open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vakuola

**Vakuole** su membranom oivičene organele pojedinih eukariotskih ćelija, obično sa mnoštvom različitih funkcija. Najčešće su to organele za magaciniranje i/ili sekreciju određenih metabolita, kao i za odigravanje pojedinih reakcija metabolizma. Vakuole su najkarakterističnije za biljnu ćeliju, mada su prisutne i kod drugih, ne-biljnih organizama. U ćeliji može postojati jedna, centralna vakuola, ili ih može biti više kada su najčešće manjih dimenzija.

Najznačajnije funkcije vakuola su:
* uklanjanje nepoželjnih i toksičnih metabolita
* magaciniranje otpadnih materija
* magaciniranje sekundarnih metabolita
* magaciniranje i izlučivanje malih molekula
* odigravanje reakcija koje zahtevaju kiselu sredinu
* omogućavanje ubrzano izduživanje ćelija, odnosno bilo kakvog menjanja zapremine ćelije
* autofagija

## Vakuole protista

Neke vrste protista poseduju *hranljive vakuole*, kao deo fagocitotsko-endozomskog aparata. U njima se odvija varenje partikula unetih fagocitozom u ćeliju. Ispunjene su litičkim enzimima, i najčešće se kreću svuda kroz ćeliju izbacujući produkte varenja kroz membranu u citoplazmu.

*Kontraktilne vakuole* nekih trepljara služe ispumpavanju vode iz ćelije radi održavanja osmotske homeostaze. Najčešće su u vidu jedne ili više većih vakuola okruženih radijalnim kanalićima, koji ih pune vodom.

## Biljne vakuole

Vakuole biljne ćelije su obavijene jednostrukom membranom nazvanom tonoplast. Tonoplast je pun proteinskih jonskih kanala koji omogućavaju održavanje unutrašnje homeostaze vakuole i njeno funkcionisanje.

Ćelija može imati 1-2 veće, centralne vakuole, ili veći broj sitnih vakuola. Mlade meristemske ćelije, kao i ćelije vaskularnog kambijuma, najčešće sadrže veći broj sitnih, dok zrele ćelije imaju jednu, koja zauzima i do 80% zapremine ćelije.

U biljnoj vakuoli nalazi se tečnost nazvana *ćelijski sok*, koja sadrži vodu, enzime, neorganske soli, toksične metabolite. Ćelijski sok je kisela sredina, i u njoj se odigrava jedan deo katabolizma koji zahteva nisku pH vrednost sredine. Sem ovih, važna funkcija vakuole je u održavanju turgorovog pritiska ćelije na ćelijski zid, i u omogućavanju rasta ćelije magaciniranjem vode. U vakuolama kruničnih listića se magaciniraju pigmenti, važni za održavanje boje cveta.

## Vakuole kvasaca

U ćelijama kvasaca vakuole služe kao kompartmani za magaciniranje aminokiselina i detoksifikaciju materija. Kada organizmi gladuju, u vakuolama dolazi do razgradnje proteina i pojedinih organela (autofagija). Vakuole kvasaca nisu dovoljne istražene.
Nukleomorf

**Nukleomorf** je ostatak jedarnog genoma eukariotskog simbionta (zelene ili crvene alge) u procesu sekundarne hloroplastne endosimbiogeneze. Postoji kod grupa Cryptophyta i Chlorarachniophyta. Nukleomorf sadrži najmanje i do sada najkompaktnije genome eukariota (veličina je 1,3-2,8 Mb, a u genomu je više od 91% kodirajućih gena). Genom nukleomorfa poseduje 30 gena koji kodiraju esencijalne proteine sekundarnih plastida.
The Simpsons Movie

**Simpsonovi na filmu** ( je crtani film zasnovan na TV seriji Simpsonovi. Film je premijerno prikazan u SAD 21. jula 2007. u Springfildu (američka država Vermont). Televizijska kompanija Foks organizovala je takmičenje za sve gradove u SAD sa nazivom Springfild. Svaki grad-kandidat morao je da napravi film na temu "zbog čega premijera Simpsonovih treba biti baš u našem mestu" na osnovu čega je i proglašen pobednik.

Film je u Srbiji premijerno prikazan 25. jula 2007. godine u Domu sindikata.

## Nastanak filma

Tim koji radi seriju Simpsonovi više godina je pokušavao da proizvede i film. Epizoda Simpsonovih "Kamp Krasti" ustvari je započeta kao film ali se zbog problema sa scenarijem privremeno odustalo od filma i odlučeno je da se do tada napravljen materijal iskoristi za početnu epizodu četvrte sezone.
Met Grejning je u više navrata izjavio da je dobijao ponude za igrani film. On je to odbijao strahujući da bi mogao razljutiti poklonike serije što bi moglo smanjiti prihode od prodaje predmeta vezanih za seriju.

Rad na scenariju za film započeo je 2001. godine. Dana 6. juna 2005. prvi put je zvanično potvrđeno da će se film snimati.

## Radnja
Zaplet filma zasnovan je na ekološkoj katastrofi koju je izazvao Homer Simpson neodgovornim bacanjem otpada u springfildsko jezero. Springfild je i inače najzagađenija sredina u zemlji, a Homerov čin je kap koja preliva čašu pa predsednik Švarceneger, po nagovoru direktora EPA (Enviromental Preotection Agency - sr. Agencija za zaštitu prirode), donosi odluku da ceo grad stavi u karantin (pod kupolu) i time spreči proširenje zagađenja na celu zamlju.

Otkrivši da je Homer kriv za njihovu izolaciju i nestašice, građani Sprigfilda proteruju Simpsonove koji spas nalaze na Aljasci. Ipak, Simpsonovi odlučuju da spasu Springfild i vraćaju se u svoj grad.

Glavni negativac u filmu je direktor EPA - Ras Kargil.

## Zarada
Film je zaradio 29,1 miliona dolara prvog dana prikazivanja u SAD, čime je dospeo na 18. mesto po zaradi tokom prvog dana i na treće mesto kad su u pitanju filmovi koji nisu nastavci.

Tokom prvog vikenda prikazivanja film je zaradio ukupno 74 miliona dolara i time je postao film koji je najviše zaradio tokom prvog vikenda prikazivanja u julu (ne računajući filmove koji su nastavci).

## Reference


## Vanjske veze
* Zvanični sajt filma  
* Stranica IMDb-a o filmskoj verziji Simpsonovih 
* Svi trejleri 
* Tvorci Simpsonovih o filmu na BBC-u
Beaufortova skala

**Beaufortova ljestvica** služi za ocjenjivanje jačine vjetra prema njegovim učincima. Izradio ju je 1805. godine Sir Francis Beaufort, britanski mornarički časnik i hidrograf.

## Tablica Beaufortove ljestvice

Beaufortova ljestvica je 1874. prihvaćena za međunarodnu upotrebu. Kao jedinica za brzinu vjetra upotrebljavala se u pomorstvu.

Beaufortova ljestvica je 1946. proširena sa 12 na 17 stupnjeva. Stupnjevi 13 - 17 se koriste samo u posebnim slučajevima, kao na primjer kod tropskih ciklona. Danas se proširena ljestvica koristi samo u Kini i na Tajvanu, a Svjetska meteorološka organizacija i dalje definira ljestvicu sa 12 stupnjeva i ne daje preporuke za proširenu ljestvicu. Ljestvica se danas u meteorologiji rijetko upotrebljava.

Brzina vjetra po Beaufortovoj ljestvici iz 1946. određena je iskustveno po jednadžbi:

:: v = 0,836 \cdot \mbox{Bf}^{3/2} 

gdje je: *v* - brzina vjetra (m/s) na 10 metara iznad površine mora i *Bf* broj iz Beaufortove ljestvice ili bofor.

## Reference

## Vanjske veze

* DHMZ, ''meteo.hr'' - Iako se Beaufortova ljestvica ne koristi u prognozama, date su Douglasova i Beaufortova ljestvica.
Fujitina skala

**Fujitina skala**, nazvana po japanskom meteorologu Tetsuyi Fujiti, služi za stepenovanje tornada prema učinjenoj šteti i povezivanju dodijeljene kategorije s pretpostavljenom brzinom vjetra (stvarne brzine vjetra u tornadima nisu naučno izmjerene).

Ima 6 stepeni (sedmi stepen vjetra **F6** još nije u upotrebi).

Stepen F0 Fujitine ljestvice odgovara odprilike stepenu 11, a stepen F1 stepenu 12 Boforove skale. Prikladna je za američke uvjete, dok je za Europske uvjete prikladnija TORRO skala.

## Fujita skala
TORRO skala

**TORRO skala** služi za ocjenu jačine tornada i pijavica. Prikladnija je od Fujitine skale za tip izgradnje i naseljenost u Europi.

Izradio ju je Terence Meaden, testirana je 1972. - 1975. godine, a u upotrebu je ušla 1975. godine.

## Uporedba sa Beaufortovom skalom

Jačina po TORRO skali T0 odgovara jačini 8 na Beaufortovoj skali, a daljnje pretvaranje se može izvršiti po formulama:

: *B* = 2 (*T* + 4)

i obrnuto:

: *T* = (*B*/2 - 4)

## TORRO skala
Organizacioni centri mikrotubula

**Organizacioni centri mikrotubula** (OCM) su strukture koje se nalaze u svim ćelijama biljaka i životinja a iz kojih mikrotubule nastaju. Dve najvažnije vrste OCM su bazalna tela koja su pridružena cilijama i određeni međućelijski spojevi kod epitelijalnih ćelija, kao i centrozome.

Većina životinjskih ćelija tokom interfaze imaju jedan OCM, koji je obično lociran blizu jedra, i u opšem slučaju usko pridružen Goldžijevom aparatu tokom interfaze. Ovaj OCM se naziva centrozoma koji obično sadrži par centriola. Mikrotubule su u centrozome usidrene svojim *minus* krajem, i obzirom da se mikrotubule razlažu pretežno sa ovog kraja, ovo usidrenje ima stabilizujuće dejstvo tako da mikrotubule u OCM-u mogu rasti veoma brzo. Ova usmerenost je važna i zbog transporta vezanog kroz membranu, obzirom da se motorni proteini, kinezin i dinein, kreću ili u *minus* ili *plus* pravcu duž mikrotubule, prenoseći vezikule u unutrašnjost ili spoljašnjost endoplazmatičnog retikuluma i Goldžijevog aparata.

Kod epitelnih ćelija, OCM se takođe usidruju i organizuju mikrotubule koje sačinjavaju ciliju. Kao i kod centrozoma, ovi OCM stabilišu i usmeravaju mikrotubule kako bi, u ovom slučaju, omogućile jednosmerno kretanje same cilije a ne vezikula koje se po njoj kreću.
Centrozom

**Centrozom** je deo citoplazme blizu jezgre koji sadrži par centriola, postavljenih međusobno pod pravim uglom. Centrozom je organela koja nema membranu i nije prisutan u ćelijama biljaka (osim nekih algi i rastavića) i jajnim ćelijama sisara (čoveka). Centriole imaju oblik cilindra čiji je zid izgrađen od 9 grupa po 3 mikrotubule (mikroskopski sitne cevčice). Uloga centriola je u organizaciji deobnog vretena koje omogućava kretanje kromosoma za vreme ćelijske deobe.

Građu sličnu centriolama imaju treplje (cilije) i bičevi (flagele) – dugačke, tanke strukture koje polaze sa površine mnogih eukariotskih ćelija i pokrivene su ćelijskom membranom. Građa im je ista, a razlikuju se samo u dužini – flagele su duže. (Prokariote takođe imaju flagele, ali drugačije strukture. Pomoću njih se kreću jednoćelijski organizmi (bičari i trepljari među protozoama) kao i spermatozoidi mnogih životinja pa i čoveka. 

U osnovi svake cilije i flagele je **[[bazalno telašce]]** koje ima isti prečnik kao i cilija ili flagela. Treplje i bičevi izrastaju iz bazalnog telašca tako što se mikrotubule slažu jedna na drugu, ali se po jedna mikrotubula u svakoj grupi gubi. Tako se cilije i flagele sastoje od 9 grupa po 2 mikrotubule koje formiraju cilindar, a u njegovom centru se nalazi još dodatni par mikrotubula. 

## Literatura:
* Šerban, M, Nada: Ćelija - strukture i oblici, ZUNS, Beograd, 2001
* Grozdanović-Radovanović, Jelena: Citologija, ZUNS, Beograd, 2000
* Pantić, R, V: Biologija ćelije, Univerzitet u Beogradu, beograd, 1997
* Diklić, Vukosava, Kosanović, Marija, Dukić, Smiljka, Nikoliš, Jovanka: Biologija sa humanom genetikom, Grafopan, Beograd, 2001
* Petrović, N, Đorđe: Osnovi enzimologije, ZUNS, Beograd, 1998
* New update site for news update Centro Zoom

## Vanjske veze
* BioNet Skola
* Bioskolos
Mokraćovod

**Mokraćovod** (ureter) je parni cevasti organ, koji sprovodi definitivno uobličenu mokraću iz bubrega u mokraćnu bešiku. Kod odraslih osoba prosečna dužina mokraćovoda iznosi 24–34&nbsp;cm, a prečnik oko 5mm. Kao i ostali delovi mokraćnih puteva, i ovaj organ ima isključivo konduktornu ulogu, odnosno ne utiče na volumen i sastav urina.

Mokraćovod polazi od bubrežne karlice, spušta se niz retroperitonealni prostor trbušne duplje i ulazi u malu karlicu, gde se završava ulivanjem u mokraćnu bešiku. Prema tome, na njemu se razlikuju trbušni (pars abdominalis) i karlični deo (pars pelvina). Granicu između ovih delova čini terminalna (granična) linija. Prilikom ulaska u karličnu duplju mokraćovod obrazuje graničnu krivinu (flexura marginalis ureteris) i u tom suženom delu može da se zaustavi bubrežni kamen. Krivina mokraćovoda se projektuje na prednjem trbušnom zidu u predelu Haleove topografske tačke.

Mokraćovodi prolaze kroz zid bešike ukoso. Prilikom rastezanja zida mokraćne bešike, nabor njene sluznice deluje kao valvula i sprečava vraćanje (refluks) urina ka ureterima i eventualno širenje infekcije iz bešike prema bubrezima.

## Građa
Zid mokraćovoda je građen od tri sloja, koji se nastavljaju na odgovarajuće slojeve bubrežne karlice i mokraćne bešike. To su: sluznica, mišićni sloj i vanjski vezivni sloj (adventicija).

*Sluznica* (tunica mucosa) je prekrivena prelaznim epitelom (urotelom), koji je nepropustan za vodu i elektrolite. Ispod njega se nalazi lamina propria, sloj rastresitog veziva koji sadrži veliki broj ćelija i retke limfne čvoriće.

*Mišićni sloj* (tunica muscularis) grade u proksimalnom delu dva, a u distalnom tri podsloja spiralno raspoređenih snopova glatkih mišićnih ćelija. To su unutrašnji (longitudinalni), srednji (cirkularni) i u distalnom delu spoljašnji (longitudinalni) podsloj. Peristaltički pokreti mišićnog sloja imaju presudnu ulogu u kretanju mokraće ka bešici, dok je uticaj sile gravitacije od sekundarnog značaja. Pokrete inicira mišićni prsten koji se nalazi oko papila u bubrežnim čašicama i koji svojom kontrakcijom istiskuje mokraću, a naziva se predvodnik peristaltike.

*Spoljašnji vezivni sloj* (tunica adventitia) se sastoji od rastresitog vezivnog tkiva bogatog masnim ćelijama (adipocitima), krvnim i limfnim sudovima i nervima.

## Literatura
* Arthur C. Guyton, John E. Hall: *Medicinska fiziologija*, IX izdanje ("Savremena administracija" Beograd, 1999.) ;
* Z. Anđelković, LJ. Somer, M. Perović, V. Avramović, LJ. Milenkova, N. Kostovska, A. Petrović: *Histološka građa organa*, I izdanje ("Bonafides" Niš, 2001.) ;
* Slavoljub V. Jovanović, Neva L. Lotrić: *Deskriptivna i topografska anatomija čoveka*, III izdanje ("Medicinska knjiga" Beograd – Zagreb, 1987.);
Aleksandar Luković Lukijan

**Aleksandar Luković Lukijan** (Beograd, 1924. – Beograd, februar 2014), srpski slikar i grafičar.

Akademiju za likovne umetnosti i postdiplomske studije završio u Beogradu 1952. godine. Prvi put je izlagao u Beogradu 1948. godine. Sa grupom Samostalni izlaže 1951. godine i od tada učestvuje na svim značajnim izložbama u zemlji i inostranstvu. Više godina vodio Grafički kolektiv u Beogradu.
Sa Zoranom Petrovićem osnovao Decembarsku grupu koja je aktivno izlagala od 1955 - 1960. godine. Objavio je četiri mape litografija u boji - *Cirkus na ulici* (1955), *Klovnovi* (1955), *Igre klovnova* (1957), *Cirkus* (1986) i mapu bakroreza *Optimisti* 1987. godine. Godine 1960. izabran za docenta a 1975. godine za redovnog profesora na Fakultetu likovnih umetnosti u Beogradu i na toj dužnosti ostaje do 1985. godine. Sedmojulsku nagradu Srbije dobija 1961. godine. Accademia Fiorentina delle Art del Disegno u Italiji iazabrala ga je za počasnog člana. Živeo i radio u Beogradu. Umro 2014. godine.

## Vanjske veze
* Aleksandar Lukovic Lukijan, Artinfo portal
Lista vladara Rusije

Povijest Rusije i njenih nekdašnjih država se dijeli na dva potpuno odvojena razdoblja. Prvo je ono Kijevske države koje završava invazijom Mongola, a drugo počinje pretvaranjem Moskovskog kneževstva u Rusko carstvo. Još prije kraja Kijevskog doba u drugoj polovici XII. stoljeća dolazi do premještaja tamošnje prijestolnice u Vladimira za čiju titulu kao najprestižniju će ratovi Tvera i Moskve trajati sve od druge polovice XIII do XV. stoljeća kada novi neupitni gospodar postaje Moskva. Za podatke o vladarima Rusije tijekom razdoblja Kijeva treba pogledati stranicu Popis vladara Kijevske Rusije

Povijest svih tih kneževstva i kasnijeg Carstva je povijest stalnih dvorskih zavjera ili građanskih ratova za vlast. Samo uzimajući u obzir za rusku povijest mirna, zakonski dobro ustrojena naslijeđivanja krune tijekom doba Moskve i Ruskog carstva u razdoblju između XV i XX stoljeća nikada nije prošlo sto godina bez minimalno jedne uspješne, protuzakonite uzurpacije krune.

## Veliki knezovi [[Moskva|Moskve]]

## Carevi [[Rusija|Rusije]]

## Carevi cijele [[Rusija|Rusije]]

## Premijeri privremene vlade

## Predsjednik Sovjeta narodnih komesara Rusije

Za daljnji popis vladara Rusije između 1923. i 1991. godine treba otići na stranicu Vođe Sovjetskog Saveza

## Predsjednik Rusije
Danil, knez Moskve

**Danijel, knez Moskve** ( 1261 - 5 ožujak 1303 ) je bio knez Moskve od 1263 godine.

**Danijel** je bio najmlađi sin Aleksandra Nevskog velikog kneza Vladimira, Novgoroda i Moskve . Po tada već u cijelom ostatku Europe zaostalom običaju njegov otac svoju državu dijeli među svim svojim sinovima. Kao najmlađi Danijel dobiva najmanje važno kneževstvo ono Moskovsko čiji je nominalni vlasnik od 1263 kada mu otac umire.

Prvih osam godina Danijelovom državom upravlja njegov stric Jaroslav III veliki knez Tvera, čijom smrću Moskva dobiva nezavisnost. Od te 1272 godine pa sve do svoje smrti Danijel vodi ratove bez stvarne odluke protiv braće Dimitrija i Andreja III. za upravljanje velikim kneževstvom Vladimira.

Neuspjeh u tim ratovima je potkraj vladavine ipak više nego nadoknađen uspjesima na drugim poljima. Prvo je 1300 godine na prijevaru zarobio Konstantina kneza Rjazana od kojega tada dobiva teritorijalne ustupke, ali ga ipak ne pušta na slobodu. Taj prvobitni uspjeh je ubrzo nadmašen kada Ivan knez Pereslava 1302 godine umire bez djece i testamentarno poklanja cijelo kneževstvo svome rođaku Danijelu od Moskve .

Nedugo potom u noći s 4 na 5 ožujak 1303 godine **Danijel** umire prirodnom smrću ostavljajući svome sinu Juraju I. rat s Andrejom III. i vojni savez s Tverom.

Kako su tijekom njegove vladavine napravljeni prvi manastiri u Moskvi **Danijel** biva proglašen svecem ruske pravoslavne crkve 1652 godine.
Jurij I, veliki knez Moskve

**Juraj I. Danilovič** (oko 1285. - 2. studenoga 1325.) je bio knez Moskve od 1303 (veliki knez od 1319.), veliki knez Vladimira od 1319. i knez Novgoroda od 1322.

## Nasljedstvo i rat
**Juraj I.** je bio najstariji sin Danijela, kneza Moskve, kojega naslijeđuje s mongolskim dopuštenjem u trenutku njegove smrti 5. ožujka 1303. Od njega on naslijeđuje i rat protiv Andreja III. čijom smrću sljedeće godine se raspada Danijelov savez s Mihajlom od Tvera što označava početak višedesetljetnog rata između Tvera i Moskve za veliko kneževstvo Vladimira koji nakratko završava porazom Moskve. U trenutcima dok mu se prijestolnica 1315. godine nalazila pod opsadom **Juraj** putuje na dvor Zlatne Horde tražeći kao vjerni vazal pomoć protiv "podmuklog" neprijatelja. On u tome postaje tako uspješan da ubrzo dobiva ruku Agafe kćerke tamošnjeg vladara. Kao miraz **Juraju** s pridružuje jedna mongolsku vojsku koja treba poslužiti za uništenje protivnika. U bitci koja uslijeđuje Mihajlo od Tvera pobjeđuje mongolsku vojsku i zarobljava ženu od Juraja. Kako ona u zarobljeništvu uskoro umire vladar Zlatne Horde na poticaj moskovskog kneza zbog toga događaja osuđuje na smrt i pogubljuje Mihajla čineći tako Juraja najmoćnijim ruskim knezom.

## Omrznuti vazal
Kako bi se ta mongolska odluka dodatno pojačala 1319. godine Zlatna Horda daruje zadatak Moskvi da skuplja godišnji danak od ruskih vazala koji su joj dužni isplaćivati svi tamošnji knezovi. Tim činom Moskovska država doživljava svoj brzi preobražaj u veliko kneževstvo važnije od drugih sličnih. S razlogom ili ne taj novac na kraju postaje Jurijeva propast pošto ga osvjetoljubivi sin Mihajla od Tvera optužuje za potkradanje Zlatne Horde. U iščekivanju suđenja pred kanom **Juraj I.** je ubijen od atentatora 2. studenoga 1325. godine.

Ovaj knez je tijekom svoga života bio fantastično omrznut zbog svog dobrovoljnog sluganskog položaja prema Mongolima i njegovom bezrazložnom pogubljenju Konstantina kneza od Rjazana. Niti današnji povjesničari to stajalište nisu pretjerano promijenili iako priznaju da bez njega Moskovsko kneževstvo nikada ne bi preraslo u Rusko carstvo jer osnovni uvjet za to su bile financije koje su neumjerno ojačane skupljanjem danka za Zlatnu Hordu.

Nasljeđivanje **Juraja I.** nikada nije bilo dovedeno u pitanje pošto je on kao i njegov brat Ivan I., veliki knez Moskve imao neupitnu podršku 300 000 mongolskih vojnika Zlatne Horde.
Ivan I, veliki knez Moskve

**Ivan I.** (1288. - 31. ožujka 1340.) je bio knez Moskve od 1325. godine (veliki knez od 1328.) i veliki knez Vladimira od 1331. godine. Zbog svoje politike dobio je nadimak "Vreća novca".

## Nasljedstvo
**Ivan I.** je bio mlađi sin Danijela, kneza Moskve . Tek kad mu stariji brat Juraj I. umire bez djece 1325 godine on postaje knez Moskve što ubrzo potvrđuje i mongolski vrhovni gospodar. Naslijeđujući brata on ujedno naslijeđuje i njegovu politiku održavanja bespogovorne i ekonomski uspješne veze s Zlatnom Hordom. Prvi rat njegove vladavine je nastavak Danijelova rata starog već 50 godina za Vladimir protiv velikih kneževa Tvera. Zbog pogubljenja prethodnih knezova Tvera od Mongola tadašnji knez se pobunio 1327 godine samo da bi bio potučen od Zlatne Horde i njihovog moskovskog vazala. Zahvaljujući toj usluzi **Ivan I.** biva 1331 godine okrunjen za velikog kneza Vladimira čime se te dvije ruske države napokon ujedinjuju. Zajedno s tom titulom potvrđenom od kana Zlatne Horde stiglo je i upozorenja da su daljnja vojna širenja Moskovske države najstrože zabranjena.

## Vreća novca
Nemajući izbora ostatak svoje vladavine **Ivan I.** provodi mudro koristeći svoja financijska sredstva. Kako je od Mongola Moskva i dalje bila zadužena za skupljanje poreza od ruskih zemalja dio toga novca je uvijek ostajao tamošnjim kneževima. Ivan taj novac iskorištava za posudbe raznim kneževstvima u financijskim neprilikama zbog čega uskoro dobiva nadimak "Vreća novca". Zauzvrat je uvijek tražio određene teritorije ili čak potpuno testamentarno nasljedstvo. Tim načinom on uspješno zaobilazi Mongolsku zabranu širenja teritorija čemu se oni niti najmanje ne protive u kasnije razdoblju njegova vladanja radi strahu od jačanja Litve kojoj se tada priklanja rusko kneževstvo Tver.

Najveći vjerski uspjeh ovog velikog kneza se dogodio 1325 godine pošto tada on uspijeva nagovoriti rusku pravoslavnu crkvu da premjesti svoje sjedište u tada već bogatu Moskvu.

**Ivan I.** umire prirodnom smrću 31.ožujka 1340. godine prepuštajući svome sinu Simeonu sigurno od Mongola potvrđeno nasljedstvo.
Simeon, veliki knez svih Rusa

**Simeon ponosni** ( 1317 - 1353 ) je bio veliki knez Moskve od 1340 ( od 1353 svih Rusa ) i veliki knez Vladimira od 1340 godine

Otac **Simeona** je bio Ivan I., veliki knez Moskve čijom smrću 31 ožujka 1340 godine on naslijeđuje njegovu državu. Za razliku od očeve mirotvorne politike ograničene na dobrovoljna širenja teritorija odmah po dolasku na vlast **Simeon** se nalazi upleten u rat koji sam pokreće. Kako zamišljena žrtva tako i ostvarena žrtva toga rata postaje Novgorod koji plaća ratnu odštetu i predaje jedan grad Moskvi.

Drugi puno nezgodniji rat se dešava desetak godina kasnije kada **Simeon** napada Smolensk . Ta akcija se nije svidjela Velikom vojvodstvu Litve koja u njoj za sebe vidi buduću opasnost. Tamošnje opće pripreme za rat dovode do panike u Moskvi čiji vladar 1353 godine odlazi na put u sjedište Zlatne Horde koja je njegov vazalni gospodar.

Pri povratku s ovoga putovanja **Simeon** prolazi kroz područje gdje hara kuga tako da prvo oboljevaju i umiru njegova djeca pa onda on. Kratko vrijeme prije smrti kada mu je postalo jasno da neće preživjeti **Simeon** se zaredio.

Povijesna važnost njegove vladavine se ogleda u činjenici da je prvi put jedan vladar Moskve koristio titulu gospodara svih Rusa. Službeni državnički pečat **Simeona** iz razdoblja kraja njegova života glasi:

"Pečat Simeona Velikog Kneza svih Rusa"
Ivan II, veliki knez Moskve

**Ivan II., lijepi** ( 30. ožujak 1326. - 13. studeni 1359. ) je bio veliki knez Moskve i Vladimira od 1353. godine.

**Ivan II.**, je bio drugorođeni sin Ivana I. što mu je s izuzetkom nekakvih katastrofalnih događaja oduzimalo mogućnost da ikada postane veliki knez. Sudbina mu se je ipak nasmiješila 1353. godine kada njegov brat Simeon Ponosni zajedno sa svojom djecom umire od kuge.

Zbog ograničenog odgoja dobivenog radi bratova prvenstva **Ivan II.**, se naučio biti ponizan, tako da nikada ništa nije poduzimao brzopleto ili agresivno. Njegova kratka vladavina prolazi u Novgorodskim zavjerama i ratovima kako bi se suzbila moć Moskve. Sve to ovaj veliki knez mirno, neaktivno promatra zbog čega u ruskoj povijesti dobiva potpuno negativne ocjene. Općenito ta neaktivnost će imati negativne posljedice nakon njegove smrti kada će mu nakratko država biti podijeljena.

Ovaj mirni, krotki vjerski educiran veliki knez umire već u svojoj 33. godini ostavljajući državu i ubrzo osporeno nasljedstvo svom niti desetogodišnjem sinu Dimitriju Donskom.
Vasilij I, veliki knez Moskve

**Vasilije I.** ( 1371. - veljača 1425. ) je bio veliki knez Moskve i Vladimira od 1389. godine.

## Mladost

**Vasilije I.** je bio najstariji sin Dimitrija Donskog. U trenutku očeve smrti 1389. godine on postaje automatski veliki knez Moskve i Vladimira bez potrebe da čeka potvrdu svojih titula od strane kana Zlatne Horde koja je još uvijek vazalni gospodar Moskve. Tijekom svojeg djetinjstva nakon pada Moskve 1382. godine **Vasilije I.** postaje taoc na mongolskom dvoru sve do uspješnog bijega 1386. godine. Taj bijeg je na kraju bio oprošten zbog tadašnjeg napada Timur Lenka na Zlatnu Hordu koja u to vrijeme ima dovoljno problema bez stvaranja novih. 

## Uspjesi

Odmah po svojoj krunidbi Vasilije dokazuje svoju političku mudrost ugovarajući vlastito vjenčanje s kćerkom vladara Litve koja je njegovom ocu stvorila toliko problema u prošlosti. Ono je bilo i ostvareno 1390 godine, nakon čega sa sigurnom pozadinom Moskva napada i osvaja 1392. godine Nižegorodsko i Muromskoe kneževstvo. Tim uspjehom ova država je uspjela ojačati svoj stisak na gornje područje rijeke Volge. Realistična mogućnost da će ti uspjesi ponovno dovesti Mongole s željom da suzbiju nastanak velike slavenske države dovodi iste godine do stvaranja neuspješnog saveza s Litvom 1392. godine.

Nakon te prve četiri godine pune uspjeha **Vasilije** se odlučio smiriti u pripremi svojih novih osvajanja. Kako bi uspio popraviti svoje financije nužne za nove ratove on odlučuje 1395. godine prestati plaćati danak Zlatnoj Hordi koja se tada nalazi u borbi na život i smrt protiv Timura. Novo ratno razdoblje počinje 1397. godine kada Moskva objavljuje rat Novgorodu. Tijekom te i sljedeće godine Vasilije uspijeva osvojiti Bežeckij vrh, Vologdu, Ustjug i Komi. Nakon toga ovaj rat koji će se odužiti sve do 1417 godine prolazi bez daljnjih uspjeha.

## Porazi

Ta stalna širenja države tijekom prvih deset godina su počela privlačiti neugodnu pažnje jačih susjeda. Prvobitni saveznik Litva sada počinje zauzimati neutralni ili čak protivnički stav. Do objave rata i moskovskog poraza dolazi tijekom rata 1403. - 1404. godine kada Vasilije gubi Smolensk i Vjazmu. Ovaj potez koji je prije bio upozorenje no išta drugo postaje signal da se Moskva trenutačno dalje ne smije širiti. Ako to nije bilo dovoljno 1408 godine se ponovno na sceni pojavljuje Zlatna Horda čija vojska gotovo dolazi do Moskve. U mirovnom sporazumu tada potpisanom veliko kneževstvo Moskve je prisiljeno ponovno plaćati godišnji danak Mongolima, a i sam Vasilije se morao doći pokloniti njihovom kanu 1412. godine.

## Mir i reforme

Ostatak vladavine ovog kneza prolazi u miru i nastavku državnih reformi koje se događaju tijekom cijele njegove vladavine. Posljedica toga postaje značajno uvećavanje velikaških posjeda, ali ujedno i prebacivanje pravosudnih ovlasti plemića na velikog kneza. Tijekom ove duge vladavine dolazi do ukidanja titule velikog kneza Vladimira koja je sada praktički stopljena u titulu veliki knez Moskve.

Vasilije I. umire u veljači 1425. godine ostavivši sinu znatno uvećanu državu. Njen ugled tada je toliko da se kćer ovoga vladara udaje za bizanskog cara Ivana VIII .
Jurij II, veliki knez Moskve

**Juraj**, ( - srpanj 1434. ) je bio veliki knez Moskve 1433. - 1434. godine

## Prestolonasljednik
Kako je Juraj bio mlađi sin Dimitrije Donski kneževska kruna 1389. godine nakon očeve smrti je prešla na glavu njegovog starijeg brata Vasilija I. . Od tada pa sve do 1415. godine on je prestolonasljednik države pošto mu se bratu tek tada rađa sin i budući velike knez Vasilije II. . 1425. godine kada Juraju umire brat novi knez ima samo deset godina što tada dovodi do krize vlasti. Po zakonu koji je donio Dimitrije Donski kruna bi trebala prelaziti s brata na brata, a ne s oca na sina. Zbog toga što mu je "nezakonito" okrunjen nećak Juraj smatra da ima legalni razlog za preuzimanje vlasti.

## Uzurpator
Tijekom prvih pet godina on strpljivo čeka nadajući se zadovoljavajućem razvoju događaja, ali 1430. godine ipak gubi živce i odlazi na dvor kana Zlatne Horde koja je vazalni gospodar Mosvke. Tamo on uspijeva dobiti titulu velikog kneza koju mu kući na njegovu žalost nitko ne priznaje. Kako za potvrdu titule nisu stigli i mongolski vojnici njemu tada ne preostaje ništa drugo do raditi spletke kako bi preuzeo vlast. Proći će sveukupno tri godine prije no što li uspije skupiti dovoljno vojnika za izlazak na bojno polje i pobjedu nad Vasilije II.. Nedugo potom 1433. godine poraženi veliki knez je primoran abdicirati. 

## Veliki knez
U pokušaju da iskaže milost i potvrdi svoju legitimninost na pravo krune Juraj pušta Vasilija na slobodu s koje on sada diže bunu. Ta nova pobuna najvjerojatnije ne bi uspjela zabilježiti pobjedu da nije došlo do iznenadne smrti Juraja koji se tada nalazio u za rusku vladajuću kuću onoga doba u visokim životnim godinama.

Odmah po smrti u srpnju 1434. godine naslijeđen je bio od svoga sina Vasilija
Vasilij Kosoj

**Vasilije (III).** ( oko 1418 . - 1448. ) je bio veliki knez Moskve u 1434. - 1435. godine.

**Vasilije** je bio sin velikog kneza Juraja koji uspijeva 1433. godine uzurpirati vlast svome nećaku Vasiliju II. . Nakon smrti oca u srpnju 1434. godine on bez obzira na svoju mladenačku dob dobiva dužnost da nastavi građanski rat protiv oborenog rođaka. Praktički odmah u trenutku krunidbe njegovo brat Dimitrije Šemjaka nezadovoljan takvim razvojem događaja sklapa vojni savez s Vasilijem II. čime je osudio svoga brata na propast. Vojne snage ovoga saveza ubrzo potom osvajaju Moskvu gdje im jedini problem predstavlja utvrđeni Kremlj koji će izdržati sve do 1435. godine.

Po naređenju Vasilija II. **Vasilije (III)** je oslijepljen i pušten na slobodu pošto slijepac po tadašnjem zakonu ne može biti veliki knez. Život ovoga velikog kneza ipak završava nasilno nakon obaranja Dimitrije Šemjake 1448. godine. Još uvijek nesiguran u svoj položaj Vasilije II. slijepi naređuje pogubljenje svojih političkih protivnika. Posljedica toga naređenja postaje smrt Vasilija (III).
Dmitrij II, veliki knez Moskve

**Dimitrije (II) Šemjaka** ( 1420. - 1453. ) je bio veliki knez Moskve 1446. - 1448. godine.

## Izdajnik
**Dimitrije** je bio sin velikog kneza Juraja koji 1433. godine uzurpira vlast svoga nećaka Vasilija II.. Po očevoj smrti 1434. godine Dimitrije odbija priznati vlast svoga brata Vasilija (III). nego sklapa savez s oborenim velikim knezom. Njih dvoje ubrzo pobjeđuju Vasilija (III). zbog čega će ovaj izdajnički nastrojen brat dobiti u posjed vlastiti grad. 

Nedugo potom Vasilije II.. uvjeren u lojalnost ovoga rođaka dodjeljuje mu vojsku 1439. godine da porazi pljačkašku hordu Tatara koja ulazi na teritorij Moskve. U bitci se Dimitrije nije proslavio pošto biva poražen od brojčano slabije vojske. Taj događaj mu donosi sramotu, ali i neočekivanu priliku kada sam veliki knez 1445. godine ide s novom vojskom na osvetnički pohod protiv Tatara. Ta vojna katastrofa otežana samim zarobljavanjem Vasilija II. rezultira preuzimanjem vlasti od strane **Dimitrija** 1446. godine kada on hvata svoga prethodnika i osljepljuje ga. Nakon osljepljivanja koje bi po tadašnjem zakonu trebalo spriječiti Vasilija II. da se ponovno popne na vlast on biva pušten na slobodu.

## Ostavština
Nepopularna vlast koju **Dimitrije** tada uspostavlja rezultira općom mržnjom stanovništva koje se 1448. godine buni i protjeruje ovoga uzurpatora. Poslije povratka Vasilija II. na vlast između ova dva kneza počinje igra zavjera u kojoj uspješnij na kraju pobjeđuje. 

**Dimitrije Šemjaka** umire 1453. godine otrovan od vlastitog kuhara koji je bio agent Vasilija II. . Na vijest o njegovoj smrti pobjednik ove borbe se nije mogao suzdržati od slavlja.

Razlog za neuspjeh Dimitrije Šemjaka nije bio njegov protivnik nego on sam. Najveći neprijatelj **Dimitrija** je bio **Dimitrije** koji nikad nije uspijevao kontrolirati svoj nezgodni karakter. Način njegovog postupanja je ušao u rusku povijest pod imenom šemjanski sud. Ta narodna uzrečica se danas koristi kada bi želi naglasiti da je neka presuda istovremeno brza i nepoštena.
Vasilij III, veliki knez Moskve

**Vasilije III.** ( 25. ožujak 1479. - 3. prosinac 1533 ) je bio veliki knez Moskve od 1505. godine.

## Mladost

**Vasilije III.** je bio mlađi sin Ivana III. Velikog i Sofije Paleolog. Tijekom svoja prva dva desetljeća života on se nalazi u središtu dvorskih spletki za vlast koje ga nastoje postaviti za budućeg velikog kneza namjesto Ivanovog unuka Dimitrija. Te spletke na prijelazu u novo stoljeće ostvaruju uspjeh tako da Vasilije biva proglašen prijestolonasljednikom. S tako sređenim nasljeđivanjem Ivana III. je još samo htio da doživi rođenje Vasilijevog sina zbog čega 1502 godine organizira njegovo vjenčanje. U izboru između 1500 ponuđenih djevica prijestolonasljednik pravi za dinastiju gotovo katastrofalnu grešku ženeći onu koja mu ne može dati djece.

## Veliki knez

Smrću oca 27. listopada 1505. godine **Vasilije III.** postaje djelomično osporeni veliki knez Moskve. Tek smrću svoga nećaka Dimitrija 1509. njegova je vlast osigurana. Bez obzira na te prvobitne probleme odmah po preuzimanju vlasti **Vasilije III.** nastavlja politiku oca koja se sastojala od rata protiv Litve i aneksije nezavisnih ruskih državica. Prva njegove žrtva nakon sređivanja stanja u državi 1510. godine postaje republika Pskov., čiji istoimeni glavni grad nakon aneksije je drugi po veličini grad velike kneževine. Rat koji se potom nastavlja protiv Litve započinje velikom pobjedom kada snage **Vasilija III.** osvajaju Smolensk 1514. godine, nakon čega napokon prestaju promjene vlasnika ovoga grada. Odgovor na tu pobjedu postaje mobilizacija Poljsko-Litvanskih snaga koje 8. rujna 1514. uništavanju Moskovsku vojsku od 40 tisuća vojnika u bitci kod Orše. Efekt toga poraza postaju zaustavljanje daljnjeg širenja države **Vasilija III.** koji će ubrzo potpisati mir s opasnim protivnikom. Tadašnju vojnu slabost države iskorištava Krimski kanat čija vojska dolazi 1519 godine sve do Moskve gdje joj je veliki knez bio prisiljen platiti otkupninu da se vrati kući. Potreba vraćanja barem slike negdašnjeg sjaja rezultira aneksijom Rjazana 1521. godina, kao i Novgoroda-Severnoga godinu dana poslije. Do kraja njegove vladavine desetak godina mira pomaže državnom oporavku tako da je ona u mogućnosti 1531. godine nametnuti Tatarskom kanatu svoga čovjeka na vlast.

## Obitelj

Uništenje vojske u ratu s Litvom nije uspio niti spasiti potom sklopljeni pobjednički mir. Još kada je vojska Krimskog kanata došla do Moskve počele su ponovno spletke za mogućnost obaranja velikog kneza bez djece u korist njegovih rođaka. Odgovor Vasilija je bilo njihovo protjerivanje, kao i protjerivanje mitropolita koji ih je podržavao. Svjestan nužnosti dobivanja nasljednika Vasilije III. se rastavlja 1525. godine, a nedugo zatim ponovno ženi. U tom drugom braku mu se napokon 1530. godine rađa duboko priželjkivani sin Ivan IV. Grozni U godini njegove smrti rađa mu se još i drugi sin imena Juraj.

**Vasilije III.** umire od otrovanje krvi 3. prosinca 1533 . godina određujući prije smrti svoju suprugu Elenu za sinova regenta.
Fjodor I, car Rusije

**Fjodor I., Zvonar** (31. svibnja 1557. - 7. siječanj 1598.), car Rusije od 18. ožujka 1584. godine.

## Mladost
Otac **Fjodora I.**, je bio cara svih Rusa Ivan IV. Grozni. Kako je bio tek trećerođeni sin i ograničenih mentalnih sposobnosti nikada se nisu polagale nada u njegovo vladanje. Ta njegova dinastijska nevažnost je poslužila 1580. godine kao nagrada Ivana IV. Borisu Godunovu za vjernu službu pošto je tada zaključeno vjenčanje ovog ograničenog princa i njegove kćerke. Ubojstvo prestolonasljednika Ivana 1581. godine je tu utješnu nagradu pretvorilo u stvarnu pošto tada **Fjodor** postaje po zakonu nasljeđivanja najstarijeg preživjelog carevog djeteta prestolonasljednik. U slučaju normalne dugotrajne bolesti stari car bi možda bio promijenio red naslijeđivanja u korist malenog princa Dimitrija, ali to se nije dogodilo pošto on umire velikom brzinom od posljedice trovanja.

## Car
Takvim razvojem događaja maloumni **Fjodor I.** postaje u trenutku očeve smrti 18. ožujka 1584. godine novi car. Zbog psihičke nesposobnosti kao i nezainteresiranosti novoga cara vlast preuzima njegov tast Borisa Godunova koji od tada obavlja sve državničke poslove. **Fjodor I.** tako dobiveno slobodno vrijeme provodi u molitvama i putovanjima Rusijom gdje obavezno posjećuje crkve i zvoni njihovim zvonima. 

Bez obzira na očekivanja dvora i prije toga njegova oca kako on ne može imati djecu čudo se uspjelo dogoditi rođenjem njegove kćerke. Njena kasnija smrt u ranoj životnoj dobi postaje događaj koji car ne može preboliti. Nikada pretjerano sposoban ili zdrav on tada počinje ubrzano propadati u očekivanju vlastite smrti.

Car **Fjodor I.** umire prirodnom smrću 7. siječnja 1598. Kako mu je brat Dimitrije navodno pao na vlastiti nož 15. svibnja 1591. godine on je bio posljednji muški potomak Ivana I. što otvara problem nasljeđivanja o čemu će na kraju odlučiti parlament.
Fjodor II, car Rusije

**Fjodor II.** (1589. - 20. srpanj 1605.) je bio car Rusije između 13. travnja i 1. srpnja 1605. godine.

**Fjodor II.** je bio sin cara Borisa Godunova. Iznenadna očeva smrt 13. travnja 1605. godine tijekom još uvijek neugušene pobune koju vodi Lažni Dimitrije je ubrzo dovela do potpunog rasula lojalističkih snaga. 

Najbolja moguće školovanje koje tijekom svojega djetinjstva stiče ga nije moglo nikako pripremiti za katastrofalnu situaciju u kojoj dobiva krunu. Smrt oca kojega su ljudi slijedili radi njegove karizme nikako se nije mogla nadoknaditi. Kako je odmah od prvih dana došlo do bijega grupe boljara na protivničku stranu, a te akcije se nikako dalje nisu uspjele uspješno spriječiti, njegova majka je odlučila preuzeti kontrolu državnih poslova. 

Ta činjenica je ubrzo dovela do panike i među posljednjim lojalistima pošto je ona bila kćer čovjeka koji je rukovodio opričnicima i supruga cara Borisa Godunova koji je također vodio čistke. Zbog tih razloga kada pismo Lažnog Dimitrija 1. srpnja 1605 stiže u Moskvu s zahtjevom da se sruši cara, boljari ga odlučuju poslušati. **Fjodor II.** je bio uhapšen, a dvadeset dana kasnije zajedno s majkom pogubljen.

Od njega nam je danas ostala prva karta Rusije koju je nacrtao vlastitom rukom.
Kruška

**Kruška** je rod drvenastih biljaka iz familije Rosaceae, čiji se istoimeni plodovi koriste u ishrani. Vrste ovog roda rastu u umerenim predelima Evrope, Azije i Afrike. Drveće je srednje visine (10-17m), uglavnom listopadno, sa prostim i naizmenično raspoređenim listovima (dužine 2-12sm). Plod je specijalan oblik bobice - pomum, sa jednoslojnim (kod vrsta iz Sect. *Pyrus*) ili višeslojnim epidermisom (kod vrsta u Sect. *Pashia*) i često brojnim sklereidima (kamenim ćelijama). Taksonomski, rod se deli u dve pomenute sekcije.

„Divlje" vrste roda *Pyrus* mogu hibridizovati, slično ostalim rodovima u potfamiliji jabuka (Maloideae), ali se prirodni areali ovih vrsta ne preklapaju i time je pojava hibridizacije bila sprečena. Sa neolitskim širenjem poljoprivrede, ljudi veštački dovode u kontakt „divlje" vrste i počinju domestifikaciju. Postoje dva naziva za domestifikovane (domaće) kruške - *Pyrus communis* (evropska) i *Pyrus pyrifolia* (dalekoistočna).

Ove dve vrste (i njihovi kultivari) nastale su kroz dva nezavisna procesa domestifikacije, pre 500. god. pne. Neki kultivari evropske domaće kruške su možda nastali hibridizacijom *P. communis* sa vrstom *P. reqelii*.


image:Pear tree flowers.jpg|Cvast kruške
Simeon Bekbulatovič, veliki knez Moskve

**Simeon Bekbulatovič** ( - umro 5. siječanj 1616. u samostanu ) kan Kasimovskog kanata od 1567. - 1573. godine, ruski vojski zapovjednik, veliki knez Moskve od 1574. - 1576. godine i potom veliki knez Tvera 1576. - 1585.

## Politička karijera
 
Kasimski kanat čijim vladarem **Sajin Bulat** postaje 1567 godine je vazalni kanat Moskovske velike kneževine. Tijekom rata Ivana IV. s Litvom **Sajin Bulat** upravlja tatarskom vojskom i zahvaljujući svojim uspjesima upada u oči svom vazalnom gospodaru. Kako je sama ideja da se general "pogrešne" religije nađe u Kremlju je bila tada neprihvatjiva pa na Ivanovu sugestiju **Sajin Bulat** se krsti i uzima ime **Simeon Bekbulatovič**. Da bi tada stvorena bajka o uspjehu za **Simeona** postala potpuna on dobiva za suprugu Ivanovu blisku rođakinju.

S neuspjehom diktatorske vlasti pod imenom Opričina razočarani Ivan IV. ruski car 1573. godine donosi za sve neočekivanu odluku o formalnoj abdikaciji i napuštanju Moskve. Za svoga nasljednika 1574. godine on tada bira **Simeona Bekbulatoviča** koji tada dobiva titulu veliki knez Moskve.

Tu abdikaciju je malo tko smatrao ozbiljno pošto se znalo da car još uvijek sve kontrolira i da ako careva majka zbog svog litvanskog porijekla nikada nije bila prihvatljiva jedan tatar ima šanse kao pahulja snjega u paklu. 

Ova šarada od "vladavine" koja je imala cilj, ako je on ikada i postojao dokazati "bratstvo" ruskog i novoosvojenog tatarskog naroda završava 1576. godine kada Ivan IV. traži natrag svoju krunu, a **Simeon Bekbulatovič** mu je ustupa. 

## Kasniji događaji

U zamjenu za titulu velikog kneza Moskve Ivan Grozni je svom vjernom saradniku dao onu velikog kneza Tvera, ali nakon careve smrti njegov sin Fjodor putem kojeg vlada Boris Godunov mu oduzima tu titulu 1585, a deset godina kasnije Simeon će oslijepiti za što će doživotno optuživati Godunova. Bez obzira na sve on i njegova djeca iz braka s Anastazijom će biti legitimni nasljednici Ruskog Carstva kao jedini preostati potomci Ivana III i Sofije Paleolog tako da kada Boris Godunov uzurpira vlast i kruniše se za cara 1598. godine on zahtjeva od plemića zakletvu lojalnosti kojom se zabranjuje pod pretnjom smrti nazivanje Simeona carem i svaki kontakt s njim.

Nakon dolaska na vlast Lažnog Dimitrija Simeon će biti pozvan u Moskvu gdje odbija zahtjev novog cara da podrži rimokatoličku religiju zbog čega će mu odrezan jezik nakon čega je poslan u samostan. Tokom zasjedanja ruskog parlamenta koji će 1613 godine izabrati Mihajla Romanova za cara pitanje Simeona će opet biti postavljeno što dovodi do poboljšanja njegovih životnih uvjeta, ali će mu i dalje biti zabranjen povratak u Moskvu to jest u blizinu parlament do 1613 godine kada je završilo njegovo zasjedanje.

Simeon Bekbulatovič koji umire u samostanu 5.1.1616. godine će biti nadživljen od svoje djece koja postaju jedini legalni krvni nasljednici spoja ruske vladajuće dinastije Rurjikovič i vizantijske dinastije Paleolog.
Stanisław Żółkiewski

**Stanislav Zolkievski** ( 1547. - 1620. ) je bio general Poljske i de facto vladar Rusije između jula i septembra 1610.

## Biografija

**Stanislav Zolkievski** svoju karijeru započinje školovanjem u rodnom gradu Lavovu. Zbog stečenog znanja biva uočen od Poljsko-Litavskog kralja Stefana Batoryja koji ga uzima na svoj dvor. Sigismund III Vasa koji postaje novi kralj Poljsko-Litavske Unije odlučuje 1594. godine pružiti priliku *Stanislavu* da se dokaže kao general vodeći vojsku protiv pobunjenih Kozaka. Kako se taj pokus pokazao uspješan *Stanislav* ubrzo počinje dobivati nove i nove vojne zadatke. Na čelu poljskih vojnika on 1596. ponovno guši novu kozačku bunu, a sličnu sudbinu doživljava i plemićka buna iz 1606. godine.

### Karijera u Rusiji

Kada je kralju Sigismundu Vasi postalo jasno  da njegovo financiranje pobuna protiv ruskih careva neće uspjeti ostvariti trajni uspjeh on se odlučuje objaviti rat. Sada već proslavljeni poljski general *Stanislav* je dobio zadatak da uništi neprijateljsku vojsku. Na putu prema Moskvi u ovome kao i u mnogim kasnijim ratovima strateška točka odlučujuće važnosti bio je grad Smolensk kojega su Poljaci opkolili. 

Znajući veoma dobro za opasnost koja prijeti Carskoj Rusiji padom ovoga grada ruski car Vasilije Šujski okuplja vojsku od 50.000 vojnika koja je krenula razbiti opsadu pod vodstvom careva nesposobnog brata Dimitrija. U bitci koja se dogodila 4. jula 1610 godine 48.000 ruskih vojnika je bilo potpuno potučeno od 12.000 vojnika *Stanislava*. Čuvši tu vijest u Moskvi tamošnji bojari su odmah svrgnuli cara i predali ga ubrzo *Stanislavu* koji je ušao u Moskvu . Bojari koji tamo dočekuju pobjedničkog generala odlučuju mu ponuditi krunu što on odbija. Sljedeća dva mjeseca *Stanislav* je upravljao ruskom državom za kralja Sigismunda u očekivanju okupljanja bojarskog sabora koji je trebao darovati krunu poljskom prestolonasljedniku VLadislavu .

### Kraj

Po završetku ruske avanture kralj mu je bez obzira na njegove visoke godine dao zadatak vođenja vojske tojekom moldavskih ratova između 1612. - 1620. U posljednjoj bitci Stanislavova života oktobra 1620. godine Poljsko-Litavske trupe su bile potučene od duplo jačih osmanskih snaga. General *Stanislav Zolkievski* u svojoj 73 godini je tada poginuo zajedno s svojim vojnicima. Slaveći trijumf turske trupe su mu odrezale glavu i odnijele je u Istanbul.
Vladislav IV, kralj Poljske

**Vladislav IV., kralj Poljske** ( 9. lipanj 1595. - 20. svibanj 1648. ) je bio kralj Poljsko-Litvanske Unije od 1632., izabrani car Rusije između 1610. i 1612. godine i de jure veliki vojvoda Moskve od 1610. godine.

## Mladost

## Car Rusije

U doba kada je na vlasti u Rusiji još uvijek bio car Vasilije IV. Šujski tijekom zime 1610. godine tamošnji nezadovoljnici su poslali delegaciju poljskom kralju Sigismundu III radi dogovora o predaji carske vlasti njegovom sinu **Vladislavu**. Konačni uspjeh ti pregovori postižu 4. veljače 1610 godine kada u zamjenu za krunu poljski princ se obvezuje da će izvršiti prelaz na pravoslavnu vjeru. Da bi tada postignuti dogovor postao realnost trebalo je još samo da Poljska vojska pod zapovjedništvom generala Stanislava Zolkievskog potuče vojsku ruskog cara Vasilija IV. Taj uvjet je na kraju bio ispunjen tek u srpnju 1610. godine kada nakon potpune pobjede tijekom opsade Smolenska Poljske trupe pobjednički ulaze u Moskvu. 

Kako bi izbor novog cara bio legalan po ruskom zakonu general Stanislav Zolkievski je dobio zadatak da okupi parlament koji je trebao proglasiti novoga cara. Na sjednici tijekom rujna 1610. godine taj posljednji uvjet je bio ispunjen i **Vladislav** je postao car Rusije i veliki vojvoda Moskve bez da je uopće ušao na Ruski teritorij. 

Kada je vijest o poljskom vladaru Rusije i poljskim vojnicima u Kremlju došla u ruski narod ona je odmah izazvala potpuni bijes stanovništva. Rezultat toga je postalo stvaranje dobrovoljačkih vojski. Prva od njih je bila ona Prokopija Ljapunova koja je već u ljeto 1611. godine počela blokadu Moskve . Kako je ta vojska prije svega ovisila o karizmi vođe njegova smrt 1 kolovoza 1611. godine označava njen raspad.

Na žalost **Vladislava** taj događaj mu nije ništa donio pošto se ubrzo krenulo na stvaranje druge dobrovoljačke armije. Ruski trgovci koji ju financiraju zatražili su od Dimitrija Požarskog časnika prve armije da preuzme zapovjedanje u ovom novom pokušaju. Ova nova oslobodilačka armija pod zapovjedništvom Dimitrija Požarskog nastaje krajem 1611. godine. U odlučujućoj bitci tijekom kolovoza 1612. godine vojne snage Ladislava su bile potpuno potučene, a tamošnji garnizon u Moskvi je bio prisiljen na kapitulaciju. Tim činom vlast ovoga "Ruskog" cara je bila završena.

Njegova lična odgovornost u ovakvom razvoju događaja se očituje u tri osnovne točke. Odbio je prijeći na pravoslavlje što je na početku obećao, nikada nije posjetio "svoju" državu i postavio je Poljske vojnike u Kremlj. Ta sva tri događaju su bili velika, neoprostiva uvreda ruskom narodu tako da se na kraju moglo dogoditi samo ono što se desilo.

## Kralj Poljske