open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sundarbans

**Sundarbans** (bengalski: সুন্দরবন, *Shundorbôn*; što znači "lijepa šuma") je najveća šuma mangrova na Zemlji. Šuma se pruža s obje strane granice između Bangladeša i Indije. Ovo područje od oko 6.000&nbsp;km2 nalazi se na vrlo razgranatom i teško pristupačnom području delte Gangesa, Bramaputre i Meghne. Područje, veličine od oko 10.000&nbsp;km², od kojih je 6.000&nbsp;km² u Bangladešu, je ekosistem vrlo bogat različitim životinjskim i biljnim vrstama, neke od njih su endemske. Tu žive i vrlo ugrožene životinje kao što su bengalski tigar, (*Panthera tigris tigris*) i čital (*Axis axis*).

UNESCO je Sundarbans uvrstio na svoj Popis mjesta Svjetske baštine. S indijske strane zaštićen je kao nacionalni park, a s bangladeške kao utočište za divljač.

## Ekološki značaj

Sundarbans predstavlja nenadomjestivu prirodnu zaštitu za kopneno zaleđe od tropskih oluja koje redovno dolaze s juga iz Bengalskog zaljeva.

Šume mangrova Sundarbansa smatraju se zadnjim područjem na kojem još žive bengalski tigrovi. Pored toga, ovdje žive brojne vrste ptica, riba i pitona, ali i krokodili i divlje svinje. Pored toga, ovdje rastu i mnoge rijetke biljke.

Klimatske promjene, porast razine mora, povećano zasoljavanje slatkovodnih područja, zagađivanje naftom i uljima iz obližnje luke Mongla kao i krivolov i ilegalna sječa šuma ozbiljno ugrožavaju opstanak Sundarbansa.

## Reference

## Vanjske veze

* Projekt izučavanja tigrova u Sundarbansu 
* Sundarbanske mangrove (World Wildlife Fund)
* Službena stranica UNESCO-a
Indijske planinske pruge

**Indijske planinske pruge** čini pet željezničkih pruga u planinskom dijelu Indije koje su izgrađene koncem 19. i početkom 20. stoljeća, za vrijeme britanske vlasti, a koje su još uvijek u upotrebi. Ovih pet linija su sve željezničke pruge uskog kolosijeka [1], koje povezuju značajna zimska naselja s podnožjima, vijugajući kroz oštar, ali slikovit krajolik. S obzirom na nepristupačan teren, one su "izvanredan primjer međurazmjene vrijednosti, razvoja tehnologije i jedno od inženjerskih čuda", zbog čega su upisane na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1999. godine.

Tri pruge se nalaze na himalajskom planinskom području sjeverne indije: 
* **Himalajska pruga Darjeeling** (1881.), duga 88&nbsp;km, spaja Siliguri (100 m nadmorske visine) i Darjeeling (2.200 m) u indijskoj državi Zapadni Bengal. Jedna od znamenitosti na ovoj pruzi su četiri petlje i isto toliko mjesta gdje su vlakovi išli cik-cak, naprijed-nazad, kako bi savladali visoki uspon.
* **Pruga Kalka-Shimla** (1898.), duga 95.66&nbsp;km, spaja grad Shimla (2,205 m), moderni glavni grad Himachal Pradesha na Himalajama, koji je bio ljetna prijestolnica Britanske Indije, s gradom Kalka (656 m) u državi Haryana. Pruga ima 103 tunela i 864 mosta s kolonadom lukova na više katova, poput rimskih akvedukta (slika gore desno). Nagib je većinom 3% s 919 krivina od kojih najoštrija ima kut od 48 stupnjeva.
* **Pruga doline Kangra** (1924.), duga 164&nbsp;km, spaja gradove Pathankot i Joginder Nagar, kroz dolinu u pod-himalajskom području poznatom po ljepoti i hinduističkim hramovima. Odmilja ju zovu "Vlak-igračka Kangra", i većinom ima blagi uspon osim kod kritične točke postaje Ahju na visini od 1.210 metara, gdje je nagib 1:19 do 1:31.

Dok su druge dvije mnogo južnije u području Zapadnih Gati (Gorje Sahyadri): 
* **Planinska pruga Nilgiri** (1899.-1908.), duga 46&nbsp;km, spaja Mettupalayam s Ootacamundom u indijskoj državi Tamil Nadu, na "Plavim planinama južne Indije", Nilgiri planinama. Na ovoj pruzi ima 208 krivina, 16 tunela i 250 mostova i nekih 7.2&nbsp;km ima uspon od 1:12.5 stupnjeva, te su tu postavljene jedinstvene nazubljene tračnice (Abt).
* **Pruga brda Matheran** (1901.-07.) u Maharashtri, duga 20&nbsp;km, kroz gustu šumu povezuje Neral i Matheran, u blizini Mumbaija. Njena osobitost je nasip u obliku potkove koji je podignut kako se vagoni ne bi izvrtali u oštrim krivinama. Ali, ipak je zbog nagiba od 5% brzina vlakovima ograničena na 20&nbsp;km/h, a sve do 1980. god. bila je, zbog sigurnosti, zatvorena tijekom sezone monsuna.


File:DHR 780 on Batasia Loop 05-02-21 08.jpeg|Turistički vlak na prugi Darjeeling
File:Nilgiri Mountain Train.jpg|Pranpučeni vlak na vijaduktu pruge Nilgri
File:KSR Train at Shimla Station 05-02-13 02a.jpeg|Shivalik Delux Express na postaji u Shimli
File:Toy Train matheran.jpg|Turistički vlak na prugi Matheran
File:Kangra valley rail.jpg|Pranpučeni vlak na prugi kroz dolinu Kangra


## Povezano
* Raetinska pruga
* Semmeringbahn

## Izvori
Nacionalni park Komodo

**Nacionalni park Komodo** je nacionalni park u Indoneziji; nalazi se u području Malih sundskih otoka, na granici dviju indonezijskih provincija, *Nusa Tenggara Timur* i *Nusa Tengarra Barat*.

Obuhvaća tri veća otoka, Komodo, Rinca i Padar, te 26 manjih otočića, ukupne površine od 603 km3, dok površina čitavog nacionalnog parka iznosi 1.817 km3. Otoci nacionalnog parka vulkanskog su porijekla, većinomih čine obla brda i imaju visinu do 735 m. Ispresjecani su padinama suhe savane i džepovima trnovitog zelenila u kontrastu s briljantno bijelim pješčanim plažama i plavim morem u kojem rastu koralji.

Park je osnovan 1980. i prvobitno je bio namijenjen samo zaštiti najvećeg guštera na svijetu, endemskog komodskog varana (*[[Varanus komodoensis]]*), kojih ima oko 5.700. Kako oni ne žive nigdje drugo na svijetu, jako su važni za proučavanje teorije evolucije. Kasnije je zaštita proširena na svu floru i faunu područja, pa tako i na pomorsko područje. God. 1991., Nacionalni park Komodo je uvršten na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Aziji.

U četiri naselja na Komodima živi oko 4.000 stanovnika koji se uglavnom bave ribolovom i turizmom. Turistima je jako popularno ronjenje, zglavnom zbog velike bioraznolikosti pomorskog života. Broj posjetitelja parka je porastao od 36.000 (2009.) na 45.000 (2010.), a park može primiti do 60.000 turista godišnje.


Datoteka:Komodo-dragon-1.jpg|Komodski varani na otoku Komodo
Datoteka:Komodo dragon at Komodo National Park.jpg|Otočić Kanawa
Datoteka:Rinca2.jpg|Otok Rinca
Datoteka:Turtle komodo.jpg|Morska kornjača u vodama Komoda
Datoteka:Lionfish hiding komodo.jpg|Riba-lav u moru Komoda


## Poveznice
* Otočje Galápagos
* Poluotok Valdés
* Veliki koraljni greben

## Vanjske veze
* Nacionalni park Komodo  (engl.)
Kotajk

**Kotajk** je jedna od 11 administrativnih jedinica u Armeniji. Uz Kotajk u Aremiji postoji još 9 merzeva i područje glavnog grada Jerevana kao posebna jedinica.

## Galerija fotografija


File:Armenia Garni side.jpg|Hram Garni, 1. vek nove ere
File:Geghard entrance-IMG 2525.JPG|Manastir Gegard, 4. vijek, pod zaštitom UNESCO-a
File:Zachatztor.JPG|Manastir Kečaris iz 11. vijeka
File:Tsarghgadzor summer01.jpg|Skijalište Cahkadzor
File:Ազատի ջրամբար ու կղզիներ.JPG|Rijeka Azat
Nacionalni park Ujung Kulon

**Nacionalni park Ujung Kulon** je najstariji nacionalni park u Indoneziji, smješten na jugozapadnom vrhu otoka Jave. Njegovo značenje leži prije svega u velikom bogatstvu različitim životinjskim vrstama, a posebno zbog vrlo ugroženih javanskih nosoroga i zadnjih nizinskih kišnih šuma na Javi. Pored toga, zaštićena je i morska fauna oko parka. Proglašen je Svjetskom baštinom UNESCO-a na sjednici komiteta UNESCO-a 1991. godine.

## Geografija
Nacionalni park je na jugozapadnom dijelu Jave i dio je okruga *Pandeglang*. Istročnim dijelom parka pruža se u smjeru sjever-jug brežuljkasti niz *Gunung Honje* s najvišom točkom od 620 m iznad mora. Na južnom kraju se u smjeru zapada pruža poluotok, pred kojim se na sjevernoj strani nalaze manji otoci kao Handeuleum, Peucang i Panaitan. Kopnena površina parka je 76.214 ha, a parku pripada još i 44.337 ha mora oko njega. Poluotok Ujung Kulon, po kojem je park dobio ime, pretežno je ravan s izuzetkom uzvisine Gunung Payung od 480 m na jugozapadu poluotoka. Otočna skupina oko Krakataua je oko 60 km sjeverno od poluotoka, i nalazi se u sundskom prolazu između Jave i Sumatre i obuhvaća 2.500 ha.

Klima je tropska s temperaturama između 25 i 30&nbsp;°C, a vlaga zraka je 80-90%. Kišno razdoblje traje od listopada do ožujka a veliku količinu padalina (400 mm u prosincu i siječnju) prate i snažni zapadni vjetrovi. Vrijeme između srpnja i rujna je sušno, pa stoga i najpovoljnije za posjete.

## Bioraznolikost

50% parka Ujung Kulon, uglavnom ispod planina Gunung Pyung i Honje, prekriva najveća nizinska kišna šuma na otoku Javi koja je nastala nakon posljednje erupcije vulkana Krakatau 1883. godine. Ona je jedno od dva obitavališta javanskog nosoroga s oko 50-60 jedinki; drugo je Nacionalni park Cat Tien u Vijetnamu u kojem ima tek 10 ili manje jedinki.

Pored njih u parku obitava 35 vrsta sisavaca: govedo banteng, srebrnskasti gibon, javanski lutung, makaki rakojed, leopard, javanski mišji jelen, i javanska rusa (*Rusa timorensis*); te 72 vrste reptila (kao što su Sundski gavijal i Morski krokodil) i vodozemaca, te 240 vrsta ptica.


Datoteka:Indonesia, Sunda Straits.jpg|Krakatau 2008. god.
Datoteka:Indonesie - Pulau Peucang.jpg|Otok Peucang
Datoteka:Ujung kulon - indonesie.jpg|Plaža Ujung Kulona
Datoteka:COLLECTIE TROPENMUSEUM Natuurmonument Oedjoengkoelon bij Java's Eerste Punt TMnr 60016602.jpg|Ujung Kulon 1930-ih
Datoteka:Panthera tigris sondaica 01.jpg|Javanski tigar u parku


## Vanjske veze

* UNESCO Informacije o Ujung Kulon (engl.)
* Službene informacije i popis literature  (engl.)
* Pobliže informacije (engl.)
* Brodolom na Ujung Kulonu (engl.)
* WikiSatellite slika
Tropske kišne šume na Sumatri

**Tropske kišne šume na Sumatri** su UNESCO-va svjetska baština koju čine tri nacionalna parka na indonezijskom otoku Sumatri. Oni su upisani na popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2004. godine zbog "svoje izvanredne slikovite ljepote, kao jedinstveni lokaliteti neprekidnih ekoloških i bioloških procesa u kojima obitava značajan broj endemskih vrsta". God. 2011. Tropske kišne šume na Sumatri su upisane i na popis mjesta ugrožene svjetske baštine zbog "podizanja svijesti o potrebi zaštite protiv krivolova, ilegalne sječe drva i bespravnog krčenja šume za stvaranje poljoprivrednog zemljišta i putova, koji prijete ovoj svjetskoj baštini"

## Odlike

Tropske kišne šume na Sumatri se sastoje od tri nacionalna parka: Gunung Leuser (GLNP) (8.629,75&nbsp;km²), Kerinci Seblat (KSNP) (13.753,5&nbsp;km²) i Bukit Barisan Selatan (BBSNP) (3.568&nbsp;km²) koji zajedno čine 25.000&nbsp;km² zaštićenog područja. U samo posljednjih 50 godina samo su ova tri područja preostala od nekada prostrane tropske kišne šume koja je prekrivala cijeli otok Sumatru.
Sva tri nacionalna parka se nalaze na kralježnici planina Bukit Barisan, poznatima kao "Ande Sumatre", te predstavljaju značajnu planinsku pozadinu razvijenih nizinskih područja Sumatre u duljini od 1.650&nbsp;km. U tom području se nalaze slikovita područja najvišeg jezera jugoistočne Azije, Gunug Tujuh, divovski vulkan Kerinci, te brojni drugi manji vulkani i ledenjačka jezera u gustim šumama.

Naposlijetku, sva tri parka se odlikuju velikom raznovršnošću živog svijeta (bioraznolikost), te u njima obitava oko 10.000 biljnih vrsta, od kojih je 17 ugroženih rodova. To čini 50% biljnih vrsta Sumatre, među kojima je i najveći cvijet na svijetu (*[[Rafflesia arnoldi]]*) i najviši cvijet na svijetu (*[[Amorphophallus titanum]]*).

Tu se nalazi i više od 200 vrsta sisavaca od kojih su 465 autohtonih vrsta, 22 azijskih vrsta, 15 vrsta se mogu samo naći u Indoneziji, a više od 21 vrste su endemi, poput jako ugroženog sumatranskog orangutana.

## Izvori

* Ronald G. Petocz, C*onservation and Development in Irian Jaya*, 1989., Leiden: E.J. Brill.

## Vanjske veze

* Nacionalni park Gunung Leuser  (indn.)
* Ministarstvo šumarstva: kratak opis  
* Taman Nasional Bukit Barisan Selatan  
* WWF: Illegally grown coffee threatens tiger habitat in Indonesia
Čoga Zanbil

**Čoga Zanbil** (perz.: چغازنبيل, *Čoḡā Zanbīl* ili *Chogha Zanbil* - „Korpa-humak”; elam. *Dur Untaš* - „Untašov grad”) je drevni kompleks koji su izgradili Elamiti oko 1250. pne., u današnjoj iranskoj pokrajini Huzestan. Nalazi se oko 42&nbsp;km jugozapadno od Dezfula, 30&nbsp;km zapadno od Suze i 80&nbsp;km sjeverno od Ahvaza. U njemu se nalazi jedan od rijetkih sačuvanih zigurata izvan Mezopotamije, zbog čega je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1979. godine.

## Historija i odlike

Čoga Zanbil izgradio je elamitski kralj Untaš Napiriša (1275. - 1240. pne.) oko 1250. pne. u čast boga Inšušinaka, zaštitnika grada Suse. Najverojatnije nije nikada bio naseljen, osim svećenika i njihovih sluga. Neki znanstvenici vjeruju, zbog mnogih vjerskih građevina u Čogi Zanbilu, kako je kralj Untaš želio napraviti novo vjersko središte koje bi zamijenilo Susu, a u kojemu bi se štovali bogovi i iz nizinskih i planinskih dijelova njegovog kraljevstva.

Kompleks štite tri koncentrična prstena zidina koji čine područja koja danas nazivamo "gradskim četvrtima". Unutrašnje područje (*temenos*) je sveto i središnje mjesto zauzima veliki zigurat izgrađen preko starijeg hrama sa skladištem kojeg je također dao izgraditi Untaš-Napiriša. Zigurat je najbolje sačuvan i najveći od svih mezopotamskih zigurata. Danas je visok samo 25 m jer su njegova dva gornja kata uništena, s kojima je imao visinu od oko 60 m. Za razliku od mezopotamskih zigurata koji su obično imali troja otvorena stubišta, ovaj je imao samo jedno nadsvođeno lukovima tako da se hram na vrhu nije mogao vidjeti s dna.

Srednje područje je ispunjeno s 11 hramova manjih božanstava, a vjeruje se kako je izvorno bilo planirana izgradnja 22 hrama, no nakon kraljeve smrti njegovi nasljednici su napustili ovaj kompleks. Ovalni zid je okruživao ovo područje i između njega i trećeg, vanjskog područja, je golemi prazan prostor.

Vanjsko područje je bilo mjesto tri kraljevske palače, malog hrama s velikim dvorištem na gradskim vratima, te groblja s pet podzemnih kraljevskih grobnica. Okruženo je trapezastim zidom i trebalo je biti ispunjeno stambenim zgradama koje nikada nisu dovršene, a o čemu svjedoče tisuće neiskorištenih opeka. Kako bi se ovaj nedovršeni grad napajao vodom, unaprijed je izgrađena cisterna od koje je devet zatvorenih kanala vodilo do grada, a koja se napajala vodom kanalom dugim više od 50&nbsp;km prema planinama.

Kompleks je naposlijetku uništio asirski kralj Asurbanipal 640. pne.

Arheolog Roman Ghirshman je istraživao ovaj lokalitet u šest navrata od 1951. do 1961. godine Tada je pronađen veliki broj skulptura, glavica, životinja i amuleta, te ostaci dva panela od bjelokosti.

## Reference

## Literatura
*  D. T. Potts, *Archaeology of Elam: Formation and Transformation of an Ancient Iranian State*, Cambridge University Press, 1999., 
*  Encyclopædia Iranica (Elizabeth Carter): Čoḡā Zanbīl, Preuzeto 26. rujna 2011.
*  Dur Untaš  na Liviusu
*  Interaktivne panoramske fotografije Dur Untaša 
*  Borba za očuvanje Čonge Zanbil na Iranmania.com. 7. studenog 2005., Preuzeto 26. svibnja 2011.
;Ostali projekti
Sultanija

**Sultanija** (perz. سلطانيه; dosl. *Carska*) je bila negdašnja prijestolnica Ilhanida, iranskih vladara mongolskog podrijetla iz 14. vijeka, koja se nalazi u Zandžanskoj pokrajini na sjeverozapadu Irana odnosno oko 240 km zapadno od Teherana.

Središnja znamenitost Sultanije je Mauzolej kana Oldžeitua, vladara Ilhanata od 1280. do 1316. godine, poznat i kao „Kupola Sultanije”. On je podignut između 1302. i 1312. godine i najstarija je kupola s dvostrukim stijenkama u Iranu. Težinom od oko 200 tona i visinom od 49 metara od dna građevine, ona je jedna od najvećih kupola od opeke na svijetu, poslije kupola Firentinske katedrale i Aja Sofije. Njezina važnost u islamskoj arhitekturi se može usporediti s utjecajem Brunelleschijeve kupole firentinske katedrale na renesansnu arhitekturu. Snažno je utjecala na izgled Mauzoleja Hodže Ahmeda Jasavija u Kazahstanu i Tadž Mahala u Indiji, a prema mišljenju italijanskih stručnjaka i na samu Brunelleschijevu kupolu. Zbog toga je Sultanija 2005. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji. 

Većina vanjskih ukrasa Oldžeituovog mauzoleja je izgubljena, ali su iznutra sačuvani izvrsni mozaici, keramika i freske. Eksterijer se trenutačno restaurira pod vodstvom Iranskog ministarstva kulture.

## Galerija


Datoteka:Matrakçı Nasuh Soltaniyeh Map (1).JPG|Freska s prikazom negdašnjeg izgleda Sultanije
Datoteka:Olcaytu Xudabəndə türbəsinin kəsiyi-001.jpg|Presjek Oldžeituovg mauzoleja
Datoteka:Soltaniyeh interiors.jpg|Mozaik na podu mauzoleja
Datoteka:Soltaniyeh interior.jpg|Freskom oslikani svod
Datoteka:Chalabiogloo.jpg|Mauzolej Ogli Čalabija


## Vanjske veze
* Službena stranica   Preuzeto 28. svibnja 2011.
* Video Sultanije
* Farnoush Tehrāni, *The Crown of All Domes*, sa Jadid Online, 31. 12. 2009., na perzijskom: http://www.jadidonline.com/story/31122009/frnk/soltanieh.• Audio slideshow: http://www.jadidonline.com/images/stories/flash_multimedia/Soltanieh_test/sol_high.html (6 min 45 sec) 
* Iran: Sedam lica civilizacije - Šesto lice: Poput čempresa  (Iran.hr)
;Ostali projekti
Grobnica šejha Safija

**Grobnica šejha Safija** (perzijski: مجموعه آرامگاه و خانقاه شیخ صفی الدین, *šejh Safi al-Din Hanegah*) je mauzolej u kojemu je sahranjen šejh Safi Adin (1252. – 1334.), sufijski duhovni vođa sjevernog Irana po kojemu je nastao eponim dinastije Safavida. 
Kompleks grobnice sa svetištem je izgradio šejhov sin Sadraldin Musa u mjestu Ardabilu 1334. godine, koji je bio najveći grad u Iranu, prije mongolskih osvajanja. Sastoji se od više građevina koji su tokom stoljeća imali različite namjene kao što su: mauzolej, džamija, medresa, knjižnica, cisterna, bolnica, kuhinja, pekarna i uredi. Između ostalog, središnji dio je put do svetišta (*khanegah*) koji se sastoji od sedam dijelova, čime se zrcali sedam etapa misticizma sufizma. Različiti dijelovi mauzoleja u odvojeni s osam vrata, koji također simboliziraju osam stanovišta sufizma.

Kada je 1349. godine potomak šejha Safija i upravitelj njegovog svetišta šejh Ismail I. postao prvim šahom dinastije Safavida, proglasio je šijizam državnom religijom. Tokom dinastije Safavida, do kraja 18. stoljeća, kompleks je postao važno mjesto hodočašća, a dodane su mu još neke građevine, između ostalih i harem, te grobnice nekoliko safavidskih šejha, žrtava safavidskih bitaka protiv Osmanlija. Abas I. je 1544. godine dao izgraditi monumentalni portal, dvorište s vrtom i uredio je svetište u današnji izgled, a od 1752. do 20. stoljeća dodani su toalet, strojarnica i staklenik.

Kompleks ima bogato urešena pročelja i unutrašnjost, te bogatu kolekciju starih predmeta. On predstavlja rijedak sklop elemenata srednjovjekovne islamske arhitekture, zbog čega je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2010. godine.


Datoteka:Sheikh-safi tomb.JPG|Ornament na tamburu grobnice šejha Safija (lijevo) je uzastopno ponavljanje riječi "Alah"
Datoteka:The mausoleums of Sheikh Safi.jpg|Kupole prekrivene raznobojnom pocakljenom opekom
Datoteka:Sheykh safi01.jpg|Unutarnje dvorište
Datoteka:Ardabil-Meusume.jpg|Unutrašnjost grobnice
Datoteka:Dast.jpg|Iskalesana divovska ruka, simbol "dvanaestorice" šijitskih imama


## Reference

## Vanjske veze
* Virtualni obilazak Grobnice šejha Safija 
;Ostali projekti
Perzijski vrtovi

**Perzijski vrtovi** (perzijski: باغ ایرانی, *pairi-daeza*, tj. "zatvoren prostor") je tradicionalno oblikovanje vrtova koje potječe iz središnjeg Irana (pokrajina Fars), a koje je snažno utjecalo na dizajn vrtova od Andaluzije do Indije, pa i šire. Zbog toga je devet perzijskih vrtova, u devet različitih iranskih pokrajina, 2011. godine upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji.

Devet zaštićenih perzijskih vrtova su: Abas Abad, Eram, Šahzade, Akbarije, Pahlavanpur, Dolat Abad, Čehel Sotun, Fin i Golestan. Oni su primjer raznolikosti dizajna perzijskog vrta koji su se prilagodili različitim klimatskim uvjetima zadržavajući načela koja imaju svoje korijene u doba Kira Velikog, u 6. stoljeću prije Krista. Perzijski vrt je vijek podijeljen u četiri dijela s vodom, gdje važnu ulogu igraju sustav za navodnjavanje (kanat i bazeni) i ukrasi. Perzijski vrt je bio koncipiran da simbolizira raj i četiri elementa Zoroastrizma: nebo, zemlju, vodu i biljke. Ovi vrtovi, koji datiraju iz različitih razdoblja od 6. stoljeća prije Krista, također imaju zgrade, paviljone i zidove, kao i sofisticirane sustave za navodnjavanje. Kao takvi, oni su utjecali na umjetnost vrtnog dizajna od Indije do islamske Španjolske.


datoteka:Shazdeh Garden Mahan Iran.jpg|Šazdeh vrt, Mahan
datoteka:Golestan Palace 001.jpg|Vrt Golestanskog dvorca, Teheran
datoteka:Kashan-Bage fin.jpg|Vrt Fin, Kašan
datoteka:Ghavam garden shiraz.jpg|Vrt kuće Gavam, Širaz
datoteka:Bagh-e Eram.jpg|Vrt Eram, Širaz


## Izvori

## Vanjske veze
* Utjecaj perzijskih vrtova u Indiji 
* Farnoush Tehrāni, *The meaning of the Persian garden*, na perzijskom jeziku, Jadid Online, 12. studenog 2009., http://www.jadidonline.com/story/12112009/frnk/persian_garden_history. • Audio slideshow: http://www.jadidonline.com/images/stories/flash_multimedia/Persian_garden_history_test/his_high.html (5 min 58 sec).
Tabriški bazar

**Tabriški bazar** (perzijski: بازار تبریز, *Bāzār-e Tabriz*) je golema tržnica u gradu Tabrizu na sjeverozapadu Irana, najveći natkriveni bazar na svijetu i jedan od najstarijih na Bliskom istoku zbog čega je 2010. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji.

Tabriz je oduvijek bio važnim sjecištem putova gdje se obavljala kulturna razmjena, te je tabriški bazar već u starom vijeku postao važnom stanicom na Putu svile. Najunosnije vrijeme za trgovce u Tabrizu bilo je 16. stoljeće kada je Tabriz bio prijestolnicom safavidskog Irana. Iako je grad u sredinom 16. stoljeća izgubio status glavnog grada, Tabriški bazar je ostao važnim trgovačkim i gospodarskim središtem, ne samo grada neko i cijelog sjeverozapadnog Irana sve do danas.

Tabriški bazar se sastoji od više spojenih bazara koji su trgovali specijaliziranom robom, poput Amir bazara (zlato i nakit), Muzafarije (bazar sagova), bazar obuće, i dr. Bazar se koristio i za vjerske ceremonije od kojih je najpoznatija svečanost "Noć Ašure" tokom koje trgovci prestaju trgovati na 10 dana. Poput drugih bazara u Bliskom istoku, iza njega je izgrađeno nekoliko džamija od kojih je najznamenitija Džamija Džameh.

Treba spomenuti da je Tabriški bazar imao i veoma važnu političku ulogu u iranskoj ustavotvornoj revoluciji od 1905. do 1907. godine, ali i tokom Iranske revolucije 1979. godine.


Datoteka:Carpet Bazaar of Tabriz.JPG|Pogled u dubinu Tabriškog bazara
Datoteka:Tabriz bazaar 012008.jpg|Muzafarija
Datoteka:TabrizBazar.jpg|Trgovina u Muzafariji
Datoteka:Bazaar of Tabriz.JPG|Svod bazara Amir
Datoteka:Minarets masjed-e-jomeh tabriz.jpg|Džamija Džameh u dvorištu bazara


## Reference

## Vanjske veze
* Virtualni muzej *Povijesne građevine Tabriza* (Islamsko sveučilište u Tabrizu, Fakultet arhitekture ) (per.) 
* *The Grand Bazaar of Tabriz*, Jadid Online, 30. rujna 2008., http://www.jadidonline.com/story/30102008/frnk/tabriz_bazzar_eng (in English).Hamid-Rezā Hosseini, *The Largest Bazaar of Iran*, Jadid Online, 4. rujna 2008., http://www.jadidonline.com/story/04102008/frnk/tabriz_bazzar (in Persian).Audio slideshow (s engleskim podnaslovima): http://www.jadidonline.com/images/stories/flash_multimedia/Tabriz_bazzar_eng_test/bazzar_high.html (5 min 54 sec).
;Ostali projekti
Arčinci

**Arčinci** su etnička grupa koja živi na jugu Dagestana, u Ruskoj Federaciji. Selo Arčib u Dagestanu predstavlja svojevrsni geografski i kulturni centar ove etničke grupe. Ostala naselja u kojima Arčinci čine većinu raspoređena su oko sela Arčib te se njihovi stanovnici svake godine okupljaju u Arčibu. Govornika Arčinskog jezika danas ima 1200. Ova mala regija južnog Dagestana koja predstavlja domovinu Arčinaca i u kojoj i danas živi velika većina pripadnika ovoga naroda, nalazi se na prosječno 2000 m nadmorske visine na Kavkazu. Etničke grupe srodne arčincima su Aguli, Buduhi, Krizi, Lezgini, Rutulci, Tabasarani, Udini i Cahuri.

## Historija
Prve sačuvane spomene o Arčincima može se pronaći u hronikama Muhameda Rafi iz Širvana, istorijske regije istočnog Kavkaza koja je pod tim imenom bila poznata i uprošlosti i danas. Rafine kronike moguće je smjestiti u period između XIII-XVI vijeka. Arčinci su bili dioavarskog plemena Dusrah (ili Rissib) te su s vremena na vrijeme plaćali danak Kazikumuhskom kaganatu (postojao između 1642-1860). Dolaskom Dagestana pod Rusku kontrolu 1813. ubrzan je razvoj robno-novčarskih odnosa te se povećao obim sezonskih poslova. Prema Enciklopediji Britannica, 1886., u Kazikumuhskom okrugu živjelo je 802 Arčinca. Od 1921. područja na kojima živi ova grupa ulaze u sastavDagestanskog ASSR-a koji je osnovan iste godine. Po popisu stanovništva iz 1926. na prostoruSovjetskog saveza živjelo je ukupno 863 Arčinaca. U naknadnim ih se popisima nije vodilo kao posebnu grupu već su uključivani u Avare.
1488.

Godina **1488** (**[[rimski brojevi|MCDLXXXVIII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u utorak (1. jan./sij. po julijanskom kalendaru).

## Događaji

* 3. 2. - Bartolomeu Dias se iskrcao u zaliv kojem je dao ime po svetom Blažu (današnji Mossel Bay).
* februar-jul - Nakon brodoloma, korejski zvaničnik Choe Bu putuje kući kroz Kinu, o čemu ostavlja značajan zapis.
* 12. 3. - Kwaaihoek je najdalja tačka Diasovog putovanja na jugu Afrike, posada ne želi dalje.
* 10. 4. - Venecija šalje poslanika u Dalmaciju, kako bi sredila razmirice sa susjednim Hrvatima i Vlasima. 
* travanj - Ankona, koja se prošle godine odmetnula od pape, istakla zastavu kralja Matije - Inocent VIII. ovo osuđuje.
* maj - Rt dobre nade prvi put opažen tokom Diasovog povratnog putovanja (on ga je nazvao "Rt oluja").
* 11. 6. - Pobeda pobunjenika u Škotskoj kod Sauchieburna, što dovodi na presto Jakova IV.
* 28. 7. - Bitka kod Saint-Aubin-du-Cormiera je glavni okršaj francuskog "Ludog rata" - monarhijske snage (Šarl VIII) poražavaju pobunjenike, početak kraja nezavisne Bretanje.
* 20. 8. - Ugovor iz Sabléa: Bretanja postaje vazal Francuske, vojvoda Frañsez II ne sme udati svoju kćerku Anu bez francuske dozvole.
* 9. 9. - Ana Bretanjska nasleđuje vojvodstvo nakon očeve pogibije.

### Tokom/tijekom godine
* Kralj Matija poslao Jakova Sekelja na pobunjenog zagorskog kneza Jurja Vitovca - oteo mu niz gradova. 
* Dimitrije Halkokondil objavio u Firenci prvo štampano izdanje Homera. 
* Michelangelo Buonarotti postaje Ghirlandaiov šegrt. 
* Prepisan Petnički psaltir (u Drobnjacima).

## Rođenja

* 6. 1. - Helius Eobanus Hessus, nemački latinski pesnik († 1540)
* 20. 1. - Sebastian Münster, nemački kartograf, kosmograf i hebraista († 1552)
* 19. 3. - Johannes Magnus, poslednji katolički nadbiskup u Švedskoj († 1544)
* avgust - Antonio da Correggio, italijanski slikar († 1534)
* Joseph ben Ephraim Karo, kodifikator jevrejskog zakona († 1575)
* Fernando Kolumbo, vanbračni Kristiforov sin († 1539)
* Otto Brunfels, nemački botaničar († 1534)

## Smrti

* 1. 4. - Žan II, burbonski vojvoda (* 1426)
* 14. 4. - Girolamo Riario, gospodar Imole i Forlija (* 1443)
* 26. 5. - Iizasa Ienao, japanski mačevalac (* ca. 1387)
* 8. 6. - Sigismund von Lamberg, prvi ljubljanski biskup
* 11. 6. - James III, kralj Škotske (* 1451)
* 9. 7. - Šejh Hajdar, lider sufijskog reda safavija 
* 13. 9. - Šarl II, kardinal i bivši burbonski vojvoda (* 1434)
* Andrea del Verrocchio, italijanski slikar (* ca. 1435)
* ? Alvise Cadamosto, mletačko-portugalski trgovac i istraživač (* ca. 1432)
* Trailokanat, kralj Ajutaje (* 1431)
* Johannes de Albertis, medicinski pisac (* ca. 1400)

## Reference

* Vjekoslav Klaić, Svezak drugi: dio treći.... Treća knjiga: Doba kralja Matijaša Korvina i Jagelovića (1458-1526) (archive.org)
Curio Barbasetti di Prun

Grof **Curio Barbasetti di Prun** (1885 - 1962) bio je italijanski vojskovođa i fašistički političar, poznat kao drugi (i posljednji) guverner Crne Gore za vrijeme italijanske okupacije u drugom svjetskom ratu.

Poticao je iz plemićke porodice grofova Pruna. Godine 1939. je dobio komandu nad divizijom ''Superga'' a godine 1940. sudjelovao u neuspješnoj invaziji Francuske. Usprkos toga je postao komandant 1. armijskog korpusa s kojim se borio na sjevernoafričkoj fronti. Godine 1942. je postao načelnik štaba italijanskih trupa u Sjevernoj Africi, potom komandant logistike ("Delease"). Nakon poraza kod El Alameina je imenovan komandantom 14. armijskog korpusa, te guvernerom Crne Gore, na kojem mjestu je naslijedio Pirzija Birolija. Na tom mjestu je zatekla kapitulacija Italije, a potom i njemačka intervencija prilikom koje je zarobljen. Ostatak rata je proveo u zarobljeništvu.

## Literatura
* Irving D., *La pista della volpe*, Milano, Mondadori, 1978.
* Massignani Alessandro, Greene Jack, *Rommel in Africa settentrionale*, Milano, Mursia, 1996.

## Vanjske veze
* www.generals.dk
* www.forum.cafemontenegro.com
Brian Kobilka

**Brian Kent Kobilka** (rođen 30. maja 1955.) američki je profesor na odsecima molekularne i ćelijske biologije na Školi medicine Univerziteta Stenford i dobitnik Nobelove nagrade za hemiju 2012. zajedno sa Robertom Lefkowitzem. Takođe je suosnivač biotehnološke kompanije *ConfometRx* koja se bavi G protein spregnutim receptorima (za koje je Nobel i dodeljen). Pripadnik je Nacionalne akademije nauka od 2011.

## Biografija

## Istraživanje
Kobilka je najpoznatiji po svom istraživanju strukture i aktivnosti G protein spregnutih receptora (GPSR); najznačajnije delo Kobilkine laboratorije je determinacija molekularne strukture Beta-2 adrenergičkih receptora. Ovaj rad je često citiran od drugih naučnika jer su GPSR-ovi važni targeti za farmaceutska istraživanja, ali su veoma teški za rad sa rentgenskom kristalografijom. Ranije je rodopsin bio jedini GPSR kod koga je bila detaljno određena struktura. Nakon β2-adrenergičkog receptora ubrzo je određena molekularna struktura nekoliko drugih GPSR.

## Reference

## Vanjske veze
*  Little Falls bakery helps deliver a sweet reward: Nobel Prize
Dimije

**Dimije** (od turskog: *dimi* = vrsta platna, fustian, barket, a to je u turski ušlo od grčkog *dimitos*) ili **turske hlače**, ponekad zvane i **[[šalvare]]**, su tradicionalne vrlo široke hlače koje su se nosile po Osmanskom Carstvu, koje su vremenom postale sinonim za oblačenje *ala turca*, kako žena, tako i muškaraca.

## Opis
Dimije su bile vrlo široke, i jako jednostavno krojene hlače duge do gležnjeva, koje su se na dnu vezivale trakama, da se ne spotakne na njih. Kroj dimija bio je vrlo jednostavan, imale su istu prednjicu i zadnjicu, bez ikakvog načina raskopčavanja sa prednje ili bočne strane, ili šlica za muškarce. O pojasu su se zatezale trakom ili pojasem. Kad su postale popularne, negdje istovremeno kao i hlače u ostalim evropskim zemljama tokom 16. vijeka nosili su ih podjednako i muškarci i žene.

Tradicionalna turska muška odjeća (slična je bila i ženska) sastojala se od košulje (turski: *gömlek*), dimija, pojasa (*kuşak*), jeleka (*yelek*) i čizama (*çizme*). Za hladnog vremena, preko svega se nabacivao kaftan (jedna vrsta ogrtača). Jedina razlika između odjeće prosječnog stanovnika Osmanskog Carstva i onih iz više društvene klase, bila je u bojama i kvaliteti tkanina od kojih je njihova odjeća bila izrađena, i nešto dužeg kaftana, koji bi bio raskošno 
izvezen i ukrašen.

### Porijeklo i raširenost
Dimije su zapravo samo jedna modifikacija azijskih šalvara koje su se raširile po Perziji i Indiji za vrijeme uspona Mogulskog carstva u 16. vijeku. Negdje oko sredine 19. vijeka dimije su postale odjevni predmet koji su nosili gotovo svi pripadnici Osmanskog Carstva, kako muslimani tako i kršćani i židovi.

Jedino što su za nemuslimane bile ograničene boje, to je mogla biti samo crna. Tako je bilo odjeveno gradsko stanovništvo u Bosni i Hercegovini, Ugarskoj, Slavoniji, Srbiji, Crnoj Gori, Kosovu i Makedoniji. Seosko stanovništvo se pretežno nastavilo odjevati u svoje tradicionalne nošnje, iako je i kod nje bio vidljiv uticaj osmanske mode. Kako se širila industrijska roba iz Zapadne Evrope, tako su se postepeno dimije povlačile iz upotrebe, ali su ih muslimanke nastavile nositi sve do današnjih dana.

### Dimije kao evropski modni hit
Prvi koji su se oduševili dimijama bili su Francuzi preko čuvenog Ruskog baleta Sergeja Dijagiljeva početkom 20. vijeka. Odtada do danas bilo je više valova popularnosti dimija u modnoj industriji.

## Izvori

## Vanjske veze
* ''The Ottoman Empire'' na portalu Encyclopædia Britannica 
* ''Narodnje nošnje''
Kaftan

**Kaftan** je dugi muški ogrtač bez podstave iranskog porijekla, koji su nosili brojni narodi diljem Jugozapadne i Centralne Azije odnosno Sjeverne Afrike i Istočne Evrope. Obično se krojio od pamuka ili svile ili kombinacijom ta dva materijala.

## Porijeklo

Riječ *kaftan* je perzijskog porijekla, a najstariji pronađeni prikazi takve odjeće datiraju se u sasanidski period odnosno drevni grad Dura-Europos u Mezopotamiji.

## Opis

Tipični kaftan imao je duge široke rukave i bio je otvoren na prednjem dijelu, ali se je najčešće mogao trakama (ili vezicama) i zakopčati.

Najpoznatiji kaftani bili su oni koje su nosili osmanski sultani i drugi visoki dostojanstvenici Osmanskog Carstva koji su se razlikovali po boji, dekoraciji i dugmetima. Jer se morala poštovati stroga hijerarhija u odijevanju, pa se po kaftanu odmah vidio društveni status.

Kaftanima su se također zvali i crni mantili koje su nosili Hasidijski Židovi od evropskog srednjeg vijeka. 
Kako se širilo Osmansko Carstvo tako se širilo nošenje kaftana, pa se nosio i po Poljskoj, Ugarskoj, Rusiji i po čitavom Balkanu.

Kaftani su se raširili i po Zapadnoj Africi pa je to postala tipična nošnja Marokanki, i dostojanstvenika naroda Wolof u Senegalu (*kaftan sabador*). 
Kaftani su se raširili sve do jugoistočne Azije gdje se radio *batik kaftan* od svile, sa cvjetnom ili apstraktnom dekoracijom.

Kaftan se zvao do gležnja dugi ženski kaput, sa širokim rukavima koji je postao moderan sredinom 20. vijeka.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Caftan'' na portalu Encyclopædia Britannica
Pierre Salinger

**Pierre Emil George Salinger** (14. jun 1925 &ndash; 16. oktobar 2004) bio je američki novinar i demokratski političar, koji je 1960-ih postao poznat kao sekretar za štampu američkih predsjednik Kennedyja i Johnsona. Kasnije se istakao kao repoter za TV-emisiju ABC News, a posebno u praćenju talačke krize u Iranu i bombaškog napada na Let Pan Am 103 iznad Lockerbieja. Pred kraj života je postao poznat po tvrdnjama da je putnički avion na letu TWA 800 1996. srušen zbog pogrešno ispaljenog projektila američke ratne mornarice na rutinskoj vježbi.

Salinger se 1960-ih aktivno bavio politikom, prvo kao kratkotrajni zamjenski senator iz Kalifornije 1964. a potom kao menadžer kampanje Roberta F. Kennedyja 1968.

## Reference

## Vanjske veze
* Poppy And Pierre Salinger Foundation
* Pierre Salinger Museum 
* ''Booknotes'' interview with Salinger on ''P.S., A Memoir'', November 12, 1995. 
* ''The Story of Pierre Salinger, Le SUPERMAN de la communication.'', Illustrated by Alex Di Gregorio.
Adenom dojke

**Adenom dojke** (*Adenoma mammae*) je benigni epitelni tumor dojke porijeklom od malih tubula dojke. Javlja se najčešće kod žena između 30. i 50. godine.

## Makroskopski izgled
To je pojedinačni tumor veličine je **do 4&nbsp;cm**.

Na presjeku se vidi da je žućkastocrvene boje, homogene građe, jasno ograničen, mekan.

## Mikroskopski izgled
Mikroskopski se može vidjeti običan i laktirajući adenom.

**Običan adenom** građen je od sitnih tubulusa koji liče na acinuse. Tubuli imaju očuvanu bazalnu membranu na koju naliježu pravilne kockaste epitelne ćelije u jednom ili dva reda. Ove žljezdane formacije nemaju izvodnih kanala, a stroma je oskudna.

**Laktirajući adenom** se viđa u periodu laktacije, a istog je porijekla i makroskopskog izgleda, samo se mikroskopski vide velike ćelije sa mnogo lipidnog sadržaja u citoplazmi. Te ćelije učestvuju u stvaranju mlijeka.

Tumor **nije** sklon malignoj alteraciji.

## Povezano
* Ostali tumori dojke
Petar Tomac

**Petar Tomac** (12. oktobar 1899 - 7. april 1973) bio je hrvatski i jugoslavenski vojskovođa i vojni historičar.

Karijeru je započeo u jugoslovenskoj kraljevskoj vojci, gdje ga je zatekao aprilski rat. Poslije kapitulacije Jugoslavije i osnivanja NDH se pridružio Hrvatskom domobranstvu, gdje je napredovao do čina pukovnika i postao zapovjednik 1. zbornog područja sa sjedištem u Petrinji. Godine 1944. je prešao na stranu partizana i postao načelnik obavještajnog odjela Glavnog štaba Hrvatske. Poslije rata je predavao historiju na Vojnoj akademiji u Beogradu i postao direktor Vojnoizdavačkog instituta. Napisao je niz knjiga o vojnoj historiji, kako Evrope, tako i južnoslavenskih prostora te služio kao zamjenik urednika Vojne enciklopedije.

## Izabrana bibliografija
* *IV neprijateljska ofanziva*, Beograd, 1951.
* *V neprijateljska ofanziva*, Beograd, 1953.
* *Francuski revolucionarni i Napoleonovi ratovi*, Beograd, 1965.
* *Prvi svetski rat 1914 - 1918*, Beograd, 1973.

## Literatura
* *[[Vojna enciklopedija]]*, 2. izd., 1978, Svezak 10, str. 15.
Marko Nikezić

**Marko Nikezić** (ratno ime: "Cvikeraš"; 1921 – 1991) je bio ilegalac pokreta otpora i partizanski borac u Drugom svetskom ratu. Nakon rata je bio jugoslavenski ambasador u više zemalja.

U periodu od 1965. do 1968. godine bio je Ministar vanjskih poslova SFRJ. Od 1968. godine bio je Predsednik CK SK Srbije. Smijenjen u obračunu s "liberalima" 1972. godine.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih odlikovanja.

## Predratna biografija

Rođen je 13. juna 1921. godine u Beogradu. Osnovnu školu i gimnaziju je završio u Beogradu. Studirao je na Tehničkom fakultetu Beogradskog univerziteta do 1941. godine. Član KPJ od 1940.

## Drugi svetski rat

Učesnik je NOB-a od 1941. godine. Bio je borac Kosmajskog partizanskog odreda, te ilegalac i vođa Gradskog komiteta SKOJ-a u Zemunu, pod ratnim nadimkom "Cvikeraš". Ustaška policija je preduzela više hapšenja i saslušanja kako bi otkrili ko se krije iza tog nadimka, ali bez uspeha. 1943. godine Nedićeva policija je raspisala poternicu za studentom Markom Nikezićem ("odgovara zbog komunizma"), ne povezujući ga sa njegovim ratnim nadimkom.

Godine 1945. postaje organizacioni sekretar OK KPJ za Beograd.

## Posleratni period

Od 1950. do 1952. obavljao je funkciju Predsednika Izvršnog odbora grada Beograda, a od 1951. do 1952. godine sekretara Gradskog komiteta KPJ u Beogradu.

U diplomatskoj službi je bio od 1952. do 1968. godine. Najpre je bio na funkciji ambasadora u Egiptu (1953 – 1956), Čehoslovačkoj (1956 – 1958) i Americi (1958 – 1962). Pomoćnik saveznog sekretara inostranih poslova Koče Popovića, bio je od 1962. do 1965. godine. Na funkciji saveznog sekretara inostranih poslova bio je od 23. aprila 1965. do 25. decembra 1968. godine.

Godine 1968. izabran je na funkciju Predsednika Centralnog komiteta Saveza komunista Srbije, koju je obavljao do 26. oktobra 1972. godine, kada je, zajedno sa Latinkom Perović, pod optužbom za „liberalizam“, nasilno smenjen. 

Umro je u Beogradu 6. januara 1991. godine.

## Izvori

## Povezano
* Čistka liberala u Srbiji
* Spisak ministara inostranih poslova Jugoslavije

## Vanjske veze
* Biografija Marka Nikezića na sajtu ministarstva spoljnih poslova
* Biografija Marka Nikezića
Alexander von Humboldt

**Friedrich Wilhelm Heinrich Alexander von Humboldt** ˈfʁiːdʁɪç ˈvɪlhɛlm ˈhaɪnʁɪç alɛˈksandɐ fɔn ˈhʊmbɔlt (Berlin, 14. septembra 1769. – Berlin, 6. maja 1859.), pruski biolog i geograf. Mlađi je brat pruskog ministra, filozofa i lingvista Wilhelma von Humboldta.

Humboltov opsežni rad na polju botanike i geografije doveo je do osnivanja nove naučne discipline – biogeografije.

## Biografija
Između 1799. i 1804., Humboldt je puno krstario po Latinskoj Americi, koju je istraživao i opisivao kao pravi moderni naučnik. Svoja zapažanja sa tih putovanja, pisao je i publicirao punih 21 godina u brojnim publikacijama. Njegovo najpoznatije djelo bila je knjiga *Kosmos*, koju je objavio 1845., ona je puno pomogla u popularizaciji nauke.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Alexander von Humboldt'' na portalu Encyclopædia Britannica 
*  Stranice Fondacije Alexander von Humboldt
Viljuj

**Viljuj** (ruski: *Вилю́й*) je rijeka u Rusiji, najduža pritoka Lene duga 2 650&nbsp;km.
## Geografija
*Viljuj* izvire na zapadu Sibira, u Evenčkom autonomnom okrugu na nadmorskoj visini od 520 metara. Nakon izvora teče na istok u Jakutsku. Od tud zaokreće prema jugu i jugozapadu, a zatim natrag prema istoku i konačno utječe u Lenu oko 350&nbsp;km nizvodno od Jakutska, u blizini Sangara.

*Viljuj* ima porječje veliko oko 491 000 km², koje se proteže kroz slabo naseljene ruske pokrajine Jakutsku i Krasnojarski kraj.
## Povezano
* Lena
* Lista najdužih rijeka na svijetu 
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Vilyuy River'' na portalu Encyclopædia Britannica
21. srpska divizija NOVJ

**21. srpska divizija [[NOVJ]]** formirana je 20. maja 1944. godine na planini Radanu. Pri osnivanju u njen sastav su ušle Četvrta, Peta i Šesta srpska brigada NOVJ. Bila je osnovana pod imenom **Prva srpska divizija**, ali je 14. juna preimenovana u 21. srpsku diviziju i dobila naziv *udarna*. 

Posle rasformiranja Šeste brigade, 1. septembra, u sastavu divizije bile su još Druga proleterska udarna brigada (od 1. septembra do 18. decembra), 31. brigada (od 9. novembra) i 21. srpska brigada (18. decembar 1944–13. januar 1945). Dana 20. decembra, formirana je u sastavu divizije Artiljerijska brigada od tri diviziona.

Na dan formiranja, divizija je imala 1000, a u decembru 5463 borca. Do 13. avgusta 1944, divizija je bila pod komandom Glavnog štaba NOV i PO Srbije, pod komandom Štaba Operativne grupe divizija od 15. septembra, zatrim u sastavu Prve armijske grupe, a od 1. januara 1945, u sastavu Prve armije.

## Borbeni put divizije
U sadejstvu sa 22. srpskom divizijom razbila je 20. maja 1944. Jablanički, Južnomoravski i Vardarski korpus JVuO. Značajnije borbe vodila je protiv delova Južnomoravske i Rasinsko-topličke grupe korpusa JVuO 3. i 4. juna 1944, 23. juna oslobodila Brus i Aleksandrovac. U Topličko-jablaničkoj operaciji snosila je glavni teret borbi i uspešno prelazila u protivnapad.

U sastavu Operativne grupe divizija bezuspešno je napala Požegu 13. septembra, a oslobodila Gornji Milanovac 28/29. septembra. Posebno se istakla u Beogradskoj operaciji u borbama protiv nemačke korpusne grupe „Štetner“, zbog čega je bila pohvaljena od Vrhovnog komandanta.

Na Sremskom frontu 3. januara 1945. vodila je teške borbe protiv delova nemačkog 34. armijskog korpusa. Sa 48. divizijom je posle četveročasovne borbe, oslobodila Vinkovce 13. aprila. U sadejstvu sa Šestom proleterskom brigadom učestvovala je u borbi protiv 47. i 65. nemačkog puka 22. divizije, oslobodila je Đakovo 16. aprila, sa Prvom proleterskom divizijom Novu Gradišku i Novu Kapelu 23. aprila, zatim Okučane 25. aprila, pa Novsku 2. maja 1945. godine.

## Literatura

* **[[Vojna enciklopedija]]** (knjiga druga). Beograd 1971. godina.
Marš (muzika)

**Koračnice** ili **marševi** su glazbena djela čija je svrha pratnja u taktu koraka u dvodijelnom taktu i naglašenom ritmu koji odgovara organiziranom koraku. Često se sviraju uz svečano kretanje civila, povorke ili u svečanoj pratnji vojnika. **Koračnice** se odnose na odgovarajući glazbeni žanr i najčešće ih izvode vojni orkestri.

Najvažniji instrumenti za koračnice su razni bubnjevi, rogovi i puhački instrumenti.

## Historija

Svečane povorke već su antičko odvijale uz glazbenu pratnju.

Posebno u 19. stoljeću koračnice su postale postao široko popularne.

Skladatelji kao što su Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, i Gustav Mahler napisali su niz koračnice i često ih uključili u svoje opere, sonate, ili simfonije.

## Primjeri

* Gluck: *[[Alceste (Gluck)|Alceste]]*
* Mozart: *[[Čarobna frula]]*
* Wagner: *[[Parsifal]]*
* Beethoven: *[[Simfonija br. 3 (Beethoven)|Simfonija br. 3]]*
* Chopin: *Sonata op. 35*
* Händel : *Saul*
* Lully : *Alceste*
* Mahler: *[[5. Sinfonija (Mahler)|5. Sinfonija]]*
* Wagner: *[[Götterdämmerung|Sumrak bogova]]*
* Felix Mendelssohn: San ljetne noći
* Wagner: *[[Lohengrin]]*
* Wolfgang Amadeus Mozart: *Türkischer Marsch* 
* Ludwig van Beethoven: Yorckscher Marsch
* Franz Schubert: Militärmarsch
* Charles Gounod: Marche funèbre d'une marionette *
* [[Giuseppe Verdi]]: *Aida''
Smrt fašizmu – sloboda narodu!

**Smrt fašizmu - sloboda narodu** (; ) je bio moto jugoslovenskih partizana, koji je kasnije prihvaćen kao zvanični slogan čitavog Narodnooslobodilačkog pokreta, a često je citiran u posleratnoj Jugoslaviji.

Avgusta 1941. novine „Vjesnik“, tada jedan od glavnih glasila Narodnooslobodilačkog pokreta, sadržavao je u svom zaglavlju parolu „Smrt fašizmu - sloboda narodu“. Pozdrav je postao poznat nakon smrti vešanjem narodnog heroja Stjepana Steve Filipovića, komandira Kolubarske čete Valjevskog partizanskog odreda, u Valjevu 22. maja 1942. godine. Nakon što mu je je stavljen konopac, on je prkosno podigao ruke i osudio Nemce i njihove saradnike, uzvikujući: „Smrt fašizmu - sloboda narodu!“.

Pozdrav se vremenom sve više širio pa je kasnije postao zvanični pozdrav boraca i oficira Narodnooslobodilačke vojske i partizanskih odreda Jugoslavije, a korišćen je i kao pozdrav u zvaničnim dokumentima NOVJ i NOP-a. Tekst partizanske zakletave objavljen maja 1943. godine u Biltenu Vrhovnog štaba NOV i PO Jugoslavije na svom kraju sadržao je takođe slogan „Smrt fašizmu - sloboda narodu“.

## Povezano
**[[Smrt fašizmu]]*, album rock grupe Plavi orkestar inspiriran NOB-om

## Reference

## Povezano

* Bratstvo i jedinstvo
Marš (razvrstavanje)

**Marš** može označavati:
* marširanje, odnosno način kretanja kopnene vojske namijenjen obavljanju određenog zadatka;
** marš smrti
* marš (muzika) ili koračnica

## Povezano
* procesija
* parada
* demonstracija
Gökçe Yanardağ

**Gökçe Yanardağ** () (Istanbul, 18. septembar 1975) je turska televizijska glumica. Godine 1996. je kao predstavnica Turske bila polufinalist natjecanja za Miss International. 

## Filmografija

## Vanjske veze
* Gökçe Yanardağ  na SinemaTürk 
* Gökçe Yanardağ na Diziler.com 
* Gökçe Yanardağ na Sinemalar.com 
* Gökçe Yanardağ na IMDb
Poricanje genocida

**Negacija** ili **poricanje genocida** u najširem smislu označava nastojanje da se ospori postojanje genocida ili neki događaj protumači na način kojima mu se oduzima obilježje genocida. Obično se pod time podrazumijevaju situacije kada o nekom događaju postoji gotovo univerzalni konsenzus o tome da predstavlja genocid; u takvim slučajevima se poricanje genocida smatra neprihvatljivim historijskim revizionizmom. Najpoznatiji slučaj poricanja genocida je poricanje Holokausta.

Obično se kao motivi poricanja genocida navode ideologija i politika, odnosno nastojanje da se pojedinci, organizacije, države i nacije "operu" od odgovornosti, a samim time i moralno-političkih posljedica vlastitog učešća u genocidu. Poricanje genocida se također u današnjem svijetu često javlja i kao reakcija na optužbe za genocid koje se koriste iz propagandnih razloga, odnosno kao *[[ad hominem]]* napad u političkim raspravama.

Za razliku od samog genocida, međunarodno krivično pravo poricanje genocida u pravilu ne smatra kaznenim djelom. Godine 2001. je Evropska komisija, u nastojanju da iskorijeni poricanje genocida, predložila da se zabrana poricanja genocida uvede kao krivično djelo u okviru opće-evropskog zakona o suzbijanju rasizma; neke od država-članica EU su se tome usprotivile, smatrajući tu odredbu neprihvatljivim kršenjem slobode govora, te je 2007. dogovoren kompromis temeljem koga je državama EU ostavljeno da poricanje genocida uvrste ili ne uvrste u svoje kazneno zakonodavstvo.

## Najpoznatiji primjeri poricanja genocida
Države čiji je to službeni stav:
* Turska u kojoj se osporava armenski genocid;
* Rusija, gdje se osporava da je Holodomor u sovjetskoj Ukrajini 1932. predstavljao genocid protiv ukrajinskog naroda; vidi poricanje Holodomora
* Pakistan, gdje se osporavaju masovne likvidacije separatistički nastrojenih Bengalaca 1971. u tadašnjem Istočnom Pakistanu pred i za vrijeme bangladeškog rata za nezavisnost 
* Srbija i Republika Srpska koje osporavaju da se u Srebrenici 1995. dogodio genocid; ovo je kulminiralo 2015. kada je Tomislav Nikolić pisao Rusiji da uloži veto na predloženu rezoluciju Vijeća sigurnosti o Srebrenici 11.7. 2015.

Poricanje kao društveni, a ne službeni fenomen:
*Poricanje genocida u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj

Pojedinci:
* David Irving, britanski historičar koji se smatra najpoznatijim poricateljem Holokausta
* Bernard Lewis, britanski historičar poznat, između ostalog, po poricanju armenskog genocida

## Izvori

## Literatura
*