open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Beretta OVP

**Beretta OVP** je model lakog automatskog oružja koje se smatra jednim od prvih, odnosno ponekad navodi kao prvi "pravi" automat u historiji. Dizajniran je 1916. godine na osnovu Villar Perosa, lakog mitraljeza koji je originalno bio zamišljen kao avionsko oružje; predstavljao je njegovu modifikaciju namijenjenu kopnenoj vojsci, odnosno *[[arditi]]ma*, jurišnim trupama koje su se tada borile u Prvom svjetskom ratu. Do kraja rata je proizvedeno nekoliko stotina primjeraka, a paralelno se proizvodio i nešto poznatiji model Beretta MAB 18. Beretta OVP se uglavnom prestala proizvoditi 1920-ih, te su je zamijenili moderniji modeli. Usprkos toga je korištena u invaziji na Abesiniju i, u manjoj mjeri, u Drugom svjetskom ratu.

## Izvori

## Literatura
**Italian Arditi: Elite Assault Troops 1917-20* di Angelo L. Pirocchi
**The World's First Sub-Gun* di Philip Schreir
Beretta MAB 18

**Moschetto Automatico Beretta Mod.1918** (), skraćeno **MAB 18**, je automat proizveden u Italiji 1918. godine i uveden u naoružanje italijanske kraljevske vojske. Predstavlja jedan od prvih automata, a dizajn se temeljio na ranijim modelima Villar Perosa i Beretta OVP, koji su već bili korišteni u Prvom svjetskom ratu. Do kraja rata je proizvedeno nekoliko stotina primjeraka koji su korišteni od strane elitnih jurišnih jedinica *[[Arditi|ardita]]*. U tom smislu predstavlja prvi italijanski automat koji bi se mogao nazvati standardnim oružjem italijanske vojske. Nakon rata je korišten u invaziji na Abeseniju, španskom građanskom i, u manjoj mjeri, Drugom svjetskom ratu. Iz upotrebe je počeo izlaziti nakon što je 1938. uveden suvremeniji model Beretta MAB 38.

Godine 1930. je proizvedena posebna poluautomatska verzija Beretta MAB 18/30 koju su kao standardno naoružanje preuzele jedinice Državnog šumarskog zbora.

## Vanjske veze
Grenadiri

**Grenadir** je naziv za pripadnika jedinica kopnene vojske, odnosno pješadije, specijaliziranih, odnosno posebno obučenih za korištenje ručnih bombi. U Evropi su se prve takve specijalizirane jedinice pojavile sredinom 17. vijeka. Njihovi pripadnici, s obzirom da su morali raspolagati snagom i/li vještinom da granate dobace u neposrednu blizinu neprijatelja, a istovremeno dovoljno hrabri da budu izloženi neprijateljskoj vatri, su sa vremenom stekli reputaciju elitnih boraca. Razvoj pješadijske taktike od sredine 18. vijeka je grenadire i njihovo korištenje ograničio na bojnom polju, a do sredine 19. vijeka su kao posebne formacije počeli nestajati. Danas su pojedine jedinice sačuvane iz ceremonijalnih razloga.

## Povezano
*Bombaši
*Forlorn hope
*Jurišne jedinice

## Vanjske veze

* The Grenadiers
* French Grenadiers, Chasseurs and Fusiliers of the Napoleonic Wars
Stosstruppen

**Udarne trupe** () ili **jurišne trupe** () je naziv za jurišne, odnosno specijalne jedinice  carske vojske u Prvom svjetskom ratu. Oformljene su i obučene sa zadatkom izvođenja najdelikatnijih napadnih operacija, odnosno probijanja neprijateljske fronte. Poticaj za njihovo osnivanje je bila nesposobnost njemačke carske vojske da nakon 1914. godine na Zapadnom, i u manjoj mjeri na Istočnom frontu, izvodi uspješne ofenzivne operacije dotadašnjom taktikom juriša redovne pješadije, a zbog čega je nekoliko godina trajao pozicijski rat. Nijemci su, zbog toga počeli razvijati alternativnu taktiku koja se temeljila na infiltraciji u neprijateljske položaje, a koje bi izvodile manje, mobilne, ali posbeno izvježbane i opremljene jurišne trupe. Njihovi pripadnici su se odlikovali fizičkim i drugim kvalitetama, te su bili naoružani napadnim ručnim bombama (*[[Stielhandgrante]]*), minobacačima, mitraljezima, te od 1918. godine i automatima Bergmann MP18. Iako su s uspjehom korišteni u nekoliko ofanziva, najvažniji angažman su imali u Proljetnoj ofenzivi 1918. godine gdje, usprkos niza početnih impresivnih uspjeha, nisu bili u stanju konačno slomiti savezničke snage i probiti njihovu frontu. To se često tumači time da je u brutalnim borbama poginuo preveliki broj njihovih pripadnika da se ti uspjesi ponove ili eksploatiraju. Usprkos svega, jurišne trupe su se smatrale njemačkom vojnom elitom, a njihovi preživjeli pripadnici u poratnom weimarskom periodu često bili dijelom desničarskih paravojnih formacija kao što je Freikorps. Upravo je po njima Nacionalsocijalistička partija svoju paravojnu formaciju nazvala Jurišni odredi.
Jurišne trupe

**Jurišne** ili **udarne trupe** je izraz koji se prije svega koristi za jedinice kopnene vojske specijalizirane za izvođenje napadnih operacija, prije svega onih koji se odnose na proboj neprijateljske fronte ili zauzimanje strateški važnih položaja. Jurišne trupe su u pravilu bolje obučene i opremljene od redovnih snaga, iako se, s druge strane, očekuje da će u odnosu na njih u borbi pretrpjeti teže gubitke. Iako je sličnih primjera bilo u historiji, od kojih je najpoznatiji Forlorn hope u tvrđavskom ratovanju, izraz se prvi put počeo koristiti u 20. vijeku, odnosno za vrijeme Prvog svjetskog rata, i to za  pješadijske jedinice čiji je zadatak bio infiltracija unutar neprijateljskih položaja kako bi se naknadno mogao izvesti proboj. Od svih njih su najpoznatije *[[Stosstruppen]]* (Jurišne trupe) koje je pred kraj sukoba razvila njemačka carska vojska, a po kojima su jurišne trupe dobile i ime.

Jurišne trupe se ponekad navode kao preteča kasnijih specijalnih jedinica.

## Povezano
*Grenadiri
*Jurišni odredi

## Vanjske veze
* Ю. Веремеев. Красная Армия и Вторая мировая война. ''Штурмовые группы'' (Бой в крупном городе)
* Применение ''штурмовых групп'' при прорыве обороны 
* Инженерно-штурмовые части РВГК
Shabbat Shalom (NCIS)

***Šabat šalom (1. deo)*** je 221. epizoda američke kriminalističke TV-serije *[[NCIS (TV serija)|NCIS]]*, premijerno prikazana na programu mreže CBS 8. januara 2013. godine.

Radnja epizode u prvom delu priče prikazuje kako je čovek obučen u podoficirsku odoru pronađen mrtav u jezeru dok je Zivin otac u Vašingtonu na rizičnoj misiji pomirenja Bliskog istoka.

## Vanjske veze
*
Izuzimanje Balkana iz rimske jurisdikcije

**Izuzimanje Balkana iz rimske jurisdikcije** u  VIII vijeku je jedan od niza događaje koji će u XI vijeku dovesti do konačne podjele hrišćanstva. 
### Prva verzija
U borbi protiv ikona koja će trajati preko sto godina i obuhvatati cio hrišćanski svijet, vizantijski car Lav III Isavrijac dolazi u sukob i sa papskom kurijom. Da se osveti papi, koji se stavio na stranu njegovih protivnika, car 732. godine donosi odluku da se od papske jurisdikcije oduzmu Sicilija, južna Italija i zapadni Balkan i da se podvrgne vlasti carigradskog patrijarha. 
Bila je ovo jedna od najvažnijih odluka u istoriji Balkana. Romanski uticaj, koji je do VII vijeka bio toliko vidan i značajan, čak i u Solunu i Korintu pošto su te dijeceze (episkopije) spadale pod vlast Rima, počeo je da slabi. Zadržati će se samo uz primorje radi trgovačkih i neposrednih drugih veza. Južni Slaveni dijelom dolaze pod rimski, a dijelom pod carigradski uticaj. Zbog toga se kod njih javljaju i kulturološke razlike.

I pored svih pokušaja izmirenja, sukob će se produbljivati u suparničku borbu o prvenstvo. Carigrad vjeruje da je on nasljednik starog Rima kao novi Rim u kojem je car gospodar države, i središte sveg političkog i duhovnog života. Rim ne napušta stare tradicije u kojima je crkveni poglavar ujedno i politički. Rim stalno smatra da je Balkan dio na koji uvijek ima pravo (prema odluci sa Prvog Vaseljenskog sabora 325 godine u Nikeji). 
### Druga verzija.
Godine 751. Ravena je pala u ruke Langobarda i to je bio kraj vizantijske vlasti u sjevernoj i srednjoj Italiji. Rimska crkva se našla van teritorije rimske države i izgubila nadu u pomoć Vizantije. U isto vrijeme na zapadu se stvarala franačka kraljevina i papa je odlučio staviti se u zaštitu nove sile. Papa Stjepan II je u Parizu 754 sklopio savez sa Franačkom po kojem je stvorena nova crkvena rimska država pod zaštitom Franaka. Franačka država će 800. godine postati carstvo, a kasnijeSveto Rimsko Carstvo.

Istovremeno vizantijski car Konstantin V oduzeo je od Rima i pripojio carigradskoj patrijaršiji Balkan, južnu Italiju i Siciliju. Prihode od papskih patrimonija, koji su iznosili 3,5 centenorija zlata godišnje, oduzeo je papskom prijestolu i predao državnoj blagajni.  Papa je bezuspješno protestvovao.

Ovom odlukom stvoreni su snažni uslovi za širenje vizantijskog crkvenog i kulturnog uticaja na područje južnoslovenskih zemalja. Ubrzaće se i potiskivanje Rima sa grčkog Istoka i Vizantije sa latinskog zapada.
## Literatura
## Reference
Nacionalni spomenici u Visokom

Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za opštinu Visoko se nalaze sljedeći spomenici:
* Crkva sv. Prokopija (graditeljska cjelina),
* Mile, arheološko područje - Krunidbena i grobna crkva bosanskih kraljeva, Arnautovići,
* Prahistorijsko naselje na lokalitetu Okolište u naseljima Okolišće i Radinovići, arheološko područje,
* Samostan sv. Bonaventure u Visokom sa pokretnim naslijeđem, graditeljska cjelina,
* Stari grad Visoki, historijsko područje,
* Tabačka  džamija u Visokom, graditeljska cjelina.
 
## Reference
Nefropidi

**Nefropidi** (od latinskog: *Nephropidae* je porodica morskih rakova iz reda desetonožaca (*Decapoda*), glavni rodovi su hlapovi (*Homarus*) i škampi (*Nephrops*).

## Karakteristike
Imaju po 10 nogu, od kojih na prva tri para imaju kliješta (latinski: chelae), naročito velika i snažna na prvom paru. Glava i prsni koš su im spojeni i prekriveni hitinskim oklopom.  Ticala su im duža od tijela

Američki hlap (*Homarus americanus*) i škamp (*Nephrops norvegicus*) također poznat i kao *norveški rak*, su financijski najvrednije vrste, ljudi rado jedu njihov jako mišićav abdomen i kliješta.

Tamnozelenkasti evropski hlap (*Homarus gammarus*), živi na stjenovitom dnu duž evropske atlanske obale i Mediterana. *Homarus capensis*, koji živi u vodama oko Južne Afrike, naraste do svega 10 - 13 cm pa ima malu tržišnu vrijednost.

## Rasprostranjenost

Nefropidi žive po svim oceanima svijeta osim polarnih mora i ekstremnih dubina.

Većina nefropida živi na dubinama od 9 do 3,500 metara, a najekstremnije vrste od 1,792 do 5,477 m.Podnose vrlo različite temperature vode od 0.368 - 28.604 °C.
Vrste koje žive na velikim dubinama su potpuno slijepe ili imaju vrlo atrofirane oči.

## Način života

Većina Nefropida su noćne životinje, hrane se strvinama ali i algama, živom ribom, malim školjkašima i drugim beskralježnacima koje nađu na dnu.

Pojedine vrste Nefropida su simbiotičke (parazitske) žive u škrgama ili ustima većih riba.

Nefropidi su beskralježnjaci sa jakim zaštitnim egzoskeletom, pa se kao i drugi zglavkari i oni moraju mitariti (promijeniti oklop), tokom tog procesa su vrlo ranjivi.

## [[Taksonomija]]
U ovoj porodici poznato je 17 rodova

* *[[Acanthacaris]]*
* *[[Dinochelus]]*
* *[[Eunephrops]]*
* *[[Homarinus]]*
* *[[Hlapi|Homarus]]*
* *[[Metanephrops]]*
* *[[Neophoberus]]*
* *[[Nephropides]]*
* *[[Škampi|Nephrops]]*
* *[[Nephropsis]]*
* *[[Phoberus]]*
* *[[Thaumastocheles]]*
* *[[Thaumastochelopsis]]*
* *[[Thymopides]]*
* *[[Thymops]]*
* *[[Thymopsis]]*
* *[[Wongastacia]]*

## Povezano
* Rakovi

## Reference

## Vanjske veze

* ''Nefropidi'' 
* ''Lobster''
Hlap

**Hlap** (latinski: *Homarus gammarus*) ili *rarog*, *zastrog*, je dugorepi rak iz reda desetonožaca (*Decapoda*), iz porodice Nefropida (*Nephropidae*).

## Karakteristike
Hlap ima izduženo, valjkasto tijelo, sa glatkim oklopom, ticala su mu duga kao čitavo tijelo, a prvi mu je par prsnih nogu razvijen u snažna kliješta, koja mu služe za drobljenje hrane. Danju se skriva po rupama koje sam iskopa, a noću izalazi u potragu za hranom. Hrani se raznim strvinama, ribama, mekušcima i drugim rakovima. Mitari se jednom ili dvaput godišnje. Mrijesti se zimi. Hlap (ili evropski hlap) je tamno zelene boje, naraste do 13 kg težine i 60 cm dužine, koji put i do 90 cm. Živi na obraslu kamenastom dnu do dubine od 120 m uz obale Norveške, Britanije, zapadnog Mediterana i Jadrana.

## Povezano
* Američki hlap
* Rakovi

## Reference

## Vanjske veze

* ''Lobster'' 
* ''Hlap''
MP18

**MP 18** (), koji je proizvodila fabrika *„Teodor Bergman abtajlung vafenbau“* (), bio je prvi praktično upotrebljivi automat korišćen u ratnim dejstvima. 

Uveden je u službu 1918. u armiji Nemačkog carstva za vreme Prvog svetskog rata kao primarno oružje Udarnih jedinica (), jurišnih grupa specijalizovanih za rovovske borbe. Konstruisao ga je Hugo Šmajser, čije je ime postalo sinonim za sve kasnije nemačke automate, iako sa većinom nije imao nikakve veze. 

Iako je proizvodnja MP 18 prestala početkom dvadesetih godina, njegova konstrukcija je poslužila kao osnova za većinu automata proizvedenih između 1920. i 1960.
Emmanuelle au 7ème ciel

***Emmanuelle au 7ème ciel}*** (), ili, u međunarodnoj distribuciji, ***Emmanuelle 7*** je francuski erotski film snimljen 1993. u režiji Francisa Leroija koji predstavlja posljednji kino-film, odnosno posljednji nastavak službene serije erotskih filmova Emmanuelle. U njemu se Sylvia Kristel ponovno pojavljuje u naslovnoj ulozi, ovaj put kao direktorica instituta koji koristi futurističku tehnologiju virtualne stvarnosti kako bi klijentima pomogla da prebrode traume. Radnja prikazuje kako svojoj nekadašnjoj prijateljici (koju tumači Caroline Laurence) kompjuterski generiranim seksualnim fantazijama pomaže da prebrodi traume iz mladosti i obogati vlastiti seksualni život.

Kristel, koju je *Emmanuelle* prije dvije decenije bila učinila globalnom zvijezdom, se prilično nevoljko vratila seriji, motivirana financijskim problemima uzrokovanim razvodom. U filmu je nastupila u "običnoj" ulozi, odnosno u ni u jednoj erotskoj sceni. Iako su kritičari zapazili određeni trud da se serija "osvježi" tada popularnim motivom virtualne stvarnosti i elemenata science fictiona, u kino-dvoranama je neslavno propao, a što se tumači time da je publika kojoj je bio namijenjen odavno počela tražiti mnogo eksplicitnije i tada već široko dostupne hardcore sadržaje.

Paralelno sa kino-filmom je napravljena serija televizijskih filmova u kojima je Kristel ponovila ulogu, ali je njenu mlađu verziju tumačila venezuelanska glumica Marcella Wallerstein.

## Synopsis

## Uloge
* Sylvia Kristel : Emmanuelle
* Caroline Laurence : Sophie
* Laura Dean : Marie
* Annie Bellac : Emmanuelle jeune
* Cynthia Van Damme : Sophie jeune
* Julie Jalabert : Melanie
* Roland Waden : Frantz Gotzerman
* Joel Bui : Atisan Khan
* Roberto Malone : Carlos 
* Jean-Marc Vasseur : Client

## Reference

## Vanjske veze
*
Éternelle Emmanuelle

***Éternelle Emmanuelle*** () je francuski erotski televizijski film snimljen 1993. u režiji Francisa Leroija. Predstavlja prvi u seriji televizijskih filmova o Emmanuelle, napravljenih paralelno sa kino-filmom *[[Emmanuelle 7]]*. U njemu Marcella Wallerstein tumači lik mlade Emmanuelle koja putniku u avionu prepričava svoje seksualne pustolovine. Kristel se u filmu pojavljuje isključivo kao starija verzija istog lika.

## Uloge
* Marcela Walerstein : Jeune Emmanuelle
* George Lazenby : Mario
* Sylvia Kristel : Emmanuelle
* Joel Bui : Athisan Khan

## Vanjske veze
*
L'Amour d'Emmanuelle

***L'Amour d'Emmanuelle*** () je francuski erotski televizijski film snimljen 1993. godine u režiji Francisa Leroija. Predstavlja dio ciklusa TV-filmova o Emmanuelle gdje je naslovni lik tumačila Marcela Wallerstein. U filmu se također pojavljuje Sylvia Kristel kao starija verzija lika, a radnja prikazuje kako je u jednom tibetanskom samostanu pronašla napitak zahvaljujući kome se može pomladiti, odnosno svojom dušom preuzimati tijela drugih žana i tako prolaziti kroz seksualne pustolovine.

## Uloge
* Marcela Walerstein : Emmanuelle jeune
* George Lazenby : Mario
* Sylvia Kristel : Emmanuelle 
* Joel Bui : Atisan Khan

## Vanjske veze
*
The Man Who Fell to Earth (roman)

***The Man Who Fell to Earth*** () je science fiction roman američkog književnika Waltera Tevisa objavljen 1963. godine. Njegov protagonist je humanoidni vanzemaljac sa tehnološki naprednog, ali katastrofalnom sušom pogođenog planeta Anthea, koji dolazi na Zemlju kako bi odatle pokušao pomoći svojim sunarodnjacima da izbjegnu izumiranje. Radnja prikazuje kako slijeće u Kentucky i preuzima ljudski identitet pod imenom Thomas Jerome Newton, te koristi superiorno tehnološko znanje kako bi kroz patente stekao bogatstvo i stvorio korporaciju preko koje će ssagraditi svemirski brod, ali i kako njegov plan poremeti to što je kroz izloženost ljudskoj kulturi i civilizaciji počeo osjećati dotad nepoznate emocije. 

*The Man Who Fell on Earth* je dobio brojne pohvale i stekao veliku popularnost, što se tumači time što je njegov zaplet velikim dijelom bio inspiriran hladnoratovskom tjeskobom, ali i time što su problemi protagonista da se prilagodi "normalnom" ljudskom društvu bili slični problemima antiestablišmentski raspoložene *[[baby boomer]]* generacije. Daleko je poznatiji kao predložak istoimenog filma iz 1976. godine sa Davidom Bowiejem u naslovnoj ulozi, a koji je stekao kult status. Godine 1987. je snimljen istoimeni TV film kao neuspješni pilot za TV-seriju.

Bowie je 2015. po motivima romana napisao mjuzikl *[[Lazarus (mjuzikl)|Lazarus]]* koji je predstavljao njegovo posljednje djelo.

## Vanjske veze
*Transcript of "book club" discussion on Kentucky Educational Television
The Man Who Fell to Earth

***The Man Who Fell to Earth*** () je britanski science fiction film snimljen 1976. godine u režiji Nicolasa Roega, poznat kao najbolje ostvarenje u Roegovoj karijeri, ali i po prvoj glavnoj ulozi poznatog muzičara Davida Bowieja zahvaljujući kome je sa vremenom stekao kult status.

Predstavlja adaptaciju istoimenog romana američkog pisca Waltera Tevisa. Naslovni protagonist, koga tumači Bowie, je humanoidni vanzemaljac koji se spušta na Zemlju, preuzima ljudski identitet i koristi svoje superiorno tehnološko znanje kako bi se obogatio i stvorio korporaciju preko koje će sagraditi svemirski brod kako bi pomogao svojoj sušom izmučenoj matičnoj planeti. Radnja prikazuje kako će mu planove poremeti to što je zbog druženja sa ljudima počeo dijeliti njihove navike i slabosti.

Film je bio napravljen na vrhuncu Bowiejeve karijere rock muzičara, ali i u vrijeme kada je boravio u Los Angelesu i intenzivno konzumirao kokain. Bowie je kasnije tvrdio da je zbog toga na setu sve vrijeme bio u bunilu, te da se snimanja ne sjeća. Roeg je, naprotiv, slično kao i drugi glumci i članove ekipe, kasnije hvalio njegovu profesionalnost; dio kritičara, pak, smatra da je Bowie upravo zahvaljujući svom stanju kompenzirao nedostatak glumačkog iskustva odnosno savršeno odglumio lik koji se, poput glumca koji ga tumači, teško snalazi u "normalnom" svijetu. *The Man Who Fell to Earth* se također odlikovao izuzetnom neobičnim stilom, ali i korištenjem crnog humora, pop i rock soundtracka, te satiričkim prikazom suvremenog svijeta.

Iako ga kritičari, uključujući uticajnog Rogera Eberta, ispočetka nisu dobro prihvatili, među Bowiejevim fanovima je izazvao oduševljenje, a pogotovo onima koji su u protagonistu prepoznali Bowiejev alter ego. Sa vremenom je Roegov film počeo širiti krug poklonika i sticati kult status.

Godine 1987. je po motivima Tevisovog romana snimljen istoimeni TV-film, odnosno pilot za nikad snimljenu seriju.

## Uloge
* David Bowie ... Thomas Jerome Newton
* Rip Torn ... Dr. Nathan Bryce
* Candy Clark ... Mary-Lou
* Buck Henry ... Oliver V. Farnsworth
* Bernie Casey ... Mr. Peters
* Tony Mascia ... Arthur
* Rick Riccardo ... Trevor
* Adrienne Larussa ... Helen

### Cameo nastupi
U sceni gdje se Newton pokušava ukrcati u svoj svemirski brod, dočekuje ga masa u kojoj je stvarni astronaut Jim Lovell (zapovjednik zlosretne misije Apollo 13), koji tumači samog sebe, te književnik Terry Southern u ulozi reportera.

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* 
* 
* 
* Criterion Collection essay by Graham Fuller
Osuda inž. Meglara

***Osuda inž. Meglara*** je jugoslavenska TV drama u produkciji RTV Zagreb emitirana 1965. godine. Režirao ju je Zvonimir Bajsić, a scenario je napisao Ivan Kušan.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Prikupljanje hrabrosti

***Prikupljanje hrabrosti*** je jugoslavenski crno-bijeli televizijski film snimljen 1966. u režiji Eduarda Galića i po scenariju Ive Štivičića. Protagonist, koji tumači Pavle Bogdanović je mladi radnik u zagrebačkoj tvornici kome zbog nedostatka ambicije dolazi u krizu veza sa djevojkom (koju tumači Ljubica Jović). Radnja prikazuje kako se prilikom jednog noćnog izlaska sukobi s psihopatskim nasilnikom (čiji lik tumači Rade Šerbedžija), kome je to bila prva uloga na ekranu.

## Uloge

Ostale uloge &nbsp;▼




## Vanjske veze
* 
*
The Man Who Fell on Earth (TV film)

***The Man Who Fell to Earth*** () je američki science fiction televizijski film snimljen u režiji Bobbyja Rotha i premijerno prikazan 1987. godine. Predstavlja drugu po redu adaptaciju istoimenog romana Waltera Tevisa, odnosno remake istoimenog britanskog filma iz 1976. godine. Bio je zamišljen kao pilot za igranu seriju. Naslovni protagonist, koga tumači Lewis Smith, je humanoidni vanzemaljac koji dolazi na Zemlju kako bi odatle pokušao spasiti matičnu planetu kojoj prijeti uništenje, i u tu svrhu koristi svoje moći i superiorno tehnološko znanje kako bi pod krinkom čovjeka stvorio korporaciju i preko nje sagradio svemirski brod. Radnja prikazuje kako se sretne samohranom majkom (koju tumači Beverly D'Angelo te odluči pomoći njoj i njenom sinu koga tumači Will Wheaton.

Iako je u osnovnim crtama bio vjeran književnom predlošku, *The Man Who Fell to Earth* je promijenio imena glavnih likova, a brojni detalji su bili žrtvama tadašnjih budžetskih i sadržajnih ograničenja televizijskog filma. Zbog toga, ali i poraznih usporedbi sa kult-filmom koji mu je prethodio, nije izazvao naročitu pažnju niti imao dobre kritike, te predviđena TV-serija nije nikada snimljena. Poklonicima *[[Star Trek]]a* je, međutim, kasnije postao zanimljiv jer se u njemu zajedno s Wheatonom pojavljuje Robert Picardo, a obojica su postala zvijezda TV-serija te franšize.

## Uloge

*Lewis Smith ... John Dory, vanzemaljac koji glumi čovjeka
*James Laurenson ... Felix Hawthorne
*Robert Picardo ... Agent Richard Morse
*Bruce McGill ... Vernon Gage
*Wil Wheaton ... Billy Milton
*Annie Potts ... Louise
*Beverly D'Angelo ... Eva Milton, Billyjeva majka

## Vanjske veze
*
Arditi

**Arditi** je naziv koji se koristi za pripadnike jurišnih jedinica Italijanske kraljevske vojske koji su djelovale u posljednjim godinama Prvog svjetskog rata te stekle status elitne formacije. Osnovane su u ljeto 1917. godine od dobrovoljaca, najčešće pripadnika alpinaca i bersaljera, te izvježbane i opremljene za izvođenje najdelikatnijnih i najopasnijih napadnih operacija, pri čemu se koristila taktika infiltracije među i u pozadinu neprijateljskih položaja. Arditi su u borbi preferirali korištenje ručnih bombi i noževa umjesto standardnog streljačkog naoružanja, mada su ponekad njihove formacije bile opremljene lakim topovima i mitraljezima, a pred sma kraj sukoba i automatima. Službeno su rasformirane 1920. godine, mada su njihovi pripadnici kasnije postali dijelom paravojnih formacija, od kojih je najpoznatija milicija sa kojom je Gabrielle d'Annunzio zauzeo Rijeku, te antifašistički Arditi del popolo koji su djelovali neposredno pred dolazak Mussolinija na vlast.

## Vanjske veze

* Arditi in English
* The Flower of Battle
* A Dagger used by Arditi
* Italian Army resurrects the battle proven Arditi Dagger 
*  COMSUBIN page showing their patch with the Caiman clenching the dagger
* ''Arditi del Popolo'' PDF
* Approfondimento/2
* Arditi at Barricateaparma.it
* Arditi at Cimeetrincee.it
* Arditi Dagger (ru) 
* Origin of the Arditi at Ardito2000.it
Izbeljivanje zuba

**Izbeljivanje zuba** (nazvano beljenjem zuba kada se koristi izbeljivač) je ili restauracija prirodne nijanse boje ili beljenje izvan prirodne nijanse.

Restauracija osnovne prirodne zubne nijanse je moguća jednostavnim uklanjanjem površinskih mrlja izazvanih eksternim faktorima kao što su čaj, kafa, crveno vino i duvan. Nagomilavanje zubnog kamenca takođe može uticati na bojenje zuba. Ova restauracija prirodne boje postiže se profesionalnim postupkom, ili kod kuće putem različitih metoda lične higijene. Zubni kamenac se teško uklanja bez profesionalnog čišćenja.

Za izbeljivanje prirodne boje preporučuje se beljenje. To je uobičajena procedura u estetskoj stomatologiji, a brojne različite tehnike koriste stomatolozi. Takođe postoji i mnoštvo proizvoda koji se prodaju za kućnu upotrebu. Tehnike obuhvataju trake za izbeljivanje, olovke za beljenje, gel za izbjeljivanje i beljenje zuba. Kod ordinacijskog beljenja uglavnom se koriste ili vodonik peroksid ili karbamid peroksid u manjim koncentracijama od 10%-15% (kućno) ili 30%-40% (ordinacijsko). Uobičajeni neželjeni efekti koji se odnose na beljenje uključuju povećanu osetljivost zuba i iritaciju desni.

## Održavanje
Unatoč postizanju rezultata tretmana, mrlje se mogu vratiti unutar prvih nekoliko mjeseci tretmana. Mogu se koristiti različite metode za produljenje rezultata liječenja, kao što su: 

* Očetkajte ili isperite usta vodom nakon jela i pića
* Konac za uklanjanje plaka i biofilma između zuba
* Potreban je poseban oprez tokom prva dva dana, kada  je bitno da se tokom tog vremena jedu pića ili hrana koja ne ostavljaju mrlje jer je caklina sklona prianjanju mrlja.
* Pijte tekućine koje mogu uzrokovati mrlje kroz slamku
* Ovisno o metodi koja se koristi za izbjeljivanje zubi, može biti potreban ponovni tretman svakih šest mjeseci ili nakon godinu dana. Ako je osoba pušač ili konzumira pića sa sposobnošću stvaranja mrlja, bit će potrebna redovita ponovna obrada.

## Reference
Ivan od Križa

**Sveti Ivan od Križa** (špa.: *San Juan de la Cruz*; Fontiveros, Španjolska, 24. lipnja 1542. – Ubeda, Španjolska, 14. prosinca 1591.), katolički svetac, crkveni naučitelj, pisac, katolički mistik, redovnik karmelićanin, obnovitelj karmelićanskog reda. 

## Biografija
Rođen je u siromašnoj španjolskoj obitelji. Od djetinjstva, nastojao je naći posao, kako bi pomogao u uzdržavanju obitelji. Nakon mnogo raznih poslova, uspjeh i zadovoljstvo nalazi u dvorenju bolesnika u bolnici, u kojoj usput i studira humanističke znanosti kod isusovaca od 1559. do 1563. U vremenu odabira životnog poziva, odlazi u samostan Karmel i postaje poniznim novakom. Zahvaljujući velikoj inteligenciji i željom za istinom postaje nadstojnikom studenata. Predavao je biblijske studije na sveučilištu "Colegio de San Andrés" u Salamanci.

Ubrzo postaje nezadovoljan životom u Karmelu zbog slabe stege i nedovoljne pokore te zaželi otići u kartuzijanski samostan. Tu mu želju poremeti susret 1567. sa svetom Terezijom Avilskom, koja ga je pridobila za svoju obnovu započetu 1562. godine sa Samostanom sv. Josipa u Avili, a u tom trenutku nastavljala sa drugim samostanom u Medini del Campo. Željela je za svoju obnovu imati podršku i muške grane Karmelskog Reda, te je Ivan od Križa postao prvi karmelićanin terezijanske obnove u zabitom mjestašcu Duruelo u studenom 1568. Od braće koja ga nisu razumjela mnogo je pretrpio jer su smatrali, da on unosi razdor u Red. Devet mjeseci provodi u samostanskoj samici u Toledu, a sve to podnosi strpljivo. U tamnici je spjevao većinu od svojih najljepših stihova. Uspio je pobjeći 15. kolovoza 1578. Zahvaljujući patnjama i ustrajnosti, karmelićanska reforma je ipak pobijedila. Godine 1580. papa Grgur XIII. odobrio je osnutak bosonogih karmelićana. Zajedno sa sv. Terezijom Avilskom osnivao je karmelićanske samostane. Umro je u 49-oj godini od čega je 28 godina proveo u Karmelu. Njegova književna djela prvi put su objavljena 1618. Papa Benedikt XIII. proglasio ga je svecem 1726. Papa Pio XI. proglasio ga je crkvenim naučiteljem 1926. Spomendan mu je 14. prosinca. Engleska Crkva naziva ga "Učiteljem vjere".

Smatra se jednim od najvećih španjolskih pjesnika. Napisao je jako puno pjesama. Njegove pjesme "Tamna noć" i "Duhovni spjev" uvrštavaju se zbog bogate simbolike i stila u najbolje pjesme španjolske književnosti. Najpoznatija mu je knjiga "Uspon na goru Karmel".
Utjecao je na mnoge književnike nakon njega.

## Vanjske veze

* Sveti Ivan od Križa: Tamna noć duha 
* Sveti Ivan od Križa: Duhovni savjeti 
* Sveti Ivan od Križa: Uspon na goru Karmel 
* Karmelićani u Hrvatskoj
Hlapovi

**Hlapovi** (latinski: *Homarus*) su rod dugorepih rakova iz reda desetonožaca (*Decapoda*), iz porodice nefropida (*Nephropidae*).

## [[Taksonomija]]
U ovom rodu poznate su samo dvije vrste evropski hlap (*Homarus gammarus*) i američki hlap (*Homarus americanus*). 
Mali *Hlap sa [[Rt Horn|Rta Horn]]* (*Homarus capensis*) dug svega od 10 do 13 cm, koji živi u vodama oko Južne Afrike, koji se donedavno smatrao dijelom tog roda, danas se smatra posebnom vrstom.

## Evropski hlap

Tamno zelenkasti evropski hlap (*Homarus gammarus*), živi na stjenovitom dnu, duž obala sjevernog Atlantika od Maroka, preko Britanije, Irske do krajnjeg sjevera Norveške, ima ih i oko Danske, ali ne po Baltiku. Po Mediteranu ih ima sve do Krete i turske Antalye, a po Norveške oko Krima.

## Američki hlap

Američki hlap (*Homarus americanus*) koji je nešto veći od evropskog hlapa, najčešće je crno-zelene ili smeđe-zelene boje sa žutim, narančastim, crvenim ili plavim mrljama ispod. Živi u vodama Atlantika od Labradora do Sjeverne Karoline, ponekad ga se može naći i na manjim dubinama, ali najčešće živi na dubinama do 366 metara.

## Karakteristike
Hlapovi imaju izduženo, valjkasto tijelo, sa 10 nogu, od kojih na prva tri para imaju kliješta (latinski: chelae), naročito velika i snažna na prvom paru. Glava i prsni koš su im spojeni i prekriveni hitinskim oklopom. Ticala su im duža od tijela. Većina hlapova živi na dubinama od 2 do 470 metara, a u najekstremnijim uvjetima i od 1792 do 2172 m. Podnose vrlo različite temperature vode od 0.368 do 27.827 °C. Danju se skrivaju po rupama koje iskopaju, noću izlaze u potragu za hranom. Mitare se jednom ili dvaput godišnje, a mrijeste zimi.

## [[Fosil]]i izumrlih vrsta
* *[[Homarus brittonestris]]* Stenzel, 1945
* *[[Homarus davisi]]* Stenzel, 1945
* *[[Homarus hakelensis]]* (Fraas, 1878)
* *[[Homarus lehmanni]]* Haas, 1889
* *[[Homarus mickelsoni]]* (Bishop, 1985)
* *[[Homarus morrisi]]* Quayle, 1987 – Eocene
* *[[Homarus neptunianus]]* Polkowsky, 2004
* *[[Homarus travisensis]]* Stenzel, 1945

## Reference

## Vanjske veze

* ''Homarus Weber, 1795''
Bohemska

**Bohemska** (, ) je srpskohrvatski, makedonski i slovenački naziv za Češku (Bohemsku Češku), regija u centralnoj Evropi, dobijen od latinskog naziva za tu regiju – Bohemija (*Bohemia*).

**Bohemska** takođe može biti:
* Bohemska (zvanično Vojvodstvo Bohemska), naziv Bohemske Češke od 870. do 1198. godine
* Bohemska (zvanično Kraljevina Bohemska), naziv Bohemske Češke od 1198. do 1918. godine
* Nemačka Bohemska (en) (zvanično Provincija Nemačka Bohemska)

## Povezano
* Bohemija, razvrstavanje
* Češka (razvrstavanje)
Mirotvorci (TV film)

***Mirotvorci*** je jugoslavenska TV drama u produkciji RTV Zagreb emitirana 1966. godine. Režirao ju je Ivan Hetrich, a scenario su napisali Ivan Dončević i Ivo Štivičić.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Škampi

**Škampi** (latinski: *Nephrops*) su rod rakova iz reda desetonožaca (*Decapoda*), iz porodice nefropida (*Nephropidae*).

## [[Taksonomija]]
U ovom rodu poznata samo jedna vrsta škampa (*Nephrops norvegicus*), znan i kao norveški jastog ili rak iz Dublinskog zaljeva.

Svojevremeno su i dvije vrste iz zapadnog Pacifika bile uvrštene u škampe, ali je molekularna filogenetika dokazala da nisu isti rod.

## Škamp

Škampi su crvene ili sive boje sa crvenkastim refleksijama, mogu narasti do 18 centimetara. Lako ih je prepoznati po dugim vitkim klještima koja mogu biti duga gotovo kao i tijelo.

Škampa ima po Mediteranu i po sjeveroistočnom Atlantiku, od Sjeverne Afrike do Norveške i Islanda. Ima ih i po Karibima i uz obale Brazila, ali i po Indijskom oceanu (Mozambik) i po Pacifiku (Novi Zeland).

## Karakteristike
Većina škampa živi na dubinama od 9 do 754 metara, a u najekstremnijim uvjetima i od 1792 do 2706 m. Podnose temperature vode od 6.433 - 25.804 °C.

Danju se skrivaju po rupama koje iskopaju, noću izlaze u potragu za hranom a to su većinom strvine.
Mitare se jednom ili dvaput godišnje, a mrijeste se tokom cijele godine.

## [[Fosil]]i izumrlih vrsta
Većina fosilnih vrsta pripisanih rodu škampa poznata je samo na osnovu djelomičnih ostataka, pa njihova klasifikacija nije baš sigurna.

**Nephrops reedi* Carter, 1898 – Pliocen, Engleska
**Nephrops costatus* Rathbun, 1918 – Pleistocen, Panama
**Nephrops maoensis* Rathbun, 1920 – Oligocen ili Miocen, Dominikanska Republika
**Nephrops aequus* Rathbun, 1920 – Oligocen ili Miocen, Dominikanska Republika
**Nephrops shastensis* Rathbun, 1929 – Kreda, Kalifornija (možda pripada fosilnom *[[Hoploparia|Hoplopariju]]*)
**Nephrops americanus* Rathbun, 1935 – Kreda, Texas (slabo sliči *Škampima*)

## Reference

## Vanjske veze

* ''Nephrops Leach, 1814''
Prijatelji (TV drama, 1967)

***Prijatelji*** je jugoslavenska TV drama u produkciji RTV Zagreb emitirana 1967. godine. Režirao ju je Zvonimir Bajsić, koji je napisao i scenario.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Pred odlazak (TV drama)

***Pred odlazak*** je jugoslavenska crno-bijela TV drama u produkciji RTV Zagreb emitirana 1967. godine. Režirao ju je Eduard Galić, a scenario je napisao Krešo Novosel.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Pred odlazak

**Pred odlazak** može označavati:

*''Pred odlazak'' (TV drama), rež. Eduard Galić, scenario: Krešo Novosel (1967)
*''Pred odlazak'' (kratki film), rež. Eduard Galić (1978)
Pred odlazak (kratki film)

**„Pred odlazak”** je jugoslavenski kratki igrani film snimljen 1978. godine u režiji Eduarda Galića, a po scenariju Mirjane Buljan.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Fahro Konjhodžić

**Fahrudin Fahro Konjhodžić** (Sarajevo, 13. januar 1931. – Zagreb, 26. maj 1984) je bio jugoslavenski filmski i kazališni glumac.

## Filmografija

|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |1950.-te&#9650;
|-
| 1954. || Stojan Mutikaša || Jegulja (kao Fahrudin Konjhodžić)
|-
| 1958. || Jedini izlaz || Tomo
|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |1960.-te&#9650;
|-
| 1961. || Martin u oblacima || Hrvoje
|-
| 1961. || Carevo novo ruho || Pisar
|-
| 1961. || Velika turneja || Kurir (kao F. Konjhodžić)
|-
| 1962. || Šeki snima, pazi se || Reditelj
|-
| 1962. || Stepa ||  Konstantin    
|-
| 1962. || Mačak pod šljemom || Briga (kao F. Konjhodžić)
|-
| 1962. || Svečanost (TV) || Prvi činovnik
|-
| 1963. || Na licu mjesta (serija) || /
|-
| 1966. || Ponedjeljak ili utorak || Vođa pogrebnog orkestra
|-
| 1966. || Pravda (kratki) || /
|-
| 1967. || Iluzija || Klarinetist u orkestru
|-
| 1967. || Đavolji rep (TV) || /
|-
| 1969. || Događaj || Skelar
|-
| 1969. || Ljubav i poneka psovka || Joko, mjesna luda
|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |1970.-te&#9650;
|-
| 1970. || Stanica tel (TV) || /
|-
| 1970. || Idu dani || Glumac
|-
| 1970. || Lisice || Ćazim
|-
| 1972. || Mandrin (serija) || Galurin
|-
| 1972. || Majstor i Margarita || /
|-
| 1973. || Haus am Meer (TV)|| Guido
|-
| 1973. || Die blutigen Geier von Alaska || /
|-
| 1974. || Čovik i po (serija) || Skrgaljica „Recitator”
|-
| 1974. || U registraturi (serija) || Seljak s korpom
|-
| 1974. || Polenov prah || /
|-
| 1975. || Seljačka buna 1573 || Maroder (pljačkaš poginulih vojnika)
|-
| 1976. || Izbavitelj || Violinist
|-
| 1976. || Gosti i radnici (TV) || /
|-
| 1977. || Sudanija (TV) || /
|-
| 1978. || Okupacija u 26 slika || Rudlavi Talijan s bradicom
|-
| 1979. || Meetings with Remarkable Men || Soloviev
|-
| 1979. || Anno domini 1573 (serija) || /
|- style="background: Lavender; text-align:center; "
| colspan="4" |1980.-te&#9650;
|-
| 1981. || Život piše romane ali nema ko da ih čita (kratki) || /
|-
| 1981. || Gazija || /
|-
| 1982. || Maratonci trče počasni krug || Gospodin Rajković
|-
| 1982. || Nepokoreni grad (serija) || Prosjak
|-
| 1984. || Memed My Hawk || /
|}

## Vanjske veze
*
Zdenka Anušić

**Zdenka Anušić** (Osijek, 27. listopada 1936. - Zagreb, 16. studenog 2012.) bila je hrvatska kazališna, televizijska i filmska glumica.

## Biografija
### Karijera
Zdenka Anušić-Poje rođena je 27. listopada 1936. u Osijeku. Studiranje je započela na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, no 1958. godine upisuje smjer glume na Akademiji za kazališnu umjetnost. Diplomirala je 1962. godine u klasi dr. Branka Gavelle. Iste godine postaje članica ansambla Gradskoga dramskog kazališta Gavelle, odakle odlazi u mirovinu 1998. godine.

Od Zdenkinog velikog kazališnog opusa valja izdvojiti uloge Esther u predstavi "Victor ili djeca na vlasti", Cvite u predstavi "Komedija od raskota", Varive u Držićevom "Skupu", Sonje u "Ujaku Vanji", Marje Jefimovne Grekove u "Drami bez naslova", Stane u "Smrti predsjednika kućnog savjeta", Vratarice u "Sablasnoj sonati" i mnoge druge. Posljednju ulogu koju je odigrala na sceni Gavelle bila je ona u predstavi "Švejk u Drugome svjetskom ratu" 1986. godine.

Od 1966. do 1970. sudjelovala je na Dubrovačkim ljetnim igrama. Na Televiziji Zagreb vodila je televizijsku zabavnu emisiju "Na licu mjesta" zajedno s Dunjom Rajter, Ivicom Krajačem i Fahrom Konjhožićem.

### Privatni život
Bila je prva supruga hrvatskog glumca Ivice Vidovića.

Umrla je 16. studenog 2012. u Zagrebu u dobi od 76 godina.

## Filmografija
### Televizijske uloge
* "Smogovci" (1982. ; 1996.)
* "Večernja zvona" kao Nura (1988.)
* "Zagrljaj" (1988.)
* "Nepokoreni grad" (1982.)
* "U registraturi" (1974.)

### Filmske uloge
* "Isprani" (1995.)
* "Krhotine - Kronika jednog nestajanja" (1991.)
* "Le grand ruban" (1990.)
* "Čovjek koji je volio sprovode" (1989.)
* "Večernja zvona" kao Nura (1986.)
* "Rani snijeg u Münchenu" kao žena (1984.)
* "Neobični sako" (1984.)
* "Kraljevo" (1981.)
* "Parnjača" (1979.)
* "Rođendan male Mire" (1972.)
* "Okreni leđa vjetru" (1972.)
* "Baština" (1969.)
* "Zur u Magdelandu" (1968.)
* "Mirotvorci" (1966.)
* "Smrt u čizmama" (1964.)
* "Carevo novo ruho" kao sobarica (1961.)
* "Kota 905" (1960.)

## Izvori

## Vanjske veze
*
Škorpion u znaku vage

***Škorpion u znaku vage*** je jugoslavenska TV drama u produkciji RTV Zagreb iz 1967. godine. Režirao ju je Mario Fanelli, a scenario je napisao Ivica Ivanec.

## Uloge

## Vanjske veze
*
Le parfum d'Emmanuelle

***Le Parfum d'Emmanuelle*** () je francuski erotski televizijski film snimljen 1993. godine u režiji Francisa Leroija. Predstavlja četvrti dio ciklusa TV-filmova o Emmanuelle gdje je naslovni lik tumačila Marcela Wallerstein. U filmu se također pojavljuje Sylvia Kristel kao starija verzija lika. Radnja prikazuje kako Emmanuelle angažira filmski producent da ode na Bali kako bi slavnog književnika nagovorila da proda prava na ekranizaciju najnovijeg romana.

## Uloge
* Marcela Walerstein : Emmanuelle jeune
* George Lazenby : Mario
* Sylvia Kristel : Emmanuelle 
* Joel Bui : Atisan Khan

## Vanjske veze
*
Bonnie & Clyde: The True Story

***Bonnie & Clyde: The True Story*** () je američki televizijski biografsko-kriminalistički film snimljen 1992. godine u režiji Garyja Hoffmana. Naslovni protagonisti, koje tumače Tracey Needham i Dana Ashbrook, su znameniti odmetnici Bonnie Parker i Clyde Barrow, a radnja prikazuje kako su početkom 1930-ih nakon slučajnog susreta postali ljubavni par i započeli seriju krvavih pljački koja će završiti njihovom spektakularnom pogibijom. *The True Story* se isticao nastojanjem da se u priči o legendarnim razbojnicima prikažu neki ne-romantični detalji, kao i nešto većom brigom od autentičnošću rekvizita i događaja u odnosu na mnogo poznatiji film *[[Bonnie and Clyde (film)|Bonnie i Clyde]]* iz 1967. godine, pa su tako glavni glumci po godinama bliži likovima koje tumače. Film, međutim, nije izazvao naročitu pažnju, a što se najviše tumači tadašnjim ograničenjima televizijskog sadržaja.

## Uloge
* Tracey Needham ... Bonnie Parker
* Dana Ashbrook ... Clyde Barrow
* Doug Savant ... Zamjenik šerifa Ted Hinton
* Billy Morrissette ... W.D. Jones
* Michael Bowen ... Buck Barrow
* Libby Villari ... Mrs. Pritchard

## Reference

## Vanjske veze
*
Milenko Perović

**Milenko A. Perović** (Vrbas, 14. novembar 1950 - Novi Sad, 25. decembar 2023) bio je filozof koji je živio i radio u Srbiji. Većinu knjiga i radova posvetio je problematici istorije filozofije, etike i praktičke filozofije. Hegelova filozofija je njegova stalna filozofska preokupacija.

## Biografija
Rodio se u Vrbasu (Vojvodina), u kome je pohađao osnovnu školu i gimnaziju. Maturirao je 1969. godine. Studije filozofije završava u Beogradu 1974. godine. Doktorsku disertaciju pod naslovom »Vrijednosni sistem i moralna svijest malograđanstva«, pod mentorstvom Milana Kangrge, odbranio je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu 1984. godine.

Od 1987. godine, kada se izabran za docenta filozofije, do odlaska u penziju 2016. godine radio je kao profesor filozofskih predmeta (etika, filozofija njemačkog idealizma, praktička filozofija, antička filozofija, filozofija prava, filozofija ekonomije) na Odseku za filozofiju Filozofskog fakulteta u Novom Sadu.

Osnovao je Studijsku grupu za filozofiju i Katedru, a potom i Odsek za filozofiju na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu 1988. godine.

Utemeljio je magistarske i doktorske studije filozofije na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu.

Suosnivač je filozofskog časopisa »Arhe« koji izlazi na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu od 2004. fodine.

Suosnivač je Bioetičkog društva Srbije koje djeluje od 2008. godine.

Bio je predsjednik Komisije za standardizaciju crnogorskog jezika koja je 2010. godine objavila Pravopis crnogorskoga jezika i Gramatiku crnogorskoga jezika.

Nakon kraće bolesti, umro je u Novom Sadu, 25. decembra 2023. godine.

## Djela
Objavio je oko sto pedeset filozofskih članaka, preko pet stotina kolumnističkih članaka, kao i 20 knjiga na srpskohrvatskom, odnosno, crnogorskom jeziku, od koji se mogu izdvojiti:
* Svijet malograđanina (Zagreb, 1989),
* Hegel i problem savjesti (Novi Sad, 1989),
* Granica moraliteta (Novi Nad, 1992),
* Problem početka u filozofiji. Uvođenje u Hegelovu filozofiju (Novi Sad, 1992)
* Istorija filozofije (Novi Sad, 1994, 1997, 2003)
* Etika (Novi Sad, 2001)
* Praktička filozofija (Novi Sad, 2004),
* Vrijeme cinizma (Podgorica, 2007),
* Filozofske rasprave (Zagreb 2011),
* Pet studija o Hegelu (Novi Sad, 2012),
* Karakteri. Etička parerga (Podgorica, 2012),
* Filozofija morala (Novi Sad, 2013),
* Filozofski brevijar (Novi Sad, 2014).
* Montenegrinski eseji (Podgorica 2014),
* Studije iz filozofije jezika (Cetinje, 2017),
* Filozofija politike (Podgorica, 2019), 
* Filozofija panađura (Novi Sad, 2023).

## Važniji tekstovi
* Der moderne Begriff der Zeit und der Begriff der Geschichte (Über das Fundament der Heidegger'schen Auseinandersetzung mit Hegel, 2007).   
* Hegel und die Frage der philosophischen Begründung der Bioethik (2007),  
* Das Methodenproblem in der Ethik und Bioethik (2009). 
* Die philosophisch-axiologischen Grundlagen der Bioethik (2010), 
* Ethik gegen Bioethik (2010), 
* Der Begriff des Lebens bei Kant und Hegel (2014).
Lista univerziteta u Češkoj

Lista univerziteta u Češkoj uključuje javne, državne, privatne i privatne profitno-orjentirane institucije koje deluju u zemlji.

## Javne institucije

* Akademija muzičkih umetnosti u Pragu
* Akdemija primenjenih umetnosti u Pragu
* Češki tehnički univerzitet u Pragu
* Češki zemljoradnički univerzitet u Pragu
* Janáčkova akademija muzičkih umetnosti u Brnu
* Južnobohemijski unierzitet u Českim Budějovicama
* Masarikov univerzitet
* Mendelov univerzitet
* Univerzitet u Ostravi
* Šleski univerzitet u Opavi
* Tehnički unierzitet u Liberecu
* Univerzitet u Hradecu Královom
* Univerzitet Jana Evangelista Purkyna u Ústí nad Labem
* Karlov univerzitet u Pragu
* Univerzitet Palackog u Olomoucu
* Unierzitet u Pardubicama
* Univerzitet Tomáša Batija
* Veterinarski i farmaceutski univerzitet u Brnu
* Tehnički univerzitet u Ostravi
* Visoka ekonomska škola u Pragu
* Visoka hemijsko-tehnološka škola u Pragu
* Visoka politehička škola u Jihlavi
* Visoka tehnička i ekonomska škola u Českým Budějovicama
* Akademija umetnosti, arhitekture i dizajna u Pragu
* Tehničko učilište u Brnu
* Zapadnočeški univerzitet u Plzeňu

## Državne institucije
* Policijska akademija Češke Republike
* Obrambeni univerzitet

## Privatne institucije
* Univerzitet Jan Amos Komensky
* Univerzitet New York u Pragu
* New York univerzitet
* Univerzitet Škoda auto

## Profitno fokusirane privatne institucije
* Anglo-američki koledž
* Arhitektonski institut u Pragu
* Bankovni institut/koledž bankarstva
* Češki koledž
* Praški koledž
* Unicorn koledž
* Univerzitet financija i administracije
* Univerzitet međunarodnih i javnih odnosa u Pragu
* Zapadnomoravski koledž u Třebíču

## Povezano
* lista univerziteta
M1918 BAR

**M1918 BAR** (M1918 Browning Automatic Rifle) je američki laki puškomitraljez ili automatska puška. Dizajniran je od strane John Browninga 1917. godine kada je uveden u upotrebu u američkoj vojsci. Korišten je tokom Prvog svjetskog rata i Drugog svjetskog rata.

## Dizajn i razvoj
Nastanak ove automatske puške / puškomitraljeza  povezana je sa Prvim svjetskim ratom i stizanjem U.S. ekspedicionog korpusa na zapadni front. U okviru 79.divizije iz sastava US ekspedicionog korpusa (79th Division A.E.F.) na zapadni front stiže i poručnik Val Browning sin čuvenog John Browning da saveznicima (između ostalog) demonstrira konstrukcije svoga oca. Pored uveliko korišćenog i reklamiranog, teškog mitraljeza, Browning M1917 sam Val lično je nosio nešto novo - moćnu automatsku pušku BAR (skraćeno od Browning Automatic Rifle) u standardnom vojnom kalibru .30-06 Spr. (7,62x63mm). Brauning je "preskočio" jednu stepenicu u razvoju ličnog naoružanja tj. poluautomatsku pušku i vojnicima odmah ponudio automatsko oružje, zamenjivih okvira od 20 metaka u zvaničnom vojnom kalibru. Službeno je nosio oznaku Model 1918.

Princip rada zasnivao se na sistemu pozajmice gasova (koji je bio dosta uprošćen), opaljenje se vršilo iz otvorenog položaja zatvarača, gde se pritiskom na obarač, zatvarač zahvata metak iz okvira, "gura" ga u ležište u cevi gde udarna igla vrši opaljenje metka. I pored svega, za ono vreme, sistem je funkcionisao dosta jednostavno i pouzdano.

Nakon rata stručnjaci u SAD su zapazili i par nedostataka prvobitnog BAR-a a oni su se ogledali u prevelikoj težini za prosečnog vojnika (duplo teži od standardne puške - repetirke  M1903) i njihov dalji razvoj išao je ka odeljenskom puškomitraljezu. Tako je nastala verzija M1922 Light Mashine Gun, koja je imala bipod nožice ispred podkundaka (oslonjene na cijev) kao i pomjerivu nožicu ispod kundaka (jer je prvobitni BAR pri rafalnoj paljbi "iz ruke" bio prilično neprecizan) kao i nišane sa mitraljeza M1917 i kao takva ušla u naoružanje američke konjice.

Dalji razvoj vodi preko verzije M1918A1 (oslanjanje nožica na gasni cilidar a ne na cijev) do konačne verzije M1918A2 usvojene 1940. godine. Obe su korišćene u Drugom svjetskom ratu (masovnije verzija A2) kao i u Korejskom ratu. Verzija M1918A2 dobija nožice pomjerene ispod skrivača plamena, ukida se poluautomatski režim paljbe (sa ranijih modela) i ostavlja se samo automatski režim i to u varijantama normal (fast) rate (500–650 met/min) i reduced (slow) rate (300–450 met/min), tj. normalna i reducirana (smanjena) automatska vatra. Proizvodnja se odvijala još i u fabrikama "Colt", "Marlin-Rockwell" i "Winchester".

## Civilna upotreba
Nakon završetka rata je Colt započeo proizvodnju modela za civilnu upotrebu. Ono, međutim, zbog izuzetno visoke cijene, težine i troškova održavanja nije bilo popularno među stanovništvom, pa čak ni među kriminalcima. Jedan od izuzetaka je bio znameniti pljačkaš banaka Clyde Barrow, koji je upotrebu BAR-a naučio svoju djevojku Bonnie Parker.

## Reference
Čovjek u futroli

***Čovjek u futroli*** () je novela ruskog književnika Antona Čehova objavljena 1898. godine, a koja se smatra jednim od njegovih najpoznatijih djela. Narator je Burkin, gimnazijski profesor koji prilikom lova svojim kolegama prepričava slučaj Belikova, svojeg kolege koga je karakterizirala paranoja, inzistiranje na propisima i strah od vanjskog svijeta, uslijed koga je nosio kaput i kaljače i po najtoplijem vremenu. 

Novela, koja je bila inspirirana ličnostima iz Čehovljevog gimnazijskog života, je postigla veliki uspjeh. U SSSRu je ekranizirana dva puta - kao igrani film 1939. i animirani film 1979. godine.

1959. godine je RTV Zagreb prikazala istoimenu TV dramu.    

## Vanjske veze
* Человек в футляре Originalni ruski tekst
*Tekst novele na blogu PTT Screen