Transmizoginija

**Transmizoginija** predstavlja presek transfobije i mizoginije. Transfobija se definiše kao "iracionalni stah, averzija ili diskriminacija prema transrodnim ljudima". Mizoginija se definiše kao "mržnja prema ženama". Prema tome, transmizoginija uključuje negativne stavove, mržnju i diskriminaciju prema transrodnim ili transseksualnim individuama koje se nalaze na ženskoj strani rodnog spektra, posebno transrodnim ženama. Ovaj termin je skovala Džulija Serano u svojoj knjizi iz 2007. godine, *[[Whipping Girl]]*, i koristila ga je za opisivanje jedinstvene diskriminacije prema trans ženama zbog "pretpostavke da su ženskost i ženstvenost inferiorne u odnosu na i postoje prevashodno zbog muškosti i muževnosti",, kao i načina na koji trasfobija pojavača mizoginiju sa kojom se suočavaju trans žene (i obrnuto). Navodi se da mnoge trans žene doživljavaju dodatni sloj mizoginije u obliku fetišizacije; Serano priča o tome kako društvo vidi trans žene na načine koji ih seksualizuju, npr. da tranzicija služi zbog seksualnih razloga ili da su seksualno promiskuitetne. Transmizoginija je centralni koncept u okviru transfeminizma i često se spominje u intersekcionalnoj feminističkoj teoriji. Pojedine radikalne feministkinje, koje tvrde da trans žene nisu žene, poriču da je ženskost trans žena izvor transmizoginije.

## Uzroci
Generalno je razumevanje da je transmizoginija uzrokovana društvenim verovanjem da su muškarci superiorniji u odnosu na žene. U knjizi *Whipping Girl*, Džulija Serano piše da se postojanje trans žena vidi kao opasnost za "rodnu hijerarhiju centriranu oko muškaraca, gde se pretpostavlja da su muškarci bolji od žena i da je muževnost superiornija u odnosu na ženstvenost". Rodna teoretičarka Džudit Batler podržava ovu pretpostavku, navodeći da je ubistvo tranrodnih žena "delo moći, način za ponovno uspostavljanje dominacije... ubijanje postavlja ubicu kao vladara u trenutku ubistva".

Takođe se smatra da trans žene ugrožavaju heteroseksualnost cisrodnih muškaraca. U medijima je primećeno da su "prevaranti" kao što je Dil, transrodna žena iz filma *[[The Crying Game]]* iz 1992. godine, izazivali bes i mušku homofobiju u publici kada se njihova "prava" muškost otkrije.

### Sjedinjene Države
Kada je reč o zdravstvu, 55% onih koji su pokušali da dobiju osiguranje za operacije vezane za tranziciju bili su odbijeni. Ovo se može primetiti i u domenu obrazovanja, gde je 77% ljudi koji su ili transrodni ili su doživljeni kao transrodni doživelo neku vrstu maltretmana tokom nižeg nivoa školovanja. Nivo prihoda i nivo siromaštva su takođe dva do tri puta viši za transrodne osobe. Diskriminacija je takođe identifikovana kao uvrežena u mnogim oblastima, kao što su "stambena pitanja, zdravstvo, zapošljavanje i obrazovanje".

Međutim, zbog transmizoginije, transrodne žene se suočavaju sa još jačim oblicima diskriminacije. Studija doživljaja na poslu nakon promene pola pronašla je da je “prosečna zarada za transrodne zaposlene koji su prešli iz žene u muškarca blago povećana nakon njihove rodne tranzicije, dok je prosečna zarada za transrodne zaposlene koji su prešli iz muškarca u ženu pala za skoro jednu trećinu. Povrh toga, primećeno je da je tranzicija u ženski pol dovela do gubitka autoriteta i povećanja u uznemiravanju, dok je suprotna tranzicija često dovodila do povećanja autoriteta i poštovanja. Druga studija potvrdila je da, posebno među ne-belim transrodnim ženama, postoje povećani nivoi diskriminacije na bazi transfobije i rasizma. Ova diskriminacija je dovodila do povećanja u mehanizmima odbrane i, zauzvrat, veće učestalosti depresije.

### Ekvador
Studija vezana za diskriminaciju lezbejki, biseksualnih, transseksualnih, transrodnih i interseksualnih žena u Ekvadoru pronašla je slične rezultate. Transrodnim ženama "nedostaje zaštita protiv diskriminacije i u zakonu i u praksi". Kao razultat, trans žene su doživljavale nasilje, seksualno zlostavljanje i diskriminaciju u obrazovnim, zdravstvenim i radnim ustanovama.

## Psihologija
Džulija Serano je u knjizi *Whipping Girl* istakla da transvestitski fetišizam, poremećaj koji se nalazi na DSM-IV listi, spominje samo krosdresing od strane muškaraca. Slično tome, *autoginefilija* je prepoznata kao poremećaj u DSM-IV, ali *autoandrofilija* nije. Dijagnostički i statistički priručnik za mentalne poremećaje je revidiran 2013. godine i transvestitski fetišizam i poremećaj rodnog identiteta su uklonjeni; transvestitski poremećaj i rodna disforija su bili rezultat revizija. Rodna disforija se definiše kao osećaj diskongruentnosti koji ljudi imaju sa svojim rodom dodeljenim na rođenju. Drugi dodatak na DSM-V listu je transvestitski poremećaj, u kome heteroseksualni muškarac oseća disocijaciju od svog dodeljenog roda, jer doživljava zadovoljstvo pri oblačenju u žensku odeću.

Postoji debata o tome da li rodna tranzicija treba da bude uključena u psihologiju. “Procesi rodne tranzicije se klasifikuju kao mentalni poremećaji u dijagnostičkim priručnicima” Zajednice kao što je STP (Međunarodna kampanja Stop Trans Pathologization) navode da su primetile “strukturne međupovezanosti između dinamike psihijatrizacije, diskriminacije i transfobije i prihvatanja negativnih posledica koje psihijatrijska klasifikacija ima na ljude”. Soni Nordmarken navodi: “Ideja da su trans ljudi mentalno bolesni je institucionalizovana u psihijatrijskim tekstovima kao što je Dijagnostički i statistički priručnik za mentalne poremećaje, pa samim tim u medicinskim i pravnim tranzicionim putanjama” Soni veruje da kada se transrodni ljudi stave u psihološki tekst, bivaju stigmatizovani kao mentalno oboleli, čime se povećavaju mikroagresije i diskriminacija. Studija koju su sproveli Šilt i Visval pokazala je da su na radnom mestu trans muškarci u tranziciji dobijali podršku kako bi bili bolje uključeni u društvo, dok su trans žene u tranziciji bile unazađene ili otpuštene. U toj studiji, primećene su mikroagresije poslodavaca prema trans ženama u tranziciji.

## Seksualno uzmeniravanje
Džulija Serano primećuje da, uprkos tranziciji, trans žene se i dalje često percipiraju kao muškarci; međutim, retko su seksualnizovane kao takve. U porno industriji, čija su ciljna publika uglavnom heteroseksualni muškarci, trans žene se mahom prikazuju kao seksualni objekti, a ne kao "predatori". Seranova primećuje da kada se nalazi u društvenom okruženju gde je poznato da je transseksualna, na primer na mestima gde izvodi "spoken word" poeziju, dobija mnogo više očigledno seksualnih komentara nego kada se nalazi u okruženju gde je pretpostavka da je cisseksualna.

Tranzicija može a i ne mora takođe da uključuje medicinske i pravne aspekte, npr. uzimanje hormona, operaciju ili promenu identifikacionih dokumenata (npr. lične karte, vozačke dozvole i sl) kako bi odgovarali rodnom identitetu osobe. Medicinski i pravni koraci često nisu priuštivi za ljude. Transrodni ljudi se suočavaju sa mnogim izazovima u društvu, od čega je najveći seksualno uznemiravanje. Prema Stoceru (2009), trenutno postoje tri moguća izvora informacija vezanih a nasilje i uzmeniravanje koje transrodni ljudi doživljavaju: prijave koje podnose same osobe, pozivi na hotlajn i policijski izveštaji. Prema kliničkoj studiji, “navedeno je da je 50% transrodnih osoba prijavilo neželjene seksualne aktivnosti. Drugo istraživanje je zaključilo da je 59% ljudi prijavilo istoriju nasilnog seksa ili silovanja. Gornji podaci su iz 2006. godine” (Stocer, 2009).

Prema Lori Kaser (2014), “kriminalna dela mržnje protiv trans ljudi su neproporcijalno i tragično česta, a većina ovog nasilja viktimizuje trans žene.” Prema Nacionalnoj koaliciji programa protiv nasilja (2012), “transrodne osobe širom SAD doživljavaju tri puta više policijskog nasilja nego cisrodni ljudi. Zapravo, više od pola svih anti-LGBTQIA+ ubistava načinjeno je nad transrodnim ženama. Takođe, govoreći statistički, “bitno je naglasiti da skoro tri četvrtine tih ubistava su ciljali ne-bele ljude” (Kaser, 2014). Prema Kaserovoj (2014), “Transmizoginija se takođe vidi u nasilju — studije pokazuju da je svaka peta transrodna žena (21%) bila u zatvoru bar jednom u toku svog života. Ovo je daleko iznad proseka za celu populaciju, a procenat je još veći (47%) za crne transrodne ljude.”

### Uzroci
Deo uzroka može biti taj da su transrodne žene, po prirodi njihove relativne retkosti, viđene kao "egzotične". Međutim, ovo nije cela situacija; kako Džulija Serano navodi, "postoji veliki broj tipova žena koje su relativno retke, ali nisu sve seksualizovane na isti način kao trans žene". U knjizi *Whipping Girl*, Seranova piše o onome što ona naziva "pedator-plen dihotomija", gde su "muškarci uvek viđeni kao predatori, a žene kao plen". Zbog ovog pogleda, trans žene bivaju doživljavane kao da privlače muškarce svojom tranzicijom i "pretvaranjem [sebe] u seksualne objekte kojima nijedan muškarac ne može da se odupre".

Međutim, sa druge tačke gledišta, "Transrodni ljudi se suočavaju sa nasiljem zbog njihove rodne neuklopljenosti" (Stocer, 2009). Uzrok može poteći od optuživanja žrtava za “seksualnu obmanu”  prema Bečeru (2007). Transrodni ljudi koji su bili seksualno napastvovani često smatraju da je njihova greška što su bili napadnuti. U stvarnosti, osećaj transrodnosti može se opisati kao “‘Osećaj kao devojka zarobljena u muškom telu’ ili obrnuto” (Bečer, (2007). str. 44). Prema Bečeru (2007), nevoljnost da se obznani seksualna orijentacija kada osoba živi sa različitim rodom u sebi nije greška te osobe, ali članak navodi da je “otkrivanje pravog pola izazvalo nasilni odgovor”. Aktivisti se bore protiv seksualnog uznemiravanja transrodnih ljudi navođenjem da društvo ne treba da opravdava transfobično nasilje. Prema studiji od strane "Gender Violence" (2008), napravljen je uzorak, od čega je 14% ljudi prijavilo seksualno napastvovanje tokom svojih života. Prema Stoceru (2009), studije su pokazale da transrodni ljudi doživljavaju veće stepene nasilja od napadača, a često se napastvovane osobe suočavaju sa ponovljenom viktimizacijom.

## Veze sa transfobijom
Transmizoginija se razlikuje od transfobije u tome što se transmizoginija fokusira na trans žene. Transfobija je pak generalniji termin, koji pokriva širi spektar mržnje i diskriminacije prema bilo kojim i/ili svim trasrodnim individuama . Džulija Serano navodi u knjizi *Whipping Girl* da "Kada se većina šala na račun trans ljudi svodi na 'muškarce koji nose haljine' ili 'muškarce koji žele da im se odseku penisi', to nije transfobija – to je transmizoginija. Kada je većina nasilja i seksualnog zlostavljanja počinjeno protiv trans ljudi upereno ka trans ženama, to nije trasfobija — to je transmizoginija."

## Povezano
* Feminizam
* Intersekcionalnost
* Kirijarhija

## Reference

## Literatura

* 
* 
*