Praxis filozofija

Pojam **Praxis filozofija** ili **Filozofija prakse** označava filozofski pravac "stvaralačkog", nedogmatskog marksizma koji se oblikovao početkom 1960-ih godina i bio vrlo utjecajan u tadašnjoj Jugoslaviji (osobito u Srbiji i Hrvatskoj) 1960-ih i 1970-ih godina. Naziv potječe od središnjeg značaja koji kod ovih mislialca dobiva pojam prakse, grčki praxis. Ime *Praxis* nosio je i časopis koji je izlazio u Zagrebu (vidi: Praxis (časopis)).

## Praksa: slobodna stvaralačka djelatnost
Temeljni pojam "prakse" dobiva u njihovom mišljenju posebno značenje, koje se razlikuje ne samo od svakodnevnog, nego i uobičajenih značenja u tradicionalnoj filozofskoj terminologiji. Termin
"praksa" tradicionalno označava bilo koju ljudsku djelatnost; u praxis filozofiji "praksa" je međutim definirana kao »slobodna stvaralačka djelatnost«.

Nešto proširenije, praksa je »slobodna, univerzalna, stvaralačka i samostvaralačka djelatnost kojom čovjek stvara (čini, proizvodi) i mjenja (oblikuje) svoj povijesni svijet i sama sebe; djelatnost svojstvena čovjeku po kojoj se on bitno razlikuje od svih drugih bića.« *(Petrović, str. 14)* *(Za značenje pojma *'povijest** u ovom kontekstu pogledajte članak [[Historija i povijest u praxis filozofiji]].)''

Jedino ona djelatnost koja ima ta dva atributa, slobodu i stvaralaštvo, jest "praksa"; i jedino takva praksa (koja se naziva i "revolucijom") jeste **kriterij istine**. U tome je smisao čuvenih riječi [[Karl Marx|Karla Marxa]]: »Pitanje da li je ljudskom mišljenju svojstvena predmetan istina, nije pitanje teorije, nego je praktičko pitanje. U praksi čovjek mora dokazati istinu, tj. zbiljnost i moć, ovostranost svoga mišljenja.« (Druga [[Teze o Feuerbachu|teza o Feurbachu]]) (Značaj pojma **revolucija** vodio je [[Gajo Petrović|Gaju Petrovića]] do toga da svoje filozofsko uvjerenje nazove [[Mišljenje revolucije]].)

== Sloboda, otuđenje, kritika svega postojećeg ==
Čovjeka ne treba cijeniti po onom što (po nasljeđu) **jest**, nego po onom što sam od sebe, u praksi, načini. Ono što "naprosto jest", čovjekovo je djelo koje je postvareno i od čovjeka [[otuđenje|otuđeno]], pa je i prijetnja slobodi; stoga je dužnost filozofa [[Kritika svega postojećeg]] ([[Karl Marx|Marxova]] sintagma iz jednog od mladelačkih djela. ''Vidi članak [[Rani radovi (Marx i Engels)]]''.).

== Revolucija ==
Uz praksu, ključni pojam ovog pravca je [[revolucija]], koji dobiva osobiti smisao ne samo kao pojam iz filozofske [[antropologija|antropološkom]], nego i na nivou [[otologija|ontologije]]. Zato je [[Gajo Petrović]] 1970-ih godina umjesto **filozofija prakse** uveo termini [[mišljenje revolucije]].

== Predstavnici ==

Istaknuti članovi skupine živjeli su uglavnom u Zagrebu ili u Beogradu. Među njima su uz filozofe i oni koji su prvenstveno sociolozi ili politolozi, koji dijele isti svjetonazor i svoje društvenoznanstvene analize utemeljuju u istom kategorijalnom aparatu. Neki su naravno pisali i tekstove koji spadaju u različite discipline.

=== Prva generacija ===
ZAGREB:
* [[Branko Bošnjak]]
* [[Danko Grlić]]
* [[Milan Kangrga]]
* [[Ivan Kuvačić]] (sociolog)
* [[Gajo Petrović]]
* [[Rudi Supek]] (sociolog)
* [[Predrag Vranicki]]

[[Danilo Pejović]] je bio jedan od osnivača časopisa ''Praxis'' ali je već 1966. izašao iz redakcije. Po filozofskom usmjerenju ne pripada u krug praxis filozofa.

BEOGRAD:
* [[Mihailo Marković|MIhailo Marković]]
* [[Ljubomir Tadić]] (politolog)
* [[Trivo Inđić]]
* [[Dragoljub Mićunović]]
* [[Zagorka Golubović]]
* [[Nebojša Popov]]
* [[Miladin Životić]]
* [[Svetozar Stojanović]]

=== Mlađa generacija ===
Od mlađih praxisovaca, u samostalnoj Hrvatskoj značajnu javnu aktivnost razvio je [[Žarko Puhovski]], koji je bio član redakcije [[Praxis (časopis)|časopisa Praxis]] posljednjih godina njegovog izlaženja. Profesor je na [[Filozofski fakultet Zagreb|Filozofskom fakultetu Zagreb]]. Do svibnja 2007. je predsjednik [http://www.hho.hr/ Hrvatskog helsinškog odbora]. On međutim više ne zastupa osnovne ideje praxis filozofije.

Može se spomenuti i [[Lino Veljak]] koji je profesor na [[Filozofski fakultet Zagreb|Filozofskom fakultetu u Zagrebu]]. Njihova misaona tradicija ima određenog utjecaja na mlađe generacije filozofa i neke društvene aktiviste.

== Kritika sa stajališta analitičke filozofije ==
[[Analitička filozofija|Analitički filozof]] [[Neven Sesardić]] kritizirao je 1980-ih godina praxis filozofiju pozivajući se, između ostalog, na tada već očitu promašenost političke prakse, koja se na marksizmu temeljila; on ne priznaje ozbiljnost praxisovskoj kritici te prakse. Analitička filozofija cijeni "običan jezik" i u pravilu odbacuje ovakve pojmove kao [[metafizika|metafizičke]].

Kao [[liberal]], Sesardić strahuje od proizvoljosti do kojih u političkoj praksi dovode ovakvi nejasno definirani, a emotivno snažno nabijeni pojmovi. Pojedinac, koji odbacuje sve društvene "okove", koji radikalno [[Kritika svega postojećeg|kritizira sve postojeće]], uvjeren da je sam spoznao pravu istinu, da je "razotuđen" i "slobodan" i da se stoga ne treba pridržavati okvira puko "formalne", "građanske" tj. liberalne koncepcije slobodnog društva ''(vidi članak [[Otvoreno društvo]])'', poželjet će svoju koncepciju slobode nametnuti drugima, preobrazit će se u "manijakalnog popravljača svijeta". Političari takve nejasne i zavodljive pojmove koriste u razvoju [[totalitarizam|totalitarističke]] političke prakse. .

Ova je kritika ozbiljna i relevantna, ali filozofske se ideje ipak ne mogu ocjenjivati samo po političkim rezultatima. Sam Sesardić, jedan od osnivača [[HSLS]]-a, također nije bio politički uspješan; [[Milan Kangrga]] mogao bi reći da to opravdava njegov pristup: naše još uvijek plemensko društvo nije zrelo za "građanski svijet", pa ni za liberalizam.

== Političko i društveno djelovanje i utjecaj ==
Politička praksa praxis-filozofa bila je neuspješna, a društvena praksa marginalna. Nastojali su svojim javnim djelovanjem promovirati društveni sustav u kojem se stalno šire mogućnosti pojedinca da slobodno i stvaralački djeluju. S tog stajališta, kritizirali su [[kapitalizam]], tj. "građansko" suženo razumijevanje ljudskih sloboda i prava koje dovodi do [[otuđenje|otuđenja]]; kritizirali su uvođenje elemenata slobodnog tržišta u privredni sustav [[samoupravni socijalizam|samoupravnog socijalizma]] 1960-ih godina.

=== Socijalizam: svestrani razvoj svake osobe ===
Kritizirali su podjednako i tada postojeći [[socijalizam]] (tj. [[komunizam]] u smislu vladavine komunističke stranke) u kojem vlada politička [[birokracija]]. Po jednoj formulaciji [[Gajo Petrović|Gaje Petrovića]] istinski [[socijalizam]] jest [[kult ličnosti]], podrazumijevajući tu (suprotno političkom značenju sintagme) kontinuirano nastojanje na poticaju slobodnog i svestranog razvoja **svake** ličnosti (osobe). Praxis filozofi prihvaćaju pojam [[socijalističko samoupravljanje]] koji je bio uveden u jugoslavensku komunističku političku praksu nakon raskida sa [[Informbiro]]om, u pokušajima da se prevlada [[staljinizam|staljinistička]] dogma. ''(Vidi o tome članak [[Rani radovi (Marx i Engels)]]''.

Oni ga međutim, kao filozofi, promišljaju i razvijaju dalje, do filozofski neizbježnog izvoda: prava svakog pojedinca da sam sobom upravlja. Socijalizam jest (treba biti) "proces oslobađanja"; s tog stajališta, koristeći sintagmu mladog Marxa [[Kritika svega postojećeg]] oni žestoko kritiziraju postojeću politički i društvenu praksu (koja nije "praktična", nije **praxis** u njihovom smislu). Tako su naravno brzo došli u sukob sa tadašnjim političkim režimom optužujući ga za [[birokratizam]]; to je započelo već 1950-ih godina, prije nego što su artikulirali svoju poziciju i profilirali se kao skupina ''(vidi npr. članak [[Milan Kangrga]])''.

Sredinom 1970-ih godina izlaženje [[Praxis (časopis)|časopisa Praxis]] bilo je potiho onemogućeno. U Zagrebu su zadržali položaj na [[Filozofski fakultet Zagreb|Filozofskom fakultetu]], dok su u Beogradu sa fakulteta izbačeni, ali su zadržali pozicije i utjecaj u nekim drugim ustanovama. Njihov je utjecaj i u Zagrebu i u Beogradu ostao ograničen na uzak krug intelektualaca i studenata.

=== Kritika nacionalizma ===
Bili su žestoki kritičari [[nacionalizam|nacionalizma]]. Nacionalizam, po njihovoj kritici, propovijeda ukorijenjenost čovjeka u tradiciji i u kolektivnom, čineći ga tako nesposobnim za slobodu. Čovjek se mora osloboditi svih okova tradicije, da bi mogao biti **praktičan** u filozofskom smislu, odnosno da bi **revolucija** bila moguća; a nacionalizam je za taj cilj osobito opasan. Sa stajališta [[konzervativizam|konzervativnog]] svjetonazora, čak i sasvim umjerenog, neminovna je kritika da je tako radikalno "oslobođen" i "razotuđen" pojedinac ostao usamljen, lišen prirodnih veza sa druginma, bez kojeg ni istinska sloboda pojedinca nije moguća.

Godine 1970-1971. došli su u sukob sa nacionalnim pokretom u Hrvatskoj ([[Hrvatsko proljeće]]). Kada je taj pokret ugušen, unatoč načelnoj osudi političkih progona nisu sa progonjenim kolegama iskazali solidarnost.

Krajem 1980-ih u Srbiji se [[Mihajlo Marković]] se predao pred valom srpskog šovinizma i postao njegov zagovornik i ideolog. Neko vrijeme bio predsjednik tzv [[Treća Jugoslavija|Treće Jugoslavije]] u [[Slobodan Milošević|Miloševićevom režimu]]. Na liniji srpskog šovinizma također se angažirao [[Ljubomir Tadić]], ali u tadašnjoj oporbi Miloševiću. Time su potpuno odbacili svoje nekadašnje opredjeljenje za slobodu pojedinca od svih tradicionalnih, kolektivističkih i ideoloških okova.

Drugi su beogradski intelektualci praxisovskog kruga, kao [[Nebojša Popov]] i [[Zagorka Golubović]], ostali vjerni svojem antinacionalističkom uvjerenju. Oni i njihovi studenti i sljedbenici bili su aktivni u građanskim inicijativama i nevladinim organizacijama kao [[Centar za antiratnu akciju]] i [[Helsinški odbor Srbije]], slično kao u Hrvatskoj, te u marginalnoj stranci [[Građanski savez Srbije]].

Zbog kritike nacionalizma često su i danas podvrgnuti žestokim kritikama. '

== Današnji utjecaj ==
Nakon raspada [[SFRJ]] i uspostave Hrvatske, praxis-filozofija je zanemarena i uglavnom zaboravljena (ili se nastoji na zaboravu) i javno nerelevantna. Mlađi praxisovci sačuvali su pozicije na [[Filozofski fakultet Zagreb|Filozofskom fakultetu]] u Zagrebu (vidi gore, Mlađa generacija|Mlađa generacija) i u drugim ustanovama, ali oni više ne zastupaju osnovne postavke praxis-filozofije. Stariji praxisovci pomrli su ili u penziji i nisu više, osim Kangrge, bili javno aktivni.

U novijim pregledima povijesti filozofije u Hrvatskoj uopće se ne spominje ili se samo usput napominje da su svi aktivni filozofi u doba [[Druga Jugoslavija|Druge Jugoslavije]] bili "marksisti", podrazumijevajući da nakon pada komunističkih režima više nisu relevantni.

=== Milan Kangrga ===
U Hrvatskoj, tijekom 1990-ih i početkom 2000-ih od još živih praxisovaca prve generacije javno nastupa jedino [[Milan Kangrga]], držeći se dosljedno pozicije kritike i prezira svakog [[nacionalizam|nacionalizma]], kako hrvatskog, tako i srpskog. Tvrdi da su sve jugoslavenske nacije podjednako još na "predgrađanskom", plemenskom nivou, te da nacionalist još uopće nije pravo ljudsko biće, sposobno za slobodu; ista kritika bila je upućivana i jugoslavenskom unitarizmu.

=== Nova ljevica, društveni pokreti i nevladine organizacije ===
Praxisovci su u doba komunizma bili optuživani kao revizionisti, koji su napustili marksizam u korist subjektivističke filozofije; i ta je optužba u bitnom bila točna. Njihovo strasno pisanje o slobodi i stvaralaštvu može biti inspirativno za pojedinca, i u tome i danas imaju utjecaja na pojedince iz mlađih generacija; može biti dobar poticaj za osobno i društveno djelovanje, ali – kako je praksa pokazala – loš je vodič za političku praksu.

Politički su ostali na pozicijama [[Nova ljevica|Nove ljevice]] iz 1960-ih godina (koja je do izražaja došla u političkoj pobuni [[1968]]), koja teži "epohalnom" djelovanju na širokom planu ("univerzalno" djelovanje u gore navedenoj [[Gajo Petrović|Petrovićevoj]] definiciji prakse), pa nema strpljenja za detalje i finese, niti odgovarajućeg kategorijalnog aparata za analizu složenijih kretanja. Zato nisu mogli uspostaviti vezu sa novim mentalitetom koji se 1970-ih i 1980-ih javlja u [[novi društveni pokreti|novim društvenim pokretima]] i strankama [[zeleni]]h, koji otvaraju nove teme: ekološka kriza, odnosi među spolovima, nenasilni odgoj isl.

Izuzetak je [[Rudi Supek]], koji je [[1973]]. izdao značajnu knjigu ''Ova jedina zemlja'' posvećenu [[ekologija|ekološkoj]] krizi; drugi filozofi ljevice u to doba ekološku problematiku kao "buržuasku podvalu da se otupi revolucionarna oštrica radničke klase". Neki su se njihovi studenti međutim snažno angažirali u borbi za ljudska prava, ekološkom i feminističkom pokretu, antiratnom pokretu isl, i danas su priustni u [[nevladine organizacije|nevladinim organizacijama]] (udrugama) u Hrvatskoj.

== Povezano ==
* [[Historija i povijest u praxis filozofiji]]
* [[Socijalistička radnička partija Hrvatske]]

== Literatura ==

**Direktno citirana*':
* [[Karl Marx|Marx, Karl]] i [[Friedrich Engels|Engels, Friedrich]]: *Rani radovi*
* [[Gajo Petrović|Petrović, Gajo]]: *Praksa/istina'', Zagreb: Kulturno-prosvjedni sabor Hrvatske i "Kulturni radnik", 1986

## Vanjske veze
* Arhiva Praxisa
* Opsežnija arhiva Praxisovih tekstova