Fredegarova hronika

***Fredegarova hronika*** konvencionalni je naslov jedne franačke hronike iz 7. veka, koja je verovatno napisana u Burgundiji. Njen je autor nepoznat, a Fredegaru se počela pripisivati tek od 16. veka.

Hronika obrađuje period od biblijskog stvaranja sveta do 642. godine, no u njoj se nalaze i neke aluzije na događaje iz kasnijeg razoblja, sve do 648. godine. Neki primerci rukopisa sadrže skraćenu verziju hronike zaključno s 642. godinom, ali zato sadrže dodatne odeljke napisane u karolinškom razdobolju, koje se završava smrću Pipina Malog 768. godine. *Fredegarova hronika*, uz njene nastavke, predstavlja jedan od malobrojnih izvora za istoriju merovinške dinastije nakon 591. godine, kad se završava *Franačka istorija* Grgura Turskog.

## Autorstvo
Ime autora ove hronike nije zabeleženo ni u jednom od sačuvanih rukopisa. Ime "Fredegar" (, ) za autora hronike prvi put je upotrebio, bez ikakvih stvarnih dokaza, Claude Fauchet 1579. u svom spisu *Recueil des antiquitez gauloises et françoises*. O pitanju autorstva ove hronike mnogo se raspravljalo, a istoričar J. M. Wallace-Hadrill priznaje da je "Fredegar" stvarno, premda neuobičajeno franačko ime. Vulgarni latinitet, kojim je hronika pisana, potvrđuje da je ona nastala u Galiji, no osim toga malo se šta pouzdano zna o ovom delu. Stoga postoji nekoliko teorija o njegovom autorstvu:

**Hroniku* je napisala jedna osoba, što je ustvrđeno tek 1878, bez argumenata.
*Bruno Krusch, u svom izdanju dela *[[Monumenta Germaniae Historica]]*, prvi je izneo tezu da su *Hroniku* sastavila tri autora i tu su teoriju kasnije prihvatili Theodor Mommsen, Wilhelm Levison i Wallace-Hadrill.
*Ferdinand Lot kritikovao je Kruschovu teoriju o trojici autora, a tu su kritiku 1928. podržali Marcel Bardot i Leon Levillain.
*Siegmund Hellmann modifikovao je 1934. Kruschovu tezu, smatrajući da su *Hroniku* napisala dva autora.
*Walter Goffart obnovio je 1963. teoriju o jednom autoru i njegova je teza danas uglavnom prihvaćena među naučnicima.

Uglavnom se smatra da je Fredegar bio Burgund iz oblasti Avenchesa, budući da mu je poznato alternativno ime te oblasti ― Wifflisburg, koje se tek u to doba počelo upotrebljavati. To potvrđuje i činjenica da je imao pristup godišnjacima mnogih burgundskih crkava, kao i dvorskim dokumentima, a mogao je, kako se čini, razgovarati i s poslanicima Langobarda, Vizigota i Slovena. I njegova obaveštenost o događajima u vizantijskom svetu obično se objašnjava blizinom Burgundije vizantijskoj Italiji.

## Rukopisi
Sačuvano je preko trideset rukopisa *Hronike*, koje su Krusch i Collins podelili u pet klasa. Izvorni je rukopis izgubljen, ali taj tekst postoji u uncijalnoj kopiji koju je 715. sastavio neki burgundski monah po imenu Lucerije *(Lucerius)*. Ova kopija, jedini primerak 1. klase rukopisa, čuva se u Francuskoj nacionalnoj biblioteci (MS Latin 10910) i ponekad se naziva *Codex Claromontanus* jer je nekada bio u vlasništvu Clermontskog koledža u Parizu. Diplomatičko izdanje objavio je Gabriel Monod 1885. godine. *Codex Claromontanus* bio je temelj i kritičkog izdanja koje ja Krusch objavio 1888. i delimičnog engleskog prevoda koji je 1960. izdao Wallace-Hadrill. Većina ostalih sačuvanih rukopisa nastala je u Austraziji i potiče iz 9. veka i kasnijih razdoblja.

Prvo štampano izdanje, *[[editio princeps]]*, objavio je u Bazelu 1568. hrvatski latinista Matija Vlačić Ilirik, koji je za temelj svog teksta uzeo MS Heidelberg University Palat. Lat. 864. Drugo štampano izdanje objavio je u *Antiquae Lectiones* Theodorich Canisius u Ingolstadtu 1602. godine.

## Sadržaj i struktura dela
Krusch je u svom kritičkom izdanju podelio *Fredegarovu hroniku* u četiri knjige. Prve tri knjige temelje se na ranijim delima i pokrivaju razdoblje od početka sveta do 584. godine, a četvrta knjiga obrađuje događaje zaključno s 642. godinom te daje naznake nekih događaja iz perioda između 655. i 660. godine. U prologu autor piše:


Vrlo sam pažljivo pročitao hronike sv. Hijeronima, Hidacije, izvesnog mudrog čoveka, Isidora te Grgura, od početka sveta do poslednjih godina Guntramove vladavine; i u ovoj sam knjižici sažeto i odgovarajućim stilom, ali ne izostavljajući mnogo toga, prikazao ono što su ovi učeni ljudi nadugačko ispričali u svojih pet hronika.


Ustvari, Fredegar se služi i drugim izvorima, koje ne navodi poimence, a neke koje je naveo drastično skraćuje. Takođe ubacuje i tekst koji ne potiče iz glavnih izvora koje koristi. Ti ubačeni delovi teksta smatraju se interpolacijama. Za većinu njih izvori nisu poznati. Neke od interpolacija služe dokazivanju legende o trojanskom poreklu Franaka.

U prvoj knjizi prva 24 poglavlja temelje se na anonimnoj *Knjizi stvaranja* *(Liber generationis)*, koja je, sa svoje strane, napisana po ugledu na Hipolitovo delo. Ostatak 1. knjige sadrži različite hronološke tablice, uključujući popis rimskih careva, popis judejskih kraljeva, popis rimskih papa zaključno s Teodorom I, koji je svoj pontifikat započeo 642. godine; na kraju 1. knjige nalazi se treće poglavlje iz hronike Isidora Seviljskog. Na drugoj strani lista s popisom papa nalazi se crtež mastilom na kome su dve osobe, za koje francuski istoričar Gabriel Monod veruje da predstavljaju Euzebija i Hijeronima.

U drugoj knjizi prvih 49 poglavlja sadrže odlomke iz Hijeronimovog prevoda Euzebijeve *[[Hronika (Euzebije)|Hronike]]*. U tekstu se nalaze i neke interpolacije. Ostala poglavlja donose izvode iz Hidacijeve *Hronike*.

Treća knjiga sadrži izvode iz knjiga II–VI *Franačke istorije* Grgura Turskog, uz nekoliko interpolacija. Izgleda da su u izvoru koji je Fredegar koristio nedostajale poslednje četiri knjige Grgurova teksta, pa se njegov prikaz završava s 584. godinom.

Devedeset poglavlja četvrte knjige detaljno opisuju događaje u vezi s burgundskim dvorom. Fredegar ne kaže ništa o izvorima kojima se služio za ova poglavlja, no prva se poglavlja možda temelje na lokalnim godišnjacima. Poglavlja 24–39 sadrže svedočanstva iz prve ruke o događajima u razdoblju od 603. do 613. godine. Poglavlje 36 predstavlja interpolaciju o životu sv. Kolumbana, koja predstavlja gotovo neizmenjen prepis *Kolumbanovog žitija* *(Vita Columbani)* koje je sastavio Jona iz Bobbija. Knjiga se iznenada završava 642. godine. Četvrta knjiga predmet je posebne pažnje istoričara, budući da sadrži informacije kojih nema ni u jednom drugom srednjovekovnom izvoru.

## Nastavljači
Jedna grupa rukopisa (Kruschova klasa 4) sadrži preradu *Fredegarove hronike*, kojoj slede dodatni odeljci koji obrađuju događaje u Franačkoj zaključno sa 678. godinom. Ovi dodatni odeljci nazivaju se *nastavljačima*. U svom kritičkom izdanju Krusch ova dodatna poglavlja stavlja uz tekst iz *Codex Claromontanus*, čime se stiče pogrešan utisak da ta dva teksta potiču iz istog rukopisa.

Rukopisi iz klase 4 dele se na tri knjige. Prva počinje s odeljkom temeljenom na spisu *O protoku vremena* *(De cursu temporum)*, poznatom i pod naslovom *O trajanju sveta* *(De mundi duratione)*, koji je krajem 4. veka sastavio malo poznati latinski pisac Kvint Julije Hilarijan. Tome sledi prerađena druga knjiga *Fredegarove hronike*, koja sadrži prošireni opis navodnog trojanskog porekla Franaka. Druga knjiga predstavlja sažetu verziju *Franačke istorije* Grgura Turskog i odgovara Fredegarovoj trećoj knjizi. Poslednja, treća knjiga sastoji se od devedeset poglavlja Fredegarove četvrte knjige, kojima slede *nastavljači*.

"Nastavljači" se sastoje od tri dela. Prvih deset poglavlja temelje se na *[[Knjiga franačke istorije|Knjizi franačke istorije]]*, anonimnoj neustrijskoj hronici koja se završava oko 721. godine. Drugi deo (poglavlja 11–33) obrađuje period do 751. godine. Na tom je mestu u tekst ubačen kolofon, tj, napomena u kojoj se kaže da je hronika sastavljena po naređenju grofa Hildebranda, brata Karla Martela:


Dovde je ugledni grof Hildebrand, ujak spomenutog kralja Pipina, naložio da se marljivo napiše ova istorija ili povest Franakâ. Ono što sledi napisano je po autoritetu grofa Nibelunga, sina Hildebrandova.

*Usque nunc inluster vir Childebrandus comes, avunculus praedicto rege Pippino, hanc historiam vel gesta Francorum diligetissime scribere procuravit. Abhinc ab inlustre viro Nibelungo, filium ipsius Childebrando, itemque comite succedat auctoritas.*


Hronika se zatim nastavlja u još dvadesetak poglavlja, gde se opisuju događaji u Franačkoj zaključno sa 768. godinom.

Roger Collins, istoričar srednjeg veka, smatra da se tekst u rukopisima klase 4 toliko razlikuje od teksta *Fredegarove hronike* u *Codex Claromontanus* da bi ga trebalo smatrati posebnim delom, za koji je predčožio naslov *Istorija ili povest Franaka* *(Historia vel Gesta Francorum)*, koji se nalazi u gorespomenutom kolofonu. Takođe je izneo tezu da je jedan autor sastavio tekst s događajima do 751, a da je neki drugi autor verovatno napisao dodatna poglavlja.

## Reference

## Literatura

* 
*
*
*
*
*. Reprint: 
*.
*.
*
*
*
*
*. Reprinted in: 
*

## Dodatna bibliografija

*
*
*.
*
*.

## Vanjske veze
*
*