički institut. Prvi napori bili su vođeni paternalističkim pogledom na ciljeve obrazovanja, što je vidljivo iz komentara na sastanku Prve panamske obrazovne skupštine iz 1913. godine: "*Kulturna baština koja se daje djetetu trebala bi biti određena društvenim položajem koji će ili bi trebao zauzimati. Iz tog razloga, spolni odgoj trebao bi biti drugačiji u skladu s društvenom klasom kojoj bi učenik trebao pripadati.*" Ovaj na segregaciji utemeljeni elitistički svjetonazor brzo se promijenio pod utjecajem Sjedinjenih Država.

Do 1920-ih, panamsko obrazovanje pridržavalo se progresivnog obrazovnog sustava, izričito osmišljenog kako bi pomogao sposobnim i ambicioznim pojedincima u potrazi za uzlaznom društvenom mobilnošću. Uzastopne nacionalne vlade dale su visoki prioritet razvoju sustava (barem) univerzalnog osnovnog obrazovanja. Krajem 1930-ih, čak jedna četvrtina nacionalnog proračuna otišla je na obrazovanje. Između 1920. i 1934. godine, upisi u osnovne škole udvostručili su se. Nepismenost odraslih, koja je 1923. godine bila na visokih 70%, pala je na otprilike polovicu odrasle populacije za nešto više od desetljeća.

Do početka 1950-ih, nepismenost odraslih pala je na 28%. Međutim, stopa porasta pismenost također je opala, a daljnja poboljšanja bila su spora. Pedesete godine XX. vijeka u biti nisu donijele nikakvo poboljšanje; nepismenost odraslih 1960. godine iznosila je 27%. Međutim, tijekom 1960-ih došlo je do značajnih pomaka, a stopa nepismenosti odraslih pala je za 8% do 1970. godine. Prema procjenama iz 1980. godine, samo 13% Panamaca starijih od 10 godina bilo je nepismeno, a muškarci i žene bili su približno podjednako zastupljeni među pismenima. Najznačajnija razlika bila je između urbane i ruralne Paname; 94% odraslih koji žive u gradovima bilo je pismeno, no, ta je brojka među ruralnom populacijom obuhvaćala manje od dvije trećine ruralne populacije – to je također brojka koja je obuhvaćala kontinuirano visoke stope nepismenosti među indijanskom populacijom.

Od 1950-ih do ranih 1980-ih, upis u obrazovne ustanove rastao je brže od stope rasta stanovništva u cjelini i, većim dijelom tog razdoblja, brže od broja učenika školske dobi. Najveći porast zabilježen je kod upisa u srednje i visoko obrazovanje, koji se povećao deset, odnosno više od trideset puta. Do sredine 1980-ih, stope upisa dječaka i djevojčica bile su približno jednake, iako su postojale značajne regionalne varijacije.

Upisi na više razine školovanja znatno su se povećali u relativnom i apsolutnom smislu od 1960. godine. Između 1960. i sredine 1980-ih, upisi u srednje škole povećali su se oko četiri i pol puta, a u visoko obrazovanje gotovo dvanaest puta. Godine 1965., manje od jedne trećine djece srednjoškolske dobi bilo je u školi, a samo 7% ljudi u dobi od 20 do 24 godine. Sredinom 1980-ih, gotovo dvije trećine djece srednjoškolske dobi bilo je upisano, a oko 20% pojedinaca u dobi od 20 do 24 godine bilo je u visokoškolskim ustanovama.

## Kultura

Suvremena kultura Paname mahom proizlazi iz europske glazbe, umjetnosti i tradicija koje su Španjolci donijeli u Panamu; dobar primjer toga je Božićna parada (španjolski: *El desfile de Navidad*), koja se 25. prosinca održava u glavnom gradu. Kola u paradi ukrašena su panamskim bojama, žene nose haljine zvane *[[pollera]]*, a muškarci tradicionalne nošnje koje se zovu *[[montuno]]*. Osim toga, marširajući orkestar u paradi, koji se sastoji od bubnjara, zabavlja publiku. U gradu se veliko božićno drvce osvijetli božićnim svjetlima, a svi okružuju drvce i pjevaju božićne pjesme. No, unatoč snažnom utjecaju španjolske kulture, hegemonističke sile godinama su stvorile hibridne oblike koji spajaju afričku i autohtonu panamsku kulturu s europskom kulturom, što je temeljna odlika suvremene panamske kulture koja se ogleda u svim njezinim aspektima, a ponajviše u glazbi i plesu, koji tradicionalno kombiniraju brojne stilske i idejne utjecaje.

Izvan glavnoga grada, regionalni festivali na kojima sudjeluju lokalni glazbenici i plesači održavaju se tijekom cijele godine. Panamska miješana kultura odražava se u tradicionalnim proizvodima, poput rezbarija u drvu, ceremonijalnih maski i keramike, kao i u panamskoj arhitekturi, kuhinji i festivalima. U ranijim vremenima, košare su se plele u utilitarne svrhe, ali sada se mnoga sela gotovo isključivo oslanjaju na prihod od košara koje proizvode za turiste.

Tradicionalna panamska muška odjeća, nazvana *[[montuno]]*, sastoji se od bijelih pamučnih košulja, kratkih hlača i tkanih slamnatih šešira (*[[pintado]]s*). Tradicionalna ženska odjeća je *[[pollera]]*, duga puna haljina obično izrađena od bijelog pamuka ili finog lana od batista. Bijele je boje i potječe iz Španjolske iz XVI. vijeka, a početkom XIX. vijeka bila je uobičajena odjeća u Panami, a nosile su je sluškinje, posebno dojilje; kasnije su je preuzele i žene iz viših klasa. Izvorna *pollera* sastoji se od nabrane bluze koja se nosi s ramena i suknje sa zlatnim gumbima. Suknja je također nabrana, tako da kada se podigne, izgleda poput paunovog repa ili lepeze od mantilje. Uzorci na suknji i bluzi obično su cvijeće ili ptice. Žene naroda Guna tradicionalno nose bluze s uzorkom mole. "Mola" je riječ naroda Guna za bluzu, ali izraz mola označava raskošne vezene tkanine koje izrađuju žene naroda Guna, a koji čine prednju i stražnju stranu ženske bluze; to je zapravo nekoliko slojeva tkanine, različitih boja, koji su labavo prošiveni, izrađeni postupkom koji se zove obrnuti *[[appliqué]]*. Uz to, mola je primjer netaknute, jedinstvene kulture u Panami. Dva velika pompona (*mota*) nalaze se sprijeda i straga, četiri vrpce vise sprijeda i straga od struka, pet zlatnih lančića (*caberstrillos*) visi od vrata do struka, zlatni križ ili medaljon na crnoj vrpci nosi se kao ogrlica, a svilena torbica nosi se na struku. Naušnice (*zaricillos*) obično su zlatne ili koraljne. Obuća obično odgovara boji *pollere*. Kosa se obično nosi u punđi, koju drže tri velika zlatna češlja s biserima (*tembleques*), koji se nose poput krune. Kvalitetna *pollera* može koštati i do 10,000 $, a izrada može potrajati i godinu dana. Danas postoje različite vrste; *pollera de gala* sastoji se od bluze s kratkim rukavima i volanima, dvije duge suknje i podsuknje. Djevojke nose *[[tembleques]]* u kosi. Odjevnoj kombinaciji dodaju se zlatnici i nakit. *Pollera montuna* je svakodnevna haljina s bluzom, suknjom jednobojne boje, jednim zlatnim lancem, naušnicama s privjeskom i prirodnim cvijetom u kosi. Umjesto bluze spuštenih ramena, nosi se s uskom bijelom jaknom s naborima na ramenima i raširenim rubom. Tradicionalna odjeća u Panami ponekad se nosi na paradama, uz tradicionalni ples.

Budući da na panamsku kulturnu baštinu utječu mnoge etničke skupine, tradicionalna kuhinja zemlje uključuje sastojke iz mnogih kultura iz cijelog svijeta: mješavinu španjolskih, panamskih autohtonih i afričkih tehnika, jela i sastojaka, što odražava raznoliku populaciju. Budući da je Panama kopneni most između dva kontinenta, ima veliki izbor tropskog voća, povrća i začinskog bilja koje se koristi u domaćoj kuhinji. Poznata ribarnica *Mercado de Mariscos* nudi svježe morske plodove i ceviche, popularno jelo od morskih plodova. Male ulične trgovine nazivaju se *kiosco*, a tu se uglavnom mogu kupiti *[[empanada|empanade]]*, tipično latinoameričko pecivo, uglavnom prženo, koje može sadržavati razne sastojke, uključujući mesne ili vegetarijanske. Druga popularna vrsta peciva je *[[pastelito]]*, koje se obično puni mesom i jede tijekom blagdana. Tipična panamska jela blagog su okusa, bez pikantnosti tipične za neke latinoameričke i karipske susjede. Uobičajeni sastojci su kukuruz, riža, pšenično brašno, banane, *yuca* (manioka), govedina, piletina, svinjetina i plodovi mora.

### Glazba i ples

Panamska glazba rezultat je kulturnog miješanja, posebno onog koje se dogodilo tijekom posljednjih pet stoljeća između iberijskih tradicija, posebno onih iz Andaluzije i Kanarskih otoka, te autohtonih američkih i zapadnoafričkih tradicija. Ovo miješanje obogaćeno je kulturnom razmjenom uzrokovanom raznim valovima migracija podrijetlom iz Europe, raznih dijelova Kariba (uglavnom Barbadosa, Trinidada i Tobaga, Jamajke i Svete Lucije), Azije te nekoliko lokacija u Južnoj i Sjevernoj Americi. Ove migracije bile su posljedica španjolske kolonizacije Amerike, koja je bila prisiljena koristiti *[[Camino Real (Panama)|Camino Real de Panamá]]* kao međuoceanski trgovački put, uključujući trgovinu robljem (koje je u Panami ukinuto 1851. godine); trgovine koja je proizašla iz iskorištavanja rudnika srebra u Vicekraljevstva Perua tijekom XVI. i XVII. vijeka; te legendarnog bogatstva sajma u Portobelu između XVII. i XVIII. vijeka, do izgradnje Panamske željeznice, započete 1850., i Panamskog kanala.

S ovim bogatim kulturnim nasljeđem, Panama je dala značajan doprinos razvoju cumbije, décima, panamske salome, pasilla, panamskog bundea, bullerenguea, punta, tamborita, mejorane, bolera, jazza, salse, reggaea i kalipsa, zahvaljujući, među ostalima, radu kompozitora poput Nicolasa Acevesa Núñeza (pasillo, cumbia, tamborito), Tonija Mora (bolero i cha-cha-cha pjevač), Luisa Russella (jazz), Ricarda Fábrege (bolero), Joséa Luisa Rodrígueza Véleza (cumbia i bolero), Basilija (balada), Artura "China" Hassana (bolero), Nanda Booma (reggae), Lorda Cobre (kalipso), Rubéna Bladesa (salsa), Danila Péreza (jazz), Xantosa Jorgea (rock balada), Vicentea Gómeza Gudiña (pasillo), Césara Alceda (pasillo), Roquea Cordera (klasika) i Secha (reggaeton i dancehall).

### Književnost

Panamska književnost izvorno je bila kolonijalna, a prvim djelom panamske književnosti smatra se priča o liku imena Andrea de la Roca, čiji je autor španjolski vojnik Gonzalo Fernández de Oviedo, a koja je 1535. godine objavljena u zbirci *Historia General y Natural de Las Indias* (srpskohrvatski: *Opća i prirodna historija Indija*); ta se godina ujedno i smatra početkom panamske književnosti. Prvo djelo koje je sadržavalo tekstove autora rođenih u Panami bila je pjesnička antologija *Llanto de Panamá a la muerte de don Enrique Enríquez* (srpskohrvatski: *Plač iz Paname povodom smrti dona Enriquea Enríqueza*) iz XVII. vijeka; iako je zbirka iz kolonijalnog perioda, većinu pjesama u njoj napisali su autori rođeni u Panami. 

Moderna panamska književnost započinje sredinom XIX. vijeka, Panamanian novels have been heavily influenced by the Panama Canal and its affect on Panama's growth, economy and society. kada je dominantna bila poezija pod utjecajem romantizma, što se poklapalo s djelovanjem jakog pokreta za dekolonizaciju Latinske Amerike pa tako i Paname. Modernizam je u XX. vijeku doveo do jačanja proznih oblika; izvorno su to bile kratke priče, a onda i romani. Tematski, dominirale su dvije veće skupine tema – one koje su se bavile životom u provinciji i Panamskim kanalom i one koje su se bavile univerzalnim pitanjima. Suvremena književnost ponovo je gurnula fokus na kraće prozne oblike, a teme su sada više vezane uz urbani život i položaj pojedinca u svijetu.

## Sport

Sport igra veliku ulogu u svakodnevnom životu Paname. Prema anketi iz 2024. godine, 48% Panamaca reklo je da im je bejzbol omiljeni sport, a slijede nogomet s 30%, boks sa 4% te šah i tenis.

Bejzbol je najpopularniji sport u Panami. Panamska profesionalna bejzbol liga profesionalna je zimska liga u zemlji. Prvo izdanje lige održano je 1946. godine, ali natjecanje je imalo nekoliko prekida u trajanju od nekoliko desetljeća. Bejzbol reprezentacija Paname osvojila je jednu srebrnu i dvije brončane medalje na Svjetskom prvenstvu u bejzbolu. Najmanje 140 panamskih igrača igralo je profesionalni bejzbol u američkom MLB-u, što znači da je Panama dala više igrača u MLB-u nego ijedna druga centralnoamerička država.

Nogomet je drugi najpopularniji sport u Panami. Najviši ligaški rang u Panami, Liga LPF, utemeljena je 1988. godine. Muška reprezentacija prvi put je nastupila na Svjetskom prvenstvu 2018. godine, nastupivši u skupini G, gdje su igrali s Belgijom, Engleskom i Tunisom. Međutim, reprezentacija je izgubila sve tri utakmice, ne uspjevši proći dalje od grupne faze; Felipe Baloy postao je prvi panamski igrač koji je postigao gol na Svjetskom prvenstvu. 
Žene se natječu u Ženskoj nogometnoj ligi (španjolski: *Liga de Fútbol Femenino*). Ženska reprezentacija debitirala je na Svjetskom prvenstvu 2023. godine kao posljednja momčad koja se kvalificirala. Igrale su u skupini F s Brazilom, Jamajkom i Francuskom, gdje su završile posljednje s tri poraza, ali su postigle tri gola protiv Francuske. Marta Cox postigla je prvi gol Paname na Svjetskom prvenstvu za žene.

Košarka je također popularna u Panami. Postoje regionalni timovi, kao i reprezentacija koja se natječe na međunarodnoj razini.

Ostali popularni sportovi uključuju odbojku, taekwondo, golf i tenis. Ženska odbojkaška reprezentacija Paname natječe se u srednjoameričkoj zoni AFECAVOL (španjolski: *Asociación de Federaciones CentroAmericanas de Voleibol*). U zemlji postoji i dugačka planinarska Transpanamska staza, koja se proteže diljem zemlje.

Drugi, netradicionalni sportovi u zemlji imali su veliku važnost, poput triatlona, koji je privukao pozornost mnogih sportaša diljem zemlje, a zemlja je bila domaćin međunarodnih natjecanja. Flag nogomet također je sve popularniji i kod muškaraca i kod žena. Popularni su još i američki nogomet, ragbi, hokej na travi, softbol i drugi amaterski sportovi, uključujući skateboarding, BMX i surfanje, jer su brojne plaže Paname, poput Santa Cataline i Venaoa, bile domaćini međunarodnih natjecanja.

Boks je također prilično popularan, a boksači iz Paname su primljeni u Međunarodnu boksačku kuću slavnih uključuju prvog Latinoamerikanca koji je postao svjetski boksački prvak, Ala Browna, kao i Ismaela Lagunu, Roberta Durána, Eusebija Pedrozu i Hilarija Zapatu.

## Reference

## Literatura

* Buckley, Kevin, *Panama*, Touchstone, 1992. 
* Diaz Espino, Ovidio, *How Wall Street Created a Nation*, Four Walls Eight Windows, 2001. 
* Gropp, Arthur E. *Libraries and Archives of Panama: with Information on Private Libraries, Bookbinding, Bookselling, and Printing.* New Orleans: Middle American Research Institute, Tulane University of Louisiana, 1941.
* Harding, Robert C., *The History of Panama*, Greenwood Publishing, 2006.
* Harding, Robert C., *Military Foundations of Panamanian Politics*, Transaction Publishers, 2001. 
* Joster, R.M. and Sanchez, Guillermo, *In the Time of the Tyrants, Panama: 1968–1990*, W.W. Norton & Company, 1990.
* 
* Porras, Ana Elena, *Cultura de la Interoceanidad: Narrativas de Identidad Nacional de Panama (1990–2002)*, Editorial Carlos Manuel Gasteazoro, 2005. 
* Serrano, Damaris, *La Nación Panamena en sus Espacios: Cultura Popular, Resistencia y Globalización*, Editorial Mariano Arosemena, 2005. 
* Villarreal, Melquiades, *Esperanza o Realidad: Fronteras de la Identidad Panamena*, Editorial Mariano Arosemena, 2004. 
* Weeks, John and Gunson, Phil, *Panama. Made in the USA*, 1992. 

## Vanjske veze

; Vlada i uprava
* Predsjednik Paname španski
* Lista panamskih vladinih agencija  španski
* Ministarstvo ekonomije i financija španski
* Ministarstvo vanjskih poslova španski
* Encyclopaedia Britannica's Panama Country Page engleski

; Novosti i informacije
* The Council on Hemispheric Affairs An Independent Source of Latin American News and Opinion
* CoolPanama.com Panama Portal, An extended list of online radio broadcasts from Panama. Also all webcams and TV stations. španski, engleski

; Putovanja i turizam
* Open Directory Project - ''Panama'' 
* Official Site of the Panama Tourism Bureau 
* Official Site of the Panama Canal Authority 
* Panama Carnival Guide  
* Republic of Panama's Premiere Visitor's Guide - ''Panama''