open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Horezmija (satrapija)

**Horezmija** ili **Horazmija** (perz. *Uvârazmiya*) je bila satrapija drevnog Perzijske Monarhije, kasnije nezavisno kraljevstvo, koje je obuhvaćalo drevnu regiju Horezm odnosno područje u današnjem Uzbekistanu uz rijeku Amu-Darja, južno od Aralskog jezera. Radi se o vrlo plodnom području, za koje se pretpostavlja kako je u starom vijeku bilo još plodnije jer je Amu-Darja nosila veće količine vode. Također, postoje indicije kako se jedan odvojak rijeke slijevao u Kaspijsko jezero. Arheološki nalazi pokazuju kako postoje ostaci drevnih sustava za navodnjavanje koji datiraju iz 5. milenijuma pne.

Postoje dvije indikacije kako su u Horezmiji postojala kraljevstva u kasnom brončanom dobu, odnosno u 13. vijeku pne. Prva je kako se u kronologiji spominje postojanje „horezmijski period“ koji datira od 1292. pne., a druga su zapisi na avestičkom jeziku iz 14. ili 13. vijeka pne. koji spominju Zaratustru kao zaštitnika horezmijskog kralja Histaspa. Iz ovog perioda postoji vrlo malo povijesnih podataka, no poznato je kako je drevna Horezmija imala dva glavna grada koja su pronađena arheološkim istraživanjima; *Toprak-Kala* i *Dzanbas-Kala*.

Horezmija je prije 522. pne. postala dijelom Perzijske Monarhije, budući kako se spominje na Behistunskim natpisima kralja Darija Velikog (522. – 486. pne.) koji su uklesani 520. pne. što svjedoči kako je Darije naslijedio pokrajinu prilikom dolaska na vlast. Najizglednije je kako je Horezmiju osvojio Kir Veliki, budući kako je njegov sin i Darijev prethodnik Kambiz II. uglavnom širio monarhiju na Afriku. Na Herodotovom popisu perzijskih satrapija gdje se detaljno spominju visina njihovih poreza ili trupe iz Kserksove vojske, Horezmija je spomenuta zajedno sa važnijom satrapijom Partijom pa se smatra kako je Horezmijom upravljao partski satrap. U doba Darija III. Kodomana Horezmija je postala neovisno kraljevstvo koje je oko 327. pne. sklopilo mirovni sporazum sa Aleksandrom Velikim. Nedugo kasnije, horezmijski kraljevi počeli su kovati vlastiti novac po uzoru na seleukidske vladare, a njihove grobnice pronađene su kraj mjesta Koj-Krylgan-Kala.

## Veze
* Horezm

## Reference

## Vanjske veze
* Horezmija (''Chorasmia''), Livius.org, Jona Lendering 
* Darije: Četiri carske liste, Livius.org 
* Horezmija (HeritageInstitute.com)
Militello in Val di Catania

**Militello in Val di Catania** (sicilijanski: *Militeddu*) je gradić u talijanskoj provinciji Catania, u regiji Sicilija od 7 995 stanovnika.

*Militello in Val di Catania* je zajedno sa još 7 gradova iz regije Val di Noto (Caltagirone, Noto, Palazzolo Acreide, Ragusa, Modica, Scicli i Catania) uvršten 2002. na UNESCO- vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi, kao izvrstan primjer dobro očuvanih 
kasnobarkonih gradova iz 18. vijeka.
## Geografija
*Militello in Val di Catania* leži na jugoistoku Sicilije, u unutrašnjosti u brdima masiva Monti Iblei udaljen oko 35 km jugozapadno od Catanije.
## Historija
Postoje lokalne legende da su *Militello* osnovali još Rimljani, ipak je prvi posani trag o naselju iz ranog srednjeg vijeka, kad se spominje kao feud markiza Cammarana oko 1000.

*Militello* je procvjetao u 17. vijeku kad je njime vladao princ Francesco Branciforte, taj uzlet prekinuo je katastrofalni potres - 1693. koji je gotovo razorio cijeli grad. Nakon tog je obnovljen u baroknom stilu.

## Znamenitosti
Historijski centar *Militello* ima još i danas potpuno očuvan izgled gradića iz 18. vijeka, sa brojnim baroknim građevinama. Od kojih su najatraktivnije crkve *San Nicolò* i *Santissimo Salvatore*, obje iz 18. vijeka, interesantna je i crkva *Santa Maria la Vetere* koja ima očuvan renesansni portal koji je isklesao Antonello Gagini. Pored tog tu su i crkve *Santissimi Angeli Custodi*, *San Benedetto*, *Madonna della Catena*, *Sant'Antonio da Padova* sa zvonikom iz 1719. i *Santa Maria della Stella*.

Od palača je najipresivniji Dvorac Barresi Branciforte sa fontanom nimfi - Zizza, podignut u 17. vijeku, tu su još i *Palazzo Baldanza-Denaro*, *Palazzo Niceforo* i *Palazzo Baldanza*.
## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada 
* ''Militello in Val di Catania'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana
Maka (satrapija)

**Maka** je naziv za starovjekovnu pokrajinu (satrapiju) Ahemenidske Perzijske Monarhije, te kasnije Arsakidske i Sasanidske Monarhije. Područje se nalazi u jugoistočnoj Arabiji a obuvaća današnji Bahrein, Katar, UAE i sjeverni dio Omana. Sudeći prema Behistunskim natpisima, Maka je bila dijelom Perzijske Monarhije prije vladavine Darija Velikog (522. – 486. pne.), što znači kako je osvojena u doba Kira Velikog oko 542. pne. Za Kira je poznato kako je vodio pohode na južnoj obali Perzijskog zaljeva, te kako je pretrpio vojne gubitke prilikom prelaska pustinjske Gedrozije. Maka je imala status satrapije sve do osvajanja Aleksandra Makedonskog kada postaje nezavisna zemlja. Prema Herodotu, Maka je u ahemenidsko doba pripadala istoj poreznoj zoni sa Sagartijom.

## Reference

## Vanjske veze
* Maka (Livius.org, Jona Lendering)
Modica

**Modica** (sicilijanski: *Muòrica*, latinski: *Mutica*, *Motyca*) je grad u talijanskoj provinciji Ragusa, u regiji Sicilija od 54 332 stanovnika.

*Modica* je zajedno sa još 7 gradova iz regije Val di Noto (Caltagirone, Noto, Palazzolo Acreide, Ragusa, Scicli, Catania i Militello in Val di Catania) uvršten 2002. na UNESCO- vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi, kao izvrstan primjer dobro očuvanih kasnobarkonih gradova iz 18. vijeka.
## Geografija
*Modica* leži na jugoistoku Sicilije, u unutrašnjosti u brdima masiva Monti Iblei na nadmorskoj visini 296 m.

Historijski centar grada podijeljen je na gornji (*Modica Alta*) i donji grad (*Modica Bassa*). Oni se uzdižu iznad kanjona riječica Ianni Mauru i Pozzo dei Pruni (sada natkrivenih), koji nešto niže formiraju rijeku Fiumara di Modica. Njen kanjon danas premošćuje vijadukt autoputa Catania - Ragusa. Nakon katastrofalnih poplava 1902. tok rijeke je reguliran, pa je u njezinoj kotlini podignut novi dio grada. U davnoj prošlosti u strmim liticama kanjona postojali su brojni pećinski stanovi, uklesani u mekom vapnencu.

*Modica* je udaljena oko 20 km jugoistočno od Raguse.
## Historija
*Modica* je bila drevno sikulsko naselje koje su grčki kolonisti zvali **Μότυκα** (Motika). Nju su osvojili Rimljani
za vrijeme Prvog punskog rata - 241., zajedno s cijelom Sicilijom. Za rimskih vremena prvo je bila civitas decumana (naselje podčinjenih), a kasnije civitas stipendiaria.
 
Za vrijeme vladavine normanskog kralja Roger II. u prvoj polovici 12. vijeka, *Modica* je postala sjedište grofovije, i kao takva imala je političku važnost i za aragonskih vladara u 14. vijeku. Nakon tog postala je feud dinastije Chiaromonte, a nakon njih Cabrera; a od 1480. - 1755. Henríquez-Cabrera.

*Modica* je prestala biti feudalni posjed 1816. iste godine je postala administrativni centar distrikta u Intendaturi Sirakuza, kako je tad Sicilija bila podjeljena. A od 1860. do 1926. bila je sjedište okruga.

## Znamenitosti
Historijski centar *Modice* ima još i danas izgled kakav je bio u 18. vijeku.

Najveće atrakcije *Modice* su barokna katedrala *San Giorgio* obnovljena nakon potresa 1693. i crkve *San Pietro*, *San Francesco di Paola* (koja ima očuvanu gotičku sakristiju) i *Chiesa del Carmine*.

Pored sakralnih grad ima puno svjetovnih objekata; *Castello dei Conti*, *Palazo Mercedari* (u kojoj je danas muzej i biblioteka) i *Teatro Garibaldi*
## Privreda
*Modica* je centar plodnog poljoprivrednog kraja u kom se uzgaja duhan, masline, agrumi, grožđe i bademi. Uzgajaju se i goveda i svinje.

*Modica* ima i nešto prehrambene industrije u kojoj se proizvodi ulje, vino, slatkiši i konzerve. Pored tog ima i pogona strojarske i drvne industrije.

datoteka:Santa Maria del Gesù a Modica.jpg|Klaustar samostana Santa Maria del Gesù
datoteka:Modica San Giorgio Coupole.jpg| Kupola San Giorgia
datoteka:Modica chiesa S Maria del Soccorso.jpg|Fasada crkve Santa Maria del Soccorso
datoteka:Modica deutscher Palast.jpg|Palača Tedeschi

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada  
* ''Modica'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana
Artibije

**Artibije** (grč. *Artybius*) je bio perzijski vojni zapovjednik u službi Darija Velikog tijekom Jonskog ustanka. 

## Politički život

Neposredno nakon izbijanja pobune u Joniji, na otoku Cipru su se pobunila sva kraljevstva osim Amata, a vođa ciparske pobune bio je Onesil, brat kralja Gorga iz ciparske Salamine. Gorg nije želio pobunu pa ga je brat izolirao u gradu i proglasio se kraljem. Gorg je uspio pobjeći kod Perzijanaca, dok je istovremeno Onesil nagovarao ostale Ciprane (osim stanovnika Amata) na pobunu. Nakon toga krenuo je u opsadu Amata. Sljedeće godine (497. pne.) Onesil je i dalje držao Amat pod opsadom, no primio je obavjest kako su Perzijanci predvođeni Artibijem krenuli u pohod na Cipar. Onesil je tada poslao glasnike u Joniju i zatražio pojačanja, no Perzijanci su uz pomoć feničke flote već pristigli na Cipar. Jonjani su se odlučili na pomorsku bitku, te su porazili Feničane. Istovremeno, u bitci na kopnu Ciprani su u početku bili uspješni te su ubili Artibija, no nakon što su dvije ciparske jedinice prebjegle Perzijancima Ciprani su opkoljeni i poraženi, a poginuo je i sam Onesil. Time je pobuna na Cipru bila okončana, a Jonjani su otplovili kući.

## Veze
* Jonski ustanak

## Izvori

## Vanjske veze
* Jonski ustanak (enciklopedija Iranica, E. Badian) 
* GreekTexts.com
Artifije

**Artifije** (perz. *Ardifija* ili *Ardufija*; „Orao“, elam. *Irtapija* ili *Irtupija*, grč. *Artyphios*, *Arziphos* ili *Arzybios*) je bio perzijski plemić i vojskovođa, sin Megabiza II. i Amitise (kći perzijskog vladara Kserksa). Glavni izvor o njegovom životu je grčki historičar Ktezije.

Artifije je pripadao jednoj od najuglednijih obitelji Perzijske Monarhije; potjecao je od Datuvahije odnosno Megabiza I., koji je bio jedan od šestorice urotnika koji su pomogli Dariju Velikom (522. – 486. pne.) da zasjedne na perzijsko prijestolje. Brak njegova oca Megabiza II. s princezom Amitis ojačao je njihove obiteljske veze s vladajućom ahemenidskom dinastijom. Nakon uspješnih pohoda protiv Babilonije, Grčke i Egipta, sirijski satrap Megabiz II. pobunio se protiv velikog kralja Artakserksa I. zbog nepoštivanja ugovora koji su dani egipatskim odnosno grčkim pobunjenicima, a u navedenom ustanku sudjelovali su i njegovi sinovi Zopir II. i Artifije. Godine 445. pne. Megabiz se pomirio sa Artakserksom, dok sudbina njegovih sinova u narednim godinama nije poznata. Međutim, poznato je kako je Zopir II. 441. pne. prebjegao u Atenu odakle je pokušao zauzeti grad Kaunos u Kariji, no iduće godine pogiba u tom pohodu.

Godine 424. pne. vladar Artakserkso I. umire, nakon čega Perzijskom Monarhijom na kratko vrijeme vladaju njegovi sinovi Kserkso II. i Sogdijan. Nakon ubojstva Sogdijana 423. pne. na prijestolje stupa treći sin Darije II. Artifije narednih godina daje potporu pobuni princa Arsita, no nakon nekoliko početnih uspjeha u dvjema bitkama izdaju ih grčki plaćenici iz Mileta zbog čega su prisiljeni na predaju, a potom pogubljeni. Artifijev sin Arima bio je jedan od visokih namjesnika u Liciji tijekom satrapske vladavine Kira Mlađeg (408. – 401. pne.), o čemu svjedoče dvojezični zapisi na aramejskom i grčkom jeziku.

## Veze
* Artakserkso I.
* Megabiz II.
* Darije II.
* Zopir II.
* Arima

## Izvori

## Vanjske veze
* Artifije 4. (''Artyphius''), enciklopedija Iranica, A. Sh. Shahbazi
* Ktezije: „Persica“, 40.  i 52.
Bagabigna

**Bagabigna** je bio perzijski plemić koji je živio sredinom 6. vijeka pne. O njegovom životu malo je poznato, no značajan je po tome kako su njegovi potomci vladali kao satrapi (pokrajinski namjesnici) u službi Perzijske Monarhije sve do kraja ahemenidske dinastije, pa čak i kasnije. Bagabignov sin bio je Hidarn Stariji, jedan od sedmorice urotnika koji su 522. pne. svrgnuli magijskog uzurpatora Gaumatu, odnosno pomogli Dariju Velikom da dođe na prijestolje Perzijske Monarhije. Hidarn Stariji nagrađen je zbog svojih zasluga, pa su dvojica njegovih sinova postali satrapima. Hidarn Mlađi prema svemu sudeći naslijedio je oca na mjestu satrapa Medije, dok je Sisamno imenovan satrapom Arije. Obojica su sudjelovali prilikom Kserksove ekspedicije protiv Grčke (480. pne.), gdje je Hidarn Mlađi zapovijedao elitnom jedinicom Perzijskih besmrtnika, a Sisamno arijskim kontigentima. Tisafern, unuk Hidarna Mlađeg i lidijski satrap, godine 395. pne. pada u nemilost perzijskog vladara Artakserksa II. koji ga je dao pogubiti, zbog čega je narušen obiteljski ugled. Povjesničari Ktezije i Ksenofont spominju Hidarne koji su vladali kao satrapi Armenije odnosno Fenikije, dok se i posljednji armenski satrap Oront II. u Strabonovim djelima spominje kao potomak Hidarna Starijeg, odnosno samog Bagabigna kojeg se nerijetko naziva začetnikom Orontidske dinastije.

## Veze
* Hidarn Stariji
* Hidarn Mlađi
* Sisamno
* Oront II.

## Izvori

## Vanjske veze
* Bagabigna (Afn.org)
* Bagabigna (Ancestry.com)
Datuvahija

**Datuvahija** (*Dâtuvahya*) je bio perzijski plemić koji je živio sredinom 6. vijeka pne. Njegovo ime zabilježeno je na Behistunskim natpisima gdje se spominje kao otac Megabiza I., koji je bio jedan od sedmorice urotnika koji su 522. pne. svrgnuli uzurpatora Gaumatu odnosno pomogli Dariju Velikom da zasjedne na prijestolje Perzijske Monarhije. Povijesni dokumenti osim Megabiza I. spominju još četiri generacije Datuvahijinih potomaka; njegovog unuka Zopira koji je sudjelovao u pokoravanju Babilona, zatim Zopirovog sina Megabiza II. koji je bio jedan od najslavnijih perzijskih vojskovođa, njegove sinove Zopira II. i Artifija, te Artifijevog sina Arimu koji je vladao kao namjesnik Likije u doba Kira Mlađeg.

## Veze
* Megabiz I.
* Zopir
* Megabiz II.
* Zopir II.

## Izvori

## Vanjske veze
* Behistunski natpisi: IV. stupac, 85. redak (Livius.org, preveli: King i Thompson) 
* Behistunski natpisi (68.), Iran Chamber
Hijam

**Hijam** (grč. *Hymaees*) je bio perzijski vojni zapovjednik u službi Darija Velikog tokom Jonskog ustanka. Nakon izbijanja pobune u Joniji, perzijske snage u Maloj Aziji su se 497. pne. pregrupirale, te su tri Darijeva zeta Dauris, Otan i Hijam podijelila snage na tri dijela i preuzeli zapovjedništvo nad njima. Herodot tvrdi kako su navedena tri generala podijelila pokorena područja na tri dijela, nakon čega su krenuli u pohod svaki na svoj cilj. Hijam je svoju vojsku poveo prema Propontu, gdje je zauzeo grad Cius. Nakon što je Dauris krenuo u Kariju, Hijam se zaputio nastaviti njegov posao oko Dardanela gdje je zauzeo mnoge eolijske gradove, kao i neke gradove u Troadi. Ipak, nedugo kasnije je umro pa su njegovu vojsku preuzeli Otan i Artafern, koji su krenuli u pohod na Joniju.

## Veze
* Jonski ustanak
* Otan
* Dauris

## Izvori

## Vanjske veze
* Jonski ustanak (enciklopedija Iranica, E. Badian)
* Ancient Persia: Jonski ustanak - Hijam, Duris i Otan
Margijana

**Margijana** (perz. *Marguš*, grč. *Μαργιανήs*: „Margos“) je bila drevna satrapija (pokrajina) u doba perzijske Ahemenidskog i Sasanidske Monarhije, a obuhvaća plodna područja oko pustinje Karakum u današnjem Turkmenistanu, Uzbekistanu i Afganistanu. Margijanu je sredinom 5. vijeka pne. osvojio perzijski vladar Kir Veliki, koji je ratovao protiv nomadskih plemena Masageta.

Nakon što je Perzijskom Monarhijom ovladao Darije Veliki, brojne satrapije su se pobunile što uključuje i Margijanu koja je bila smještena između Partije, Arije, Baktrije i Sogdijane. Nakon što su glavne pobunjene satrapije poražene, ustanak u Margijani je 521. pne. ugušio baktrijski satrap Dadarši, nakon prelaska 300 km preko Karakuma. Behistunski natpisi spominju kako je njegova pobjeda bila jednako važna kao i ona protiv Babilonije ili Medije.

Nakon više od dva stoljeća perzijske vladavine, Margijanu je osvojio Aleksandar Makedonski, a poslije njegove smrti pokrajina postaje dijelom Seleukidske Monarhije.

Godine 53. pne. Margijanu su naselili rimski zarobljenici koje je partski general Surena porazio u bitci kod Kare. Sudeći prema pisanjima historičara Strabona, zarobljeni Krasovi legionari živjeli su u prilično ugodnim uvjetima budući kako se radi o vrlo plodnoj pokrajini. Kasnije je postala dijelom perzijskog Sasanidske Monarhije.

U 2. vijeku Margijana je igrala važnu ulogu u trgovini između istoka i zapada. Karavane su putovale iz Kine kroz Sogdijanu i Margijanu, odakle su nastavljale put prema Partskoj Monarhiji i Mediteranu. Ova trgovačka ruta poznata je pod nazivom Put svile. Budući kako se nalazila na važnom prometnom raskrižju, Margijana je postala vrlo bogata pokrajina koja je kovala i vlastiti novac. Također, bila je i važni kulturni centar gdje su u slozi živjeli zoroastrijci, budisti, židovi i (od 5. vijeka) kršćani. Misionari su se preselili iz Ktezifonta u Margijanu odakle su putovali u Marakandu i Kinu. Budući kako je bila poznata po plodnosti, Margijana se u Avesti spominje kao zemlja koju je osobno stvorilo božanstvo Ahura Mazda, dok se u hinduističkoj, perzijskog i arapskoj tradiciji naziva rajem.

## Reference

## Vanjske veze
* Margijana (Livius.org, Jona Lendering) 
* Margijana (enciklopedija Britannica)
* Satelitska snimka Margijane (Google Maps)
Intafren

**Intafren** (perz. *Vindafranâ*, grč. *Intaphrenes*) je bio perzijski dvoranin i general, te jedan od sedam zavjernika koji su pomogli Dariju Velikom da svrgne uzurpatora Gaumatu sa trona i ovlada Perzijskom Monarhijom (522. pne.). Najvažniji dokumenti koji spominju Intaferna su Herodot i Behistunski natpisi. Prema grčkom historičaru Herodotu, Intafern je u borbama izgubio oko, dok ga Darijevi natpisi u Behistunu spominju i tekstom i skulpturom kao jednog od najvažnijih dvoranina.

## Veze
* Perzijska Monarhija
* Darije Veliki
* Histasp
* Otan
* Megabiz I.

## Izvori

## Vanjske veze
* Intafren (Livius.org, Jona Lendering) 
* Intafren (Intaphrenes), AncientLibrary.com
Skudra

**Skudra** (grč. Σκύδρα; iz perz. *Skudra*) je drevna regija odnosno satrapija Ahemenidske Perzijske Monarhije smještena u Evropi od kasnih 510-ih do 479. ili 465. pne. Postojanje ove upravne jedinice nižeg značaja ovjereno je na perzijskim klinopisima u Nakš-e Rustamu odnosno egipatskim epigrafskim zapisima, a najčešće se identificira s Trakijom s obzirom da perzijski izvori navode kako su je naseljavala tri naroda: *Saka Paradraja* (Skiti), *Jauna Takabara* (Grci ili Makedonci), te *Skudre* (najvjerojatnije Tračani). Ova područja osvojio je Darije I. Veliki oko 512. pne., dok je kasnije perzijski general Mardonije dvadeset godina kasnije pripojio i Makedonsko Kraljevstvo.

## Veze
* Tračani

## Literatura
*
Eolida

**Eolida** ili **Eolija** (grč. *Αιολιδα* [*Aiolida*] ili *Αιολία* [*Aiolía*]; ili **Eolis**, antgrč. *Αιολίς* [*Aiolís*]), je drevna regija koja obuhvaća sjeverozapadno obalno podučje Male Azije, te nekoliko okolnih otoka od kojih je najvažniji Lezbos. U antičko doba Eolida je graničila sa Mizijom na sjeveru odnosno Lidijom na jugu. Teritorija je na prijelazu iz 2. u 1. milenijum pne. naselilo grčko pleme Eoljani, dok su se Dorani i Jonjani naselili uz južniju obalu Egejsko more.

## Povezano
* Jonija

## Reference

## Vanjske veze

* Eolida (enciklopedija Britannica)
Zopir II

**Zopir II.** (grč. Ζώπυρος; *Zopyrus*) je bio perzijski plemić iz 5. vijeka pne. Njegov otac bio je Megabiz II., poznat po gušenju babilonijske pobune (484. pne.) i sudjelovanju u Kserksovoj ekspediciji protiv Grčke (480. pne.), a majka Amitis, kćer perzijskog velikog kralja Kserksa. Ime je vjerojatno dobio prema djedu (Megabizovom ocu) Zopiru koji bio bliski suradnik Darija Velikog i najzaslužniji general za osvajanje pobunjenog Babilona (522. pne.). Zopir II. imao je brata Artifija, koji je zajedno sa Zopirom i Megabizom sudjelovao u pobuni protiv Artakserksa I. Prema Herodotu i Kteziju, zbog neslaganja sa perzijskom politikom godine 441. pne. prebjegao je u Atenu koja je bila najveći neprijatelj Perzijske Monarhije.

## Veze
* Megabiz II.
* Amitis (Kserksova kći)
* Artifije

## Izvori

## Vanjske veze
* Zopir (''Zopyrus''), AncientLibrary.com
Alogina

**Alogina** (grč. *Alogyne*) je bila konkubina Artakserksa I. (vladao od 465. do 424. pne.), vladara Perzijske Monarhije. Rodila mu je sina Sogdijana, koji je 424. pne. na vlast došao uzurpacijom ubivši legitimnog nasljednika Kserksa II. i vladao svega šest i pol mjeseci, dok ga nije ubio odnosno nasljedio treći polubrat Darije II. Alogina je bila rodom iz grada Babilona, onda najvećeg grada na svijetu. Osim s Aloginon, Artakserkso I. je imao djecu i sa babilonskim konkubinama Kosmartidenom i Andijom, te legitimnom ženom Damaspijom.

## Veze
* Artakserkso I.
* Sogdijan
* Ahemenidska Monarhija

## Izvori

## Vanjske veze
* Artakserkso I. (enciklopedija Iranica, R. Schmitt)
Amestrija

**Amestrija**, **Amestris** ili **Amastris** (perz. „prijatelj“) je bila žena Kserksa I., vladara Perzijske Monarhije, odnosno majka njegovog nasljednika Artakserksa I. Njena reputacija vrlo je loša kod antičkih grčkih historičara.

## Obitelj

Amestrija je bila kćer Otana (prema Herodotu) ili Anafa I. (prema Kteziju), jednog od sedam zavjernika koji su 522. pne. smaknuli uzurpatora i lažnog kralja Gaumatu. Nakon toga Perzijskom Monarhijom zavladao je Darije I. Veliki. Prema grčkom historičaru Herodotu, Otan je bio nagrađen diplomatskim brakom; novi veliki kralj oženio se Otanovom kćeri Faedimijom, dok se Otan oženio Darijevom sestrom koja je rodila Amestriju. Kada je Darije Veliki umro 486. pne. Amestrija se udala za njegova sina i nasljednika Kserksa I.

## Život

Herodot opisuje Amestriju kao okrutnu vladaricu koja je navodno dala sedam sinova perzijskih plemića prinijeti kao žrtvu bogovima, no ta priča se danas smatra bajkom utemeljenoj na Herodotovoj pristranosti; perzijska vladarska obitelj bila je zoroastrijske vjeroispovjesti u kojoj žrtvovanje ljudi nije bilo dozvoljeno. Herodot također navodi kako je bila vrlo ljubomorna žena koja je dala pogubiti majku Artainte, žene jednog od vlastitih sinova u koju se zaljubio Kserkso, zbog čega se pobunio njegov brat i satrap Masist. Ipak, ovu priču bajkom smatraju svi moderni historičari.

Nakon Kserksove smrti Amestrija je ostala utjecajna na perzijskom vladarskom dvoru. Tijekom vladavine njena sina Artakserksa I. (465. – 424. pne.), njen drugi sin Ahemen ubijen je prilikom pobune u Egiptu. Neposredno nakon toga Egipćane i njihove saveznike Atenjane porazio je perzijski general Megabiz II., koji je kasnije pobunjenicima ponudio sporazum kako bi skratio sukob. Prema grčkom historičaru Kteziju, Amestrija je bila bijesna zato što Megabiz II. nije kaznio ubojice njena sina. Artakserkso I. se u početku protivio osveti, no nakon pet godina (449. pne.) odlučio joj je predati egipatskog pobunjenika Inara koji je nabijen na kolac, dok je obezglavljeno i 50 njegovih grčkih pomagača. Amestrija je umrla oko 440. pne.

## U Starom zavjetu

Sudeći prema etimološkim sličnostima, Amestrija se u Bibliji spominje kao *Vašti*, a Kserkso I. kao *Ahasuerus*. Američki lingvist Robert Dick Wilson koji je poistovjetio njihova imena spominje kako su imena Amestrija i Estera izvedenice akadske riječi *Ammi-Ištar* ili *Ummi-Ištar*.

## Veze
* Perzijska Monarhija
* Otan
* Darije Veliki
* Kserkso
* Masist
* Artakserkso I.

## Izvori

## Vanjske veze
* Amestris (Livius.org, Jona Lendering)
* Ktezije: „Persica“ (Livius.org) 
* Amestris (AncientLibrary.com)
Andija

**Andija** je bila konkubina Artakserksa I. (vladao od 465. do 424. pne.), vladara Perzijske Monarhije. Rodila mu je sina Bagopeja i kćer Parisatidu, koja se prema antičkim izvorima udala za polubrata Darija II. (sina konkubine Kosmartidene). Osim s Andijom, Artakserkso I. je imao djecu i sa babilonskim konkubinama Kosmartidenom i Aloginom, te legitimnom ženom Damaspijom

## Veze
* Artakserkso I.
* Parisatida
* Perzijska Monarhija

## Izvori

## Vanjske veze
* Artakserkso I. (enciklopedija Iranica, R. Schmitt)
Oebar

**Oebar** (grč. *Oebares*) je bio perzijski vojni zapovjednik koji je sudjelovao u Perzijskom ustanku u službi Kira Velikog. Prema Kteziju, kada je medijski kralj Astijag poražen u Ekbatani Oebar ga je dao baciti u lance, no Kir ga je oslobodio. Prilikom opsade Sarda Oebar je savjetovao Kira Velikog da perzijski vojnici hodaju na motkama tako da izgledaju kao gigantski ratnici, što je navodno prestrašilo građane lidijskog grada Sarda i dovelo do pada grada. Kada je Kir Veliki poslao Petisaka da dovede Astijaga na dvor iz njegove satrapije *Bar-canii*, Oebar je poticao glasnika da ostavi starog kralja da umre u pustinji, no kada je njegov čin otkriven navodno se izgladnio do smrti da izbjegne osvetu Amitise (Astijagove sestre), unatoč svim Kirovim obećanjima kako će biti pošteđen.

## Veze
* Perzijska Monarhija
* Kir Veliki
* Perzijski ustanak

## Izvori

## Vanjske veze
* Oebar (''Oebares''), AncientLibrary.com
Kosmartidena

**Kosmartidena** je bila konkubina Artakserksa I. (vladao od 465. do 424. pne.), vladara Perzijske Monarhije. Rodila mu je dva sina, Darija II. i Arsita. Rođena u gradu Babilonu.

Jedini historijski izvor o njenom životu je grčki historičar Ktezije, čija je djela u sažecima prepisivao carigradski patrijah Focije I. U tim djelima spominje se kako je nakon smrti Artakserksa I. zavladala borba za tron u kojoj su sudjelovali njegovi sinovi Kserkso II., Sogdijan, te Kosmartidenin sin Darije II.. Njegova polubraća Kserkso II. i Sogdijan bili su sinovi drugih Artakserksovih žena; Damaspije odnosno Alogine. Sin Kosmartidene prošao je najbolje u borbama za tron, jer je Perzijskom Monarhijom vladao gotovo 20 godina (423. – 404. pne.) dok su prethodna dvojica vladala svega 45 dana, odnosno šest mjeseci.

## Veze
* Artakserkso I.
* Darije II.
* Perzijska Monarhija

## Izvori

## Vanjske veze
* Kosmartidena (Ancestry.com)
* Pierre Briant: ''From Cyrus to Alexander: A History of the Persian Empire'', pr. Peter Daniels, Indiana: Eisenbrauns, 2002., str. 588.
* Kosmartidena - obiteljsko stablo (Rpi.edu) 
* Kosmartidena (Rpiscrews.us)
* Maria Brosius: ''Women in Ancient Persia''
Parmija

**Parmija** ili **Parmis** (elam. *Uparmija*) je bila perzijska princeza iz dinastije Ahemenida. Bila je kći Smerdisa, odnosno unuka Kira Velikog, osnivača Ahemenidske Perzijske Monarhije.

## Biografija
Nakon smrti Kambiza II 522. pne. dogodio se vakuum vlasti koji završava usponom Darija Velikog, jednog od plemića ahemenidske dinastije koji je svrgnuo Smerdisa s perzijskog trona. Kako bi ozakonio svoju poziciju odnosno legitimnost vlasti, Darije je težio što većem približavanju sa Kirovim potomstvom, pa se tako oženio njegovim kćerima Atosom i Artistonom, odnosno njegovom unukom Parmijom. Ona se spominje dvaput u djelima grčkog historičara Herodota, dok je spomenuta i na tvrđavi Perzepolis gdje se na elamskom jeziku spominje kao *Uparmija*.

Parmija i Darije Veliki imali su sina Ariomarda.

## Veze
* Darije Veliki
* Atosa
* Artistona
* Smerdis
* Kir Veliki
* Ahemenidi

## Izvori

## Vanjske veze
* Parmis (Livius.org)
* Obiteljsko stablo - Parmis
* Parmijin otac Bardija (enciklopedija Britannica)
Jednorog

Prema mitologiji, **jednorog** je bijeli konj s rogom na čelu, čijim tijelom teče srebrna krv. Vjeruje se da onaj tko ubije to veličantveno biće i pije njegovu krv, bit će zauvijek proklet. Osim toga, vjeruje se da njegova krv spašava čovjeka na samrti, ali spašena osoba je tada osuđena na prokletstvo poluživota. Prah napravljen od njegovog roga smatra se čudotvornim lijekom za sve bolesti. O njegovom postojanju nema materijalnih dokaza, budući da su navodni jednorogovi rogovi zapravo izduženi prednji zub narvala, rijetke vrste morskog sisavca.

Jednorogov je izgled ranije mnogim prirodnjacima izgledao sasvim moguć; bijelo ili zagasito žuto krzno, vitko mišićavo tijelo, kratka razigrana griva, brzina pokreta i ono najistaknutije, bijeli, veliki uvrnuti rog koji raste iznad njegovih očiju. Doživljavalo ga se kao elegantnu životinju laganog hoda, vitkog tijela, duge grive, ponosno naglašenog vrata i plemenitih krupnih očiju.

O jednorogu se piše već više od 3000 godina. Autori su najčešće ljudi zdrastvenog i društvenog ugleda kojima bi se trebalo vjerovati. U njihovim očima jednorog je zaista postojao. Godine 1905. slovački su radnici, prokopavajući okno u jednom rudniku, otkrili životinjske kosture, a pretpostavljalo se da su to bili ostaci legendarnog jednoroga, no istraživanja su se nastavljala. Dokazi postojanja jednoroga nalaze se u Francuskoj.
Gal od Kapadokije

**Gal** (grč. *Gallus*) je bio kralj (vjerojatnije satrap) Kapadokije krajem druge polovice 6. vijeka pne. Jedini izvor o ovom drevnom vladaru je historičar Diodor Sicilski iz 1. vijeka pne., koji u svojim djelima „Historijska biblioteka“ spominje punu listu kapadokijskih vladara, no ona se nerijetko smatra fiktivnom. Diodor spominje kako je Gal bio sin Farnaka i perzijske princeze Atose, sestre Kambiza I. Diodor o vladavini Gala ne spominje nikakve detalje, kao ni o vladavini njegovih nasljednika (sina) Smerdisa i (unuka) Arijaramna. Ipak, spominje se kako je Arijaramnov sin Anaf I. pomogao Dariju Velikom i ostaloj petorici urotnika da 522. pne. svrgnu magijskog uzurpatora Gaumatu.

Vjerodostojnost Diodorovih izvora predstavlja neusklađena kronologija, rodbinske veze, te miješanje osobnih imena sa historijskim likovima čiji se identitet i kronologija smatraju historiografski ovjerenim. Primjerice, prema drugim historijskim izvorima spominje se samo jedna perzijska princeza Atosa (550. – 475. pne.), koja je bila sestra Kambiza II. odnosno kći Kira Velikog (a ne sestra Kirovog oca Kambiza I. kako Diodor tvrdi), te kako se udala za perzijskog vladara Darija Velikog. U slučaju kako je ranije postojala još jedna Atosa, živjela je početkom 6. vijeka pne. (kad i Kambiz I.), što pak implicira kako je Galov otac Farnak ali i sam Gal služio kao satrap Medijske Monarhije, budući kako se pouzdano zna da je medijski vladar Kijaksar osvojio Kapadokiju nakon bitke pomrčine 585. pne. Osim Atose, moguće je kako je Diodor pomiješao Galovog sina Smerdisa od Kapadokije sa istoimenim sinom Kira Velikog (Smerdis ili Bardija), Arijaramna od Kapadokije sa Darijevim pradjedom Arijaramnom, te samog Galovog oca Farnaka od Kapadokije sa Farnakom I. koji je služio Darija Velikog oko 500. pne.

## Veze
* Farnak
* Smerdis
* Arijaramn

## Izvori

## Vanjske veze
* Farnak (Pharnaces), AncientLibrary.com 
* Gal (Paedagamus), Ancestry.com
* Pierre Briant: ''From Cyrus to Alexander: A History of the Persian Empire'', preveo Peter Daniels, Indiana: Eisenbrauns, 2002., str. 133.
Smerdis od Kapadokije

**Smerdis** je bio kralj (vjerojatnije satrap) Kapadokije sredinom 6. vijeka pne. Jedini izvor o ovom drevnom vladaru je historičar Diodor Sicilski iz 1. vijeka pne., koji u svojim djelima „Historijska biblioteka“ spominje punu listu kapadokijskih vladara, no ona se nerijetko smatra fiktivnom.

Diodor spominje kako je Smerdis bio sin Gal, odnosno unuk Farnaka i perzijske princeze Atose, sestre Kambiza I. Diodor o vladavini Smerdisa ne spominje nikakve detalje, kao ni o vladavini njegova oca Gala odnosno sina Arijaramna. Ipak, spominje se kako je Smerdisov unuk Anaf I. pomogao Dariju Velikom i ostaloj petorici urotnika da 522. pne. svrgnu magijskog uzurpatora Gaumatu.

Budući da je historičar Diodor kronološki smjestio Smerdisa dvije generacije iza Farnaka (cca 600. pne.) odnosno dvije generacije prije Anafa I. (cca 520. pne.), čini se kako je Smerdis vladao sredinom 6. vijeka pne. Pokrajina Kapadokija je nakon bitke pomrčine 585. pne. pala u ruke Medijske Monarhije, a nakon nepuna četiri desetljeća (oko 547. pne.) Kir Veliki priključuje je Perzijskoj Monarhiji. Zbog ovog se pretpostavlja kako je Smerdis vladao kao vazalni vladar (satrap) spomenutih supersila. Moguće je kako je Diodor pomiješao Galovog sina Smerdisa od Kapadokije sa istoimenim sinom Kira Velikog (Smerdis ili Bardija), kao što je slučaj sa brojnim drugim kapadokijskim vladarima koje prati neusklađena kronologija i rodbinske veze, odnosno miješanje osobnih imena sa historijskim likovima čiji se identitet i kronologija smatraju historiografski ovjerenim. U svakom slučaju, Diodor spominje kako je Smerdisa naslijedio sin Arijaramno kojeg se smatra prvim (službenim) kapadokijskim satrapom u službi Perzijske Monarhije.

## Veze
* Farnak
* Gal
* Arijaramno

## Izvori

## Vanjske veze
* Smerdis od Kapadokije (Ancestry.com)
* Pierre Briant: ''From Cyrus to Alexander: A History of the Persian Empire'', preveo Peter Daniels, Indiana: Eisenbrauns, 2002., str. 133.
Damaspija

**Damaspija** (perz. *Jāmāspi*) je bila perzijska kraljica odnosno žena Artakserksa I., vladara Perzijske Monarhije. Iz njihovog braka rođen je Kserkso II., legitimni nasljednik Artakserksa I. Damaspija je najvjerojatnije bila etnička Perzijanka.

Prema grčkom historičaru Kteziju, kralj Artakserkso I. i njegova žena poginuli su istog dana 424. pne. najvjerojatnije za vrijeme vojne ekspedicije, nakon čega su njihova tijela odnešena u Perziju. Kserkso II. nasljedio je oca, no nakon samo 45 dana ubio ga je polubrat Sogdijan.

Kratki sadržaji antičkih djela što ih je obrađivao Focije I. jedini su izvor koji spominje Damaspiju. Dokumenti iz Babilona koji datiraju iz doba vladavine Artakserksa I. spominju „kraljičinu kuću“ no nije pouzdano odnosi li se to na njegovu ženu Damaspiju, ili na majku Amestriju.

## Veze
* Artakserkso I.
* Kserkso II.
* Perzijska Monarhija

## Izvori

## Vanjske veze
* Damaspija (enciklopedija Iranica, Rüdiger Schmitt)
* Focijevi sažeci Ktezijevih djela 47. (Livius.org) 
* Maria Brosius: ''Women in Ancient Persia'', Clarendon Press, Oxford, 1998.
Tenej

**Tenej** je bio fenički kralj grada Sidona (današnji Libanon) u 4. vijeku pne.

## Politički život

Nedugo poslije poraza perzijskog vladara Artakserksa III. u Egiptu, uvjereni u slabost Perzijskog Carstva, sidonski kralj Tenej iz Fenikije zajedno sa satrapima Male Azije i Cipra proglašava nezavisnost. Istovremeno, Artakserkso III. imenuje sirijskog satrapa Beleza te kilikijskog satrapa Mazeja zapovjednicima ekspedicije protiv feničkog grada Sidona. Obojica satrapa doživjeli su velike poraze protiv sidonskog kralja Teneja kojem su pomoć od 40.000 grčkih plaćenika poslali egipatski faraon Nektanebo II. i Mentor s Rodosa. Perzijanci su bili prisiljeni povući se iz Fenikije.

Nakon satrapskog neuspjeha, Artakserkso III. se osobno odlučio obračunati protiv Sidona. Navodno je okupio veliku vojsku od 300.000 pješaka, 30.000 konjanika, 300 trirema, te 500 transportnih i pomoćnih brodova. U Ateni i Sparti je pokušao unajmiti i grčke plaćenike, no oni odbivaju sudjelovati. Ipak, kasnije mu se pridružuje 1000 teških hoplita iz Tebe, te dodatnih 9000 Grka iz Male Azije. Iako je brojka od 10.000 grčkih hoplita bila neznatna u odnosu na ukupan broj njegove vojske, oni su predstavljali okosnicu njegove vojske u borbi protiv grčkih plaćenika koje je za Fenikiju unajmio egipatski faraon, budući da su odlično poznavali strategiju falange.

Dolazak goleme perzijske vojske pred Sidon slomio je moral njegovih stanovnika. Tenej je pokušao pridobiti milost perzijskog velikog kralja time što je poslao 100 sidonskih plemića da skupno zatraže oprost kod Artakserksa III., no on je naredio da se pobiju kopljima. Ista sudbina dočekala je i idućih 500 Sidonaca koje je poslao kralj Tenej. Opsada Sidona je kratko trajala i grad je ubrzo bio poražen, nakon čega je izbio veliki požar. Do danas nije poznato je li spaljivanje grada naredio Artakserkso III. da kazni grad, ili su to učinili sami Sidonci, ili je riječ o nesretnom slučaju koji se dogodio u metežu tokom i nakon bitke. Procjenjuje se kako je 40.000 ljudi stradalo u tom požaru. Sidonski kralj Tenej je uhićen, osuđen za izdaju i pogubljen, a Fenikija je pripojena Kilikiji u jednu satrapiju.

## Izvori

## Vanjske veze
* History of Iran, Part IV: Achaemenid Empire (Iranologie.com)
Cornelius Vanderbilt

**Cornelius Vanderbilt** (27. svibnja 1794. - 4. siječnja 1877.), također poznat pod nadimkom *Commodore*, bio je američki industrijalac i filantrop koji je izgradio svoje bogatstvo u prijevozu i prometnicama. Bio je patrijarh obitelji Vanderbilt i jedan od najbogatijih Amerikanaca u povijesti. On je darovao početni iznos za osnivanje Sveučilišta Vanderbilt, koji je dobilo ime u njegovu čast. 
Zbog neetičkih poslovnih praksi za vrijeme života on i slični industrijalci su nazivani barunima razbojnicima. U trenutku smrti imao je 100 milijuna dolara tj. 1/87 BDP-a od SAD-a.

## Prezime i podrijetlo
Pra-pra-pradjed Corneliusa Vanderbilta, Jan Aertson ili Aertszoon, bio je nizozemski poljoprivrednik iz sela De Bilt u Utrechtu, Nizozemska, koji je emigrirao u New York kao dužnički sluga godine 1650. Nizozemski van der ("iz" ili "od") naposlijetku je dodano Aertsonovu mjestu stvorivši "van der Bilt" ("iz De Bilta"), koje je na kraju zgusnuto u Vanderbilt.

## Izvori
Gobrija

**Gobrija** je helenizirani oblik perzijskog imena *Gaubaruva* koje se pojavljuje i u elamskom obliku *Kambarma*, odnosno akadskom obliku *Gubaru*. Tokom ahemenidskog perioda više značajnijih Perzijanaca nosilo je to ime: 

* **[[Gobrija I]]**, general Kira Velikog koji je sudjelovao u osvajanju Babilonije i kratko vladao kao babilonijski satrap (539. - 538. pne.).
* **[[Gobrija II]]**, babilonijski satrap od 535. do cca 520. pne.
* **[[Gobrija (elamski satrap)]]**, general Darija Velikog i satrap Elama (521. - 490-ih pne.).
* **[[Gobrija (Darijev sin)]]**, sin Darija Velikog i Artistone.
* **[[Gobrija (službenik)]]**, neidentificirana osoba spomenuta na zapisima iz Perzepolisa; tijekom 10. godine vladavine Kserksa I. ili Artakserksa I.
* **[[Gobrija (Artakserksov general)]]**, jedan od četvorice generala Artakserksa II. u bitci kod Kunakse.

Izvor: Enciklopedija Iranica - Gobryas (Rüdiger Schmitt)
Likijski jezik

**Likijski [[jezik]]** (likijski; ISO 639-3: xlc) je izumrli jezik drevnih Likijaca koji spada u indo-europsku jezičnu porodicu, odnosno u podskupinu anatolijskih jezika. Jezik je izumro u korist grčkog jezika u 3. stoljeću pr. Kr.

## Veze
* Likija

## Izvori

## Vanjske veze
* Likijski jezik 
* Likijski natpisi (titus.uni-frankfurt.de)
* Dešifriranje likijskog jezika (Universal Character Set)
Egadski otoci

**Egadski otoci** (talijanski: *Isole Egadi*, sicilijanski: *Ìsuli Ègadi*, latinski: *Aegates Insulae* od grčkog: Αιγάται Νήσοι / *Aegatae Nisoi* što je značilo Kozji otoci) je mali talijanski arhipelag pored zapadne obale Sicilije.

## Geografija
To je skupina od 3 veća i 2 manja otočića i brojnih hridi smještenih u Sredozemnom moru, ukupne površine 39 km². 

*Egadski otoci* leže udaljeni 7 km od obale Sicilije, između Trapanija i Marsale. Tri veća otoka su; Favignana (19,8 km²), Marettimo (11.82&nbsp;km²) i Levanzo (5,82&nbsp;km²). Dva manja otočića su Formica i Maraone.

Čitav arhipelag je jedna administrativna jedinica - comune Favignana sa administrativnim centrom na najvećem otoku arhipelaga Favignani. Od svih otoka samo su Favignana, Marettimo i Levanzo naseljeni.
## Historija
Kod arhipelaga se odigrala 10. marta 241. pne. pomorska Bitka kod Egadskih otoka, između flota Kartage i Rimske Republike koju je vodio konzul Gaj Lutacije Katul, za vrijeme Prvog punskog rata. To je bila odlučna bitka tog rata u kojoj Rim uništio flotu Kartage.

Arheološka iskapanja po *Egadima* otkrila su puno paleolitskih naselja, koja su puno rijeđa na Siciliji, od svih lokacija najpoznatija je Genoveška pećina sa pećinskim slikarijama.

Dio arhipelaga je 2010. proglašen parkom prirode *Riserva naturale marina Isole Egadi*.
## Izvori

## Vanjske veze

* ''Egadi Islands'' na portalu Encyclopædia Britannica
Kokkai

***Kokkai*** (japanski: **国会**) ili **Nacionalno vijeće** je dvodomni parlament Japana. *Kokkai* se danas sastoji od donjeg doma, Predstavničkog doma, te gornjeg doma, Savjetničkog doma. Zastupnici u oba doma parlamenta birani su izravno, paralelnim sustavom. Uz zakonodavnu ulogu, najvažnija funkcija parlamenta je izbor Premijera. *Kokkai* broji ukupno 722 člana u dva doma, 242 u gornjem i 480 u donjem domu.

Početak parlamenta datira iz 1889. godine, kada je, donošenjam Meijijevog ustava, uspostavljen Carski dijet. Svoj moderni oblik *Kokkai* je dobio 1947. godine usvajanjem poratnog Ustava, u kojem je određen kao najviši organ državne vlasti. 

Zgrada parlamenta nalazi se u Tokiju.
Scicli

**Scicli** (sicilijanski: *Scichili*) čita se **Šikli** - **Šikili**, je gradić u talijanskoj provinciji Ragusa, u regiji Sicilija od 25 979 stanovnika.

*Scicli* je zajedno sa još 7 gradova iz regije Val di Noto (Caltagirone, Catania, Noto, Palazzolo Acreide, Ragusa, Militello in Val di Catania i Modica) uvršten 2002. na UNESCO- vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi, kao izvrstan primjer dobro očuvanih kasnobarkonih gradova iz 18. vijeka.
## Geografija

*Scicli* leži na jugoistoku Sicilije, na istočnim obroncima masiva Monti Iblei, na nadmorskoj visini od 106 m. Historijski centar grada leži pored kotline istoimene riječice koja se širi do nedaleke Modice, udaljen oko 26 km južno od Raguse. 

*Scicli* ima i luku *Sampieri* na Jonskom moru, udaljenu oko 9&nbsp;km od centra grada, koja nema nekakvu važnost.

Čitav kraj je poznat po dubokim kotlinama (cava), skromnih vodotoka, od kojih je najpoznatija obližnja *Cava d'Ispica*.
## Historija
I danas je nejasno stvarno porijeklo *Sciclija* po jednima on je izrastao iz antičkog sikulskog naselja, po drugima grad su osnovali Rimljani.

Za srednjeg vijeka *Scicli*, je bio važna utvrda *[[Grof]]ovije [[Modica]]* sve do polovice 14. vijeka. Oko utvrde na brdu, nikao je grad koji je krajem 16. vijeka imao oko 13 000 stanovnika  što je za ono vrijeme bilo jako puno.

Nakon katastofalnog potresa 1693. koji je gotovo razorio cijeli grad, temeljito je obnovljen kao planski izgrađen barokni grad. 
 

## Znamenitosti
Historijski centar *Sciclija* ima još i danas identičan izgled baroknog grada 18. vijeka. 
Najveće atrakcije *Sciclija* su njegove barokne crkve, kao *San Matteo* na brdu iznad centra grada, koja je sve do 1874. bila katedrala, *Santa Maria la Nova*, obnovljena nakon potresa 1693. sa neoklasicističkom fasadom, *San Guglielmo* (nekadašnja jezuitska *Sant'Ignazio di Loyola*), *San Giovanni Evangelista* sa razigranom fasadom poput borrominijeve San Carlino alle Quattro Fontane u Rimu, eliptične kupole, sa štukaturama 19. vijeka i *San Bartolomeo Apostolo* u istoimenoj cave (kanjonu) izvorno sa početka 15. vijeka.

Pored sakralnih grad ima i puno svjetovnih objekata, kao što su *Palazzo Spadaro* (gradska vijećnica), *Palazzo Fava* i *Palazzo Beneventano*.
## Privreda
*Scicli* je centar plodnog poljoprivrednog kraja, poznat po maslinama, voću i vinu. 

## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice grada 
* ''Scicli'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana
Farnak I (razvrstavanje)

**Farnak I** može se odnositi na:
* **[[Farnak I (ministar)]]**, perzijski plemić, sin Arsama, stric Darija I. Velikog, ahemenidski ministar financija od 506. do 497. pne.
* **[[Farnak I od Ponta]]**, peti po redu kralj Ponta, sin kralja Mitridata III, vladao približno od 190. do 155. pne.
Smegma

**Smegma** (grčki *smēgma*, "sapun") je sirasta, bjelkasta tvar nastala taloženjem mrtvih stanica epitela, transsudata kožnih ulja i vlage, a koja se može pronaći na muškim i ženskim genitalijama kod sisavaca.

## Reference

## Vanjske veze

* Definicija na Proleksis enciklopediji
Favignana (otok)

**Otok Favignana** (čita se **Favinjana**, talijanski: *Isola di Favignana*, sicilijanski: *Ìsula Faugnana*) je najveći otok u talijanskom arhipelagu Egada pored zapadne obale Sicilije u Sredozemnom moru.

## Geografija
Favignana je udaljena 7 km od obale Sicilije, između Trapanija i Marsale. Otok je dug 9, a širok 4,3 km, ukupne površine od 19 km². To je dijelom brdoviti otok sa najvišim vrhom od 302 m te dvije doline, Piana na istoku i Bosco na zapadu. Na otoku se nalazi administrativni centar cijelog arhipelaga, koji je jedna administrativna jedinica komuna Favignana.

## Historija

Za *Favignanu* su znali već za antike kad je bila snažna utvrda Kartage. Otok je bio naseljen još od neolita, o čemu svjedoče brojni arheološki nalazi pronađeni u pećinama Montagne Grande.

## Privreda
Ribarstvo (lov na tune) je nekad bila glavna privredna aktivnost stanovnika otoka, a danas je to turizam od kog danas živi većina otočana, koncentriranih u najvećem otočkom naselju Favignani od 3407 stanovnika.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Favignana'' na portalu Trecani enciclopedia Italiana
Klaudije Elijan

**Klaudije Elijan** (oko 175. – 235) je bio rimski učitelj i retoričar koji je živio u doba careva Septimija Severa i Heliogabala. Savršeno je poznavao grčki jezik zbog čega je dobio nadimak *meliglossos* („medeni jezik“). Njegova dva najvažnija djela su *De Natura Animalium* („Priroda životinja“) i *Varia Historia* („Razne historije“), dok su ostali radovi sačuvani samo u fragmentima.

## Radovi
* „De Natura Animalium“ (*Περὶ Ζῴων Ἰδιότητος*)
* „Varia Historia“ (*Ποικίλη Ἱστορία*)
* fragmenti raznih djela

## Reference

## Vanjske veze
* ''De natura animalium'' (LacusCurtius - prijevod sa latinskog na engleski)
* Bill Thayer: „Razne povijesti“ (''Various History'') - prijevod na engleski
* „De natura animalium“ (Google Books), 1866.
* Citati iz Elijanova djela ''De natura animalium'' (engleski)
* Klaudije Elijan (FlyFishingHistory.com)
Dejan Milojević

**Dejan Milojević** (Beograd, 15. april 1977. – Salt Lake City, UT, 17. januar 2024.) bio je srpski košarkaš i trener.

## Karijera

Svoju košarkašku karijeru započeo je u KK Beovuk iz Beograda kod trenera Miše Lakića. Dok je igrao za juniore Beovuka, postigao je na jednoj utakmici 131 poen, što je i dan danas rekord. Godine 1998. je prešao u FMP Železnik. Posle dve odigrane sezone u FMP-u, prešao je u Budućnost u kojoj je pokazao svoje košarkaške sposobnosti i za četiri godine provedene u klubu osvojio je u sezoni 2000/01 duplu krunu i prošao u 16 najboljih ekipa u Evroligi. Godine 2004. je prešao u Partizan i postao najbolji igrač NLB lige i nekoliko puta najkorisniji igrač kola u Evroligi. Sa Partizanom je osvojio dve titule prvaka Srbije i Crne Gore. Izabran je za najboljeg igrača Jadranske lige i za najboljeg igrača SCG u sezoni 2003/04. Iz Partizana odlazi u Pamesu gde provodi dve sezone, ali sa nešto manjim uspehom. Sezonu 2008/09. je bio član turskog Galatasaraja. Godine 2009. vratio se u Partizan da završi karijeru ali je, zbog problema sa kolenom, odlučio da nebi mogao da daje 100% svojih mogućnosti, pa je završio karijeru.

## Trenerska karijera
U oktobru 2012, nakon odlaska dotadašnjeg trenera Vlade Vukoičića u Crvenu Zvezdu, postao je prvi trener Mega Vizure.

## Reprezentacija
Bio je član mlade reprezentacije ispod 22 godine (sa kojom je osvojio zlato). Sa seniorskom reprezentacijom SR Jugoslavije, osvojio je zlatnu medalju na Evropskom prvenstvu 2001. u Turskoj. Nastupao je takođe i na EP 2005. u Srbiji i Crnoj Gori.

## Reference

## Vanjske veze
*  Profil na stranici Evrolige
The Million Pound Bank Note

***The Million Pound Bank Note*** (ili, u prijevodu, ***Novčanica od milion funti***) je humoristička pripovjetka američkog književnika Marka Twaina, originalno objavljena 1893. godine. Radnja je smještena u London, a protagonist je siromah po imenu Henry Adams kome dva bogataša - ekscentrična braća Roderick i Oliver Montpelier - poklanjaju novčanicu (mjenicu) od milion britanskih funti. Radnja prati napore protagonista da se novostečeno bogatstvo pokuša iskoristiti, iako je s obzirom za tadašnje prilike teško zamislivu svotu teško ili nemoguće unovčiti u banci ili dobiti "kusur" na ulici, nesvjestan da iza svega stoji oklada dvojice braće.

Pripovjetka je kasnije nekoliko puta ekranizirana, odnosno poslužila kao inspiracija scenaristima filmskih komedija. Godine 1902. je također poslužila i kao inspiracija Georgeu Barru McCutcheonu za njegov roman *[[Brewster's Millions]]*.