Bogoslovija u Reljevu

**Bogoslovija u Reljevu** je jedna od bivših pravoslavnih bogoslovija. Osvećenje kamena temeljca zgrade izvršeno je 19. maja 1883. godine. Iste godine, juna meseca, vlada je izdala „Statut za istočno-pravoslavno svešteničko sjemenište u Sarajevu”. Statutom je predviđeno da škola traje osam godina. Pored bogoslovskih izučavali bi se i svetovni predmeti a na kraju godine polagali bi se razredni ispiti. Plan o osmorazrednoj bogosloviji nije ostvaren zbog prilika i oskudice u nastavnom osoblju.

Nova zgrada u Reljevu i kuće za stanovanje nastavnika završene su u proleće 1884. godine. Vlada je utrošila za novu zgradu 60.000 forinti. Preseljavanje učenika je izvršeno od 3. do 15. maja. Istog dana kada je otvorena Bogoslovija osvećen je kamen-temeljac za školsku kapelu posvećenu Sv. Nikoli, koju je sagradio ličnim sredstvima baron Feodor Nikolić, tajni vladin savetnik. Zgrada Reljevske bogoslovije sa crkvom nalazila se na severoistočnom kraju Sarajevskog polja, s leve strane reke Bosne, dvadesetak metara od reke. Mesto je bilo podvodno i vlažno, pa su se kao posledica javljale mnoge bolesti: tifus, groznica, razni katari, a ni sušica nije bila retka.

Odmah na početku rada Bogoslovije mitropolit Sava je došao u sukob sa vlastima. Država je izdržavala školu i propisivala pravila, pa je to koristila da u Zavod, bez znanja mitropolita, postavlja ljude koji su joj odani. Problem je bio i sa udžbenicima. Mitropolit je želeo da udžbenike nabavlja iz Beograda, dok je vlada tražila da se u Bogosloviji koriste udžbenici koji se upotrebljavaju u pravoslavnim sjemeništima u Monarhiji. Zbog kontrole vlade retko se koja knjiga mogla nabaviti na strani.

Mitropolit Kosanović se očinski starao o Bogosloviji tri godine. Već 1885. godine morao je pod pritiskom da podnese ostavku na svoj položaj. Vlasti mu nisu dozvolile da ostane u Bosni već su mu odredile Beč za mesto boravka. Bez obzira što je bio prisiljen da živi van Bosne i što do kraja života nije imao priliku da poseti svoju Bogosloviju, neprekidno se interesovao o njenom radu. Tako se na dalekom putu po Sinaju setio Bogoslovije i poslao joj paketić semena od tamošnjeg voća i povrća da se poseje na školskom zemljištu, radi pouke đacima. Molio je da se iznad aleje napiše: „Sinajsko zelje, povrće i voće”.

Posle deset godina rada, zalaganjem mitropolita Dabrobosanskog Đorđa Nikolajevića izvršeno je preuređenje Reljevske bogoslovije. Preuređenje je odobrila vlada 21. juna 1892. godine. Pored promene imena Zavoda u „Istočno-pravoslavno bogoslovsko učilište”, suština reforme bila je u tome da su za pitomce primani kandidati sa položenom velikom maturom; odstupanja je moglo biti samo u nedostatku ovakvih kandidata. Tako će vremenom Bogoslovija dobiti rang fakulteta. I dalje je ostao internatski tip života. Nastava je trajala četiri godine i izvođena je na srpskom jeziku. Prema nastavnom planu iz 1892. godine predavano je 16 predmeta sa 66 časova nedeljno.

Prvi razred preuređene Bogoslovije otvoren je školske 1892/93, dok je poslednja generacija po starom nastavnom planu i programu završila 1895/96. godine. Broj učenika se kretao, uglavnom, od 40 do 50, a godine 1901/2. u prvi razred se nije niko upisao, dok se 1904/5. upisalo 15 učenika, a 1905/6 – 18 učenika. Te godine bilo je sedam profesora, među njima i tri doktora teologije: dr Tomo Popović, dr Simo Popović, dr Vaso Zrnić i doktor pravnih nauka Nikola Krulj (potonji mitropolit Nektarije).

Nova promena nastavnog plana i organizacije u Zavodu izvršena je 1909. godine. U školu su se upisivali kandidati sa širim opštim obrazovanjem. Povećan je broj nedeljnih časova sa 66 na 94. Neki predmeti su podeljeni, te je umesto dotadašnjih 16 uvedeno 26 predmeta. Ispiti su podeljeni na redovne i vanredne. Redovni ispiti su polagani krajem juna, vanredni naknadni ispiti i popravni iz jednog predmeta na početku školske godine. Popravni iz dva predmeta polagani su u prvoj polovini iduće školske godine. Nastava je počinjala početkom septembra, završavala se krajem juna, držana je pre podne. U popodnevnim časovima vršene su vežbe iz crkvenog pevanja i liturgike, kao i praktične vežbe u poljoprivrednim poslovima.

Zemaljska vlada nije imala poverenje u bogoslove, pa je budnim okom pratila njihov rad. I pored nadzora koji je vlast imala u školi, bogoslovi su kad god im se pružila prilika javno izražavali svoje neslaganje sa okupacijom Bosne i Hercegovine (Takav jedan slučaj desio se kada je Petar Kočić, zbog svog članka „Miris baruta” u listu Otadžbina, proteran iz Sarajeva u Banju Luku. Proterivanje je izvedeno u gluvo doba noći da niko ne bi priredio ovacije narodnom piscu i tribunu. Bogoslovi su saznali da će voz u kome će biti Kočić ući u stanicu Rajlovac u ponoć i da će se zadržati jedan minut. Na sat pre dolaska voza oni su, mimo internatskog reda, napustili zavodske prostorije i uputili se na železničku stanicu Rajlovac. Voz je ušao u stanicu tačno u ponoć. Čovek koji im je bio veza pokazao je iz voza u kom se vagonu nalazi Kočić. Iako ih je policija ometala, bogoslovi su uspeli da dođu do njegovog vagona. Kada ih je Kočić primetio, progurao se kroz policiju do prozora sa raširenim rukama, kao da je hteo da ih zagrli. Jedan od bogoslova ga je pozdravio, uputivši mu podršku da istraje na trnovitom putu za slobodu srpskog naroda i poželeo mu da ne poklekne do vaskrsa slobode. Veoma uzbuđen, Kočić je odgovorio bogoslovima: „A vi, draga braćo, kao budući narodni sveštenici, sa krstom u ruci, propovjedajte Austriji rat, rat, rat.” Na ove reči bogoslovi su horski otpevali:
:„U boj, u boj,
:za narod svoj,
:da crnoj noći svane,
:da jarko sunce grane,
:da Srbin lance zdere
:i tešku kletvu spere.
:Kletvu sa srama svog,
:pa da nas vidi Bog,
:u boj, u boj, u boj...”).

Prilikom posete cara Franje Bosni i Sarajevu 1910. godine reljevskim bogoslovima je bilo zabranjeno da izlaze iz kruga Bogoslovije za vreme boravka cara u Sarajevu.

Ratne nevolje od 1914. do 1915. godine odrazile su se na broj diplomiranih pitomaca. Tako je 1914/15. Bogosloviju završio jedan kandidat; 1915/16 – 4; 1916/17 – 12; 1917/18 – 4; 1918/19 – 3.

Do svršetka rata Bogoslovija je radila u Reljevu. Godine 1917. preseljena je u Sarajevo, u zgradu Crkvene opštine, kod Saborne crkve. Pošto zgrada nije odgovarala internatskim uslovima, počelo se ozbiljno razmišljati o podizanju nove zgrade. Iako je bio nađen plac i prikupljena prilična sredstva, nova zgrada nije podignuta. Spominje je Dragutin Franić u svojoj putopisnoj knjizi. 31.12.2012. ubijen je policajac Muhidin Pivodić koji je čuvao hram sv. Nikolaja u Reljevu.

## Reference