open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
COR-TEN

**COR-TEN čelik** - tržišni je naziv za  nisko legiranu vrstu čelika, koja je  otporna na atmosfersku koroziju. Patentiran je 1926. u Njemačkoj (Vereingte Stahwerke, Duesseldorf), te ponovo otkriven u SAD-u početkom šezdesetih godina dvadesetog stoljeća.

Glavna primjena ovog čelika je oblaganje fasada, te u manjem opsegu izrada metalnih skulptura. Osnovna  osobina COR-TEN čelika jest stabilan i dekorativno  prihvatljiv korozioni sloj. Danas se proizvode 2 vrste ovog čelika, COR-TEN A i COR-TEN B.

## Sastav

## Dodatna literatura
Bardal, E.: Corrosion and Protection, London 2004.

## Izvori


## Vanjske veze
* Corten FAQ  from the American Institute of Steel Construction
* Weathering steel: A technical overview of weathering steels for bridges and general construction
*Info-Broschüre des „Stahl-Informations-Zentrums“  (PDF; 5,7&nbsp;MB)
*Merkblatt für den Einsatz von wetterfesten Baustählen  (PDF; 1,4&nbsp;MB): Know-how für Konstruktion und Montage
Eutektik

**Eutektik** ili **eutektička mješavina** je kruta otopina sastavljena od dviju ili više tvari koja ima niže talište od svake čiste komponente ili bilo koje njihove smjese (legura). **Eutektička točka** je najniža temperatura na kojoj eutektična smjesa može postojati u tekućoj fazi, i u njoj je jednak sastav tekuće i krute faze. Eutektik se javlja kod dva metala koji se potpuno miješaju u tekućem, a ne miješaju se u čvrstom stanju. Eutektička legura se skrućuje kod konstantne temperature, pa je njezina krivulja hlađenja ista kao i za čiste metale.

Kod eutektičke mješavine kristalizacija se vrši naizmjenično tj. čisti metal A , pa metal B itd., što rezultira s finom mješavinom lamelarnih (listići) kristala A i B, poznatih pod nazivom eutektička mješavina ili eutektik. Temperatura ostaje nepromijenjena sve dok se ne skrutne čitava talina. Eutektička reakcija je promjena taline u dvije čvrste faze prilikom hlađenja, te obratno kod zagrijavanja:
::talina ⇔ čvrsto A + čvrsto B

## Eutektoid
Eutektoidna reakcija je veoma je slična eutektičkoj reakciji. **Eutektoidna mješavina** ili **eutektoid** ima finu lamelarnu (listići) strukturu donekle sličnu eutektičkoj mješavina, pa se ove dvije strukture teško mogu razlikovati optičkim mikroskopom.
::čvrsto α ⇔ čvrsto A + čvrsto B

## Peritektik
U peritektičnoj reakciji talina i jedna čvrsta faza reagiraju izotermički, pri čemu nastaje druga čvrsta faza. Nova faza obično je terminalna (rubna, marginalna) čvrsta otopina ili intermetalna faza.
::talina + čvrsto α ⇔ čvrsto β

## Peritektoid
Peritektoidna reakcija je reakcija u čvrstom stanju, koja se javlja rjeđe od eutektoidne reakcije:
::čvrsto α +čvrsto ß ⇔ čvrsto γ

## Djelomično miješanje u tekućem stanju
Kod djelomičnog miješanja u tekućem stanju nastaje: 
* monotektična reakcija: talina 1 → čvrsto α + talina 2
* sintektična reakcija: talina 1 + talina 2 → čvrsto γ .

## Reference
Tiraspol

**Tiraspol**  (ruski i ukrajinski *Тирасполь*) je drugi po veličini grad Moldavije, i 
prijestolnica odmetnute Pridnjestrovske Moldavske Republike od 133,807 stanovnika.

Ime grada je sintagma od grčkih riječi *tiras* (Dnjestar) + pol (od polis - grad) = Grad na Dnjestru.
## Geografija
Tiraspol leži na obali rijeke Dnjestar na zapadu zemlje, tik uz granicu sa Ukrajinom 
na željezničkoj pruzi Odesa - Kišinjev.

## Historija
Tiraspol je osnovao 1792. Aleksandar Suvorov kao utvrdu, koja je trebala štititi taj kraj, koji je nakon potpisivanja
Mirovnim ugovorom iz Iaşia 1792. pripao Ruskom Carstvu. Sam grad 
osnovan je 1795., između 1924. -  1940. bio je prijestolnica 
Moldavske Autonomne Sovjetske Socijalističke Republike osnovane od strane Sovjetskog Saveza na tlu Ukrajinske SSR, 
kao odgovor na rumunjsku aneksiju Besarabije 1918.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata između 1941. - 1944., grad je bio okupiran od strane 
rumunjsko - njemačke vojske i dio rumunjskog marionetskog 
Guvernata Transnistrija. Tad je bio administrativni centar Istoimenog okruga Tiraspol (rumunjski *Județul Tiraspol*).

Tiraspol su oslobodile jedinice Crvene Armije - 1944. U gradu živi puno Rusa, koji se ne mire sa tim da žive u Moldaviji pa su osnovali međunarodno nepriznatu Pridnjestrovsku Moldavsku Republiku
## Privreda i školstvo
Današnji Tiraspol je centar poljoprivrednog kraja i snažan industrijski centar, u kom se proizvodi vino, 
alkoholna pića, namještaj, tekstil, tepisi, staklo, prehrambeni i električni proizvodi.

Grad ima pedagoški fakultet.
## Gradovi prijatelji

## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Tiraspola''  
* ''Tiraspol'' na portalu Encyclopædia Britannica
Elektroindukcijska peć

**Elektroindukcijska peć** je električna peć koja toplinu ostvaruje električnim induktivitetom i na taj način topi metal. Iako elektroindukcijska peć može biti bazična ili kisela, ova razlika nema toliko značenje kao kod drugih postupaka dobijanja čelika (Bessemerov postupak, Thomasov  postupak, Siemens-Martinova peć i elektrolučna peć), jer se s ovim postupkom samo topi čelik, čiji je sastav unaprijed određen s punjenjem (uloškom) materijala. Topljenje je gotovo jedina metalurška operacija u ovom postupku, kojom je zamijenjen stari lončarski postupak. Punjenje može biti čak iz jednog komada. Ako se dodaje stari čelik s otpada, onda se prvo pune veliki komadi, a zatim se zapunjava s manjim komadima. 

Poklopac elektroindukcijske peći je nepropusan za plinove, da bi se spriječila oksidacija i toplinski izolirala talina od okoliša (kod drugih postupaka ovu ulogu igra troska). Kada se uključi električna struja, brzo izmjenično magnetsko polje s visokom gustoćom toka, stvoreno u primarnom namotu, stvara jaku sekundarnu struju u metalnom punjenju, a ona se pretvara u toplinu. Toplina uglavnom nastaje na krajevima metala, ali se konvekcijom brzo prenosi u jezgru. Ako se radi i s troskom, ona se brzo izmiješa s metalom. Nakon topljenja i brzog miješanja materijala, troska se izlije, dodaju se dezoksidanti i legirajući elementi, pa se na kraju talina izlijeva. Po toni otopljenog čelika troši se oko 650 kWh električne energije, a topljenje traje od 1 do 1,5 sati. 

Mjenjač frekvencije radi od 50 Hz do 400 000 Hz. Na jedan mjenjač frekvencije može se priključiti više elektroindukcijskih peći, a najčešće dvije koje su izmjenično u pogonu. Elektroindukcijska peć je veoma pogodna za topljenje čelika s velikim sadržajem kroma (nehrđajući čelik) jer se talina ne pregrijava. Kod elektrolučne peći može izpariti i do 15% kroma iz starog čelika s otpada. Temperatura taline može se vrlo točno regulirati, u uskim granicama ± 5 ºC. Kod elektroindukcijske peći moguće je raditi s natpritiskom (dezoksidacija čelika ugljikom ili vodikom) ili u vakuumu (stvaranje nitrida ili karbonitrida u čeliku), tako da se može dobiti čelik vrlo točnog sastava. Isparavanje mangana, aluminija i kroma spriječava se korištenjem atmosfere s inertnim plinovima. 

## Izvori
Irinej Kovačević

**Mitropolit Irinej**, svetovno ime **Milan Kovačević**, rođen je 6. septembra 1914. godine u selu Vrnčanima kod Gornjeg Milanovca u Srbiji, od oca Sretena i majke Krstine, rođene Drenjaković. Osnovnu školu je završio u svom selu, a gimnaziju u Gornjem Milanovcu. Po završenoj Učiteljskoj školi, bio je učitelj u selu Ljutovnici kod Gornjeg Milanovca.

Kao rezervnog oficira Nemci ga 1941. godine odvode u logor u Nemačku, gde ostaje sve do 1945. godine. Posle oslobođenja odlazi za Englesku, gde u Dorčesteru privremeno pohađa bogosloviju. Godine 1950. dolazi za Ameriku i upisuje se na Akademiju Svetog Vladimira u Njujorku, kao i na Kolumbija univerzitet.

U oktobru 1953. godine dolazi u manastir Svetog Save, Libertivil, gde 30. decembra prima monaški čin i dobija ime Irinej. Zamonašio ga je arhimandrit Firmilijan (Ocokoljić). Rukopoložen je u čin jerođakona 31. decembra 1953, a u čin jeromonaha 7. aprila 1954. godine, od strane episkopa Dionisija. Episkop Dionisije ga, 31. avgusta 1956. godine unapređuje u čin igumana, a Sveti arhijerejski sinod Srpske pravoslavne crkve na predlog episkopa Dionisija 1961. godine, u dostojanstvo arhimandrita.

U deobi 1963. godine ostaje uz episkopa Dionisija. Na Desetom crkveno-narodnom saboru, održanom u Libertivilu novembra 1963. godine, izabran je za episkopa i hirotonisan 7. decembra u manastiru Svetog Save u Libertivilu. Hirotoniju su izvršila dva ukrajinska episkopa, Genadije i Grigorije.

U avgustu 1984. godine crkveno-narodni sabor preimenovao je Slobodnu američko-kanadsku eparhiju u Slobodnu srpsku crkvu i episkopa Irineja proglasio za Mitropolita Slobodne srpske crkve.

Kao administrator upravljao je Eparhijom za Australiju i Novi Zeland Slobodne srpske pravoslavne crkve, od oktobra 1988. do juna 1991. godine. Na poziv Njegove Svetosti Patrijarha srpskog Pavla, predvodio je delegaciju sveštenih i mirskih lica Slobodne srpske pravoslavne crkve, koja je vodila razgovore sa članovima Svetog arhijerejskog sinoda Srpske crkve o prevazilaženju raskola i stupanja u evharistijsku zajednicu. Pomirenjem je postignuto dugoželjeno evharistijsko jedinstvo i potvrđeno zajedničkom Svetom liturgijom na Sretenje Gospodnje, u Sabornom hramu u Beogradu, 1992. godine.

Posle duge i teške bolesti umro je 2. februara 1999. godine u manastiru Nova Gračanica, Čikago, gde je i sahranjen 8. februara 1999.
Kaljivost

**Kaljivost** čelika nije uvijek precizno određena normama, već se prema Europskoj normi određuje samo kao sposobnost pretvorbe u martenzit. Rastavljanjem pojma kaljivosti na pojmove **zakaljivost** i **prokaljivost**, moguće ga je bolje odrediti. Zakaljivost se odnosi na veličinu tvrdoće koja se može postići na površini čeličnog predmeta, a prokaljivost na sposobnost postizanja jednoličnog toka tvrdoće po presjeku predmeta. Dakle, čelik će biti potpuno prokaljen ako je u svakoj točki presjeka maksimalno zakaljen, odnosno ako je svaka točka presjeka kaljena (gašena) natkritičnom brzinom ohlađivanja, te je tako u svakoj točki postignuta mikrostruktura s najvećim mogućim udjelom martenzita.

Za zadanu šaržu čelika, tj. za zadani kemijski sastav, prokaljivost ovisi o brzini hlađenja i veličini predmeta. U općem će se slučaju kod različitih vrsta čelika, bolje prokaliti oni čelici koji imaju dulje minimalno vrijeme inkubacije. Trajanje inkubacije ovisi o vrsti i o stupnju legiranosti čelika. Svi legirajući elementi, osim aluminija i kobalta, djeluju na produljenje inkubacije u odnosu na ugljične (nelegirane) čelike. Osim stupnja legiranosti, na prokaljivost čelika utječu i veličina kristalnog zrna, segregacije, neotopljene nečistoće, karbidi, nitridi itd. Zbog nevedenih se čimbenika ne može govoriti točno o prokaljivosti neke vrste čelika, nego samo o prokaljivosti zadane šarže čelika. 

Postoji nekoliko metoda određivanja prokaljivosti:
* metoda totalne prokaljenosti,
* Justova metoda utvrdivanja stupnja zakaljenosti,
* Grossmannov postupak određivanja prokaljivosti,
* Grossmannov proračun idealnog kritičnog promjera, 
* Jominyjeva metoda određivanja prokaljivosti.

## Jominyjeva metoda određivanja prokaljivosti
**Jominyjeva metoda** određivanja prokaljivosti se temelji na postupku čeonog gašenja (kaljenje) valjkastog uzorka standardiziranih mjera. Ovim je načinom kaljenja autor metode E. Jominy postigao da se na jednom valjkastom uzorku jednolično ostvaruju sve brzine kaljenja od oko 2 ºC/s uz držač uzorka, pa sve do oko 6 000 ºC/s uz samo gašeno čelo uzorka. Vodeni mlaz hladi čelo austenitiziranog (zagrijanog na temperaturu austenita) čeličnog uzorka, a ostale se mjesta površine, a time i jezgre ohlađuju jednoličnim odvođenjem topline prema hladnom čelu. 

Ovom se metodom određivanja prokaljivosti izbjegava skupo i mukotrpno pripremanje desetak uzoraka koje zahtijeva postupak po Grossmannu, jer će se na izvodnici Jominyjevog uzorka ostvariti sve brzine ohlađivanja. Dakle, svakoj se točki na izvodnici valjka uzorka može pripisati određena krivulja hlađenja u dijagramu temperatura – vrijeme. Ovu je krivulju potrebno u logaritamskom mjerilu ucrtati u pripadni kontinuirani dijagram TTT (engl. Time Temperature Transformation), kako bi se procijenila veza između mjesta na presjeku predmeta i položaja točke na izvodnici Jominyjevog valjka. 

Nakon ohlađivanja Jominyjevog uzorka, mjeri se tvrdoća po Rockwellu HRC uzduž izvodnice valjka, te se konstruira Jominyjeva krivulja ovisnosti tvrdoće HRC o udaljenosti od čela. 

## Izvori
Kovačko zavarivanje

**Kovačko zavarivanje** je najstarija vrsta zavarivanja metala, kada se krajevi dva dijela koje želimo zavariti (spojiti) zagriju u kovačkoj vatri do bijelog usijanja i ako je potrebno pospu određenim prahom (pijeskom) za “čišćenje". Čekićanjem spoja istiskuju se s dodirnih površina rastaljeni oksidi ili troska, te se sučeljavaju čiste metalne površine kada počinju djelovati međuatomske sile dvaju dijelova i dolazi do čvrstog zavarenog spoja. 

Najbolji mačevi iz čelika u srednjem vijeku bili su rađeni iz niskougljičnog čelika, a na njihove rubove su kovački zavarivane (udarcima čekića u toplom stanju) oštrice (trake) od visokougljičnog čelika (1,0 – 2,1% C), koje su uz određenu toplinsku obradu davale tvrde, čvrste i oštre bridove. Mačevi, vrhovi strijela i koplja, bodeži i drugo oružje kod kojih su primjenjivali kovačko zavarivanje bili su poznati u Grčkoj, Franačkoj državi, Kini, Japanu, Indoneziji, te u Siriji. Poznata je tehnika spajanja traka iz različitih vrsta željeznih materijala kovanjem kao "damasciranje" (od Damask - Sirija), a u cilju postizanja posebnih dobrih svojstava za mačeve i puške. I za današnji stadij razvoja tehnike ova tehnologija izrade dijelova iz kompozitnih materijala kovačkim zavarivanjem je interesantna. 

Prvi zapisi (Herodot) o kovačkom zavarivanju željeza u staroj Grčkoj govore da je zavarivanje korišteno u 6. stoljeću pr. Kr., za izradu postolja posuda. Zavarivanje se razvijalo kao sastavni dio vještina kovača, zlatara i ljevača pri izradi oruđa za rad, oružja, posuda, nakita i građevina (ograde, vrata, mostovi, okovi, rešetke na prozorima). 

## Izvori
LD postupak

**LD postupak** ili **Linz-Donawitz postupak** s čistim kisikom (99,9%) je postupak za dobijanje čelika iz sirovog željeza, u kojem se kisik ne provodi kroz talinu, nego provodi kroz vodom hlađenu kapljastu cijev, koja seže do jednog metra iznad taline. Danas se ovaj postupak primjenjuje u oko 60% čeličana u svijetu. 

LD postupak je usavršen Bessemerov i Thomasov postupak, gdje se umjesto zraka koristi čisti kisik. Do pojave LD postupka, željezo sa sadržajem fosfora suviše velikim za Bessemerov, a suviše malim za Thomasov postupak, nije se moglo pneumatski preraditi u čelik. Vodom hlađena kapljasta cijev, kojom se provodi kisik ima bakrenu mlaznicu i uređaj za vertikalno pomjeranje po osi konvertera. LD konverter ugrađen je na rukavcima vratila, kao i Bessemerov i Thomasov konverter, tako da se može naginjati za ulijevanje i izlijevanje taline.

U nagnut konverter se najprije ubacuje stari čelik s otpada i zatim se zalije tekuće sirovo željezo. Nakon toga se konverter ispravi, kapljasta cijev se spusti od 0,65 do 1 metar duboko u talinu, uključi se dovod kisika i žlijebom se zaspe vapnom. Kemijska reakcija nastupa odmah. U toku postupka dodaju se vapno i stari čelik s otpada, zbog stvaranja troske i zbog reguliranja temperature. Kraj postupka se vidi kada nestane lepršavi plamen na ušću konvertera. Tada se kapljasta cijev izvuče i isključuje se dovod kisika. Konverter se zatim nagne i najveći dio troske se iz njega pažljivo odlije, a njen ostatak se zatvori nasipom vapna na ušću konvertera, da bi se zadržala prilikom izlijevanja tekućeg čelika. Postupak upuhavanja kisika traje od 20 do 22 minuta, uz potrošnju od 70 m<sup>3</sup>/min kisika, pod tlakom od 9 atm. 

Zahvaljujući upotrebi tehnički čistog kisika (99,5 – 99,8%), LD postupak je pneumatski postupak bez dušične ravnoteže, tako da mu ni silicij (kao u Bessemerov postupku), ni fosfor (kao u Thomasov postupku), nisu potrebni kao davaoci toplinske energije. Tekuće sirovo željezo za taj postupak može sadržavati u širokim granicama: silicij (0,05 – 1,4%), mangan (0,8 – 2,8%), fosfor (0,08 – 0,25%), pored 4 – 4,2% ugljika i najviše 0,045% sumpora. Ako je sadržaj fosfora iznad 0,5%, mora se raditi s dvije troske.

Primjena čistog kisika za obradu sirovog željeza ovakvog sastava ima za posljedicu porast temperature preko razine povoljne i potrebne za izlijevanje čelika. Zato u LD postupku treba hladiti talinu vapnom, rudom ili starim čelikom s otpada. Da li će se za hlađenje izabrati ruda ili stari čelik, samo je pitanje troškova. Kad se hladi rudom, reakcije sa silicijem, manganom i fosforom su brže nego kada se hladi starim čelikom. Izgaranje silicija tada se završava ranije, fosfor i mangan dostižu minimum sadržaja već u petoj, čak i u četvrtoj minuti, a u dvanaestoj minuti javlja se maksimum sadržaja mangana i fosfora izraženije nego kad se hladi starim čelikom. 

Dezoksidacija LD čelika najčešće je nepotrebna, ali je ipak značajnija kontrola temperature taline. Kod LD postupka nisu potrebne ni mjere za denitrifikaciju čelika, jer LD čelik ne sadrži više od 0,002 do 0,004% dušika, tako da je kvalitet LD čelika jednaka kvaliteti Siemens-Martinovom čeliku. 

## Izvori
Ledeburit

**Ledeburit**  je eutektična mješavina austenita i cementita (ili grafita) koja sadrži 4,3 % ugljika i nastaje kod 1147 ºC. Ledeburit nastaje kada je sadržaj ugljika u željezu između 2,06% i 6,67% (maseni udio). Ime je dobio po metalurgu Karl Heinrich Adolf Ledeburu (1837-1916). On je bio prvi profesor metalurgije u Freiburgu. Ledeburit je otkrio 1882.  

Prema sadržaju ugljika legure željeza mogu biti legure koje se skrućuju bez eutektične mješavine (čelik) i legure s eutektičnom mješavinom (lijevano željezo ili željezni lijev). U dijagram stanja (fazni dijagram) željezo – ugljik ta je granica na 2,06% ugljika. Pod utjecajem nekih kemijskih elemenata, osobito silicija, ta se granica može pomaknuti ulijevo (manje od 2,06% ugljika). Željezne legure s eutektičnom mješavinom mogu se skrutiti po stabilnom sustavu željezo – ugljik, što znači da se ugljik izlučuje u obliku grafita (eutektična mješavina: austenit – grafit), a mogu se skrutiti po metastabilnom sustavu željezo – cementit, ako je ugljik kemijski vezan za željezo kao metastabilni (toplinski nepostojan) ledeburit (ledeburitska eutektična mješavina). U legurama s ledeburitskom eutektičnom mješavinom može se naknadnom toplinskom obradom postići raspadanje ledeburita i stvaranje grafita. Lijevano željezo se dijeli prema izgledu prijeloma i prema mehaničkim svojstvima na sivi lijev, bijeli lijev ili tvrdi lijev, žilavi lijev (nodularni ili kugličasti lijev) , kovkasti lijev (temper lijev), te crvičasti lijev (vermikularni lijev). 

## Izvori
Cristina Scabbia

**Cristina Scabbia** (Milano, 6. lipnja 1972.) je talijanska pjevačica. Najpoznatija je kao pjevačica gothic metal sastava Lacuna Coil. Piše kolumnu u rock magazinu Revolver, zajedno s glazbenikom Vinnie Paulom. 

## Diskografija
**[[In a Reverie]]* -1999.
**[[Unleashed Memories]]* - 2001.
**[[Comalies]]* - 2002.	
**[[Karmacode]]* - 2006.
**[[Shallow Life]]* - 2009.

## Vanjske veze

* lacunacoil.it
Mirovni ugovor iz Jašija

**Mirovni ugovor iz Jašija** (ruski: *Ясский мирный договор*, turski: *Yaş Antlaşması*) je mirovni sporazum
kojim je završen Rusko-turski rat (1787–1792). 
Sporazum je potpisan 9. januara 1792. između Osmanskog Carstva i Ruskog Carstva u Iaşiju u današnjoj Rumunjskoj.

Tim sporazumom potvrđena je ruska dominacija na Crnom moru.
U ime Osmanskog Carstva sporazum je potpisao Veliki vezir Kodža Jusuf paša, a u ime Ruskog Carstva knez Bezborodko, koji je nasljedio kneza Potemkina.

## Karakteristike sporazuma
Ruska carica Katarine Velike ušla je rat koji je trebao dovesti do daljnjeg komadanja 
Osmanskog Carstva između Carske Rusije i Austrije i dovesti do 
uskrsnuća (grčkog) Bizantskog Carstva u Istanbulu. Njezin plan je propao, nakon što se 
Austrija povukla iz rata potpisavši u augustu 1791. Svištovski mir sa Osmanskim Carstvom, ali i zbog pomankanja organizirane i masovne podrške balkanskih kršćana. Tako je ugovor iz Jašija uglavnom potvrdio stanje iz ranije sklopljenog 
Kučukkainardžijskog mira, sklopljenog između dvaju carstava 1774.

Carska Rusija pomakla je svoje granice prema rijeci Dnjestar uključujući i utvrdu Očakov, a Osmansko Carstvo zadržalo je Besarabiju, Vlašku i Moldaviju.
## Reference

## Vanjske veze
* ''Treaty of Jassy'' na portalu Encyclopædia Britannica
Oscar za najbolji dokumentarni film

**Oscar za najbolji dokumentarni film** (eng. ***Academy Award for Best Documentary Feature***) je nagrada koju dodjeljuje Akademija filmskih umjetnosti i nauka (AMPAS) u kategoriji dokumentarnih filmova duljih od 40 minuta. Za kraće dokumentarne filmove postoji zasebna kategorija. Teme mogu biti vezane uz kulturu, umjetnost, historiju, društvo, nauku, ekonomiju i drugo. Da bi zadovoljio kriterije ove kategorije, film mora biti prikazivan u određenim kinima unutar određenog perioda. Naglasak filma mora biti na činjenicama, a ne na fikciji. Može sadržavati snimljene stvarne događaje, djelomično može biti uključena i rekonstrukcija, fotografije, arhivske snimke, animacije i druge tehnike. Dokumentarni filmovi mogu se takmičiti i u drugim kategorijama ukoliko ispunjaju sve posebne uvjete za dotičnu kategoriju. Sva pravila i kriterije za svaku svečanu dodjelu Oscara donosi Akademija.

Prvi Oscar za dokumentarni film dodijeljen je na 15. dodjeli Oscara, 1943. godine (za filmove iz 1942.), kada je postojala jedna zajednička kategorija za sve dokumentarne filmove. Od 1944. (16. dodjela Oscara, za filmove iz 1943.) postoje dvije odvojene kategorije: za dokumentarni film i za kratkometražni dokumentarni film. Prije toga, 1942. (14. dodjela Oscara, za filmove iz 1941.), postojala je samo kategorija za kratkometražne dokumentarne filmove.

## Reference
Oscar za najbolji kratkometražni animirani film

**Oscar za najbolji kratkometražni animirani film** (eng. ***Academy Award for Best Animated Short Film***) je nagrada Akademije filmskih umjetnosti i nauka (AMPAS). Prvi put je dodijeljena na 5. dodjeli Oscara, 1932. godine.

Od 1932. do 1970. kategorija se službeno zvala *"Short Subject, Cartoons"* (sh. *Kratkometražni, [[Crtani film|crtani]]*). Od 1970. do 1973. nosila je naziv "*Short subjects, animated films"* (sh. *Kratkometražni, [[animirani film]]ovi*). Od 1974. do danas zove se *"Best Animated Short Film"* (sh. *Najbolji animirani kratki film*).

## Reference
King of Kings (film, 1961)

***King of Kings*** () je američki historijski film snimljen 1961. u režiji Nicholasa Raya. Predstavlja remake istoimenog nijemog biblijskog spektakla o životu Isusa iz 1927. godine. Naslovni lik u filmu tumači Jeffrey Hunter, a radnja, za razliku od prethodne verzije koja je prikazivala jedino odraslog Isusa, prikazuje ne samo njegovo rođenje i djetinjstvo, nego, u nastojanju da pruži što detaljniju socio-političku podlogu zbivanja u tadašnjoj Judeji, sadrži i prolog koji prikazuje rimsko osvajanje Jeruzalema koje se zbilo više od pola vijeka prije Isusovog rođenja. U film, koji se snimao u Španiji su uložena ogromna sredstva te je također, kako bi se učinio što spektakularnijim, korištena tehnika Technirama, odnosno film od 70&nbsp;mm. To je posebno dobar efekt imalo u masovnim scenama, poput one u kojoj je rekonsturiran Govor na gori.

*King of Kings* je izdan u vrijeme kada su historijski spektakli uživali izuzetnu popularnost, te je doživio veliku gledanost i komercijalni uspjeh. Kritika je, međutim, bila podijeljena, a što se danas tumači odlukama o castingu. Hunter, koji je u vrijeme snimanja po svojim godinama odgovarao Isusu (za razliku od sredovječnog H. B. Warnera u originalnoj verziji), se zbog tumačenja tinejdžera u prethodnim godinama smatrao premladim, te je film posprdno nazivan "Bio sam tinejdžerski Isus". Najgore je, međutim, prošla 17-godišnja Brigid Bazlen, koja je angažirana na inzistiranje studija MGM koji je od nje namjeravao stvoriti novu Elizabeth Taylor; njoj je povjerena uloga Salome te je u filmu odigrala znamenitu scenu plesa. Ta je scena, međutim, od strane kritike zbog svoje naglašene erotičnosti  proglašena neprimjerenom za tako "ozbiljan" film, te je Bazlen manje-više prekinula karijeru.

Od kraja 1960-ih, međutim, reputacija filma je počela rasti, što su dijelom pridonijeli američki kontrakulturni komentatori i kritičari koji su Hunterov prikaz Isusa vidjeli kao svojevrsnu alegoriju na antiestablishmentsko buntovništvo tadašnje američke omladine.

## Glavne uloge

* Jeffrey Hunter ... Isus
* Siobhán McKenna ...  Marija
* Robert Ryan  ... Ivan Krstitelj
* Ron Randell ... Lucius
* Hurd Hatfield ... Poncije Pilat
* Viveca Lindfors ... Claudia
* Rita Gam ... Herodija
* Frank Thring ... Herod Antipa
* Royal Dano ... Petar
* Rip Torn  ... Juda Iskariot
* Harry Guardino ... Baraba
* Carmen Sevilla ... Marija Magdalena
* Brigid Bazlen ... Salomé
* Guy Rolfe ... Kaifa
* Gregoire Aslan ... Herod Veliki
* Luis Prendes ... Kajajući lopov
* Barry Keegan ... Gestas, Nekajajući lopov
* Orson Welles (van špice) ... narator

## Reference

## Vanjske veze

* 
* ''King of Kings'' at Rotten Tomatoes
Brigid Bazlen

**Brigid Mary Bazlen** (9. jun 1944 – 25. maj 1989) bila je američka glumica, najpoznatija po ulozi Salome u hollywoodskom biblijskom spektaklu *[[King of Kings (1961 film)|King of Kings]]*. Nju je dobila u dobi od 17 godina, zahvaljujući studiju MGM koji je od nje nastojao stvoriti nasljednicu Elizabeth Taylor. U njoj je najveći dojam ostavila znamenitom scenom zavodničkog plesa koji je, zbog neuobičajene erotičnosti za tadašnje standarde, izazvao kontroverze kod dijela kritike, ali i tvrdnje da Bazlen umjesto glumačkog talenta ima jedino privlačni fizički izgled. Bazlen se nakon njih faktički povukla iz svijeta filma, posvetivši se studiju, a potom porodici, iako je povremeno nastupala na teatru i televiziji.

## Filmski i TV nastupi
* *[[Hawkins Falls]]* (1950–1952)
* *[[Too Young To Go Steady]]* (1959)
* *[[The Honeymoon Machine]]* (1961)
* *[[King of Kings (1961 film)|King of Kings]]* (1961)
* *[[How the West Was Won (film)|How the West Was Won]]* (1962)
* *[[Days of our Lives]]* (1972)

## Izvori

## Vanjske veze
*
*
*
Saloma

**Saloma** (hebr.: שלומית Shlomit) bila je povijesna osoba koja je živjela u prvom stoljeću. Herod Antipa joj je bio očuh a ona je spomenuta u Evanđelju po Mateju 14:6 i 6:22, ali bez imena. Podaci o njenom imenu dolaze od židovskog povjesničara Josipa Flavija. Saloma je plesala ples sedam velova za svog očuha na njegovoj rođendanskoj zabavi.
Odbacujući jedan po jedan sve velove u koje je bila obučena, na kraju joj je Herod Antipa kao nagradu obećao ispuniti sve što poželi. Poslije plesa na nagovor svoje majke Herodijade, zatražila je da joj donesu glavu Ivana Krstitelja na pladnju.

Prema Bibliji razlog zašto je Herodijada tražila glavu Ivana Krstitelja je bio taj što je kritizirao njen brak sa rođakom svog (još živućeg) muža. Prema piscu Heinrichu Heineu u epu *Atta Troll, Ein Sommernachtstraum* (hr. Atta Troll, San ljetne noći), objavljenom 1842., razlog je bio taj što je Herodijada bila zaljubljena u Ivana Krstitelja ali ju je on odbio.

Oscar Wilde napisao je istoimenu dramu. Prema njegovoj varijanti Salome se zaljubila u Ivana Krstitelja, koji ju je međutim odbio i na taj način mu se osvetila. Salomin ples je omiljena tema u europskoj umjetnosti. Između ostalih naslikali su je Tizian, Gustave Moreau, Gustav Klimt i Aubrey Beardsley. Richard Strauss vidjevši dramu Oscara Wildea, piše operu Saloma, koja se često izvodila po najvećim svjetskim opernim kućama.


Datoteka:Franz von Stuck 010.jpg |Franz von Stuck (1906.)
Datoteka:CaravaggioSalomeLondon.jpg |Caravaggio (o. 1600.)
Datoteka:Nazimova Salome2.jpg|Nijemi film *Saloma* sa Allom Nazimovom, 1923.
Oscar za najbolji kratkometražni dokumentarni film

**Oscar za najbolji kratkometražni dokumentarni film** (eng. ***Academy Award for Best Documentary, Short Subject***) je nagrada Akademije filmskih umjetnosti i nauka (AMPAS) za kratke dokumentarne filmove čije trajanje, uključujući odjavnu špicu, nije dulje od 40 minuta. Za dulje dokumentarne filmove dodjeljuje se Oscar za najbolji dokumentarni film. Osim duljine trajanja, ne postoji druga razlika između definicija dugometražnog i kratkometražnog dokumentarnog filma. Teme obuhvaćaju kulturu, historiju, društvo, ekonomiju, nauku, umjetnost i drugo. Radnja mora biti utemeljena na činjenicama, a dopušteno je koristiti iste metode kao i kod dugometražnog dokumentarnog filma (rekonstrukcija, fotografije, arhivske snimke, animacija i drugo). Svake godine Akademija propisuje posebna pravila i kriterije za svaku kategoriju, različito za dugometražne i kratkometražne dokumentarne filmove.

Prvi Oscar za kratkometražni dokumentarni film dodijeljen je na 14. dodjeli Oscara, 1942. godine. Na 15. dodjeli Oscara, 1943., postojala je samo jedna kategorija za sve dokumentarne filmove, a od 16. dodjele (1944.) postoje dvije odvojene kategorije: *Oscar za najbolji dokumentarni film* i *Oscar za najbolji kratkometražni dokumentarni film*.

## Reference
Boyhood (film)

***Odrastanje*** (engleski *Boyhood*) je američki dramski film iz 2014. koji je napisao i režirao Richard Linklater. Glavne uloge tumače Ellar Coltrane, Patricia Arquette, Lorelei Linklater i Ethan Hawke. Film je poznat po tome što je sniman u razdoblju od čak 12 godina, od 2002. do 2014., te je tako dobio potpuni uvid u odrastanje glavnog junaka od dječaka do tinejdžera u Texasu sa razvedenim roditeljima.

*Odrastanje* je premijeru dočekao na filmskom festivalu u Sundanceu u januaru 2014., dok je pušten u široku kino distribuciju 11.7. 2014. Razni kritičari su hvalili film zbog koncepta i autentičnog prikaza sazrijevanja. Nominiran je za nekoliko nagrada, te je i osvojio velik dio njih.

## Glavne uloge
* Ellar Coltrane - Mason Evans Jr.
* Patricia Arquette - Olivia Evans
* Lorelei Linklater - Samantha Evans
* Ethan Hawke - Mason Evans Sr.
* Libby Villari - Catherine: Olivijina majka
* Marco Perella - Bill Welbrock: Olivijin drugi suprug
* Jamie Howard - Mindy Welbrock: Billova kćer
* Andrew Villarreal - Randy Welbrock: Billov sin
* Brad Hawkins - Jim: Olivijin treći suprug
* Jenni Tooley - Annie
* Richard Andrew Jones - Annin otac
* Karen Jones - Annina majka
* Bill Wise - Steve Evans

## Nagrade

## Reference

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
*
Oscar za najbolji kratkometražni igrani film

**Oscar za najbolji kratkometražni igrani film** (eng. ***Academy Award for Live Action Short Film***) je nagrada koju dodjeljuje Akademija filmskih umjetnosti i znanosti (AMPAS) za filmove koji, uključujući i odjavnu špicu, ne traju dulje od 40 minuta. Pojam *"live action"* znači da film nije animiran, tj. da je snimljena izvedba glumaca. Slabije upućeni često griješe prevodeći *"live action film"* kao *"[[akcijski film]]"*. Jedinstvena kategorija za kratkometražni igrani film postoji od 1957. godine, a današnje ime nosi od 1974.

## Historija
Od 1932. do 1935. godine postojale su dvije kategorije, ***"Short Subjects, Comedy"*** (sh. *Kratkometražni, komedija*) i ***"Short Subjects, Novelty"*** (sh. *Kratkometražni, novitet*). Godine 1936. i 1937. postoje tri kategorije: ***"Short Subjects, one-reel"*** (sh. *Kratkometražni, jedna rola*), ***"Short Subjects, two-reel"*** (sh. *Kratkometražni, dvije role*) i ***"Short Subjects, Color"*** (sh. *Kratkometražni, u boji*). Kategorija kratkometražnih filmova u boji dodijeljena je samo 1936. i 1937., nakon čega je ukinuta, dok je podjela na filmske vrpce, odnosno na broj rola, ostala zaključno do 1956. godine. Od 1957. postoji jedinstvena kategorija za kratkometražni igrani film. (Na engleskom jeziku, od 1957. zove se ***"Short Subjects, Live Action Subjects"***, od 1971. naziv je ***"Short Subjects, Live Action Films"***, da bi 1974. kategorija dobila naziv ***"Live Action Short Film"***).

## Reference
Un'avventura di Salvator Rosa

***Un'avventura di Salvator Rosa*** () je italijanski crno-bijeli pustolovni film snimljen 1940. u režiji Alessandra Blasettija. Radnja je smještena u Napulj u 17. vijeku, kada se grad nalazio pod španskom vlašću. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Gino Cervi je znameniti slikar Salvator Rosa, koji danju radi kao renomirani umjetnik, a noću se pretvara u maskiranog borca za pravdu koji nastoji pomoći napuljskoj sirotinji. Film je nakon premijere izazvao oduševljenje italijanske kritike. Kasniji kritičari su, zbog "lepršavog" stila i vještog miješanja humora i akcije, u njemu prepoznali uticaj hollywoodskih filmova slične tematike, prije svega onih u kojima je naslovnu ulogu tumačio Errol Flynn.

## Uloge
*Gino Cervi: Salvator Rosa, il Formica
*Luisa Ferida: Lucrezia
*Rina Morelli: Isabella di Torniano
*Osvaldo Valenti: conte Lamberto D'Arco
*Ugo Ceseri: Giuseppe
*Umberto Sacripante: contadino 
*Paolo Stoppa: contadino
*Carlo Duse: ufficiale di palazzo a Napoli
*Enzo Biliotti: il viceré di Napoli
*Jone Salinas: Amalia

## Vanjske veze
*
Schicksal (film)

**Schicksal** () je njemački crno-bijeli igrani film snimljen 1942. godine u režiji Geze von Bolvaryja. Po žanru je drama. Radnja započinje na jugozapadu Bugarske u godinama nakon Prvog svjetskog rata, kada su se militantni iredentisti oružjem suprotstavljali vladi zbog njenih nastojanja da temeljem odredbi Nejskog mirovnog sporazuma Makedoniju preda Kraljevini SHS. Protagonist, čiji lik tumači Heinrich George, je sluga uhvaćenog i pogubljenog iredentističkog vođe koji je usvojio njihove dvoje djece i nastoji im pružiti miran život u Sofiji, ali koga nakon nepune dvije decenije ponovno dohvati njegova mračna prošlost.

*Schicksal* je napravljen u jeku Drugog svjetskog rata u kome se tadašnja Bugarska bila njemački saveznik. Von Bolvary je, pak, kao lokacije koristio Tirol i tamošnje dvorce, napravivši od filma svojevrsnu eskapističku melodramu. Dio kritičara je, međutim, u filmu pronašao propagandni sadržaj, odnosno promoviranje nacističke ideologije kroz likove koji vlastitu sreću žrtvuju dužnosti. Dijelom zbog toga je nakon Drugog svjetskog rata bio zabranjen od savezničkih vlasti.

## Vanjske veze
* 
*
Oton Vinski

**Oton Vinski** (rođen: ***Otto Weiss***) (Osijek, 20. 3. 1877 - Koncentracijski logor Jasenovac, 1942), utjecajni jugoslavenski tj. zagrebački bankar ubijen za vrijeme Holokausta.

## Biografija
Oton Vinski je rođen kao Otto Weiss 20. 3. 1877 u Osijeku u židovskoj porodici Franje i Berte Weiss. Bio je oženjen za zagrepčanku Štefaniju Vinski iz ugledne židovske porodice Aleksander sa kojom je imao dvojicu sinova: Zdenka i Ivu. Promjenu prezimena Weiss u Vinski zatražio je 1918 godine, a 1921 je stekao zagrebačko građanstvo. Bio je zaposlen kao prokurist i ravnatelj "Hrvatske eskomptne banke" u Zagrebu. Oton je bio jedan od imućnijih zagrepčana i vlasnik više nekretnina-kuća za iznajmljivanje u Zagrebu na sljedećim lokacijama: Tuškanac 16c, Draškovićeva ulica br. 35, Mesnička ulica br. 1 i Krajiška ulica br. 25. Oton i njegova porodica su tokom Drugog svjetskog rata i Nezavisne Države Hrvatske (NDH) bili oslobođeni nošenja znaka Davidove zvijezde i slova Ž (*znak za Židov*) na lijevoj nadlaktici i lijevoj strani prsa. Bilo im je dopušteno da stanuju u dotadašnjem stanu. Unatoč tome, Otona i njegovu punicu Ilku Aleksander su 1942 uhapsile ustaše. Kada je Otonova supruga Štefanija kasnije došla u stan, nikoga više nije bilo. Odmah po uhićenju Oton i njegova punica Ilka su bili deportirani u koncentracijski logor Jasenovac gdje su oboje ubijeni. Otonova supruga i sinovi su samo pukom srećom izbjegli deportaciju u Jasenovac i smrt. Štefanija Vinski je umrla 1959 u Zagrebu. Otonovi sinovi su za vrijeme SFR Jugoslavije bili ugledni članovi društva, Zdenko je bio arheolog, a Ivo ekonomist.

## Reference

## Literatura
* 
*
Nejski mirovni sporazum

**Nejski mirovni ugovor** je zaključem 27. novembra 1919. godine u pariskom predgrađu Neji sir Sen između zemalja Antante, kao pobedničkog saveza u Prvom svetskom ratu, sa jedne, i poražene **[[Kraljevina Bugarska|Bugarske]]**, sa druge strane. Ovo je jedan od mirovnih ugovora kojima je završen Prvi svetski rat a koji su na Pariskoj konferenciji mira (od 18. januara 1919. do 28. juna 1919. u Parizu) zaključeni su sa svakom pobeđenom državom posebno.

Među zemljama Antante nalazila se i Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca, a u njeno ime ugovor su potpisali Nikola Pašić, bivši predsednik vlade, Ante Trumbić, ministar spoljnih poslova, i dr Ivan Zolger. Sa bugarske strane ugovor je potpisao Aleksandar Stambolijski, premijer i ministar rata.

Po ugovoru je poražena Bugarska imala da preda znatne teritorije - najvećim delom u zapadnoj Trakiji, koju je prvo na upravu preuzela Antanta, a zatim je predala Grčkoj, kao i teritorije oko Caribroda i Bosilegrada u Srbiji i Strumice u Makedoniji, koje predaje Kraljevini SHS. Potvrđena je pripadnost južne Dobrudže Rumuniji, a Bugarska je ugovorom formalno priznala postojanje Kraljevine SHS.

Vojna sila Bugarske redukovana je na minimum: dozvoljeno je držanje najviše 20 hiljada vojnika, uz ukidanje opšte vojne obaveze. Propisana je i redukcija naoružanja, s tim da se znatan deo preda pobednicima.

Propisano je i da Bugarska plati reparacije od 2,25 milijardi zlatnih franaka, odnosno 445 miliona dolara. Kasnije je oprošteno oko tri četvrtine ove obaveze. Susednim zemljama je Bugarska trebalo da preda i nešto stoke, a na ime otete stoke tokom rata. Bugarska je bila obavezana i da vrati arhive, umetničke i slične predmete koje je njena administracija otela u drugim zemljama.

## Povezano
* Ugovori kojima je okončan Prvi svetski rat
* Pariska mirovna konferencija 1919.
* Zapadne bugarske pokrajine

## Vanjske veze

* Potpuni tekst ugovora 
* Razgraničenje Jugoslavije sa Bugarskom
Die heimliche Gräfin

**Die heimliche Gräfin** () je njemačka crno-bijela filmska komedija snimljena 1942. u režiji Geze von Bolvaryja. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Huga Marie Kritza.  Radnja je smještena u Beč na prijelazu iz 19. u 20. vijek, a protagonistica, čiji lik tumači Marte Harell, je češka grofica koji iz ljubavi prema teatru uzima tajni identitet pučanke kako bi nastupala na bečkoj pozornici.

## Vanjske veze
* 
* 
* Ein paar Bilder aus dem Film bei Cinema.de
Ein Mann mit Grundsätzen?

***Ein Mann mit Grundsätzen?*** () je njemačka crno-bijela filmska komedija snimljena 1943. u režiji Geze von Bolvaryja. Protagonistica, čiji lik tumači Elfie Mayerhofer, je mlada kemičarka koja dolazi u Hamburg raditi u istraživačkom institutu te se zaljubi u tamošnjeg muškarca (čiji lik tumači Hans Söhnker). Radnja prikazuje kako se otkrije kako je on njen kolega, i da ima seksistički stav prema kome žene ne mogu raditi "muške poslove".

## Uloge
* Hans Söhnker ... Dr. Hans Winhold  
* Elfie Mayerhofer ... Christa Weiden  
* Sigrid Becker ... Karoline Paul 
* Ursula Herking ... Frl. Budensieck  
* Maria Koppenhöfer ... Mrs.Senator Petersen  
* Lola Müthel ... Isabella Brandt 
* Gerda Maria Terno ... Dr.Lisa v.Jennisch  
* Curt Ackermann ... Dr. Schumann, Chemiker  
* Karl Günther ... Prof. Sprenger, Hans' Chef 
* Fritz Odemar ... Friedrich Weiden, Christls Vater  
* Rudolf Schündler ... Peter Ordner, der "Verlobte" Christls  
* Ernst Waldow ... Dr. Kurt Drews - Rechtsanwalt
* Wolfgang Dohnberg ... Ein Zuhörer der Konferenz  
* Karl Etlinger ... Ein Professor, ehemaliger Lehrer Christls 
* Charles Francois ... Ein Kellner im "Yokohama" 
* Bernhard Goetzke ... Ein Zuhörer der Konferenz  
* Käthe Jöken-König ... Das Mädchen bei Frau Senator Petersen  
* Lisa Lesco ... Die Sängerin im "Yokohama" 
* Alfred Maack ... Der Nachtwächter im Institut  
* Edith Meinhard ... Das Mädchen bei Christl im Hotel Columbus  
* Justus Ott ... Palli, der Kapitän, der die Trauung vornimmt  
* Hellmuth Passarge ... Ein Reisender auf dem Bahnhof und ein Schiffssteward  
* Paul Rehkopf ... Ein Zuhörer der Konferenz  
* Annemarie Schäfer ... Eine Laborantin  
* Michael von Newlinsky ... Ein Reisender im Zugabteil

## Izvori


## Literatura
* Hake, Sabine. *Popular Cinema of the Third Reich*. University of Texas Press, 2001.

## Vanjske veze
*
Grad bez milosti

***Town Without Pity*** (; ) je američko-zapadnonjemačko-švicarski crno-bijeli igrani film snimljen 1961. u režiji Gottfrieda Reinhardta. Predstavlja adaptaciju romana *Das Urteil* njemačkog pisca Manfreda Gregora. Radnja je smještena u gradić u tadašnjoj Zapadnoj Njemačkoj gdje lokalna 16-godišnja djevojka (čiji lik tumači Christine Kaufmann) prilikom kupanja postane žrtvom silovanja od strane četvorice američkih vojnika iz obližnje baze. Protagonist, čiji lik tumači Kirk Douglas, je američki vojni advokat koji na vojnom sudu po službenoj dužnosti brani počinitelje, i koji, iako suosjeća sa djevojkom, u nastojanju da svoje klijente spasi od smrtne kazne, ne preza od ničega, uključujući diskreditiranje žrtve kao promiskuitetne zavodnice, a što će izazvati tragične posljedice. *Town Without Pity* je najpoznatiji po muzičkoj temi Dimitra Tiomkina, odnosno pjesmi koja je u izvedbi Genea Pitneya postala veliki hit.

## Uloge
* Kirk Douglas ... Major Garrett
* Barbara Rütting ... Inge Koerner  
* Christine Kaufmann ... Karin Steinhof
* E. G. Marshall ... Pukovnik Pakenham
* Hans Nielsen ... Karl Steinhof
* Ingrid van Bergen ... Trude, prostitutka koja Garrettu pruža informacije
* Robert Blake ... Kaplar Jim Larkin
* Richard Jaeckel ... Kaplar Birdwell Scott
* Frank Sutton ... Narednik Chuck Snyder
* Karin Hardt ... Frau Steinhof, Karinina majka
* Gerhart Lippert ... Frank Borgmann 
* Mal Sondock ... Redov Joey Haines
* Alan Gifford ... General Stafford
* Max Haufler ... Dr. Urban, pozvan da svjedoči o Larkinu
* Rose Renée Roth ... Frau Kulig, gradska tračara
* Eleonore von Hoogstraten ... Frau Borgmann, Frankova majka
* Egon von Jordan ... Bürgermeister
* Philo Hauser ... Herr Schmidt

## Vanjske veze
* 
* 
*
Očakov

**Očakov**  (ruski: *Очаков*, ukrajinski: *Очаків*, rumunjski: *Vozia*, turski: *Özi,*) je ladanjski grad na jugoistoku Ukrajine, i 
administrativni centar rajona u Mikolajivskoj oblasti od 14,566 stanovnika.
## Geografija
Očakov leži na crnomorskoj obali, pored estuarija i limana rijeka Dnjepar - Bug. Obalni klifovi dosežu visinu od 10 - 40 metara, tako da ima nepristupačnih gudura, jaruga, ali i pješčanih plaža i plitkih uvala.

Duge pješčane plaže dobri klimatski uvjeti, suha topla ljeta i mješovina stepskog i morskog zraka čine ga idealnim mjestom za odmor i rekreaciju, pa se tokom sezone u Očakovu odmara i do 250 000 ljudi.

Grad je udaljen 70 km od regionalnog centra Nikolajev.
## Historija
Očakov je mjesto bogate  historije, na mjestu gdje leži današnji grad je između 4. - 6. vijeka pne. 
stajao antički grčki grad - **Alektor**. 
Krimski kan Mengli I. Geraj sagradio je na tom mjestu 1492. utvrdu - **Kara Karmen**, koja je ubrzo nakon izgradnje došla pod kontrolu Turaka. 
Oni su mjesto prezvali u **Ači-Kale**, što znači *grad na moru*, iz tog je nastalo današnje ime grada - Očakov. Ta utvrda bila je stup turskih teritorija duž crnomorske obale, uz koju se razvio grad koji je bio značajno trgovačko središte.

Za vrijeme Rata 1789. po nalogu vrhovnog komandanta ruske.vojske kneza Potemkina utvrda i grad su posve uništeni. Nakon tog je 1792. izgrađen potpuno novi grad, koji je Ruskom Carstvu trebao na tom mjestu kao novo administrativno središte na crnomorskoj obali. Od 1802. Očakov administrativno pripada Nikolajevskoj Guberniji.
## Privreda
Za sovjetskih vremena Očakov je postao centar značajnog poljoprivrednog kraja. Danas je privreda grada okrenuta 
prema turizmu i luci.
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Očakova''
Bender, Moldavija

**Bender** (rumunjski: *Bender*), poznat još kao ***Benderi*** (ruski: *Бендеры*, ukrajinski *Бендери*), ili ***Tigina*** (rumunjski: *Tighina*), je grad Moldavije, i 
dio odmetnute Pridnjestrovske Moldavske Republike od 91,882 stanovnika.
## Geografija
Bender leži na desnoj obali rijeke Dnjestar, ispod ušća rijeke Bik na zapadu zemlje, nedaleko od 
Tiraspola.

## Historija
Naselje na mjestu današnjeg Bendera postojalo je još u 2. mileniju pne. Tokom svoje duge historije nad njim se izredala 
gomila vladara od Kijevske Rusije, Moldavije, Republike Genove, 
Osmanskog Carstva, sve dok nakon višestrukih napada nije 1818. podpao pod Rusko Carstvo.
Između dva rata bio je dio Kraljevine Rumunjske, a nakon 
Drugog svjetskog rata dio Moldavske SSR u 
Sovjetskom Savezu.

Nad Benderom još i danas dominira osmanska utvrda iz  16. vijeka.
## Privreda
Današnji Bender je industrijski grad, u kom se proizvodi tekstil, kablovi, prehrambeni proizvodi
i električna oprema.
## Gradovi prijatelji
*, Beira 
*, Cavriago 
*, Dubăsari 
*, Cavriago 
*, Očamčira 
## Reference

## Vanjske veze

* ''Službene stranice Bendera'' 
* ''Tighina'' na portalu Encyclopædia Britannica
Divorzio all'italiana

***Divorzio all'italiana*** () je italijanska crno-bijela filmska komedija snimljena 1961. u režiji Pietra Germija. Protagonist, koga tumači Marcello Mastroianni je siromašni sicilijanski plemić koji je zaljubljen u svoju lijepu rođaku (koju tumači Stefania Sandrelli), ali se nalazi u nesretnom braku sa ružnom suprugom (koju tumači Daniela Rocca), a koga ne može okončati, jer je u Italiji 1960-ih razvod bio zakonom zabranjen. Radnja prikazuje kako dolazi na zamisao da umjesto toga svoju suprugu likvidira i nakon toga bude osuđen na blagu zatvorsku kaznu, pri čemu bi kao olakšavajuća okolnost trebala poslužiti ženina nevjera, odnosno preljubnička afera sa ljubavnikom kojega protagonist tek treba pronaći i "namjestiti".

*Divorzio all'italiana* je postigao veliki uspjeh kako kod publike, tako i kod kritike. Osvojio je Oscar za najbolji originalni scenario, a na Kanskom festivalu specijalnu nagradu za najbolju komediju. Mlada Stefania Sandrelli je zahvaljujući njemu postala velika zvijezda italijanskog i evropskog filma. Daniela Rocca se, pak, za vrijeme snimanja zaljubilja u Germija; nakon što ju je odbio pokušala je samoubistvo, a što je označilo početak mentalnih problema koji će joj brzo okončati karijeru. Sam film je, pak, postao poznat i po tome što je poslužio kao ime koje su kritičari počeli davati komedijama slične tematike i satiričkog pristupa prema italijanskom društvu, odnosno specifičnom podžanru poznatom kao *[[commedia all'italiana]]*.

## Uloge
* Marcello Mastroianni ... Ferdinando Cefalù
* Daniela Rocca ... Rosalia Cefalù
* Stefania Sandrelli ... Angela
* Leopoldo Trieste ... Carmelo Patanè
* Odoardo Spadaro ... Don Gaetano Cefalù
* Margherita Girelli ... Sisina
* Angela Cardile ... Agnese
* Lando Buzzanca ... Rosario Mulè
* Pietro Tordi ... Attorney De Marzi
* Ugo Torrente ... Don Calogero
* Antonio Acqua ... Priest
* Bianca Castagnetta ... Donna Matilde Cefalù
* Giovanni Fassiolo
* Ignazio Roberto Daidone
* Francesco Nicastro

## Vanjske veze
* 
* 
* Criterion Collection essay by Stuart Klawans