Priča o talantima

**Priča o [[talanti]]ma ** (ili **priča o minama**) je Isusova alegorijska priča o gospodaru koji odlazi na put poverivši slugama novac, da bi po povratku neke kaznio a neke nagradio. Zaključak ove priče glasi ***[[ko ima daće mu se]]***.

Zabeležena je u kanonskim jevanđeljima po Mateju i Luki. Razlika između Mateja i Luke je značajna, pa ove dve verzije možda ne potiču iz istog izvora. Varijanta ove priče takođe postoji u nekanonskom Jevanđelju po Hebrejima.

U Jevanđelju po Mateju, uvodne reči su izgleda povezane sa pričom o deset devica, koja joj neposredno prethodi.

## Priča
### Po Mateju

Evanđelje po Mateju navodi sledeću verziju priče:

### Po Luki

Evanđelje po Luki navodi sledeću verziju priče:

### Po Hebrejima

Jevanđelje po Hebrejima je danas najvećim delom izgubljeno, pa izvorni zapis priče nije sačuvan. Evsevije Cezarejski prenosi da u Jevanđelju po Jevrejima najgore prolazi ne onaj koji je sakrio talanat već onaj koji je živeo raspusno. Naime, od njih trojice, jedan je rasipao imovinu svog gospodara sa bludnicama i sviračicama, drugi je umnožio prihode, a treći je sakrio talenat.

## Istorijski kontekst

Talanat (ili talenat) je bio jedinica mere (otprilike 26,2&nbsp;kg) i ujedno najveća novčana vrednost kod Helena i na helenističkom istoku. Srebrni talanat je vredeo oko 6.000 denariusa. Obzirom da je denarius bio uobičajena radnička dnevnica, talanat je otprilike vredeo dvadeset godina rada običnog čoveka.

Kod Luke se pojavljuje zaplet kojeg nema kod Mateja, naime da se deo građana pobuni protiv vladara u odsustvu. Odavno je primećeno da postoje paralele između Lukinog pisanja i istorijskih spisa Josifa Flavija. Čovek koji putuje u daleku zemlju da primi kraljevstvo, se može povezati sa putovanjem Heroda Arhelaja u Rim kako bi primio kraljevstvo. Josif navodi detalje koji kao da odjekuju u Lukinoj priči. Josif Flavije opisuje kako su Jevreji poslali izaslanike Avgustu, dok je Arhelaj putovao za Rim, da se žale kako ne žele Arhelaja za vladara. Kada se Arhelaj vratio, naredio je da 3000 njegovih neprijatelja budu izvedeni pred hram u Jerusalimu, gde su zaklani.

## Tumačenja

Tradicionalno, parabola o talentima je viđena kao podsticaj Isusovim učenicima da koriste svoje Bogom dane darove ("talente" u svakodnevnom smislu) u službi Bogu, i da preuzimaju rizik radi Carstva Božjeg. Neuspeh u korišćenju nečijih talenata, parabola kaže, će rezultirati osudom. Iz ovog tradicionalnog tumačenje je verovatno i poteklo značenje reči talenat u smislu sposobnosti ili veštine.

Joahim Jeremijas smatra da izvorni smisao priče uperen protiv pisara (književnika) koji su svojim bližnjima uskratili učešće u božjim darovima. Po njegovom mišljenju, Isus poručuje da će ovi književnici uskoro biti pozvani na odgovornost za ono što su uradili sa Rečju Božjom koja im je bila poverena.

Vilijam Hercog, u skladu sa teologijom oslobođenja, opis vlasnika koji „žanje gde nije sejao“ uzima doslovno. Prema Hercogovom čitanju, treći sluga je "duvač u pištaljku" koji razotkriva radosti gospodara kao profit od eksploatacije radnika protraćen na neumerenosti. On je kažnjen zato što govori istinu, a ne zbog neuspeha da napravi profit. Za Hercoga, poenta priče je potreba za solidarnošću prilikom suočavanja sa nepravdom.

## Izvori

## Povezano

* Isusove priče
* Isusove izreke