open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Maglenka

**Maglenka** (*Clitocybe nebularis*), još zvana i **sniježnica**, vrsta je uvjetno jestive gljive iz porodice Tricholomataceae.

## Opis
Klobuk je širine 6-20 cm, mesnat, maglenosive boje. Najprije je zvonolik, poslije konveksan sa uvrnutim rubom, potom ravan i naposlijetku saizvinutim i vijugavim obodom. Posut je sivkastim prahom (maglica) koji se lako briše. Kožica se lako guli. Listići su brlo gusti, pomiješani sa kraćima. Spuštaju se niz stručak. U početku su blijedožućkaste boje, a kasnije rumenkasti. Lako se odvajaju od mesa klobuka. Stručak je visine 6–15&nbsp;cm. Mesnat je, pun, elastičan, spužvast. Smeđesive je boje, a ponekada rumenkast. Pri vrhu je tanji, a pri dnu je zadebljan. Meso je bijele boje i manje-više vlaknasto. Ima vrlo jak i neodređen zadah. Okus mu je trpak.

Spore su žućkaste, ovalnog oblika veličine 6-8x3-4&nbsp;µm.

Jestiva je vrsta, ali je zbog jakog mirisa i okusa dvojbena delikatesa. Moguće je da sadrži termolabilne toksine koji se kuhanjem uništavaju.

Meso maglenke sa sulfovanilinom trenutačno postane prolazno ljubičasto-crveno. Sa fenolom posmeđi, dok sa dušičnom kiselinom prvo pocrveni, a zatim postane grimizno.

## Rasprostranjenost
Maglenka se može naći u Europi i Sjevernoj Americi. Ova gljiva raste u kasnu jesen u crnogoričnim i bjelogorilčnim šumama. Pojavljuju se u velikim skupinama u krugovima ili linijama.

## Slične vrste
Maglenka je teško probavljiva, te zbog toga nije preporučljiva ljudima osjetljiva želuca. Raste u kasnu jesen u veliki skupinama, cik-cak linijama ili krugovima kao i modrikača (*Clitocybe nuda*). Može narasti vrlo velika, sa promjerom klobuka i do 25&nbsp;cm. Ako se obrati pažnja na morfološke značajke, zamjena sa otrovnim vrstama nije moguća. Otrovna olovasta rudoliska (*Entoloma sinuatim*) joj dosta sliči, ali ona ima prvo blijede, te na kraju crvenkaste listiće i klobuk sivosvilenkaste boje. Ponekada se pojavi bojela forma maglenke.

## Galerija

Datoteka:Cluded Agaric pileus.JPG|Klobuk maglenke
Datoteka:Clouded Agaric Gills.JPG|Listići maglenke


## Reference

## Drugi projekti
Djevojačka krasnica

**Djevojačka krasnica** (*Russula puellaris*) je vrsta jestive gljive iz porodice Russulaceae.

## Opis
Klobuk naraste 3-5 cm širok. Raširen je gotovo od rane mladosti, ali se ubrzo udubi. Vrlo je niježan i lomljiv, a kožica se lako guli sa njega. Vlažan je, sjajan i gladak, a rub klobuka je jako rebrast. Može biti mesno ljubičaste, oker ili smeđeljubičaste boje, a na sredini je uvijek tamniji. Listići su široki 4-6 mm i prilično gusti. Vrlo su nježni i lomljivi a na namjanji dodir požute. Inače su krem boje sa pjegama. Stručak je valjkastog oblika 4-6 cm visok i 0,8 do 1,2 cm debeo. Pri osnovi je nešto deblji. Površina mu je naborana, a na dodir požuti. Meso je vro tanko i nježno i u klobuku 2-3 mm debelo. U početku je bjelkasto, a potom žućkasto. Ima blag miris i sladkast okus.

Spore su jajolikog oblika i bradavičave 6,5-9,5X5,5-7 mikrometara. Otrusina je boje pijeska.

Ova gljiva raste ljeti i u jesen u crnogoričnim šumama i posebno ispod borova, ali se može naći i u listopadnim šumama.

Meso djevojačke krasnice sa fenolom pocrveni ili dobije tamnu vinski crvenu boju. Sa željeznim sulfatom postane blijedoružičasto, a sa alfanaftolom meso poplavi.

## Galerija

Datoteka:Russula emetica - Lindsey 4b.jpg
Datoteka:Russula.puellaris3.-.lindsey.jpg
Datoteka:Russula.puellaris4.-.lindsey.jpg


## Drugi projekti
Zlatna krasnica

**Zlatna krasnica** (*Russula aurea*) je vrsta jestive gljive iz porodice Russulaceae. Simbiont je.

## Opis
Klobuk ove gljive naraste 4-9 cm u širinu. Gladak je, u mladosti polukrugasto konveksan, a potom postane raširen i udubljen. Kožica se sa klobuka lako guli. Rub postane lagano rebrast kada gljiva ostari. Vrlo je lomljiv. Narančaste je, crvenkaste (ponekada jarkocrvene) boje. Često nepravilno izblijedi i postaje zlatno ili limunastožut. Listići su gusti i međusobno žilasto spojeni. Dugo vremena budu blijedi, a potom limunastožuti. Uz rub klobuka je oštrica zlatnožuta. Do stručka su listići zaokruženi ili prirasli. Stručak je nejednakog oblika, ali je često pri osnovi deblji. Naraste 3-8 vm visoko, a 1,5-2,5 cm široko. Tvrd je, u početku pun, a kasnije spužvasto-šupljikav. Manje je ili više naboran. Bijele je ili limunaste boje. Meso je bijelo, ispod kožice klobuka žućkasto. Prilično je tvrdo, a poslije lomljivo. Ima blag okus, a miris je neizražen.

Spore su okruglaste, krestasto mrežaste, veličine 9-12x9-11 mikrometara. Otrusina je svijetložute boje.

Meso sa željeznim sulfatom dobije blijedooker boju, a sa gvajakolovom tinkturom postane maslinastosmeđe.

Zlatna krasnica ljeti i početkom jeseni raste u listopadnim i crnogoričnim šumama.

## Slične vrste
Zbog svoje narančastožute ili crvene boje klobuka i limunastožutih listića zamjena sa nekom drugom vrstom iz roda krasnica skoro da nije moguća. Po boji klobuka i listića odgovara jedino blagvi (*Amanita cesarea*). Ali, kako se blagva po svojim morfološkim značajkama svrstava u drugi rod, zamjena nije moguća.
Crvena krasnica

**Crvena krasnica** (*Russula rosea*) ili **tvrda krasnica** je vrsta jestive simbiontne gljive iz porodice Russulaceae. Nije posebno cijenjena zbog smolaste konzistencije i gorkastog okusa. 

## Opis
Klobuk ove gljive je mesnat i vrlo tvrd, 5-15 cm širok. U početku je okruglast, poslije konveksan, a na kraju je više ili manje otvoren. Jarkocrvene je boje, a ponekada se nađu i plodna tijela sa bijelim mrljama. Kožica se ne može oguliti. Klobuk je bez sjaja i neproziran. Listići su gusti, lomljivi i rastu prirasli stručku. Mliječnobijele su boje, ali su ponekada crvenkasti, posebno blizu ruba klobuka. Stručak je tvrd, pun i uglavnom kratak, 3-7 cm visok. Cilindričnog je oblika, a pri dnu je malo tanji. Uzdužno je naboran i manje-više crven ili ružičast. Meso je bijelo, tvrdo i lomljivo. Nema mirisa, a okus je lagano gorkast. 

Spore su u masi bijele, okruglastog oblika i vidljivo mrežaste, veličine 8-9x6-8 mikrometara.

Crvena krasnica raste najviše ljeti u listopadnim i crnogoričnim šumama, pojedinačno ili u manjoj grupi.

## Slične vrste
Moguća je zamjena sa nekim krasnicama crvene boje. Krasnice crvene boje i manjih dimenzija sa bijelim listićima su vrlo ljutog okusa i otrovne.

## Drugi projekti
Modrikača

**Modrikača** (*Lepista nuda*) je vrsta jestive gljive dobre kvalitete. Saprofit je.

## Opis
Klobuk je 5-15 cm širok, prvo konveksan, zatim otvoren. Rub je uvijen i vijugav. U mladosti je cijela gljiva modroljubičaste boje, a klobuk je poslije smeđast i tamniji u tjemenu. Boja klobuka veoma varira i u jednoj grupi mogu rasti gljive sa modrikastim, sivim i smeđastim klobukom. Listići su vrlo gusti, modroljubičaste boje. Napola su prirasli stručku, a do oboda su duži i izgledaju malo polegnuti. Stručak cilindričnog oblika je 5-10 cm visok, pun i vlaknast. Modroljubičaste je boje i pahuljasto čehav. Pri dnu je malo deblji i vidljivi su ostaci micelija. Meso je bjelkastoljubičasto, lomljivo i ugodnog mirisa.

Spore su u masi ljubičastocrvene. Eliptično su zavijene i bradavičaste, veličine 5-8x3-4 mikrometra.

Meso modrikače sa fenolom postane smeđe, a sa sulfovanilinom postane blijedoljubičasto.

Ova gljiva raste najviše u jesen (ali ponekada i zimi) na terenima koji su bogati humusom, odnosno u svim šumama i uz rubove šuma. Rastu u skupinama ili pojedinačno.

## Slične vrste

Boja klobuka modrikače jako varira, te tako može stvoriti zabunu kod gljivara. Mnoge vrste su sličnog izgleda, ali su sve jestive.
Zelenka

**Zelenka** (*Tricholoma flavovirens*) ili **zelenkasta vitezovka** je vrsta otrovne gljive nekada smatrane jestivom i izvrsne kvaliteta. Simbiont je.

## Opis
Klobuk je 5-12 cm širok. Najprije je zvonolik, a potom otvoren. Valovita je ruba i tupo je ispupčen. Prilično je mesnat, a kožica se lagano ljušti. Obično je sumporastosmeđe boje, ali se pojavljuju i plodna tijela žutozelene ili crvenkastozelen boje. Na površini se pojavljuju smeđecrvenkaste čehice. Listići su prilično gusti, sumporastosmeđe boje. Slobodni su ili prirasli sa zupcem. Oštrica je valovita. Stručak je 3-8 cm visok, pun i valjkastog oblika. Dno je nešto zadebljano. Vlaknast je, sumporastožute boje ili ponekada maslinastosmeđe. Meso je bijelo, a ispod kožice klobuka žućkasto. Nema izražen miris i okus.

Spore su eliptičnoga oblika, veličine 6-8x3,5-5 mikrometara. Ispod mikroskopa su bezbojne.

Kožica stručka u dodiru s kalijevom lužinom trenutačno postane crvena.

Zelenka raste u jesen u manjim raštrkanim grupama ispod borova, ali se može naći i ispod drugog crnogoričnog  cveca

## Slične vrste
Zelenka se može zamijeniti s otrovnom sumporastom kružoliskom (*Tricholoma sulphureum*) koja ima mnogo rjeđe i debele listiće, a meso ima zadah po sumporu. Nejestiva vrsta *Tricholoma flavobrunneum* ima mnogo gušće listiće i raste ispod breza na vlažnom tlu. Zelenku je moguće zamijeniti i s vrstom *Tricholoma malluvium*, kojoj je jestivost nepoznata. Ona ima bijele listiće, a plodno tijelo je zdepastije građe. Zelenka također sliči i *Tricholoma sejunctum*, a koja isto ima bijele listiće, a klobuk je gladak i maslinastožute boje s radijalno postavljenim tamnijim linijama.
Kraljevka

**Kraljevka** (*Boletus regius*) je vrsta jestive gljive izvrsne kakvoće. 

## Opis
Klobuk je 5-15 cm širok. U mladosti je kuglast, a potom raširen i malo ulegnut. Mesnat je i crvene boje, a zatim gol i suh. Ubrzo poprimi ružičastu boju iz koje proviruje žuta osniva. Cjevčice su zlatnožute boje i široke, na pritisak ne mijenjaju boju. Stručak je visine 5-15 cm, ovalan. U osnovi je deblji i često je savinut. Pod klobukom je zlatnožut sa izraženim mrežicama. Mjestimično je crvenomrljav, a pri dnu je često (ali ne uvijek) crven kao krv. Meso je tvrdo i žute boje. Ispod kožice je crvenkasto. Okus i miris su ugodni. Na presjeku meso ne mijenja boju, ali ponekada pri dnu neznatno poplavi. 

Spore su vretenastog oblika, veličine 10-15x4-6 mikrometara.

Raste ljeti u listopadnim šumama u grupama ili pojedinačno.

Spada u ugrožene vrste gljiva te je na ovim prostorima smešten na crvenu listu. Strogo je zaštićena gljivlja vrsta.

## Slične vrste
Moguća je zamjena sa šiljatonogim vrganjem (*Boletus appendiculatus*), vrstom *[[Boletus fechtneri]]* i ljupkim vrganjem (*Boletus speciosus*) koji svi mijenjaju boju trusišta ako ih se pritisne prstom. Zamjena sa otrovnim gljivama je nemoguća.

## Drugi projekti
Jablanovača

**Jablanovača** (*Agrocybe aegerita*) ili **topolovka** je jestiva gljiva iz porodice Bolbitiaceae. Može biti saprofit i parazit.

## Opis
Klobuk je širok 3-10 cm i dosta mesnat. U mladosti je polukuglast, zatim zvonolik a na kraju raširen. Obod je često vijugav, a ponekada je udubljen. Tamniji je na sredini a prema krajevima sve svjetliji. Površina je vrlo često kapljasto udubljena. Listići su vrlo gusti sa mnogo lamelula. Bjelkaste su do žućkastosive boje, a na kraju su smeđi. Nepravilno se drže za stručak ili lagano silaze jednim zupcem. Stručak je visok 3-15 cm i često je savinut. Pri dnu je tanji nego pri vrhu. Pun je i bijele ili malo smećkaste boje. Ispod klobuka postoji slabašan vjenčić. Meso je u klobuku bijelo, a u stručku postaje smalo smeđasto. Miriše po brašnu i ima slatkast okus.

Spore su eliptične, okerastosmeđe boje, veličine 8-11x4,5-6 μm.

Raste busenasto već od početka proljeća sve do jeseni na panjevima, žilama ili izravno iz stabla jablana, ali se može naći i na panjevima drugog drveća.

Postoji mogućnost uzgoja ove gljive u vrtu na panjevima ili trupcima topole, vrbe ili drugog drveća.

Može se zamijeniti sa razornom čehavkom (*Pholiota destruens*), ali ona nema trajan vjenčić, čehava je i obično raste pojedinačno ili u malenim grupama na raspadajućem drvetu.

## Galerija

Agrocybe aegerita 221.jpg
Agrocybe aegerita 22.jpg
Agrocybe aegerita 2212.jpg
Agrocybe aegerita 222.jpg


## Drugi projekti
Žućkasta pupavka

**Žućkasta pupavka** (*Amanita citrina*) je vrsta nejestive i potencijalno otrovne gljive iz porodice Amanitaceae. Također se zove **limunasta pupavka** i **citronasta pupavka**. Simbiont je.

## Opis
Klobuk je širok 5 do 10 cm. Umladosti je kuglast, potom zvonast i na kraju otvoren. Uglavnom je žućkaste boje, ponekada i bijel. Pokriven je ostacima ovoja koji se mogu isprati za kišnih dana. Listići su slobodni i gusti, bjelkaste boje. Stručak je visok 5 do 10 cm i cilindričan. Najprije je pun, a zatim šupalj. Bjelkaste je ili žućkaste boje. Pri vrhu postoji vjenčić, a na dnu je gomoljasto zadebljanje. Meso je bijelo, a ispod klobuka žućkasto. Ima odvratan okus, ali miris i nije baš jak. 

Spore su bijele i podugačko okrugle, veličine 7-10x7-11 μm.

Kožica klobuka, listići i meso gomoljastog zadebljanja sa sumpornom kiselinom postanu maslinastosmeđi. Rub lisića sa kalijevom lužinom opstane karminsmeđe boje. 

Žućkasta pupavka raste u ljeto i jesen u zimzelenim i listopadnim šumama i dosta je česta. 

## Slične vrste
Vrlo je slična smrtno otrovnoj zelenoj pupavci. *[[Amanita porphyria]]* joj također sliči, ali ima klobuk kestenjaste boje).

## Drugi projekti
Amanita

U rod ***Amanita*** spada oko 600 vrsta gljiva uključujući i neke koje su najotrovnije na svijetu. Vrste iz ovog roda su odgovorne za oko 95% smrti izazvanih trovanjem gljivama, a 50% toga izazove zelena pupavka. Najčešći toksin u ovim gljivama je α-amanitin.

U ovaj rod također spadaju mnoge jestive gljive, ali miciolozi uglavnom ne podržavaju gljivare amatere da biraju ove za ljudsku upotrebu. Međutim, u nekim kulturama, lokalne jestive vrste iz ovog roda su česte na tržnicama tokom sezone rasta. Dobri primjeri za to su *[[Amanita zambiana]]* i druge mesnate vrste iz Srednje Afrike, *[[Amanita basii]]* i slične vrste u Meksiku, blagva u Europi, i *[[Amanita chepangiana]]* iz Jugoistočne Azije. Druge vrste se koriste za obojene umake, poput crvene *[[Amanita jacksonii]]*, čiji je areal od istočne Kanade do istoka Meksika.

Za mnoge vrste se ne zna jesu li jestive, posebno u zemljama poput Australije gdje su mnoge gljive slabo poznate.

## Otrovnost
Neke gljive iz ovog roda u sebi sadrže amatoksine, koji mogu izazvati prestanak rada jetre i smrt. Tu spadaju: zelena pupavka, *[[Amanita virosa]]*, *[[Amanita bisporigera]]* i *[[Amanita ocreata]]*, kao i *[[Amanita verna]]*.

## Drugi projekti
Himenij

**Himenij** je sloj tkiva plodnog tijela gljive gdje se stanice razvijaju u bazidije ili askus, koje stvaraju spore. Kod nekih vrsta sve stanice himenija se razviju u bazidije ili askus, a kod drugih se stanice razviju u sterilne stanice koje se zovu cistide ili parafize. Cistide su često važne za identifikaciju pomoću mikroskopa. Podhimenij se sastoji od hifa iz kojih rastu himenijske spore. 

Pozicija himenija je tradicionalno prva karakteristika koja se koristi u klasifikaciji i identifikaciji gljiva. Ovdje su neki primjeri himenija kod različitih gljiva:
* Kod gljiva poput muhara, blagvi i sl. himenij je na vertikalnom licu listića. 
* Kod gljiva poput vrganja, himenij je spužvasta masa od cjevčica koje su okrenuta rema dolje. 
* Kod puhara himenij je unutar gljive. 
* Kod gljiva poput strška razvija se unutar gljive, a onda se pokaže u obliku tekućine odvratnog mirisa. 
* Kod zdjeličarki, nalazi se na konkavnoj površini zdjelice. 
* Kod gljiva koje se obično nazivaju "grive" (npr. žuta griva, blijeda griva), raste izvana na iglicama sličnim zubima.

## Galerija

Datoteka:Lamellen.jpg|Listići muhare.
Datoteka:Suillus luteus.JPG|*[[Suillus luteus]]* sa cjevčicama.
Datoteka:Riesenbovist.jpg|Golema puhara ima himenij u unutrašnjosti.
Datoteka:Phallus impudicus7 Stinkhorn.jpg|Stršak
Datoteka:Scarlet elf cap cadnant dingle.jpg|*[[Sarcocypha austriaca]]*
Datoteka:Polyporus alveolaris pores2.jpg|*[[Polyporus alveolaris]]*
Stručak

**Stručak** je u mikologiji "stabljika" koja podržava klobuk gljive. Kao i svi drugi dijelovi gljive, osim himenija, stručak se sastoji od sterilnog hifalnog tkiva. Međutim, kod mnogih vrsta se plodni himenij nastavlja na stručak.

Evolucijska korist stručka se smatra lakše širenje spora. Uzdignute gljive lakše će ispustiti spore da ih ponese vjetar ili neka životinja. Međutim, mnoge gljive nemaju stručak, poput griva (capica), zvjezdača, tartufa i zdjeličarki.

Često se pomoću stručka može odrediti vrsta gljive. Neke od karakteristika na koje treba obratiti pažnju su:
* tekstura stručka
* ima li koprenu, vjenčić ili sl.
* izrasta li iz njega još gljiva
* veličinu i oblik
* širi li se pod zemljom u strukturu poput korijena
 
Kada se skupljaju gljive veoma je važno da se gljiva iskopa iz zemlje, umjesto da je se prelomi preko polovine stručka. 

## Tipovi stručka

Datoteka:Bare stipe icon.svg|Gol
Datoteka:Ring stipe icon.png|Prstenak
Datoteka:Volva stipe icon.png|Obojak
Datoteka:Ring and volva stipe icon.png|Prstenak i obojak
Datoteka:Cortina stipe icon.png|Koprena
Datoteka:NA stipe icon.png|Nepoznato
Otisak spora

**Otisak spora** neke gljive je važna dijagnostička karakteristika u većini priručnika za gljive. Pokazuje boju spora gljive kada su u masi. Otisak spora se radi tako što se površina koja stvara spore stavi na komad bijelog i tamnije obojenog papira, a može i na prozirnu plastiku, koja je još bolja i lakše se odredi boja spora; naprimjer, lakše je odrediti jesu li spore bijele ili sa malo pigmentacije. Površina gljive koja stvara spore se tada ostavi preko noći. Kada se gljiva otkloni, boja spora bi trebala biti vidljiva.

Međutim, gljivu se ne može odrediti samo prema otisku spora; to je obično samo jedna od više karakteristika koje se koriste u taksonomskoj identifikaciji.

U povijesti se klasifikacija mnogih gljiva temeljila na otisku spora, npr. kod porodice Trichlomataceae, koja sadrži mnoge različite vrste, a sve one imaju bijeli otisak spora. Međutim, nedavna molekularna istraživanja su pokazala interesantne srodnosti između gljiva koje imaju spore različitih boja.

## Povezano
* Klobuk
* Stručak
Francuska zajednica Belgije

**Francuska zajednica u Belgiji** (*Communauté française de Belgique*) je savezni entitet u Belgiji, koji je jedan od tri zajednice ove zemlje. U nekim dokumentima ova zajednica se naziva i **Zajednica Valonija-Bruxelles** (*Communauté Wallonie-Bruxelles*). Ovaj drugi naziv koristi se kako bi se izbjegla zabuna i mješanje pojma s zajednicom Francuza koji žive u Belgiji, te kako bi se istakla dva područja u kojima živi frankofono stanovništvo u Belgiji.

## Opis
Francuska zajednica se ne može definirati kao točno određeno područje koje okuplja određenu skupinu ljudi, nego više kao institucija koja brine za interese frankofonih građana Belgije.

Kad bi se općenito definiralo stanovništvo ove zajednice, ono bi obuhvaćalo oko:
* 3,3 milijuna Valonaca (najveći dio stanovništva Valonije, uz izuzetak germanofonog stanovništva koje čini oko 70 tisuća osoba na istoku Valonije).
* 0,9 milijuna frankofonih stanovnika Bruxellesa (od ukupno oko milijuna stanovnika Bruxellesa).

Ukupno je u Belgiji oko 4,2 milijuna stanovnika frankfono, od toga 80 % živi u Valoniji, a oko 20 % u Briselskoj regiji.

U ove brojke nisu uključeni frankofoni stanovnici u Flandriji, čiji se broj procjenjuje na između 150.000 i 300.000 stanovnika.

Općenito se može reći da Francuska zajednica u Belgiji okuplja oko 41 % stanovništva ove države, dok ostatak čini Flamanska zajednica, te jednim malim dijelom i Njemačka zajednica.

## Politika
Bruxelles je sjedište parlamenta i vlade Francuske zajednice. Zakonodavnu vlast vrši parlament, dok izvršnu čini vlada.

### Zakonodavna vlast
Parlament se sastoji od 94 zastupnika, od čega 75 dolaze iz valonskog parlamenta, a 19 iz parlamenta Regije glavnoga grada Bruxellesa).

**Stranke u parlamentu Francuske zajednice (2004. - 2009.)**

*Stranke na vlasti označene su točkom (•)*

### Izvršna vlast
Vladu ne izabire parlament, nego nju formira koalicija stvorena nakon regionalnih izbora. Najmanje jedan član mora biti iz Regije glavnoga grada Bruxellesa.

Trenutnu vladu čine:
* **[[Rudy Demotte]]** PS, ministar predsjednik (premijer)
* **[[Marie-Dominique Simonet]]** CDH, potpredsjednica, ministrica visokog obrazovanja, znanstvenog istraživanja i međunarodnih odnosa.
* **[[Michel Daerden]]** PS, potpredsjednik i ministar za proračun, sport i javne službe 
* **[[Christian Dupont]]** PS, ministar obveznog obrazovanja
* **[[Fadila Laanan]]** PS, ministrica kulture
* **[[Catherine Fonck]]** CDH, ministrica za zdravstvo, djecu i pomoć mladeži
* **[[Marc Tarabella]]** PS), ministar za mladež.

## Jezici
Od 1990., Francuska zajednica priznaje lokalne regionalne jezike kao izvorne. To su romanski jezici (šampanjski, lorenski, pikardski i valonski), te germanski jezici (frankonski, limburški, luksemburški, brabantski i briselski).

## Vanjske veze
* Službena stranica Francuske zajednice
* Službena stranica parlamenta Francuske zajednice 
* Službena stranica vlade Francuske zajednice
Klobuk (gljiva)

**Klobuk** je naziv za sastavni dio plodnog tijela gljive. Može biti raznih oblika, konveksan, otvoren, stožast itd. Himenij se nalazi ispod klobuka i može sadržavati lamellule, cjevčice ili listiće. 

## Izgled
Klobuk može biti različitog oblika, a i on se može promijeniti tokom razvojnog ciklusa gljive. Najpoznatiji oblik je konvekasn. Konveksni klobuci se često nastave širiti kako gljiva raste dok ne postanu ravni. Mnoge poznate vrste imaju konvekasn klobuk, poput raznih vrsta roda *[[Amanita]]* i vrganja. 

Neke gljive imaju veoma neobičan izgled klobuka, poput puhara i smrčaka, a neke ga ni nemaju.


Datoteka:Campanulate cap icon.svg|Zvonolik
Datoteka:Conical cap icon.svg|Stožast
Datoteka:Convex_cap_icon.svg|Konveksan
Datoteka:Depressed_cap_icon.svg|Ulegnut
Datoteka:Flat_cap_icon.svg|Ravan
Datoteka:Infundibuliform_cap_icon.svg|Ljevkast
Datoteka:Offset_cap_icon.png|Odmaknut
Datoteka:Ovate_cap_icon.svg|Jajast
Datoteka:Umbillicate_cap_icon.svg|Pupčast
Datoteka:Umbonate_cap_icon.svg|Ispupčen
Tropske i subtropske vlažne širokolisne šume

**Tropske i subtropske vlažne širokolisne šume**, također zvane **tropske vlažne šume**, su tropski i subtropski šumski biom.

Tropske i subtropske šumske regije sa manjom količinom oborina su dom za tropske i subtropske suhe širokolisne šume i tropske i subtropske četinarske šume. Kišne šume umjerenih predjela također postoje u nekim vlažnim obalnim regijama sa umjerenom klimom.

U ovaj biom spada nekoliko tipova šuma:
* **Nizinske [[ekvator]]ijalne zimzelene kišne šume**, obično zvane samo **tropske kišne šume**, su šume koje dobijaju veliku količinu oborina (više od 2000&nbsp;mm godišnje) tijekom godine. Ove šume se nalaze u pojasu oko ekvatora, a najvećan područja pod ovim šumama su amazonska prašuma u Južnoj Americi, zavala Konga u centralnoj Africi i Indonezija i Nova Gvineja. 
* **Vlažne listopadne** i **polu-zimzelene šume** dobijaju prilično mnogo kiše, ljeto je toplo i vlažno, a zima je hladnija i suha. Neko drveće u ovim šumama gubi dio lišća ili svo lišće tijekom suhe zimske sezone. Ove šume se mogu naći u dijelovima Južne Amerike, u Srednjoj Americi, oko Kariba, u obalnoj zapadnoj Africi, u nekim dijelovima indijskog potkontinenta i u većini Indokine.
* **Planinske kišne šume** se mogu naći na planinskim područjima sa hladnijom klimom.
* **Poplavne šume**

Tropske i subtropske vlažne širokoline šume su česte na nekoliko kopnenih ekozona, uključujući i **arfičke trope** (ekvatorijalna Afrika), **[[indomalaji|Indomalaje]]** (dijelovi indijskog potkontinenta i jugoistočne Azije) **[[neotropi|Neotrope]]** (sjever Južne Amerike i Srednje Amerike) **[[australoazija|Australoaziju]]** (istočna Indonezija, Nova Gvineja, sjeverna i istočna Australija) i **[[Oceanija]]** (tropski otoci u Tihom oceanu). Oko polovice svjetski tropskih kišnih šuma se nalazi u južnoameričkim državama Brazilu i Peruu. Kišne šume sada pokrivaju manje od 6% Zemljine kopnene površine. Znanstvenici procjenjuju da više od polovice svih biljaka i životinja živi u tropskim kišnim šumama.

## Vanjske veze
* Činjenice o tropskim kišnim šumama u svijetu od The Nature Conservancy
* Worldwide Fund for Nature
* Tipovi kišnih šuma
* Školske aktivnosti 
* NASA-ina slika pošumljavanja iz 2002. godine
Pustinje i vegetacija sušnih oblasti

**[[pustinja|Pustinje]] i [[vegetacija]] sušnih oblasti** su biom kojeg karakterizira mala količina padavina.

## Definicija i raširenost

Pustinje i vegetacija sušnih oblasti dobijaju godišnju količinu padavina od 25 cm ili manje i imaju suhu ili vrlo suhu klimu koju odlikuje snažan deficit vlažnosti, gdje godišnji mogući gubitak vlage preko evapotranspiracije daleko prelazi količinu dobijenih oborina. Pustinje i sušna vegetacija se pojavljuje u tropskim, subtropskim i regijama sa umjerenom klimom.
Pustinjsko zemljište je obično pjeskovito ili kamenito i ima malo organskih materija. Slano zemljište je često.

Biljke i životinje ovih staništa su prilagođene niskoj razini vlage. Hiperaridne regije su uglavnom bez vegetacije i životinja, a u njih spadaju kamenite pustinje i pješčane dine. U vegetaciju u regijama sa suhom klimom spadaju i neki travnjaci, šikare i manje šume. Biljke koje su prilagođene suhoj klimi se nazivaju kserofitima, a u njih spadaju sukulentne biljke, geofiti, sklerofitne i slične biljke. Životinje, uključujući i kukce, gmazove, paučnjake, ptice i sisavce, često izleze van samo noću kako bi izbjegle velike vrućine i gubitak vode.

## Reference

## Vanjske veze
* Pustinje i vegetacija sušnih oblasti (World Wildlife Fund)
* Mapa ekozona
* Indeks na ovu temu na bioimages.vanderbilt.edu 
* Xeric World  Online zajednica koja se fokusira na izučavanje biljaka sušnih oblasti

## Povezano
* Sahara
Tropski i subtropski travnjaci, savane i šikare

**Tropski i subtropski travnjaci, savane i šikare** su biom koji se nalazi u polusuhim do poluvlažnim područjima. Krajolikom travnjaka dominiraju trave i slične zeljaste biljke. U savani postoji raštrkano drveće. U šikarama dominira drvenasto ili zeljasto žbunje.

Količina godišnjih oborina u tropskim i subtropskim travnjacima, savanama i šikarama je između 450 i 1500 milimetara; ovo može mnogo ovisiti o sezoni, a ponekada sva kiša padne u samo nekoliko tjedana.
Tropski i subtropski travnjaci, savane i šikare se pojavljuju na svim kontinentima osim Antarktika. Rašireni su u Africi, ali ih se može naći i u južnoj Aziji, sjevernim dijelovima Južne Amerike i Australije, kao i na jugu Sjedinjenih Američkih Država.

**Afrička [[savana]]** se pojavljuje u područjima između šumskih i travnatih regija. Klima varira, sa prosječnom temperaturom od 27&nbsp;°C, a najviše 30&nbsp;°C u travnju i listopadu; godišnja količina oborina je između 300 i 1500 milimetara. U floru spadaju:
 
* Akacije (drvo)
** Gubi lišće tijekom sušne sezone kako bi očuvala vlagu
** Tijekom kišne sezone ima lisnatu krošnju
* Baobab (drvo)
** Skladišti vodu u deblu
** Ima debelu koru kako bi se odbranio od požara tijekom sušne sezone
** Ima dugo korjenje kako bi dosegnuo vlagu duboko u tlu
** Ima malo lišća kako bi smanjio gubitak vlage tijekom transpiracije
* Trave
** Brzo raste do 3 ili 4 metra uvis
** Izdanci odumiru tijekom sušne sezone i ostaje samo korjenje
* Nisko grmlje
** Otporno na sušu
** Maleno
** Ima trnje umjesto lišća

## Živi svijet
Raznolikost biljnih i životinjskih vrsta je obično visoka. Bivoli, žirafe, impale, gazele, gerenuci, gnuovi, zebre, nosorozi i slonovi se hrane travom i lišćem drveća. Ovi biljožderi su hrana za mesoždere poput lavova, geparda, leoparda, šakala i hijena.

## Izvori

## Povezano
* Savana
* Šuma
Kukcojed

**Kukcojed** ili **kukcožder** je tip mesoždera čija se ishrana sadrži uglavnom od kukaca i sličnih malenih bića.
Alternativni naziv je **entomofagija**, što se također odnosi na ljude koji prakticiraju jesti kukce.

Iako su induvidualno maleni, kukci su vrlo brojni - postoji više od milijun opisanih vrsta; oni također čine vrlo veliki dio životinjske biomase kod skoro svih ne-morskih staništa. Procijenjeno je da je globalna biomasa kukaca otprilike 1012&nbsp;kg sa procijenjenom populacijom od 1018 organizama. Mnoga bića ovise o kukcima koji su im primarna hrana, a mnogi koji ne ovise (i time zapravo uopće nisu kukcožderi) u svakom slučaju koriste kukce kao dodatnu hranu bogatu proteinima, posebno tijekom sezone parenja.

Neki primjeri kukcoždera su slavuj, hijenski vuk, ješci, lastavice, mravojed, šaran, žabe, gušteri, šišmiši i pauci. Zabilježeno je da čak i veliki sisavci jedu kukce; usnati medvjed je možda najveći kukcožder na svijetu. Kukci također mogu biti kukcožderi, na primjer vilin konjic, stršljeni, bubamare i bogomoljke. Kukcožderstvo je do različitih stepena izraženo kod primata poput marmozeta, tamarina, avetnjaka, galagija i madagaskarskog prstaša. Neki pretpostavljaju da su prvi primati živjeli noću i hranili se kukcima.

## Biljke kukcožderke

Biljke kukcožderke su biljke čiju ishranu jednim dijelom ili u potpunosti čine kukci koje one zarobe i zatim konzumiraju. Također zvane *biljke mesožderke*, one rastu na mjestima gdje je tlo siromašno hranjivim tvarima, posebno dušikom (na primjer stijene ili baruštine). U biljke mesoždeke spadaju Venerina muholovka, nekoliko vrsta cjevolovki, vrste roda *[[Pinguicula]]*, rosulje, vrste roda *[[Utricularia]]*, *[[Aldrovanda vesiculosa]]*, vrste roda *[[Brocchinia]]* i druge. Ove biljke dobijaju dušik hvatanjem kukaca. Koriste razne mehanizme poput klopki, ljepljivih površina, hvatajlke sa dlačicama, vrčeve i sl.

Tehnički ove biljke nisu strogo kukcožderke, budući da konzumiraju bilo koje životinje koje su dovoljno malene da se uhvate u klopku; neke veće biljke u svojim vrčevima ponekada uhvate malene štakore i guštere. Charles Darwin je prvi put opisao biljke mesožderke 1875. godine. kkvikwvjohle gibt

## Povezano
* Biljožder

## Izvori
Jestiva gljiva

**Јеstive gljive** su one gljive koje se koriste u ljudskoj ishrani. 

## Historija
Ljudi su koristili gljive u ishrani još u doba Babilonaca, starih Egipćana, ali i Indijanaca. Također su ih koristili i u Kini i Japanu prije nekoliko tisuća godina, ne samo u kulinarstvu, već i zbog ljekovitosti pojedinih vrsta. Stari filozofi su jela spremljena od gljiva nazivali "carskom hranom", pa čak i "hranom bogova". 

## Hranjivost

Gljive se koriste gotovo u svim svjetskim kuhinjama zbog prijatnog ukusa, ali i bogatstva potrebnih supstanci. Poput drugih živih bića, gljive se najvećim dijelom sastoje iz vode (75-93%) i proteina (2,5-7%), ali su značajni i njihovi drugi sastojci: ugljikohidrati, neki minerali (posebno je značajno prisustvo fosfora), kао i vitamini. Таkođer, aromatični sastojci čine da gljive mogu biti začin jelima i dosta podići njihov kvalitet.

## Priprema

Gljive se brzo kvare, posebno u toplim mjesecima, pa njihova priprema počinje još na terenu. Preporuka je da se skupljaju u korpama od pletenog pruća baš zato da bi se spriječilo kvarenje. Ljeti ih treba jesti istog dana kada su ubrane.

## Izvori
Ozbiljni odnos

**Ozbiljni odnos** ili **ozbiljna veza** je naziv za intimni odnos dvoje partnera koje karakterizira međusobna predanost dvoje partnera (od čega dolazi engleski izraz committed relationship, "predana veza"), odnosno nastojanje da je učine trajnom. Izraz se u pravilu koristi za partnere koji takvu vezu još nisu formalizirali brakom, ali koja je već duže vrijeme prešla stadij udvaranja, i koja obično ima monogamni oblik.

Kao svojevrsna suprotnost ozbiljnoj vezi se navodi povremena veza.

## Vanjske veze
* The Stages of Committed Relationships
Neobavezni seks

**Neobavezni seks** je u najširem smislu označava seksualne aktivnosti između dvoje (ili, rjeđe, više ljudi) koje za isključivu svrhu imaju zadovoljavanje seksualnih potreba njihovih sudionika bez ikakvih "dubljih" i dugoročnih motiva, odnosno emocionalnog sadržaja pod kojim se podrazumijevaju ljubavne veze ili drugi oblici intimnih odnosa. "Neobaveznost" takvih odnosa se odlikuje u tome što u svi partneri u njih ulaze slobodnom voljom, kao što na temelju njih nemaju ili ne očekuju nikakve dugoročne posljedice ili obaveze. Kao takav se smatra jednom od karakteristika promiskuitetnog životnog stila. U užem smislu se pod time podrazumijevaju anonimni seks ili seks za jednu noć, a u širem smislu bi se pod time mogle podrazumijevati i povremene veze ili vanbračni seks.

## Povezano
* Povremena veza
* Promiskuitet
* Otvoreni brak
* Online dating servis
Otvoreni odnos

**Otvoreni odnos** ili **otvorena veza** je naziv za intimni odnos dvoje partnera koji su se sporazumjeli kako jedan od njih ili oboje mogu, ako to žele, imati intimne ili seksualne odnose sa drugim osobama. Otvoreni odnos predstavlja karakteristiku poliamorijskog životnog stila, odnosno jedan od oblika ne-monogamije. Ukoliko su dvoje partnera u braku, takav se odnos naziva otvorenim brakom.

## Povezano
* Swinging

## Vanjske veze
* A Handbook on Open Relationships
Petrozavodsk

**Petrozavodsk** (, karel. i fin. *Petroskoi*) je glavni grad autonomne republike Karelije na severozapadu Rusije. Nalazi se 430 kilometara severoistočno od Sankt Peterburga.

Petrozavodsk ima 266.300 stanovnika (procena za 2007).

## Historija
Arheološki nalazi pokazuju da je na mestu Petrozavodska postojalo naselje pre 7000 godina. Današnji grad se nalazi na mestu sela koja su u Srednjem veku bila na obali jezera Onjega. Četvrt Solomenoje nastala je u 16. veku. Grad je osnovan 11. septembra 1703. pod imenom Petrovskij Zavod. Osnovao ga je knez Menjšikov u ime Petra Velikog, kome je trebala livnica za izradu topova i sidara za Severnu rusku flotu.

Do 1717. Petrovskij Zavod je postala najveće naselje u Kareliji sa 3500 stanovnika, utrvđenjem od balvana i pokrivenom pijacom. Najpoznatija znamenitost grada je bila drvena crkva Svetog Petra i Pavla, pregrađena 1772. i renovirana 1789. Crkveni ikonostas je uništen u požaru 30. oktobra 1924.

Posle smrti Petra Velikog značaj Petrovskoj Zavode je opadao, tako da je livnica zatvorena 1734. Katarina Velika je otvorila novu livnicu 1773. uzvodno od grada. Za vreme njene vladavine Petrovskaja Sloboda je 1777. dobila status grada i sadašnje ime - Petrozavodsk. Centar grada je izgrađen u neoklasičnom stilu oko centralnog kružnog trga. Od 1801. Petrozavodsk je bio centar gubernije.

Gradom su vladali Finci u periodu 1941-1944. i tu su osnovali koncentracioni logor. Crvena armija je bez borbe zauzela grad 28. juna 1944.

## Petrozavodsk danas
Danas u Petrozavodsku postoji univerzitet i konervatorijum. Od industrije, značajna je drvna industrija, izrada nameštaja, i prerada ribe. Kroz Petrozavodsk prolazi pruga od Sankt Peterburga ka Murmansku.

## Vanjske veze

* Zvanična internet prezentacija
Anonimni seks

**Anonimni seks** je naziv za seksualne aktivnosti, odnosno oblik neobaveznog seksa u kome partner ili oba partnera ne zna niti, u pravilu, nema namjeru saznati identitet drugog partnera. Kao takav predstavlja najesktremniji oblik promiskuitetnog životnog stila. Jedan od motiva za takve aktivnosti je nastojanje da se, što je moguće više, otklone moguće negativne posljedice - pravne ili moralne - koje bi imalo eventualno razotkrivanje seksualne aktivnosti neke osobe. Drugi motiv, koji se navodi u seksološkoj literaturi, jest dodatno uzbuđenje, odnosno osjećaj užitka koje proizvodi intimni odnos s potpunim strancima.

Anonimni seks se obično smatra jednim od najriskantnijih oblika ljudske seksualnosti, s obzirom da osoba koja se u nju upušta može od svog partnera daleko lakše primiti spolno prenosive bolesti, odnosno postati žrtvom krađe, razbojništva ili nasilja. Anonimni seks je posebno raširen u gej zajednici gdje su se razvili izrazi za to povezane aktivnosti kao što su *[[cruising]]* i *[[cottaging]]*, ali i ustanove kao što su gej sauna koje bi trebale omogućiti koliko-toliko sigurniji anonimni seks. Raširenosti anonimnog seksa je u posljednjim decenijama dosta pomogao Internet i za to specijalizirani online dating servisi.

## Povezano
* Glory hole
* *[[Strah od letenja]]*

## Reference
Veza za jednu noć

**Veza za jednu noć**, rjeđe **seks za jednu noć** ili **one night stand** (na engleskom doslovno: "nastup za jednu noć" ) je izraz za intimni odnos između dvoje partnera čija je karakteristika njegova kratkotrajnost, odnosno koji prestaje nakon što su jedan ili dvoje partnera zadovoljili svoje seksualne potrebe. Pod time se može podrazumijevati i anonimni seks, ali i odnos osoba koji su poznanici, prijatelji, kolege s posla i sl. Predstavlja jedan od oblika neobaveznog seksa, odnosno promiskuitetnog životnog stila. U mnogim slučajevima do takvih veza dolazi pod uticajem alkohola i droga, a mogu poslije dovesti do osjećaja kajanja, češće kod žena nego kod muškaraca.

## Reference
Dubokomorski gigantizam

U zoologiji, **dubokomorski gigantizam** je tendencija kod raznih vrsta rakova, beskralježnjaka i drugih životinja koje žive na velikim dubinama da dosižu veću veličinu od svojih srodnika koji žive u plićim vodama. Dobri primjeri ovog fenomena su divovska lignja (duga do 12 m), rak *[[Macrocheira kaempferi]]* i slični. 

Nije poznato da li ovo potječe od prilagodbe rijetkoj hrani (ako nema hrane, odlaže se spolna zrelost, pa stoga životinja raste duže vremena i kasnije postaje odrasla jedinka), ili zbog većeg pritiska, ili, pak, zbog nekih drugih razloga. U seriji *[[The Blue Planet]]* (Plava planeta) pretpostavljeno je da veće jedinke bolje uspjevaju na velikim dubinama zbog prednosti u reguliranju tjelesne temperature i zbog manje potrebe za aktivnošću. 

Jedan primjer za koji znanstvenici smatraju da imaju objašnjenje je *[[Riftia pachyptila]]*, crv iz koljena kolutićavaca, dug 2 metra. Ova stvorenja žive na hidrotermalnim otvorima koji im osiguravaju ogromne količine energije.

## Povezano
* Megafauna
* Otočna patuljastost
Miroslav Volf

**Miroslav Volf** (rođen u Osijeku 1956.) je protestantski teolog, hrvatskog porekla. Profesor je teologije na univerzitetu Jejl i direktor je Jejl centra za veru i kulturu (*Yale Center for Faith and Culture*). Poznat je po radu na poljima sistematske teologije, etike, rešavanja konflikata i pomirenja.

Studirao je na Evanđeoskom teološkom fakultetu u Osijeku, Fulerovom teološkom seminaru (*Fuller Theological Seminary*) u Pasadeni, Kalifornija i doktorirao je i habilitirao na Univerzitetu u Tibingenu, Nemačka, kod Jirgena Moltmana.

Njegovu knjigu *Exclusion and Embrace* američki časopis *Christianity Today* uvrstio je među 100. najboljih verskih knjiga 20. veka.
Razveden je i ima dvoje usvojene dece.

Odrastao je u Srbiji, u Bačkoj Palanci i Novom Sadu.

## Knjige
Na nemačkom:
* *Theologie auf dem Weg in das dritte Jahrtausend* Gütersloh: Christian Kaiser, 1996 
* *Trinität und Gemeinschaft. Eine ökumenische Ekklesiologie* Mainz/Neukirchen-Vlyn: Grünewald/Neukirchener, 1996 
* *Wir sind die Kirche! : Eine ökumenische Untersuchung über Kirche als Gemeinschaft*
* *Gerechtigkeit, Geist und Schöpfung. Die Oxford-Erklärung zur Frage von Glaube und Wirtschaft* (Hrsg. mit Hermann Sautter) Wuppertal: Brockhaus, 1992 
* *Zukunft der Arbeit -- Arbeit der Zukunft. Der Arbeitsbegriff bei Karl Marx und seine theologische Wertung*, München/Mainz: Christian Kaiser, 1988 

Na engleskom:
* *The End of Memory: Mistreatment, Memory, Reconciliation* 2006
* *Free of Charge: Giving and Forgiving in a Culture Stripped of Grace* New York: Zondervan, 2006
* *After Our Likeness: The Church As The Image Of The Trinity* Grand Rapids: Wm. B. Eerdmans, 1998
* *A Passion for God's Reign. Theology, Christian Learning, and the Christian Self* (ed.) Grand Rapids: Eerdmans, 1998
* *A Spacious Heart. Essays on Identity and Belonging* (with Judith M. Gundry-Volf) Harrisburg: Trinity Press, 1997 
* *The Future of Theology. Essays in Honor of Jürgen Moltmann* (ed. with T. Kucharz and C. Krieg) Grand Rapids: Eerdmans, 1996
* *Exclusion and Embrace. A Theological Exploration of Identity, Otherness, and Reconciliation* Nashville: Abingdon, 1996 
* *Work in the Spirit. Toward a Theology of Work* New York: Oxford University Press, 1991 

Na hrvatskom:
* *I znam da se sunce ne boji tame. Teološke meditacije o Šantićevom vjerskom pesništvu* Osijek: Izvori, 1986 

## Vanjske veze
* Yale Divinity School Faculty page 
* Curriculum Vitae (PDF)
Schwerin

**Šverin** () je glavni grad nemačke savezne države Meklenburg-Zapadna Pomeranija. U Šverinu živi 95.855 stanovnika i drugi je, posle Rostoka, grad po veličini u svojoj saveznoj državi. To je najmanji među glavnim gradovima nemačkih država.
## Položaj
Libek se nalazi 54 kilometra severozapadno od Šverina, Rostok je 69 kilometara severoistočno, a Hamburg 94 kilometra zapadno. Grad je okružen velikim brojem jezera, od kojih je sa 60&nbsp;km² najveće Šverinsko jezero. Oko 28,9 procenata gradske površine je pod vodom, a 18,5 procenata pod šumom.

## Historija
Područje oko Šverina nastanjivala su slovenska plemena Bodrići (Obodriti). Ovaj grad se prvi put pominje 1012/18 pod imenom *Cuarina*. Oko 1170. ime grada je Cuerin, Cverin (*Zuerin, Zwerin*), a 1174. Cvarin (*Zvarin*). Henrik Lav je 1160. pobedio Obodrite i zauzeo Šverin. Od 15. ili 16. veka grad nosi sadašnje ime. Veruje se da ime potiče od polapske reči zver (*zvěŕ, zvěŕin*).

Šverin je bio glavni grad vojvodstva Meklenburg od 1358, a od 1621. vojvodstva Meklenburg-Šverin. Gradski dvorac je nastao u periodu 1260–1416. Od 1765. do 1837. prestonica je bila u gradu Ludvigslust. Veliki vojvoda je abdicirao 1918.

Posle ujedinjenja Nemačke 1990, Šverin je izabran za glavni grad države Meklenburg-Zapadna Pomeranija, i pored konkurencije Rostoka.

## Geografski i demografski podaci

Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 38 metara. Površina opštine iznosi 130,5&nbsp;km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 95.551 stanovnik. Prosječna gustina stanovništva iznosi 732 stanovnika/km².

## Svjetska baština
Šverinski zamak je izgrađen na obali Šverinskog jezera najvećim dijelom u 19. stoljeću u tadašnjoj prijestolnici Velikog vojvodstva Meklenburg-Šverin. Sastoji se od 38 cjelina, uključujući rezidenciju velikog vojvode, dvorske kuće, kulturne i sakralne građevine, te uređeno jezero Pfaffenteich.

Proglašen je Svjetskom baštinom UNESCO-a na 46. zasjedanju komiteta UNESCO-a u Nju Delhiju u julu 2024. god, kao arhitektonska i pejzažna cjelina.

## Izvori

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze
* Zvanični sajt opštine 
* Nem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga. 
* Plan naselja na mapi (Mapquest)
Ramsko jezero

**Ramsko jezero** je akumulacijsko-umjetno jezero koje se nalazi na rijeci Rami u Prozor-Rami. Jezero je napravljeno 1968. godine. Maksimalna dužina je 12 km, površina oko 1500 ha, najveća dubina oko 95 m, površina slivnog područja 550 km2, zapremnina akumulacionog bazena 487 hm3, dok su oscilacije vode i do 55 m.

Hidroelektrana Rama je visokotlačno akumulaciono derivacijsko postrojenje.

Glavni vodni tok čini rijeka Rama, koja izvire iz dva snažna vrela jugozapadno od naselja Varvara. Lijevo vrelo je stalno, i naziva  se ljetnim vrelom. Zimsko vrelo se aktivira usljed velikih padavina i otapanja snijega.
Schwerinsko jezero

**Šverinsko jezero** () je jezero na meklenburškoj primorskoj ravnici između Šverina i Vizmara. To je eutropsko jezero bogato algama i siromašno kiseonikom. 

Jezero je dugo 21 kilometar i široko do 6 kilometara. Ima površinu od 61,54 km². Po tome je ovo četvrto jezero Nemačke po veličini, i drugo u severnoj Nemačkoj, iza jezera Miric. 

Šverinsko jezero je na jugu kanalom povezano preko reke Elda sa Elbom. Na severu ga reka Valenštajngraben povezuje sa Vizmarom. Ova reka nije plovna, izuzev za veštije kajakaše. Branom po sredini jezera, ono je podeljeno na spoljnje i unutrašnje jezero. Deo jezera i obale su zaštićeni kao ptičiji rezervat.
Ludwigslust

**Ludvigslust** () je grad u njemačkoj saveznoj državi Meklenburg-Zapadna Pomeranija. Jedno je od 89 opštinskih središta okruga Ludvigslust. Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 13054069.

## Geografski i demografski podaci
Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 35 metara. Površina opštine iznosi 78,3&nbsp;km². U samom gradu živi 12.585 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 161 stanovnika/km².

## Međunarodna saradnja




## Reference

## Literatura

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Vanjske veze

* Zvanični sajt opštine 
* NJem. Savezni zavod za statistiku 
* Stalna konferencija gradova i opština 
* KommOn  - Informacioni sistem gradova, opština i okruga.
Three Days Grace (album)

**Three Days Grace** je debitanski album kanadskog rock sastava Three Days Grace objavljen 22. srpnja 2003.

## Popis pjesama

## Ljestvice

## Izvori
One-X

**One-X** je drugi studijski album kanadskog rock sastava Three Days Grace objavljen 12. lipnja 2006.

## Popis pjesama

## Ljestvice

## Reference
Suomenlinna

**Suomenlinna** (finski za "Finska utvrda"), koja je do 1918. bila poznata kao **Viapori** (finski) ili **Sveaborg** (švedski za "Sveova utvrda"), je naseljena pomorska utvrda koja se proteže na šest otoka (Kustaanmiekka, Susisaari, Iso-Mustasaari, Pikku-Mustasaari, Länsi-Mustasaari i Långören) u Baltičkom moru, koji su danas dio glavnog finskog grada, Helsinkija.

God. 1991. upisana je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao jedinstven primjer europske pomorske utvrde svog doba.

## Historija
Švedski kraljevi su započeli njezinu izgradnju 1748. godine kako bi se odbranili od nadiranja Ruskog Carstva. Njezine utvrde dizajnirao je Augustin Ehrensvärd na kojega je utjecao najpoznatiji francuski graditelj utvrda, Vauban. Stoga ova utvrda ima zvjezdoliki plan i mnoštvo bastiona koji su prilagođeni njezinoj lokaciji na šest otoka. Pored vojnih baraka počeo je nicati i pravi barokni grad s velikim trgom na otoku Iso Mustasaari, po uzoru na pariški Place Vendôme, za vojne oficire.

Kako bi se osigurala sigurnost utvrde na kopnu su također izgrađene utvrde kako neprijatelj ne bi mogao grupirati svoju vojsku u eventualnom napadu na Švedsku. Tu je bio smješten cijeli finski garnizon švedske vojske i kraljevska mornarica. Ipak, za Finskog rata, Suomenlinna se predala Rusiji 3. svibnja 1808. godine, kao posljednje švedko utočište u Finskoj. Nakon toga su Rusi okupirali cijelu Finsku 1809. godine.

Rusi su nastavili utvrđivati Suomenlinnu koja je strašno stradala od anglo-francuske flote u Krimskom ratu (1853.-56.). Rusi su je obnovili i dodatno utvrdili novim topovskim bunkerima.

Tijekom Prvog svjetskog rata i Finskog građanskog rata, Suomenlinna je pripala Finskoj 1917. godine i pretvorena je u vojni zatvor. God. 1973. vojska je napustila utvrdu i ona je postala finski zaštićeni spomenik baštine, a na njenim otocima trajno obitava oko 900 stanovnika koji pripadaju gradu Helsinkiju. Tu se još uvijek nalazi Pomorska akademija finske mornarice (*Merisotakoulu*), ali je uglavnom turistička atrakcija. God. 2009. posjetilo ju je više od 713,000 posjetitelja.

## Vanjske veze

* Suomenlinna - službena stranica
* Fotografije Suomenlinne 
* Utvrde Suomenlinne
Stanley Matthews

**Sir Stanley Matthews** (Hanley, 1. veljače 1915. - Stoke-on-Trent, 23. veljače 2000.) - engleski nogometaš i nogometni trener

Jedan je od najboljih engleskih i svjetskih nogometaša svih vremena. Jedini je nogometaš, koji je dobio britansku vitešku titulu, dok je još bio aktivan igrač. Prvi je nogometaš koji je dobio nagradu za najboljeg europskog igrača 1956. godine (te godine prvi put je dodijeljena). Također je prvi nogometaš koji je dobio nagradu za najboljeg engleskog igrača u sezoni 1947./'48., kada je nagrada prvi put dodijeljena. Igrao je nogomet na visokoj razini do 50 godine, najstariji je engleski nogometni reprezentativac i najstariji igrač, koji je igrao u prvoj engleskoj ligi. Bio je vegetarijanac i protivnik alkohola. Završio je igračku karijeru u 55. godini života, kada je istovremeno bio igrač i trener malteškog kluba Hibernians. Dobio je mjesto u Kući slavnih engleskog nogometa 2002. godine, kada je bila prva inaguracija.

Njegov otac bio je boksač, odgojio ga je u športskom duhu, usadio mu je disciplinu i odlučnost. Vjenčao se s Betty Vallance, kada je imao 19 godina.

Za engleski klub Stoke City igrao je od 1932. do 1947. godine. Kada je 1938. godine, želio otići u neki drugi klub, oko 4 000 navijača održali su protestni skup pa je ostao.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata, služio je kao desetar u vojnom zrakoplovstvu u blizini Blackpoola. Kao gost povremeno je igrao nogomet za više engleskih i škotskih klubova. Godine 1947., kada je imao 32 godine napravio je transfer u Blackpool, gdje je igrao do 1961. godine. Kasnije je opet igrao za Stoke City i za malteški klub Hibernians.

Za englesku nogometnu reprezentaciju igrao je 23 godine od 1934. do 1957. godine po čemu je rekorder. Igrao je na svjetskim nogometnim prvenstvima 1950. i 1954. godine.

Bio je trener Port Valea i Hiberniansa.