open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Edgar od Škotske

**Edgar** ili **Étgar mac Maíl Choluim** (moderni gelski: *Eagar mac Mhaoil Chaluim*), s nadimkom **Probus**, "Odvažni" (cca. 1074&ndash;8. januar 1107), bio je kralj Albe koji je vladao od 1097. do smrti.

Rodio se kao sin škotskog kralja Malcolma III i engleske plemkinje Margaret od Wessexa. Krajem 1094. je velmoža Mael Petair od Mearns ubio njegovog polubrata, kralja Duncana II kako bi na prijestolje doveo njegovog strica Donalda III. Sam Edgar je početkom sljedeće godine sebe proglasio kraljem, ali je u sukobu sa stricem protiv sebe imao i starijeg brata Edmunda. S druge strane su ga podržali braća Alexander, David, stric Edgar Aetheling i engleski kralj William II Rufus. Usprkos toga, 1095. je uspio pod svoju vlast staviti samo Lothian. Vlast nad cijelom Škotskom je uspio nakon teških borbi ostvariti tek 1097.

Za razliku od dramatičnog dolaska na vlast, njegova desetodogodišnja vladavina je bila mirna i lišena značajnih događaja. Godine 1098. je sklopio sporazum s norveškim kraljem Magnusom Bosonogim kojim se odrekao Hebrida i Kintyrea. Umro je početkom 1107. bez djece, nakon čega ga je naslijedio brat Alexander. Neki od kasnijih izvora spominju da ga je Alexander dao ubiti, ali su moderni historičari prema njima skeptični.

## Preci



## Izvori

## Literatura

* Barrow, G. W. S., *The Kingdom of the Scots.* Edinburgh University Press, Edinburgh, 2003. 
* Duncan, A. A. M., *The Kingship of the Scots 842&ndash;1292: Succession and Independence.* Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. 
* Hudson, Benjamin T., *The Prophecy of Berchán: Irish and Scottish Highkings in the early Middle Ages.* Greenwood Publishing Group, 1996. 
* Oram, Richard, *David I: The King Who Made Scotland.* Tempus, Stroud, 2004. 
* Orderic Vitalis, *The ecclesiastical history of England and Normandy*. 1853 translation by Thomas Forester, Francois Guizot, and Leopold Victor Delisle. Volume 3, page 14. 

## Vanjske veze
* Annals of Innisfallen (translated) at CELT
* Orderic Vitalis, the 1853 translation
Cléopâtre (film, 1899)

***Cléopâtre*** je francuski kratki crno-bijeli nijemi horor film snimljen 1899. u režiji Georgesa Meliesa. Radnja prikazuje uskrsnuće mumije staroegipatske kraljice Kleopatre čiji lik tumači Jeanne d'Alcy. Smatra se jednim od prvih horor-filmova u historiji žanra.

Dugo vremena se smatrao izgubljenim, ali je 2005. u Francuskoj ipak pronađena jedna kopija.

## Izvori


## Vanjske veze
*
Cendrillon (film, 1899)

***Cendrillon*** () je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1899. u režiji Georgesa Meliesa. Temelji se na istoimenoj bajci Charlesa Perraulta, a naslovnu junakinju tumači Bleuette Bernon. S trajanjem od 6 minuta, preko 20 scena i glumačkom postavom od preko 35 ljudi predstavljao je dotada najspektakularniji i najambiciozniji od svih Meliesovih filmova. Postigao je veliki uspjeh, te od Meliesa učinio međunarodnu zvijezdu.

## Vanjske veze
* 
* 
* ''Cinderella'' on Youtube
L'Homme orchestre (film, 1900)

***L'homme orchestre*** () je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1900. u režiji Georgesa Meliesa. Traje oko minut i pol i sastoji se od jednog kadra u kome se čovjek multiplicira u nekoliko verzija samog sebe koji stvaraju orkestar. Predstavlja svojevrsni nastavak, odnosno demonstraciju sada već usavršenih trikova koje je Melies demonstrirao u filmu *[[Un homme de têtes]]* prethodne godine. Slične trikove će, godinama kasnije, koristiti znameniti američki filmski komičar Buster Keaton.

## Vanjske veze
* 
* ''The One-Man Band'' on YouTube
Dvorac Mir

**Dvorac Mir** (bjeloruski: *Мірскі замак*) u Bjelorusiji (Hrodna voblast) je izvrstan primjer srednjoeuropskog dvorca, što se vidi u njegovom nacrtu i gradnji u više stilova (gotika, renesansa i barok) koji su se savršeno uklopili stvorivši znamenit spomenik povijesti regije. Sama oblast dvorca je kroz povijest dugo bila kulturnoj i političkoj međi, što se vidi i iz njenog izgleda. Od 2000. godine dolazi na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

## Historija

Gradnju dvorca započeo je vojvoda Ilinič, kraj sela Mir, krajem 15. stoljeća u gotičkom stilu s kvadratnim zidinama i kulama na kutovima. Peta kula je bila iznad ulaza s pokretnim mostom. Sve kule su četvrtaste u osnovi i završavaju oktogonalnim krovom, ali svaka ima jedinstvene dekoracije od crvene opeke s bijelim nišama od bijelog štuka.

Kada je dospjeo u ruke vojvode Radziwilsa (1568.), proširuje se i rekonstruira, posebice stambeni kompleks, najprije u renesansnom, a potom u baroknom stilu. Nakon što je bio napušten skoro cijelo stoljeće, devastiran je za vrijeme Napoleona. Dvorac je obnovljem koncem 19. stoljeća, pri čemu su mu dodani mnogi dijelovi i uređena mu je okolica u talijanski park s vještačkim jezerom.

Dvorac danas stoji kao spomenik turbulentne prošlosti ovog kraja.

## Vanjske veze
* Dvorac Mir (UNESCO)
* Oleg Trusov, ''Dvorac Mir''
;Ostali projekti
Jeanne d'Arc (film, 1900)

**Jeanne d'Arc** () je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1900. u režiji Georgesa Meliesa. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Bleuette Bernon, je znamenita francuska nacionalna heroina Ivana Orleanska (Jeanne d'Arc), a radnja filma prikazuje neke od ključnih trenutaka u njenom životu. Film, koji je za tadašnje standarde bio izuzetno skup i spektakularan, je distribuiran u verziji koji je bila ručno bojana. Dugo vremena se smatrao izgubljenim, ali je 1982. ipak ponovno pronađen.

Meliesova *Jeanne d'Arc* je drugi film u historiji koji prikazuje Jeanne d'Arc. Godine 1898. je Georges Hatot snimio film Jeanne d'Arc koji prikazuje njeno smaknuće, ali koji je danas očuvan samo u fragmentima.

## Vanjske veze
* 
* 
* ''Jeanne d'Arc'' on Youtube
Barbe-Bleue (film, 1901)

***Barbe-Bleue*** () je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1901. u režiji Georgesa Meliesa. Radnja se temelji na staroj francuskoj narodnoj priči (koju je prvi zabilježio Charles Perrault), a naslovni lik, koga tumači sam Melies, je tajanstveni bogati plemić za koga se udaje protagonistica (čiji lik tumači Jeanne d'Alcy) i otkriva sudbinu njegovih prethodnih sedam supruga.

## Vanjske veze
* 
* ''Barbe-bleu'' on Youtube
La Tentation de saint Antoine (film)

***La Tentation de Saint Antoine*** () je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1898. u režiji Georgesa Meliesa. Naslovni protagonist je Sveti Antun Pustinjak koga u spilji gdje nastoji živjeti kreposno počinje opsjedati prikaze mladih djevojaka (od kojih jednu glumi Jeanne d'Alcy). Melies je u filmu koristio uobičajene montažne trikove, ali je korištenje religijskih motiva bila novost u njegovoj dotadašnjoj filmografiji.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* ''The Temptation of Saint Anthony'' on Youtube
The Great Train Robbery (film)

***The Great Train Robbery*** () je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1903. godine u režiji Edwina S. Portera. Traje 12 minuta i smatra se jednim od najvažnijih naslova u historiji filma s obzirom da su u njemu prvi put korištene filmske tehnike paralelne montaže i snimanja na lokaciji umjesto u studiju. Radnja je smještena na Divlji Zapad i prikazuje kako banda razbojnika pljačka vlak prije nego što ih uhvati i likvidira potjera koju čine dobrovoljci-kauboji. Smatra se jednim od najranijih primjera vesterna u historiji filma. Poznat je i po znamenitom završnom kadru u kome razbojnik ispaljuje hitac iz revolvera na publiku.

Dvije godine kasnije je Porter snimio svojevrsni parodijski nastavak pod naslovnom *[[The Little Train Robbery]]* ("Mala pljačka vlaka") gdje razbojnike glume djeca.

## Reference

## Vanjske veze

* [Download from the Library of Congress](http://memory.loc.gov/cgi-bin/query/r?ammem/papr:@filreq(@field(NUMBER+@band(edmp+2443s3))+@field(COLLID+edison))) (in MPEG-1, RealVideo or QuickTime format)
* 
* 
* 
* Great Films: ''The Great Train Robbery''
Muzej Plantin-Moretus

**Muzej Plantin-Moretus** je muzejski kompleks u Antwerpenu (Belgija) koji je posvećen slavnim štamparima Christoffelu Plantijnu i Janu Moretusu, a sastoji se od njihove bivše kuće u kojoj je bila njihova štamparija *Plantin Press*, na Tržnici petka.

## Historija

Christoffel Plantijn je osnovao štampariju *Plantijn Press* u 16. vijeku, a nakon njegove smrti njen rad je nastavio njegov zet, Jan Moretus.

Edward Moretus je 1876. prodao štampariju gradu Antwerpenu, i već slijedeće godine posjetitelji su mogli vidjeti kako se živjelo i radilo u štampariji iz 16. vijeka. Bio je to prvi muzej štamparstva u svijetu. Muzej čuva izvanrednu kolekciju tipografskog materijala i dvije najstarije štamparske preše s komplektnim setom njihovih boja i matrica. U muzeju se nalazi i bogata biblioteka s ukrašenim interijerom i cjelokupnim arhivom poslovanja štamparije.

Zbog njene historijske važnosti i iznimne vrijednosti štamparija je upisana na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi 2005.

## Kolekcija

Biblioteka muzeja sadrži brojne vrijedne odštampane knjige kao što su:
* Gutenbergova Biblija od 36 redaka (vjerojatno reprint originala s 42 redka)
* *Biblia Polyglotta*, Biblija na pet jezika odštampana od 1568. do 1573.
* *Theatrum Orbis Terrarum* (Abraham Ortelius)
* *Crydeboeck*, rana knjiga o biljama (Rembert Dodoens)
* *Thesaurus Teutoniae Linguae *, zbirka njemačkog jezika
* Anatomija (Andreas Vesalius i Joannes Valverde)
* Knjiga o decimalnim brojevima (Simon Stevin)
* Slike i grafike Petera Paula Rubensa 
* Humanističke studije i djela (Justus Lipsius)

## Vanjske veze
* Službena stranica muzeja Plantin-Moretus 
* Fotografije iz muzeja

### Ostali projekti
August Blom

**August Martin Blom** (26. decembar 1869 - 10. januar 1947) bio je danski filmski režiser i producent iz ere nijemog filma, poznat kao autor najistaknutijih ostvarenja "zlatnog doba danske kinematografije" od 1910. do 1914. Karijeru je započeo 1893. kao kazališni glumac u Koldingu, a od 1907. do 1910. je nastupao Folketeatretu (Narodnom kazalištu); tada je angažiran kao filmski glumac od strane studija Nordisk Film, za koga je potom počeo raditi kao režiser. Blom je vrlo brzo shvatio mogućnosti novog medija i počeo koristiti nove tehnike kako bi stvarao izuzetno ambiciozna, složena i skupa ostvarenja koja su izazvala pažnju ne samo u Danskoj, nego i u svijetu. Među njima se ističu *[[Mormonens offer]]* (1911) koja se često navodi kao značajan poticaj za anti-mormonsku propagandu u 20. vijeku; ''Atlantis'' (1913), jedan od najskupljih i najspektakularnijih filmova svog vremena te apokaliptički SF-film ''Verdens undergang'' (1916). Blom se godine 1924. povukao iz filmske industrije, a posljednje godine života proveo upravljajući kino-dvoranom.

## Vanjske veze
* August Blom at IMDb
* August Blom na stranici Danskog filmskog instituta 
* August Blom -- Film Reference Encyclopedia
Chindwin

**Chindwin** (čita se **Čjintvin**) je najveća pritoka rijeke Iravadi u Mjanmaru (bivša Burma) duga 1207 km ako se računa izvor njenog najdužeg pritoka ili 840&nbsp;km ako se računa da je izvor rijeke mjesto kod kojeg se spajaju tri vodotoka koji formiraju Chindwin.

## Hidrologija
Chindwin se formira spojem rijeka Tanai, Tavan, i Taron u mjanmarskoj saveznoj državi Kachin, koje izviru na masivima Patkai i Kumon na indijsko-mjanmarskoj granici.

Od svog formiranja Chindwin teče isprva prema zapadu, zatim naglo zaokreće i gotovo pravilno teče u smjeru juga do svog ušća u rijeku Iravadi kod grada Myingyan (Mjindžanas).

Iravadi ima sliv velik oko 114.000 km², koji se proteže kroz unutrašnjost zapadnog Mjanmara. Kod ušća u Iravadi Chindwin formira deltu koja se račva na brojne rukavce, sa brojnim niskim izduženim otocima između njih. Prema mjanmarskoj usmenoj predaji, najužniji od tih rukavaca je umjetni kanal, koji je dao izgraditi jedan od kraljeva antičkog Bagana. Tokom vjekova riječni nanosi su ga zatrpali, ali ga je probila velika poplava 1824.

Tokom dijela kišne sezone koja traje od juna do novembra, Chindwin je plovan za riječne brodove za više od 640&nbsp;km uzvodno do sela Singkaling Hkamti. U gornjem toku rijeke, ispod doline Hukajng slapovi i brzaci onemogućuju plovidbu na nekoliko mjesta, tako da se teret mora prebacivati kanuima do riječnih brodova.

## Povezano
* Iravadi
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Chindwin River'' na portalu Myanmar's NET  
* ''Chindwin River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Narmada

**Narmada** ili **Narbada** (*Nerbuda*) je velika rijeka u središnjoj Indija duga 1 300 km

Ime *Narmada* rijeci je dao antički grčki geograf Klaudije Ptolomej, jer je još za onog vremena bila znana kao važni trgovački put od Arapskog mora do doline rijeke Ganges.

## Hidrografija
Narmada izvire na obroncima masiva Maikala na istoku države Madja Pradeš.

Od tamo meandrira prema zapadu, preko brda pored grada Mandla. Nadelje se probija kanjonima preko masiva Vindhja i Satpura prema zapadu, preko država Madja Pradeš i Gujarat sve do svog velikog ušća (21&nbsp;km) u Kambejskom zaljevu kod grada Bharucha

Narmada ima sliv velik oko 98.800 km², koji se proteže preko cijele sjeverne unutrašnjosti Indijskog potkontinenta.

Hindusi vjeruju da je rijeka Narmada nastala iz tijela boga Šive, zbog toga ona u njihovim očima uživa drugo mjesto, odmah nakon Gangesa. Zbog toga se održava procesija od ušća Narmade kod Bharucha do izvora rijeke kod Amarkantaka.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Narmada River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Dejan Đokić

Dr **Dejan Đokić** () je historičar i profesor iz Srbije jugoslavenske nacionalnosti.

Đokić je diplomirao historiju na SSEES, University of London 1996. godine a doktorirao ju je na University College London 2004. Profesor je moderne i savremene historije i je direktor Centra za studije Balkana na Goldsmiths College-u Univerziteta u Londonu. Naučni je saradnik britanskog Kraljevskog istorijskog društva, a bio je i naučni saradnik Centra Woodrow Wilson u Vašingtonu i Instituta Hariman Kolumbija Univerziteta u Njujorku.

Autor je, između ostalog, knjige "Elusive Compromise: A History of Interwar Yugoslavia" (2007) i urednik "Yugoslavism: Histories of a Failed Idea, 1918-1992" (2003). 

## Reference
Milka Ivić

**Milka Ivić** (djevojačko prezime **Jovanović**; Beograd, 11. XII. 1923. – Beograd, 7. III. 2011.), jugoslavenska lingvistkinja. Kao sintaktičarka serbokroatistkinja, opća lingvistkinja, jedna je od najistaknutijih figura u svijetu poznate i cijenjene novosadske lingvističke škole.

## Biografija
Diplomirala je 1949. i doktorirala 1953. godine na Filološkom fakultetu u Beogradu kod Aleksandra Belića. Od 1954. bila je naučni suradnik u Instututu za srpskohrvatski jezik SANU, od 1955. docent, 1959. izvanredni profesor, a od 1964—84. redovni profesor suvremenog srpskohrvatskog jezika i opće lingvistike na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu. Bila je i gostujući profesor nekoliko različitih univerziteta u SAD-u i u Japanu. Bila je član: Norveške akademije nauka, Saksonske akademije nauka u Lajpcigu, Slovenske akademije znanosti i umjetnosti i SANU. Uređivala je desetljećima časopis *[[:sr:Južnoslovenski filolog|Južnoslovenski filolog]]*, a bila je i član redakcija niza drugih uglednih lingvističkih časopisa u svijetu. Više od dva desetljeća bila je član Međunarodne komisije za proučavanje gramatičke strukture slavenskih jezika. Bila je recenzent i predsjednik Uređivačkog odbora za *Rečnik srpskohrvatskog književnog i narodnog jezika* i recenzent tomu *Rečniku* od XI knjige.

Doprinos Milke Ivić lingvistici opisuje hrvatska sintaktičarka Snježana Kordić sljedećim riječima:

## Djela (izbor)
* *Pravci u lingvistici I* . . .
* *Pravci u lingvistici II* .
* *Značenja srpskohrvatskog instrumentala i njihov razvoj* . .
* *O jeziku Vukovom i vukovskom* .
* *O zelenom konju* .
* *Lingvistički ogledi* . .

## Literatura
* *Bibliografija radova akademika Milke Ivić : u čast osamdeset godina života*, SANU, 2005. .

## Povezano
* Gramatika srpskohrvatskog jezika
* Pavle Ivić

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* Djela čiji je autor Milka Ivić  u međunarodnoj normativnoj datoteci VIAF
* Spisak knjiga Milke Ivić u Open Library
* Indeksiranost knjiga Milke Ivić u LibraryThing
* Knjige kojima je autor Milka Ivić dostupne u digitalnoj biblioteci HathiTrust
* Njemačko izdanje djela Milke Ivić u katalogu Njemačke nacionalne knjižnice
* Djela Milke Ivić u katalogu Kongresne biblioteke
Liao (rijeka)

**Liao** (kineski: *Liáohé*) je velika rijeka na sjeveroistoku Kine u Mandžuriji duga 1 430 km..

Liao je drugi vodotok po veličini u tom dijelu Kine nakon Sungarija.

## Hidrografija
Rijeka Liao izvire na obroncima masiva Veliki Čingan u provinciji Rehe (Unutrašnja Mongolija). Najveći dio svog toka teče kroz mandžurijsku ravnicu do svog ušća u Žuto more kod Zaljeva Liaodong. 
Liao najveći vodostaj ima nakon monsunskih kiša u julu i augustu, a zimi mali jer se i zamrzava od decembra do maja.

Liao ima sliv velik oko 231.000 km², koji se prostire preko ravnica Mandžurije. Uticaj plime na vodotok rijeke je vrlo velik, morska voda se penje 40&nbsp;km od ušća.

Liao je uvijek plavio, ali je zapamćena katastrofalna poplava 1935. kad je poplavio 17.000 km².

U cilju regulacije vodotoka podignute su brane sa akumulacionim jezeromima Dafokan i Erlunšan.
Liao je plovan do grada Šjanljao u provinciji Jilin.

## Povezano
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Ляохэ'' na portalu Большая советская энциклопедия
Aleksandar Štulhofer

**Aleksandar Štulhofer** (1962.), redoviti profesor, Predstojnik Katedre za seksologiju, Odsjek za sociologiju Filozofskog fakulteta u Zagrebu. Osnivač seksualne terapije u Hrvatskoj.

## Biografija

Štulhoferov otac je bio kirurg a majka predavala u srednjoj školi. Njegova baka je bila jako religiozna a roditelji nisu nikada razgovarali s njim o seksualnosti. Prema vlastitim izjavama, klasične sociološke teme u njegovoj mladosti nisu izazivale veliki entuzijazam. No to se promijenilo kada je 1991. prvi put posjetio SAD. Dobio je istraživačku stipendiju na Sveučilištu Indiana u Bloomingtonu, u sklopu kojeg je i slavni Institut Kinsey, najpoznatija seksološka institucija na svijetu. Tu je imao pristup velikoj biblioteci pa je danima čitao i tražio nove knjige, te je tako naišao na jednu veliku policu s knjigama o ljudskoj seksualnosti.

Prema njegovom shvaćanju, ljubav, brak i seks su različiti pojmovi. Razlikuje i pojam "ljubav" od pojma "zaljubljenost":

Prema vlastitiom priznanju, najzanimljiviji razgovor je jednom imao nakon predavanja u Isusovačkoj školi s grupom mladih vjernika koji su se trudili poštivati tradiciju i ne stupati u spolne odnose prije braka.

Prema njegovoj teoriji, seks ne izaziva ovisnost, pa ljudima koji pate od problema s kontroliranjem seksualnog nagona, tvrdi, pomaže normalna psihoterapija, a nije potreban odlazak u klinike za liječenje ovisnosti.

Štulhofer je također pokretač seksualne terapije u Hrvatskoj. U istraživanju iz 2003. godine, na uzorku tisuću žena, navodi kako poteškoće pri postizanju orgazma ima svaka peta žena u Hrvatskoj, što se poklopilo sa svjetskim rezultatima.

## Djela (izbor)

*  .
*  .

## Reference

## Vanjske veze
* Štulhofer na starnicama Filozofskog fakulteta
* 
*
Grigorij Ordžonikidze

**Grigorij "Sergo" Ordžonikidze** (gruzijski: გრიგოლ (სერგო) ორჯონიკიძე; ruski Григо́рий Константи́нович Орджоники́дзе) (zapadna Gruzija, 24. listopada 1886. - Moskva, 18. veljače 1937.) je bio gruzijski, a kasnije sovjetski boljševik i političar.

Rođen u je Gruziji. Studirao je na medicinskim fakultetu. Postao je boljševik i Staljinov suborac. Živio je u Njemačkoj, da bi se 1907. vratio u Rusiju i smjestio u grad Baku, ali je iste godine uhićen jer je bio član Socijalne Demokratske Stranke te je deportiran u Sibir. Tri godine kasnije je pobjegao i otišao živjeti u Parizu. 1912. Ordžonikidze i Staljin su se vratili u Sankt Peterburg. Tamo je opet uhićen i osuđen na tri godine teškog rada. Kada je 1917. izbila Oktobarska revolucija, vratio se u Peterburg i ponovno sastao sa Staljinom.

Pomogao mu je u osmišljavanju povoda za invaziju Crvene armije na Gruziju 1921. Dok je trajao Ruski građanski rat (1917.-1923.), borio se protiv Bijele armije. Od 1930. član je Politbiroa. Potpredsjednik vlade i rukovodilac industrijalizacije SSSR. Međutim, s vremenom se Staljin sve više udaljavao od Ordžonikidzea te je našao novog vjernog podanika: Lavrentij Berija. Zbog sukoba sa Staljinom, jer je bio protiv politike velikih čistki i likvidacije, Ordžonikidze je izvršio samoubojstvo. Njegova smrt i danas je nerazjašnjena: dijagnozu o samoubojstvu je potpisao Dr. Kaminski, koji je i sam ubrzo nakon toga uhićen i smaknut.

## Izvori

## Vanjske veze
* Kratka biografija
Bojanska crkva

**Bojanska crkva sv. Nikole i Pantelejmona** (bugarski: *Боянска църква „Св. Никола и Пантелеймон“*) je srednjovjekovna bugarska pravoslavna crkva u sofijskom predgrađu Bojana. UNESCO je crkvu 1979. uvrstio na svoj popis Svjetske baštine.

## Odlike

Crkva se sastoji od tri dijela izgrađena u 10. i 13. (Drugo Bugarsko Carstvo), te obnovljenog dijela iz 19. stoljeća. Najstariji dio je mala crkva tlocrta upisanog grčkog križa s jednom apsidom i križnim svodom. Kasniji dodatak je dvokatni mauzolej sevastokratora (prvi poslije Cara) Kalojana, unuka Stefana Nemanje, i njegove žene Desislave s dvije arkosilije na prizemlju, te obiteljskom kapelom s bačvastim svodom na katu. Izvana je ukrašena keramičkim ornamentima. Posljednji dodatak je izgrađen donacijama lokalnog stanovništva u 19. stoljeću.

Crkva je najpoznatija po svojim freskama iz 1259. godine, koje su naslikane preko još starijih slika i pružaju jedan od najkompletnijih i najbolje očuvanih primjera srednjovjekovne pravoslavne umjetnosti. Na freskama je prikazano 89 prizora s 240 ljudskih figura i osebujni stil umjetnika predstavlja jasan odmak od strogih normi bizantske slikarske škole. 18 prizora u narteksu oslikava život sv. Nikole na kojima je slikar oslikao tadašnju svakodnevnicu. Tako "Čudo na moru" prikazuje tadašnje brodove poput mletačke flote. Portreti patrona crkve, Kalojana i njegove žene Desislave, kao i oni careva Konstantina Tikha i carice Irine, smatraju se najživotnijim portretima svog doba, a nalaze se na sjevernom zidu crkve.

Ravnatelj Nacionalnog povijesnog muzeja u Sofiji, Božidar Dimitrov, istaknuo je kako je nedavno, tijekom restauracije, otkriveno ime do tada nepoznatog umjetnika na natpisu koji glasi: "Zograf Vasilij iz sela Subonoša, Serko i njegov šegrt Dimitar".


Datoteka:Boyana Church 015.JPG|Stari dio crkve
Datoteka:Boyana Church 018.JPG|Apsida iz 10. st.
Datoteka:Boyana IS XS Yong.jpg|Zograf Vasilij, *[[Isus s mudracima]]*
Datoteka:Boyana Church ship.jpg|Zograf Vasilij, *[[Čudesni ribolov]]*
Datoteka:Konstantin i Irina.jpg|Zograf Vasilij, Car Konstantin i carica Irina


## Reference

## Vanjske veze

* Službene stranice Bojanske crkve
* Virtualni obilazak crkve
Justus D. Barnes

**Justus D. Barnes** (2. oktobar 1862 &ndash; 6. februar 1946) bio je američki filmski glumac, najpoznatiji po ulozi odmetnika u znamenitom ranom western filmu *[[The Great Train Robbery (film)|The Great Train Robbery]]*.

## Vanjske veze
* 

## Izvori
Madarski konjanik

**Madarski konjanik** je veliki kameni reljef isklesan na platou Madara istočno od Šumena u sjeveroistočnoj Bugarskoj. Reljef prikazuje veličanstvenog konjanika 23 m iznad nivoa zemlje na jednoj gotovo vertikalnoj 100 m visokoj stijeni. Konjanik baca koplje na lava koji leži ispred konjskih nogu, dok pas trči za konjanikom.

Ovaj spomenik se obično pripisuje Protobugarima, nomadskom plemenu ratnika koji su se naselili u sjeveroistočnoj Bugarskoj krajem 7. stoljeća, i poslije mješanja sa lokalnim Slavenima stvorili modernu bugarsku naciju.

Oko spomenika su pronađena tri natpisa na grčkom koje profesor Veselin Beševljev u djelu "Prvobugarski natpisi" tumači kao:

* Prvi natpis kana Tervela (695.-721.):

* Drugi i treći natpisi kana Omurtaga (814.-831.):

Spomenik je datiran u oko 710. god. i na UNESCO-voj je listi svjetske baštine od 1979. godine.

## Reference

## Vanjske veze

* Tekstovi s Madarskog konjanika (na srednjovjekovnom grčkom s prijevodom na bugarski)
* Magdalina Stančeva, ''THE MADARA HORSEMAN'' , 1996., Antos. .
Life of an American Fireman

***Life of an American Fireman*** () je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1903. godine u režiji Edwina S. Portera. Traje oko šest minuta i prikazuje intervenciju grupe vatrogasaca u zgradu u plamenu, odakle izbavljaju ženu i dijete. Smatra se važnim za historiju filma s obzirom da je u njemu Porter prvi put koristio tehnike paralelne montaže odnosno koristio više scena kako bi što brže i "urednije" ostvario naraciju kroz film. Te tehnike, koje će iste godine iskoristiti u svom kasnijem i daleko poznatijem filmu ''The Great Train Robbery'' je, međutim, prema nekim historičarima pronašao slučajno, odnosno danas poznata verzija filma je tek naknadno umontirana, za razliku od prethodne, koja nije koristila paralelne montaže.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* ''The Life of an American Fireman'' at *[[YouTube]]*
* Scene-by-scene description, with screenshots.  Telecommunication and Film Department, the University of Alabama.
Histoire d'un crime (film)

***Histoire d'un crime*** () je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1901. u režiji Ferdinanda Zecce i produkciji braće Pathé. Radnja prikazuje kriminalca koji prilikom provale ubija ukućanina i bježi s opljačkanim novcem prije nego što će biti uhapšen, osuđen i giljotiniran. Inspiraciju za film je dala istoimena serija prizora sa voštanim figurama u pariškom Musée Grévin. Smatra se važnim za historiju filma s obzirom da se često navodi kao prvi ili jedan od prvih kriminalističkih filmova, odnosno kao prvi film u kome je korištena tehnika pretapanja umjesto dotadašnjih montažnih rezova. Ona je korištena u scenama u kojima se zatvoreni kriminalac sjeća kako je nekada bio pošteni radnik i uzorni porodični čovjek prije nego što ga je alkohol odveo na životnu stramputicu; zbog toga se ponekad ovaj film naziva i prvim primjerom flashbacka.

## Vanjske veze
* 
* Histoire d'un crime via YouTube
What Happened on Twenty-third Street, New York City

***What Happened on Twenty-third Street, New York City*** () je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1901. u režiji Georgea S. Fleminga i Edwina S. Portera. Sastoji se od jednog kadra koji ispočetka prikazuje svakodnevnicu 23. ulice na Manhattanu sve do trenutka kada par prijeđe upravo u trenutku kada izlazi zrak iz ventilacijskog šahta podzemne željeznice, te zbog toga bude podignuta ženina suknja. Jednostavni geg je kasnije privukao pažnju historičara filma kao moguća inspiracija za antologijsku scenu filma ''Sedam godina vjernosti'' sa Marylin Monroe.

## Vanjske veze
* 
* ''What Happened on Twenty-third Street, New York City '' on Youtube
*
Faust and Marguerite (film, 1900)

***Faust and Marguerite*** je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1900. godine u režiji Edwina S. Portera. Prikazuje scenu iz drame *Faust et Marguerite* Michela Careea, temeljene na operi ''Faust'' Charlesa Gunouda. U njoj Mefisto nastoji potaknuti Fausta da mačem odrubi glavu Marguerite. U njemu su korišteni filmski trikovi nalik na one koje je u isto vrijeme koristio Georges Melies.

## Vanjske veze
* 
* [Faust and Marguerite](http://memory.loc.gov/cgi-bin/query/h?ammem/papr:@field(NUMBER+@band(edmp+1204))) via Library of Congress
The Kiss (film, 1896)

***The Kiss*** (), također poznat i kao ***The May Irwin Kiss*** (), ***The Rice-Irwin Kiss*** () i ***Widow Jones*** () je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1896. u režiji Williama Heisea. Sastoji se od jednog kadra koji traje 47 sekundi i u kome američki kazališni glumac John C. Rice i njegova kanadska kolegica May Irwin rekonstruiraju vlastiti nastup u završnoj sceni popularnog mjuzikla *[[The Widow Jones]]*. Poznat je kao jedan od prvih američkih filmova, odnosno prvi film u kome je prikazan poljubac. Snimljen je u produkciji Thomasa Edisona, a činjenica da prikazuje poljubac je izazvala kontroverze u tadašnjoj javnosti, uključujući zahtjeve za policijskom zabranom zbog navodnog promoviranja nemorala.

## Literatura
* Gaudreault, André and Lacasse, Germain (1996). "The Introduction of the Lumière Cinematograph in Canada", *Canadian Journal of Film Studies*, Volume 5, No. 2.
* Grahame-Smith, Seth. *The Big Book of Porn*. .

## Vanjske veze
* 
* ''The Kiss'', Library of Congress
* Biography of May Irwin, with a video of ''The Kiss'' 
*
Poljubac (razvrstavanje)

**[[Poljubac]]** predstavlja gestu kojom se neka osoba ili predmet dodiruje usnama. Također može označavati:

* ''Poljubac'' (Rodin), znameniti kip Augustea Rodina;
* ''Poljubac'' (film, 1896), jedan od najranijih ikada snimljenih i prikazanih filmova

## Povezano
* Kiss
William Heise

**William Heise** (1847 - 14. februar 1910) bio je američki pronalazač, inženjer i sineast, poznat kao jedan od pionira filmske umjetnosti, odnosno po tome što je 1890-ih, koristeći Kinetoscope metodu za Thomasa Edisona snimio veliki broj filmova, uključujući znameniti ''Poljubac'' iz 1896. godine.

## Vanjske veze
* IMDb page
Edwin S. Porter

**Edwin Stanton Porter** (21. april 1870 – 30. april 1941) bio je američki pronalazač i sineast, najpoznatiji kao jedan od pionira filmske umjetnosti, odnosno autor ''Velike pljačke vlaka'', jednog od najranijih vesterna i prvog "narativnog" filma s modernom montažom. Porter, koji je po struci bio električar, radio je za Edisonov studio Edison Pictures i u rane filmove unio mnoge inovacije, uključujući spoznaju da je kadar, a ne scena osnovna jedinica filma. Kasnije je postao direktor studija Famous Players Film Company, zbog čega ga se ponekad naziva i prvim filmskim mogulom. Filmsku industriju je napustio 1917. kako bi se posvetio izradi mehaničkih uređaja, a do kraja života je patentirao niz izuma. Bio je poznat i po izuzetnoj skromnosti, odbijajući priznati vlastite zasluge za važna dostignuća u filmskoj tehnologiji i tehnici.

## Izvori

## Vanjske veze
*
Madre de Dios (rijeka)

**Madre de Dios** (španjolski: *Río Madre de Dios*) je velika pritoka rijeke Beni koja zajedno sa rijekom Mamoré formira rijeku Madeiru, pritoku Amazone duga 1 100 km.
## Geografija
Rijeka *Madre de Dios* izvire na obroncima masiva Cordillera de Carabaya najistočnijem dijelu Anda u Peruu. Od izvora meandrira prema istoku sve do grada Puerto Maldonado, nakon tog ulazi u Boliviju skreće prema sjeveroistoku i teče kroz rijetko naseljen kraj tropske prašume do svog ušća u Rijeku Beni kod bolivijskog grada Riberalta.

*Madre de Dios* ima sliv velik oko 100 000 km², koji se prostire preko rijetko naseljenog prašumskog kraja u Peruu i Boliviji.

Dobar dio sliva rijeke zaštićen je kao rezervat prirode (Reserva de la Biosfera Manu, i nacionalni parkovi; Tambopata-Kandamo i Bahuaha-Sonene.

*Madre de Dios* je plovna za veće brodove u svom donjem toku, tek ispod vodopada na peruansko - bolivijskoj granici kod mjesta Puerto Heath. Uzvodno po njoj mogu ploviti jedino kanui. Rijeka je važna za transport kaučuka, koji se skuplja uz njegove obale.

## Povezano
* Amazona
* Beni
* Lista najdužih rijeka na svijetu
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Madre de Dios River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Neštin

**Neštin** (ćir.: *Нештин*, mađ.: *Nyest*) je naselje u općini Bačka Palanka u Južnobačkom okrugu u Vojvodini.

## Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2002. godine u Neštinu živi 900 stanovnika, od toga 728 punoljetnih stanovnika, a prosječna starost stanovništva iznosi 42,9 godina (41,0 kod muškaraca i 44,7 kod žena). U naselju ima 346 domaćinstava, a prosječan broj članova po domaćinstvu je 2,60.

Prema popisu stanovništva iz 1991. godine u naselju je živjelo 1.002 stanovnika.

 

## Izvor

## Vanjske veze
* Karte, udaljenosti vremenska prognoza 
* Satelitska snimka naselja
173. rezervna divizija (Nemačka)

**173. rezervna divizija** Vermahta formirana je 1. novembra 1939. u Nemačkoj kao 173. divizija. Tokom leta 1943. dobila je status jedinice za obuku i popunu, preimenovana u 173. rezervnu diviziju i prebačena u Hrvatsku.. U sastavu Korpusa "Hrvatska" učestvovala u operacijama protiv NOVJ na teritoriji Srema i Hrvatske.

173. rezervna divizija bila je potčinjena štabu 69. rezervnog korpusa. Nakon jesenjih i zimskih operacija Druge oklopne armije protiv NOVJ, februara 1944. 173. rezervna divizija je rasformirana, a njenim delovima popunjene su ostale jedinice armije.

## Vanjske veze
* '''173. Reserve-Division''' - Axis History Factbook
John C. Rice

**John C. Rice** (New York, 1858 - Philadelphia, 15. jun 1915) bio je američki kazališni glumac, poznat po prvom poljupcu u historiji filma. Njega je napravio u istoimenom kratkom filmu snimljenom za Edisonov studio 1896. godine, gdje mu je partnerica bila kanadska glumica May Irwin. Scena je predstavljala rekonstrukciju završnice popularnog mjuzikla *[[The Widow Jones]]* u kome su oboje nastupili na Broadwayu.

## Vanjske veze
* 
*
May Irwin

**May Irwin** (rođ kao *Georgina May Campbell*; 27. jun 1862 - 22. oktobar 1938) bila je kanadska pjevačica, glumica, komičarka i zabavljačica, najpoznatija po prvom poljupcu u historiji filma. Njega je primila od strane svog američkog kolege Johnu C. Riceu u ''Poljupcu'' 1896. godine, pri čemu je rekonstruirana završna scena popularnog broadwayskog mjuzikla *[[The Widow Jones]]*. Irwin je bila etablirana zvijezda još od mladih dana, kada se 1870-ih zajedno sa sestrom Florom stvorila popularni pjevački duo; u kasnijoj je karijeri vješto koristila svoju krupnu figuru i improvizacijske vještine kako bi postala jedna od najpopularnijih, ali i najbolje plaćenih američkih vodviljskih zabavljača.

## Izvori


## Vanjske veze

* 
* 
* May Irwin  and Flo Irwin  at Whitby Public Library and Archives Digital Collection 
* May Irwin  photo gallery at NYP Library
* May Irwin Collected Works of May Irwin recordings
* pictures of Flo Irwin, May's lookalike sister #1(1907) , #2(1912)
The Widow Jones

***The Widow Jones*** () je američki kazališni mjuzikl za koga je muziku, libreto i dijaloge napisao John J. McNally, a koji je premijerno prikazan na Broadwayu 1895. godine. Danas je poznat gotovo isključivo po tome što je Thomas Edison sljedeće godine angažirao dvoje glavnih glumaca - Johna C. Ricea i May Irwin - da rekonstruiraju završnu scenu, uključujući poljubac svojih likova u filmu ''Poljubac'', jednom od prvih javno prikazanih filmova u SAD.

## Reference

## Vanjske veze
* 
* The Kiss - the Edison film on YouTube (21 seconds)
Alexandre Pato

**Alexandre Rodrigues da Silva** (Pato Branco, Paraná, Brazil, 2. rujna 1989.), u svijetu nogometa poznat kao **Alexandre Pato** ili samo **Pato**, brazilski je nogometaš, koji trenutačno igra za Chelsea na posudbi iz Corinthiansa. Njegov nadimak "Patak" (portugalski *Pato*), dolazi od imena rodnog grada, Pato Branco, u prijevodu "bijeli patak".

Alexandre Pato općenito je smatran jednim od najperspektivnijih svjetskih nogometaša, no njegovu su karijeru obilježile i brojne ozljede.

## Biografija
Pato je debitirao za prvu momčad Internacionala 26. studenog 2006. postigavši pogodak u 2. minuti. Na istoj je utakmici zabilježio i dvije asistencije, a kod zamjene u 57. minuti s terena je ispraćen ovacijama publike. Internacional je pobijedio Palmeiras 4:0. Već 13. prosinca zaigrao je na Svjetskom klupskom prvenstvu u Japanu te je bio najbolji igrač polufinala protiv egipatskog Al Ahlyja. Igrao je i finale protiv Barcelone, koje je Internacional dobio rezultatom 1:0.

Nakon ovog natjecanja, glas o sedamnaestogodišnjem "čudu od djeteta" proširio se cijelim svijetom, te su mladiću počele stizati ponude najvećih europskih klubova, među ostalim Milana, Juventusa, Intera, Benfice, Liverpoola, Chelseaja i Arsenala.

U siječnju 2007. Pato je, kao član mlade brazilske reprezentacije, bio najbolji igrač i strijelac U-20 prvenstva Južne Amerike. Dobro je igrao i na U-20 FIFA Svjetskom prvenstvu u srpnju u Kanadi, no Brazil je u osmini finala ispao od Španjolske. Časopisi "Match!" i "World Soccer" su ga, u rujnu 2007., proglasili najvećim talentom svjetskog nogometa.

Pato je 2. kolovoza 2007. potpisao petogodišnji ugovor s Milanom, koji je njegovom matičnom klubu isplatio iznos od oko 15 milijuna eura. Mladi Brazilac je godišnje zarađivao oko 2 milijuna eura, a pravo nastupa stječe tek 2008. jer u trenutku potpisa još nije imao 18 godina, te, kako nije građanin Europske unije, nije mogao biti registriran. Debitirao je u prijateljskoj utakmici protiv kijevskog Dinama 7. rujna 2007. i postigao pogodak. Prvu službenu utakmicu u dresu *rossonera* odigrao je 13. siječnja 2008. Milan je pobijedio Napoli rezultatom 5:2, a Pato je u svom debiju igrao svih 90 minuta i postigao pogodak. Također je pogodak postigao i u debiju za Brazil, 26. ožujka 2008., u pobjedi 1:0 nad Švedskom. S Milanom je osvojio Scudetto u sezoni 2010./11., te talijanski superkup 2011. godine.

U zimskom prijelaznom roku 2013. preselio je u brazilski Corinthians za iznos od 15 milijuna eura.  U zimu 2014. Pato odlazi na posudbu iz Corinthiansa u São Paulo.

Dana 29. siječnja 2016. Pato odlazi na šestomjesečnu posudbu u londonski Chelsea.

Pato s brazilskom reprezentacijom ima dvije olimpijske medalje: broncu iz Pekinga i srebro iz Londona.

## Reference

## Reference

* [Http://www.101greatgoals.com/2007/10/31/young-fresh-new-the-worlds-top-10-young-footballers/ Young, fresh & new: The World 'Top 10 Young Footballers (engleski )]
Nen (rijeka)

**Nen** (kineski: *Nen Jiang*) je rijeka na sjeveroistoku Kine duga 1 170 km, najveća pritoka rijeke Sungari koja se kasnije ulijeva u Amur.

## Hidrografija
Nen izvire u provinciji Heilongjiang (Unutrašnja Mongolija) u kraju u kom se spajaju masivi Veliki (Da Hinggan) i Mali Hingan (Xiao Hinggan). Od tamo teče prema jugu kroz brdovit kraj, nakon čega izbija na Sjeveroistočnu kinesku visoravan. I nadalje teče prema jugu, sve do grada Da'an u provinciji Jilin gdje ima ušće u rijeku Sungari.

U gornjem dijelu svog toka prima brojne pritoke sa istočnih padina Velikog Hingana i zapadnih obronaka Malog Hingana. Iako je zaleđena puna četiri mjeseca zimi, a ljeti zna često plaviti, osobito oko ušća u Sungari, rijeka Nen je važni plovni put za manje brodove sve do grada Ćićihar, a čamcima i dalje na sjever. Ipak današnje prometno značenje rijeke je vrlo malo u odnosu na 19. vijek, kada su brodovi po Nenu bili jedino sredstvo za prijevoz ljudi i robe.

Nen ima sliv velik oko 244 000 km², koji se prostire preko kineskih provincija Heilongjiang i Jilini velikog dijela Sjeveroistočne kineske visoravni.

U svom donjem toku, preko široke, ravne Sjeveroistočne kineske visoravni protok Nena se vrlo usporava i rijeka počinje meandrirati. Nen često plavi u proljeća kad se tope snijegovi, ali i tokom ljeta. Korito rijeke u donjem toku je često poplavljeno, sa puno močvara i bara punih boćate vode.

## Povezano
* Sungari
* Amur
* Lista najdužih rijeka na svijetu

## Izvori

## Vanjske veze
* ''Nen River'' na portalu Encyclopædia Britannica
Winx Club 3D: Magical Adventure

Winx Čarobna avantura 3D,en:Winx Club 3D: Magical Adventure,it:Winx Club 3D: Magica Avventura,je drugi film o Winx vilama.Radnja filma je na Dominu,Bluminoj planeti.
1075.

Godina **1075.** (**[[Rimski brojevi|MLXXV]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak po julijanskom kalendaru.

## Događaji
* februar &ndash; Papa Grgur VII drži crkevni koncil na kome je donesen ukaz protiv svjetovne investiture.
* april &ndash; Papa Grgur VII objavljuje *[[Dictatus Papae]]* (Govori Pape ili Hildebrandovi diktati), u kome tvrdi da papa ima autoritet na svjetovnim isto kao i nad duhovnim vladarima.
* 10. 6. &ndash; Prva bitka kod Langensalze: Rimsko-njemački car Heinrich IV nanosi poraz saksonskim pobunjenicima i pacificira Saksoniju.
* Turci Seldžuci zauzimaju Jeruzalem kojim su dotada vladali Fatimidi.
* Pobuna earlova: Tri engleska earla dižu ustanak protiv kralja Williama I (William Osvajač), što predstavlja posljednji značajniji čin otpora Normanima nakon osvajanja Engleske.
* Anund Gårdske svrgnut s mjesta kralja Svealanda nakon čega se kralj Håkan Crveni od Gothenlanda proglašava kraljem Švedske.
* Trupe vijetnamske dinastije Ly pod Lý Thường Kiệtom uspješno brane Vijetnam od invazije kineske dinastije Song.
* Shen Kuo, kineski polimat i velikodostojnik u službi dinastije Song rješava dugogodišnji granični spor sa kitanskom dinastijom Liao; tokom sastanka sa izaslanstvom kineskog cara cara Daozonga na planini Yongan (kraj suvremenog Pingquana u Hebeiju), koristeći materijal u diplomatskim arhivama, uspješno opovrgava sve kitanske navode i uspostavlja staru kinesku granicu.
* Dovršena budistička Tripitaka u verziji kitanske dinastije Liao (približan datum).

## Rođenja
* 9. 6. &ndash; Lotar III, sveti rimski car (u. 1137)
* Sveti Magnus Erlendsson (u. 1116 ili 1117)
* Adelaide del Vasto (u. 1118)
* Orderic Vitalis, redovnik i historičar (približan datum)

## Smrti
* 10. 6. &ndash; Ernst od Austrije (r. 1027)
* 2. 8. &ndash; Patrijarh Jovan VIII od Konstantinopola
* 4. 12. &ndash; Anno II, nadbiskup Kölna
* 19. 12. &ndash; Edith od Wessexa, engleska kraljica, supruga Edwarda Ispovjednika
* Jovan Ksifilin, bizantski historičar
* Bleddyn ap Cynfyn, kralj Gwynedda
* Petar Krešimir IV, kralj Hrvatske

## Reference
Anno II od Kölna

Sveti **Anno II** (cca. 1010 – 4. decembar 1075) bio je nadbiskup Kölna od 1056. do smrti.

Rodio se u švapskoj porodici von Steusslingen, a obrazovao se u Bambergu. Postao je kapelan na dvoru rimsko-njemačkog cara Heinricha III. Godine 1056. ga je Heinrich postavio za nadbiskupa Kölna. Ubrzo nakon careve smrti je postao jedna od najmoćnijih ličnosti u Carstvu; nastojeći suzbiti uticaj suparnice Agnes od Poitoua bio je među organizatorima otmice malodobnog carevog sina i nasljednika Heinricha IV. Međutim, vrlo brzo je bio prisiljen dijeliti vlast i uticaj s dva druga nadbiskupa - Adalbertom Bremenskim i Siegfridom I od Mainza. Godine 1064. je otišao u Italiju gdje je imao važnu ulogu u suzbijanju pobune protiv autoriteta pape Aleksandra II. Nakon što je Adalbert pao u nemilost, vratio je dio svog uticaja. Godine 1074. je uspio ugušiti ustanak protiv svoje vlasti nad Kölnom.

Godine 1183. ga je kanonizirao papa Lucije III. O njemu je napisana *[[Annolied]]*, pjesma koja se smatra jednim od najvažnijih djela srednjovjekovne njemačke književnosti.

## Literatura
* *Vita Annonis archiepiscopi Coloniensis*, R. Koepke ed., MGH Scriptores 11 (Hannover 1854) 462-518.
* Anno von Köln, *Epistola ad monachos Malmundarienses*, Neues Archiv der Gesellschaft für altere deutsche Geschichtskunde XIV (Hanover, 1876).
* Dunphy, Graeme (ed.) 2003. *Opitz's Anno: The Middle High German Annolied in the 1639 Edition of Martin Opitz*. Scottish Papers in Germanic Studies, Glasgow. [Diplomatic edition with English translation].
* Lindner, T., *Anno II der Heilige, Erzbischof von Köln (1056-1075)* (Leipzig 1869).
* Jenal, G., *Erzbischof Anno II. von Köln (1056-75) und sein politisches Wirken. Ein Beitrag zur Geschichte der Reichs- und Territorialpolitik im 11. Jahrhundert*. Monographien zur Geschichte des Mittelalters 8, 2 vol. (Stuttgart 1974-1975).
* Schieffer, R., *Die Romreise deutscher Bischöfe im Frühjahr 1070. Anno von Köln, Siegfried von Mainz und Hermann von Bamberg bei Alexander II.*, Rheinische Vierteljahrsblätter 35 (1971) 152-174.
Jovan VIII Ksifilin

**Jovan VIII Ksifilin** (; Trapezunt, 1005/08 - Carigrad, 2. august 1075) bio je carigradski patrijarh od 1063. do smrti, poznat i kao jedan od istaknutijih bizantskih književnika 11. vijeka. Bio je blizak prijatelj i suradnik Mihaila Psela. Na mjestu patrijarha je naslijedio svog učenika Konstantina III Lihuda. Za vrijeme stolovanja je sudjelovao u izradi *[[Baziliki]]ja*, odnosno nove kodifikacije bizantskog prava.
Ly Thuong Kiet

:*Za [[Ratna mornarica Republike Vijetnam|južnovijetnamski ratni]] brod v. [[RVNS Ly Thuong Kiet (HQ-16)]].*

**Lý Thường Kiệt** (; 1019–1105) bio je vijetnamski vojskovođa iz doba dinastije Ly, koji se zbog pobjeda nad kineskom vojskom dinastije Song smatra jednim od najvećih narodnih junaka Vijetnama.

Rodio se u Thang Longu, sjedištu dinastije Ly, pod imenom Ngo Tuan. Otac mu je bio jedan od nižerangiranih carskih generala. Mladi Ngo Tuan je 1036. ušao u carsku službu, prvo kao konjički kapetan, potom kao oficir carske garde. Zbog brojnih zasluga je dobio počasno carsko ime Ly Thuong Kiet.

Godine 1075. je Wang Anshi, kancelar kineske dinastije Song, dobio vijest o tome da su Čampe na jugu razbile vijetnamsku vojsku te je kineskog cara nagovorio da pokrene pohod s ciljem da se Vijetnam ponovno podgvrne kineskoj vlasti. Vijetnamski car je, pak, čuvši za kineske pripreme, pokrenuo preventivni udar na južnu Kinu; Ly Thuong Kiet i Nung Ton Dan su nakon 40 dana borbi kod današnjeg Nanninga razbili tri kineske vojske. Sljedeće godine su Kinezi pokrenuli pohod u savezu sa Čampama i Kmerskim Carstvom; međutim, Ly Thuong Kiet im je uspio postaviti zamku na rijeci Nhu Nguyet te porazio, pri čemu je poginulo preko 1000 kineskih vojnika. Nakon te pobjede je pokrenuo dva pobjedonosna pohoda na Čampe.

Ly je, prema predaji, 1077. napisao *[[Nam Quoc Son Ha]]* ("Planine i rijeke Južne zemlje"), kratku pjesmu koja se kasnije smatrala prvom vijetnamskom deklaracijom nezavisnosti.

## Vanjske veze
* Lý Thường Kiệt với bài thơ "Nam quốc sơn hà" 
*  viet6.html
Car Daozong od Liaoa

**Car Daozong od Liaoa** () (14. septembar 1032 – 12. februar 1101), rođen kao**Yelü Hongji ** ili **Yehlu Hongji** (), bio je kitanski car iz dinastije Liao, koji je vladao od 28. augusta 1055. do smrti.

Rodio se kao sin Xingzonga, koga je naslijedio nakon njegove smrti. Njegova duga vladavina se tradicionalno opisuje kao nastavak opadanja moći i dekadencije Kitanskog Carstva, trendova započetih za vrijeme njegovog oca. S druge strane je na samom početku, zabilježio određena postignuća. Nedugo nakon njegovog stupanja na prijestolje je dovršena Sakyamuni pagoda (1056), a godine 1066. je obnovljeno korištenje službenog naziva "Veliki Liao". 

Kasnije su se sve više iskazivale etničke napetosti između Kitana i Kineza pod carevom vlašću. Godine 1063. su cara njegovi sunarodnjaci, nezadovoljni zbog pravosudnih reformi koje su sastavili carevi kineski službenici, pokušali ubiti u lovu. Pobunjenici su uhvaćeni i pogubljeni, ali je car bio prisiljen obnoviti tradicionalne kitanske ceremonije, a 1070. je donio reforme s ciljem da razdvoji pravosuđe za Kitane i Kineze. 

Godine 1075. je car izdao službeno Liao izdanje budističke Tripitake. Careva sklonost trošenju ogromnih sredstava za vlastite palače i velebne budističke hramove i spomenike je s druge strane stvarala sve više i više nezadovoljstva. Ono se posebno iskazivalo među džurčenskim plemenima. Godine 1101. je ubijen. Naslijedio ga je unuk Tianzuo.
Investitura

**Investitura** označava formalno stupanje na dužnost primanjem insignija. Termin se upotrebljava za označavanje stupanja na položaj u državnoj službi, dobijanje plemićke titule i stupanje na dužnost u crkvi.

U srednjem veku investitura je bila ceremonija prenošenja feuda od seniora vazalu. U crkvenoj terminologiji termin se koristi od srednjeg veka pa do danas a označava simbolično prenošenje duhovnih dužnosti davanjem neke insignije kao što je palij, mitra i slično.

## Povezano
* Borba za investituru
Dictatus papae

**Dictatus papae** () je naziv za ukaz koji je godine 1075. donio rimski papa Grgur VII kojim je, u skladu s načelima gregorijanske reforme sebi kao poglavaru Rimokatoličke crkve uzeo ne samo duhovnu vlast - odnosno isključivu nadležnost nad crkvom, uključujui investituru, nego i svjetovnu vlast. Te nadležnosti su, prema Grgurovim tvrdnjama, uključivala i pravo da smjenjuje svjetovne vladare, uključujući i samog (svetog rimskog) cara. Papino preuzimanje *[[imperium]]a*, odnosno svjetovne vlasti, bio je čin bez presedana u srednjem vijeku, odnosno stvorio je kasniju kanonskopravnu podlogu za doktrinu od papinskom primatu nad svim vladarima i državama kršćanskog svijeta. Iako ne postoje dokazi da je *Dictatus papae* bio objavljivan (a prema nekim špekulacijama je u svom danas poznatom obliku napisan tek 1087. godine), historičari smatraju da je stvorio podlogu za dugogodišnji spor o investituri.

## Povezano
* Libertas ecclesiae

## Reference

## Literatura
* Medieval Sourcebook: ''Dictatus papae''  from Ernest F. Henderson, *Select Historical Documents of the Middle Ages*, (London: George Bell and Sons, 1910), pp.&nbsp;366–367; reprinted in Brian Tierney, ed., *The Middle Ages*, Vol. I: Sources of Medieval History, 4th ed., (New York: Alfred A. Knopf, 1983) pp.&nbsp;142–143.

* [*Das Register Gregors. VII*, ed. E. Caspar (in series *M.G.H. Epistolae Selectae* ii, Berlin 1920-3), pp.&nbsp;202–8]: section translated by G.A. Loud