Abdel Fattah al-Sisi

**Abdel Fatah Said Husein Halil al-Sisi** (arapski: عبد الفتاح سعيد حسين خليل السيسي ʿAbd al-Fattāḥ Saʿīd Ḥusayn Ḫalīl as-Sīsī; rođen 19. novembra 1954) je šesti predsednik Egipta, stupio na dužnost 8. juna 2014. Ranije je bio Vrhovni komandant egipatskih oružanih snaga, kao i ministar odbrane, od 12. avgusta 2012 do 26. marta 2014. Kao šef oružanih snaga, on je igrao vodeću ulogu u svrgavanju islamističkog predsednik Muhameda Mursija nakon masovnih protesta protiv Muslimanskog bratstva i njegove vlade. Sisi je nakon toga imenovan za zamenika premijera, dok je nastavio sa obavljanjem dužnosti ministra odbrane. 

Sisi je podneo ostavku na vojne dužnosti 26. marta 2014, najavljujući da će se kandidovati na predsedničkim izborima 2014. Izbori, održani između 26. i 28. maja 2014, rezultirali su snažnom al-Sisijevom pobedom.

## Detinjstvo i vojno obrazovanje

Sisi je rođen 19. novembra 1954. u Kairu. Odrastao je u Gamaliji, u blizini džamije Al-Azhar, u kvartu u kome zajedno žive muslimani, Jevreji i hrišćani, gde je svakodnevno slušao crkvena zvona i gledao Jevreje koji nesmetano hrle u sinagogu. Njegova porodica, poreklom iz oblasti Minufije, bila je poznata po svojoj revnosti, disciplini i bogatstvu. On je bio drugo od osmoro dece (njegov otac je kasnije dobio još šestoro dece sa drugom ženom). Njegov otac, konzervativan, ali ne radikalni musliman, imao je antikvarnicu u istorijskom bazaru Han el-Halili. Često opisivan kao disciplinovan, tih i pobožan, Sisi se radije koncentrisao na studije ili pomaganje ocu, nego na igranje fudbala sa decom iz komšiluka. On i njegova braća su učili u obližnjoj biblioteci na univerzitetu Al-Azhar. Za razliku od svoje braće - od kojih je jedan viši sudija, a drugi državni službenik - Sisi je pohađao lokalnu srednju školu pod vojnom upravom. U to vreme, počeo je da se zabavlja sa Intisar Amer, rođakom njegove majke. Oni su se venčali 1977. godine.  Ranije iste godine je diplomirao na egipatskoj Vojnoj akademiji.

## Karijera
Sisi je primio svoj prvi čin vojnog oficira 1977. godine, služeći u oklopnoj pešadiji, specijalizovanoj za protiv-tenkovsko naoružanje i minobacače. Postao je komandant severnog vojnog regiona u Aleksandriji 2008. godine, a zatim direktor izviđačke i Vojno-obaveštajne službe. Sisi je bio najmlađi član Vrhovnog saveta oružanih snaga Egipta. Na dužnosti člana Vrhovnog saveta, izneo je kontroverzne izjave u vezi sa optužbama da su egipatski vojnici izlagali žene demonstrante na prisilni test nevinosti. On je izjavio u egipatskim državnim novinama da je „procedura testiranja nevinosti urađena da bi zaštitila devojke od silovanja, kao i da zaštiti vojnike i oficire od optužbi o silovanju.“ On je bio prvi član Vrhovnog saveta Oružanih snaga koji je priznao da su invazivni testovi sprovođeni.

### Glavne komande pozicije
* Komandant, 509. mehanizovani pešadijski bataljon 
* Načelnik štaba, 134. mehanizovana pešadijska brigada
* Komandant, 16. mehanizovana pešadijska brigada
* Načelnik štaba, 2. mehanizovana pešadijska divizija 
* Načelnik štaba, Severna vojna zona
* Zamenik direktora, Vojno-obaveštajno i izviđačko odeljenje

### Ministar odbrane

Dana 12. avgusta 2012, egipatski predsednik Muhamed Mursi doneo je odluku da smeni Muhameda Huseina Tantavija, šefa egipatskih oružanih snaga, i na njegovo mesto postavi Sisija, i promoviše ga u čin generala. Sisi je takođe dobio mesto ministra odbrane u vladi Hišama Kandila.

Nakon što je Sisi imenovan za ministra odbrane, 12. avgusta 2012, javnost u Egiptu bila je zabrinuta u vezi sa glasinama da je general Sisi bio doušnik Muslimanskog bratstva u vojsci, iako je Sisi uvek izjavljivao da egipatska vojska stoji na strani egipatskog naroda. Dana 28. aprila 2013, tokom proslave Dana oslobođenja Sinaja, Sisi je rekao da, „ruka koja povredi makar jednog Egipćanina mora biti odsečena.“ Ovu izjavu su protivnici Mursija tumačili kao pojašnjenje da je vojska uz narod. Međutim, Mursijeve pristalice su izjavu tumačile kao upozorenje njegovim protivnicima da Sisi ne bi dozvolio rušenje vlade. On je ostao na poziciji pod novom vladom formiranom nakon svrgavanja predsednika Mursija, a koju je predvodio Hazim al-Beblavi. On je takođe imenovan za potpredsednika egipatske Vlade. Dana 27. januara 2014, unapređen je u čin feldmaršala.

## Protesti 2013. godine i svrgavanje Muhameda Mursija s vlasti

Dana 30. juna 2013, kao odgovor na pokret Tamarod (pokret otpora), masovne demonstracije održane su na trgu Tahrir i pred palatom Heliopolis u Kairu, kao i u drugim egipatskim gradovima, uključujući Aleksandriju, Port Said i Suec. 

Sukobi su izbijali širom Egipta. Ubrzo posle toga, egipatska vojska je izdala 48-časovni ultimatum koji je emitovan na televiziji, koji je dao političkim partijama u zemlji rok do 3. jula da ispuni zahteve demonstranata protiv Mursija. Egipatska vojska je takođe zapretila da će intervenisati ako spor ne bude rešen do tada.
Dana 2. jula 2013, predsedništvo je odbacilo 48-časovni ultimatum egipatske vojske i predsednik Mursi je održao govor, izjavljujući da će „braniti legitimnost funkcije na koju je izabran svojim životom i da se neće povući.“

Dana 3. jula 2013, egipatska vojska je izjavila da, s obzirom na to da političke partije nisu uspele da se dogovore pre isteka roka, i Mursi nije uspeo da osnuje nacionalni konsenzus za njegovo vođstvo, mora doći do Mursijevog svrgnuća. Egipatska vojska je zatim postavila Adlija Mansura na mesto privremenog šefa države umesto njega, i naredila hapšenje mnogih članova Muslimanskog bratstva po optužbama za "izazivanje nasilja i remećenja opšte bezbednosti i mira". Sisi je saopštio na državnoj televiziji da predsednik „nije ispunio zahteve naroda Egipta“ i objavio da će ustav biti suspendovan, što je naišlo na prihvatanje od strane demonstranata protiv Mursijeve vlasti i osudu Mursijevih pristalica na trgu Raba'a al-Adavija. Mnogi islamistički pokreti, poput Muslimanskog bratstva, al-Vasat partije i al-Gama'a al-Islamija, odbacili su promenu režima i karakterisali je kao vojni puč, koji su opisali kao „nelegitiman“ i „anti-demokratski“.

Tokom svog govora na vojnoj paradi 24. jula 2013, general Sisi je pozvao na masovne demonstracije, da bi odobrio egipatskoj vojsci i policiji "mandat" da stane na put terorizmu. Neki su ovo protumačili kao Sisijevo ohrabrivanje potrebe naroda da dokažu svetu da to nije bio puč, već volja građana, dok su drugi ovo videli kao kontradiktornost obećanja vojske da će predati vlast civilima posle zbacivanja Mursija i kao ukazivanje na neposrednu akciju protiv islamista.

Reakcije na Sisijevu objavu oscilovale su u rasponu od otvorene podrške egipatskog predsedništva i pokreta Tamarod, do negodovanja, ne samo od strane Muslimanskog bratstva, već i salafitske partije al-Nur, Partije Snažan Egipat, revolucionarnog pokreta mladih 6. april i egipatskih grupa za ljudska prava.

Međutim, 26. jula 2013, milioni ljudi okupili su se širom Egipta, odazivajući se na Sisijev poziv, na skupu koji je opisan kao "najveći skup za 2 ½ godine revolucije" i u još većim brojevima od 30. juna.

Tokom egipatskih racija u avgustu 2013, egipatska vojska pod komandom Sisija se udružila sa nacionalnom policijom radi uklanjanja protestnih kampova pristalica Muslimanskog bratstva koji su bili uspostavljeni širom zemlje. Ova akcija rezultirala je brzom eskalacijom nasilja koje je na kraju dovelo do smrti 638 ljudi, od kojih su 595 bili civili i 43 policajaca, sa najmanje 3.994 povređenih. Neki liberalni aktivisti koji su podržavali svrgavanje Mursija, javno su izrazili svoju zabrinutost: „Nisam srećan kada koriste nasilje i brinem se da će ga koristiti ponovo,“ rekao je Gamal Eid, poznati aktivista za ljudska prava. Robert Fisk je opisao generala Sisija kao čoveka na gubitku, ali da će masakr ući u istoriju kao sramotan. Li Smit je zaključio da „novi lider Egipta je nesposoban da vlada“. U izveštaju objavljenom od strane Državnog Informativnog Servisa, vlada je objasnila napade, tvrdeći da je policija upotrebla silu da bi rasterala demonstrante 14. avgusta 2013, sa najmanje moguće štete, uzrokujući da stotine civila i policije stradaju kao žrtve, dok su pristalice Muslimanskog bratstvs nametnule blokadu 46 dana protiv stanovnika oko trgova al-Nahde i Raba'a al-Adavije, gde su desetine demonstranata na ulici svakodnevno ometale život Egipćana, izazivajući nemire i smrt ili povredu mnogih žrtava, kao i oštećenje javne i privatne imovine. Anketa egipatskog Centra za istraživanje javnog mnjenja pokazalo je kasnije da je 67% Egipćana bilo zadovoljno u pogledu načina na koji su trgovi Raba'a al-Adavija i al-Nahda raščišćeni.

## Reference