Sergej Kirov

**Sergej Kirov** (; Uržum, 27. mart 1886 — Lenjingrad, 1. decembar 1934), pravim imenom **Sergej Kostrikov**, bio je sovjetski i ruski revolucionar i jedan od najistaknutijih političara u SSSR-a tokom prve polovice tridesetih godina dvadesetog veka. Ubijen je pod sumnjivim okolnostima, a njegova smrt bila je jedna od izlika za pokretanje čistke u SSSR-u.

## Biografija
Rođen je 1886. godine u siromašnoj porodici u Vjatskoj guberniji, Ruska Imperija. Još kao dete je ostao bez roditelja: otac je napustio porodicu, a majka mu je umrla godinu dana kasnije. Filantropsko udruženje mu je 1901. godine osiguralo stipendiju u industrijskoj školi u Kazanju. Nakon što je postao inženjer, preselio se u Tomsk. Član Ruske socijaldemokratske radničke partije postao je 1904. godine .

Kirov je učestvovao u Ruskoj revoluciji 1905. godine, ali je bio uhapšen. Kasnije je pušten iz zatvora i ponovno se pridružio boljševicima. Ponovno je bio uhapšen i osuđen na tri godine zatvora zbog raspačavanja ilegalne literature. Nakon izlaska iz zatvora preselio se na Kavkaz, gde je promenio prezime iz *Kostrikov* u *Kirov*, da ga ljudi lakše pamte.

Tokom Oktobarske revolucije 1917, bio je komandant boljševičke vojne administracije u Astrahanu, a borio se i u Ruskom građanskom ratu do 1920. godine.

### Karijera
Kirov je 1921. postao sekretar KP Azerbejdžana. Pošto se pokazao kao Staljinov odan čovek, Staljin ga je 1926. nagradio funkcijom sekretara Lenjingradskog odseka Komunističke partije.

Kirov je s vremenom postao popularan, što se posebno videlo na partijskom kongresu 1934. godine, kada je samo tri delegata glasalo protiv njegovog primanja u Centralni komitet. Staljin je navodno primio daleko više negativnih glasova od Kirova. Staljin je držao Kirova dalje od Moskve. Uprkos tome, Kirovljeva popularnost je i dalje rasla nasuprot tadašnjeg porasta nepopularnosti Staljina nakon Holodomora.

### Atentat
Sergeja Kirova ubio je 1. decembra 1934. godine Leonid Nikolajev. Nikolajev je bio nezaposleni sitni prestupnik, koji je izbačen iz Partije i imao finansijskih problema, a za svoje probleme je krivio Kirova. Prvi put je pokušao da ga ubije 15. oktobra 1934. godine. Ušao je u Smoljni institut, tadašnje sedište lenjingradskog partijskog odeljenja. Kada je obezbeđenje zatražilo pregled njegove torbe, našli su napunjeni pištolj. Nakon par časova, Nikolajevu je vraćen napunjeni pištolj i pustili su ga da ode, iako je po zakonu trebao da bude uhapšen. Protivno tadašnjem zakonu Nikolajev je pušten zajedno s pištoljem koji mu je bio vraćen.

NKVD je, uz Staljinovo odobrenje smanjio obezbeđenje Kirova ostavivši mu 4 tjelohranitelja koji su s čuvanom osobom hodali do instituta Smoljni i potom se vraćali u bazu. Dana 1. decembra 1934, na ulazu u Kirovljevu kancelariju uopšte nije bilo čuvara koji je normalno tamo stajao, iako je zgrada bila sedište lenjingradskog partijskog aparata i centar lokalne vlade. Prema pojedinim izveštajima, u zgradi je tog dana uz Kirova bio samo njegov telohranitelj, komesar Borisov. Nikolajev je tog popodneva ušao u institut i sačekao da Kirov izađe na hodnik. Nakon toga mu je pucao s leđa u zatiljak i ubio ga na mestu.

Nakon atentata, politibiro je donio protuterorističke zakone, a Staljin je pozvao na brzo kažnjavanje odgovornih za Kirovljevu smrt. Nikolajev je bio uhapšen, suđeno mu je i 29. decembra je bio streljan. Kirovljeva smrt bila je takođe jedno od opravdanja da su se „neprijatelji revolucije“ ubacili u SSSR, zbog čega je nekoliko godina kasnije pokrenuta velika čistka.

Na inicijativu Nikite Hruščova je 1955. godine pokrenuta nova istraga Kirovljevog ubistva, a na čelu komisije bio je Pjotr Pospelov. Hruščov je na temelju istrage izneo zaključak da je Nikolajev svakako bio u kontaktu s nekim ko je bio zadužen za Kirovljevo obezbeđenje. Nikolajev pri prvom pokušaju atentata uopšte nije bio sankcionisan, a komesar Borisov je samo dan nakon atentata na Kirova poginuo u saobraćajnoj nesreći u kojoj ostali u kolima nisu stradali. Hruščov je nadalje izneo činjenicu da su svi visoki funkcioneri NKVD-a najverovatnije ubijeni u čistki 1937. godine „kako bi se uklonili i zadnji svedoci i organizatori Kirovljevog ubistva“.

Nakon te Hruščovljeve istrage, koja je izrazila sumnje, ali ne i dokaze o Staljinovoj upletenosti Mihail Gorbačov će pokrenuti novu istragu u drugoj polovici osamdesetih godina dvadesetog veka. Ova istraga će završiti zaključkom da ne postoje materijalni dokazi koji podržavaju teoriju o Staljinovoj upletenosti u ubojstvo Kirova .

Sveukupno postoje 3 verzije ubojstva Kirova. U prvoj, službenoj verziji Kirova su ubili neprijatelji SSSR-a povezani s Levom Kamenjevim i Grigorij Zinovjevim, dok je u drugoj verziji odgovorna osoba Staljin,a u trećoj je Kirov ubijen pošto je bio ljubavnik ubojičine žene.

Bez obzira na to koja je od tih verzija ispravna Staljin će iskoristiti ovo ubojstvo za pokretanje velike čistke u kojoj će fizički eliminirati sve svoje tadašnje i bivše političke protivnike kao i približno 500.000 drugih ljudi.

## Nasleđe
Kirov je nakon smrti sahranjen u kremaljskoj nekropoli uza sve državne počasti. Mnogi gradovi, ulice, trgovi i fabrike širom SSSR-a su posle toga nosili ili još uvek nose njegovo ime: Kirov (pre Vjatka), Kirovsk (Murmanska oblast), Kirovograd (danas Kropivnicki, Ukrajina), Kirovabad (danas Gandža, Azerbejdžan) i Kirovakan (danas Vanadzor, Jermenija), stanica Kirovskaja u Moskovskom metrou (danas Čistije Prudi), fabrika „Kirov“ u Sankt Peterburgu i ostalo.

## Reference