Igo Gruden

**Igo Gruden** (Nabrežina, 18. aprila 1893. – Ljubljana, 29. novembra 1948.), slovenski pjesnik.

## Biografija
Ignacij Gruden rođen je dne 18. aprila 1893. u malom ribarskom selu Nabrežini kraj Trsta, tada u okviru austrougarske grofovije Goričke i Gradiške (danas u Italiji), kao prvorođenac od desetero djece u imućnoj porodici iz Nabrežine, od oca Franca Grudena i majke Justine Košuta. U razdoblju od 1899. do 1903. pohodio je pučku školu u rodnome mjestu, zatim jednu pripravljajuću godinu za gimnaziju u Trstu. Od 1904. do 1912. polazio je njemačku gimnaziju u Gorici. Još od 1907. godine pisao je za đački list "Zvonček", a od 1912., kada svrši gimnaziju, objavljivao je u najuglednijim listovima slovenske književnosti, kao što bijahu "Slovan", "Naši zapiski" i "Ljubljanski zvon". Godine 1913. upisao je se na pravni fakultet Bečkoga sveučilišta, ali mu je ratna mobilizacija godine 1914. prekinula studij.

Kao austrougarski vojnik Prvog svjetskog rata boravljaše dvije godine iza bojišnice: 1914. je poslan na Galicijsku i na Italijansku frontu. Godine 1916. je ranjen u lakat lijeve ruke na Sočanskom bojištu te se liječio u Ljubljani i u Grazu. U Ljubljani je upoznao književnika Izidora Cankara, ravnatelja bolnice i urednika lista "Dom in svet". Potom je produžio liječenje u Grazu, gdje mu je brat Franc bio liječnik. Godine 1917. je nastavio studij na univerzitetu u Grazu. U tom razdoblju je stvarao pjesme što su se tiskale u listovima "Ljubljanski zvon", "Dom in svet", "Književni jug" i drugima.

Godine 1918., nakon što je upoznao u Ljubljani češku opernu pjevačicu Hanu Pírkovu (1894-1944), u koju se zaljubio, odlučio je se upisati na Karlovo sveučilište u Pragu. U to doba Pírkova je nastupala u Osijeku, kamo je Gruden često putovao. Od 1918. do 1922. živlio je gotovo neprestano putujući između Praga, Nabrežine, Ljubljane i Osijeka. U burnim godinama nakon Velikoga rata, uz pad Austro-Ugarske, Slovenci su se združili s Hrvatima i Srbima u novu državnu zajednicu, stvoreći Kraljevinu Slovenaca, Hrvata i Srba. U isti mah Grudenova postojbina s cijelom Zapadnom Slovenijom je pala pod talijansku vlast. U tom razdoblju spjevao je politički odvažne stihove, među kojima kontroverznu "Pesem iredentistov", te je objavio dvije zbirke. Radi svoga narodnog osjećanja bio je uhapšen u Nabrežini, tada pod talijanskom upravom, i zatvoren u Sežani. Oslobođen je posredovanjem jugoslavenske vlasti. U novembru 1921. stekao je doktorat u Pragu. Iste godine je se preselio u Ljubljanu, gdje je počeo odvjetničku službu. Godine 1922. stupio je na službu pri ljubljanskom sudu, te je 1923. položio odvjetnički ispit i postao odvjetnički pomoćnik. U to vrijeme boravljao je i u Kamniku uz Hanu Pírkovu, koju je godine 1924. pratio u Brno, no ubrzo se vratio u Ljubljanu. Oko 1924/25. je se njihova veza prekinula. Godine 1929. je otvorio vlastiti odvjetnički ured. Sljedeće godine je se oženio Adelom Hayne, potomkinjom Heinricha Heinea, te une se 1931. rodila kći Marija. Njihovo vjenčanje je obavljeno u Trnovu, gradskoj četvrti Ljubljani, a blagoslov im je dao Fran Saleški Finžgar, književnik i Grudenov prijatelj. U 1920-im i 1930-im godinama bio je osobito djelatan u širenju protufašističkoga duha među slovenskim intelektualcima. U Ljubljani je se brzo uključio u liberalno-progresivne krugove, družeći se s Josipom Vidmarom, Jušem Kozakom, Ferdom Kozakom, Franom Albrehtom, Stankom Lebenom, Lojzem Udeom i Antonom Vodnikom. Godine 1932. prekinuo je suradnju s "Ljubljanskim zvonom" te je pristupio krugu oko novoosnovanog časopisa "Sodobnost". Prekid je bio uzrokovan stajalištima pjesnika Otona Župančiča, koji je nacionalni identitet držao nevažnom kategorijom te se nije protivio jugoslavenskom centralizmu. "Sodobnost" je se, naprotiv, predstavljala kao ljevičarski i antiunitaristički časopis. 1930-ih godina zastupao je slovenski PEN klub na kongresima, ponajviše u Dalmaciji i Bugarskoj (1934.), gdje je se sprijateljio s književnicima poput Dimitrija Pantelejeva. Iste godine rastao je se od žene. Godine 1938. počeo je zajednički život s Pepcom Zajc. Tada je pisao političke pjesme za slovenske izbjeglice iz fašističke Italije, objavljivane u listu Saveza jugoslavenskih iseljenika iz Friulija i Istre. Njegova mati bila je među tim prognanicima, pobjegavši iz Nabrežine u Beograd.

Nakon okupacije Jugoslavije u aprilu 1941., pristupio je Slovenskom oslobodilačkom frontu. Najprije nastupao je kao branitelj pred sudom u korist aktivista i pristaša otpora, a potom je uhapšen od talijanskih okupatora u Ljubljani. Od decembra 1942. do marta 1943. bio je zatvoren najprije u šempeterskom, zatim u Belgijskoj vojarni u Ljubljani, zatim su ga Talijani internirali u Viscu, prebačen u Chiesanuovu kod Padove, a naposljetku odveden u logor Rab, gdje je preživio oslobođenje, radeći u logorskoj bolnici. Po kapitulaciji Italije, 1944. prebacio je se s drugovima na otok Vis, zatim preko Apulije došao je do izbjegličkih logora u Egiptu, gdje je najprije boravio kraj Aleksandrije, potom u logoru Tolumbat, gdje je upoznao Antona Novačana, diplomata, političara i književnika. Zatim premješten je u Abukir te u El Shat. Isprva je bio zajedno s pristašama kralja Petra II., a kasnije je prešao u partizanski logor El Shat. U januaru 1945. vratio se sa štabom Prve afričke mješovite brigade u jugoslavensku bazu Gravina kod Barija, odakle je zrakoplovom otišao u oslobođeni Beograd.

Napokon stigao je u Beograd, gdje je djelovao s Antononom Ingoličem, Matejom Borom i drugima u slovenskoj redakciji Radio Beograda u ime partizana. Tek nakon oslobođenja Slovenije u maju 1945. vratio je se u Ljubljanu. Tu je oženio Pepcu Zajc, s kojom je bio u vezi od 1938., te je stupio u službu pri slovenskom ministarstvu razvoja. Godine 1946. rodio mu sje e sin Primož, a godine 1947. sin Aleš. Godine 1947. njegovo djelo, osobito zbirke *V pregnanstvo* i *Pesnikovo srce*, je ovjenčano Prešernovom nagradom, najvišim slovenskim priznanjem na polju književnosti. Obnavljao je svoja poznanstva i uspostavljao veze s kulturnim, ponajprije književnim djelatnicima drugih republika i slavenskih zemalja, osobito s Bugarima. Zbog svoga partizanskoga rada savezničke vlasti nisu mu dopustile, neposredno prije smrti, pohoditi rodni kraj u Slobodnoj zoni Trsta.

Umro je u Ljubljani dne 29. novembra 1948., a pokopan je 1. decembra na groblju Žale. Na oproštaju su mu govorili France Bevk i Venceslav Winkler.

U Nabrežini su po Igi Grudenu nazvani slovensko kulturno društvo i niža srednja škola, a u Bazovici i Doberdobu po jedna ulica. U slovenskom jezičnom kulturnom prostoru brojne ustanove i mjesta nose njegovo ime.

## Djelo

Kao pjesnik Gruden je nastavio književno-estetski program novoga romantizma koji se 1930-ih otvarao za aktualna pitanja slobode, socijalne tematike i nacionalnih previranja u ondašnjem društvu. Njegovo približavanje društvenoj zbilji sve je više gasilo stvaralačku individualnost pa je od pjesnika sve više postajao tek pjesnički kroničar.

Grudenovo pjesništvo je ponajprije oblikovala Slovenska moderna, napose Oton Župančič i Dragotin Kette. Uvelike je bio pod dojmom i Gabrielea D’Annunzija te Bjørnstjernea Bjørnsona. U početku je slijedio vitalistički smjer, ali se kasnije okrenuo prema promišljenijem, refleksivnom pjesništvu. Tijekom Drugoga svjetskoga rata objavio je niz pjesama koje su oslikavale svakodnevicu u logorima zatočeništva.

Napisao je i nekoliko pjesničkih zbirki za djecu i mladež.

Njegova prva izišla zbirka je bila "Narcis" (1920), zbirka ljubavne i erotske poezije, a ubrzo zatim "Primorske pesmi" (1920), obje kod istoga nakladnika, u jednakoj tipografskoj opremi. "Narcis" je svojevrsna vitalistička reakcija na strahote rata, te se u nekim stihovima osjeća odjek Župančičeva pjesništva. Živu suprotnost "Narcisu" predstavljaju tekstovi "Primorskih pesmi", posvećeni ljubavlju rodnome kraju. Dvije godine kasnije (1922.), nastala je dječja zbirka "Miška osedlana", ukorjenjena u krškom tlu, ali po oblikovnoj pjesničkoj strani dužnica Župančičevoj dječjoj poeziji. Posljednja izvorna zbirka koju je pjesnik objavio za života bila je "V pregnanstvo", u biti pjesnički dnevnik njegova puta kroz okupatorske tamnice, puteva u progonstvo, dok je pojedinim logorskim postajama posvetio cijele cikluse. Zbirka je, zahvaljujući tadašnjoj aktualnosti i humanizmu koji ju prožima unatoč strahotama, doživjela izuzetan uspjeh i u nekoliko mjeseci bila tiskana u drugom izdanju.

Ubrzo nakon pjesnikove iznenadne smrti, izišao je opsežan izbor njegove lirike. Priredio ga je pjesnikov prijatelj Fran Albreht, a popratnu riječ napisao Filip Kalan. Izbor obuhvaća oko 200 pjesama, približno petinu od ukupno oko tisuću koje je Gruden napisao.

Pojedine Grudenove pjesme uvrštene su i u značajnije slovenske antologije, mnoge su prevedene na druge jezike te su neke snimljene na nekim gramofonskim pločama (1970).

### Popis djela
**Narcis*, 1920
**Primorske pesmi*, 1920
**Miška osedlana*, 1922 (zbirka pjesama za djecu)
**Dvanajsta ura*, 1939
**Ob materini smrti*, 1941
**V pregnanstvo*, 1945
**Pesnikovo srce*, 1946
**Na Krasu*, 1949 (zbirka pjesama za djecu, posmrtno objavljena)

## Povezano
* Slovenska književnost

## Napomene

## Reference

## Literatura

* Anton Slodnjak, *Pregled slovenskega slovstva*, Ljubljana, 1934.
* Drago Šega, *Eseji in kritike*, Ljubljana, 1966.
* Anton Slodnjak, *Slovensko slovstvo*, Ljubljana, 1968.
* Josip Vidmar, *Obrazi*, Ljubljana, 1979.
* Ivan Vogric, Marko Tavcar, *Narcis širokega srca. Življenje in delo Iga Grudna*, Nabrežina, 1993.

## Vanjske veze
* **[https://www.igogruden.org/ igogruden.org]**, stranica posvećena životu i djelu Iga Grudena
* Gruden, Igo (1893–1948) na stranici slovenska-biografija.si
* Cjelokupna biografija gruden.dyndns.org (web.archive.org)