open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Wei-Jie rat

**Wei–Jie rat** je naziv za oružani sukob koji se od 350. do 351. na sjeveru Kine vodio između kineske države Ran Wei na jednoj, te kinesko-Jie države Kasniji Zhao i raznih Wu Hu plemena i vojski na drugoj strani. Otpočeo je kao eskalacija dinastijskih sukoba unutar države Kasniji Zhao, a koje je iskoristio premijer i vojskovođa Shi Min, oko koga su se okupili podanici Han (kineske) nacionalnosti. Godine 350. je svrgnuo nominalnog cara Shi Jiana i tokom obračuna sa njegovim bratom i posljednjim carem Kasnijeg Zhaoa Shi Zhijem osnovao državu Ran Wei te izdao znamenita naređenja da se pobiju svi pripadnici naroda Jie, kao i drugih Wu Hu naroda na njenoj teritoriji. Rezultat je bio ogroman pokolj nakon koga su Jie gotovo u potpunosti istrijebljeni, a Wu Hui protjerani iz velikih dijelova sjeverne Kine, što taj sukob čini jednim od najstarijih dokumentiranih primjera genocida u svjetskoj historiji.

## Izvori

* Li, Bo; Zheng Yin (kineski) (2001) 5000 years of Chinese history, Inner Mongolian People's publishing corp, , 
* Knjiga Jina.
Murong Wei

**Murong Wei** (慕容暐) (350–385), kurtoazno ime **Jingmao** (景茂), formalno **Car You od (Ranijeg) Yana** (前)燕幽帝, posthumno ime koje mu je kasnije dao stric Murong De, bio je posljednji car kineske/Xianbei države Raniji Yan. POstao je carem u doba 10 godina, a pred kraj vladavine su stvarnu vlast imala njegova majka carica Kezuhun i nesposobni i korumpirani rođak Murong Ping, čije su spletke oslabile državu i dovele do toga da Murong Wei bude 370. zarobljen od Wang Menga, premijera države Raniji Qin. Time je označen kraj države Raniji Yan, a Murong Wei je prešao u službu Ranijeg Qina. Međutim, kada se nakon poraza na rijeci Fei 383. država Raniji Qin počela raspadati, odlučio je iskoristiti priliku te zajedno sa bratom Murong Chongom pripremati ustanak. Međutim,. ona je razotkrivena te ga je Fu Jiān, car Ranijeg Qina, dao pogubiti početkom 385.

## Reference

* *[[Knjiga Jina]]*, vol. 111.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 99, 100, 101, 102, 104, 105.
Tupoljev Tu-142

**Tupoljev Tu-14**2 (NATO naziv: *"Bear-F/J"*), sovjetski ophodni-protupodmornički avion razvijen na temelju dalekometnog bombardera Tupoljeva Tu-95.

## Inačice
;Tu-142 (Bear-F)
:Osnovna izvidnička/protupodmornička inačica
;Tu-142M (Bear-F)
:Inačica s boljom mogućnošću otkrivanja tihih podmornicama i osjetljivijim detektorom elektromagnetskih anomalija.
;Tu-142MR (Bear-J)
:Inačica za komunikaciju s podmornicama

## Korisnici
* 
* 
### Bivši
* 
* 

## Galerija

Datoteka:Tu-142M&P-3C-Orion-1986-DN-SC-87-00265.jpg|Sovjetski Tu-142M uz pratnju američkog P-3C Oriona 6. ožujka 1986.


## Povezano
* Iljušin Il-38

## Izvori
Magister officiorum

***Magister officiorum*** (na latinskom doslovno "Gospodar ureda", , *magistros tōn offikiōn*) bila je jedna od najvažnijih administrativnih funkcija, odnosno titula u kasnom Rimskom Carstvu i prvim vijekovima Bizantskog Carstva.

Iako neki historičari njen nastanak dovode u vezu sa uvođenjem dominata pod Dioklecijanom 284. prvi potpuno pouzdani podaci govore da se 320. pojavila pod carem Konstantinom. On je uveo *magistera* kao službenika neposredno podređenog sebi, a koji je ispod sebe imao četiri različita ureda - *sacra scrinia* - od kojih je svaki na čelu imao vlastitog načelnika, odnosno *magistera*. Uredi su bili: *scrinium memoriae* (carski sekretarijat i arhiva), *scrinium epistularum* (zadužen za vanjske poslove), *scrinium libellorum* (odgovaranje na žalbe i peticije podanika) i *scrinium epistolarum Graecarum* (zadužen za prevođenje dokumenata sa latinskog na grčki i obrnuto). Funkcija je vrlo stekla izuzetnu važnost, dijelom zato što je njome Konstantin htio umanjiti dotadašnju važnost pretorijanskog prefekta. Godine 395. je pod Arkadijem **magister officiorum** dobio dodatne ovlasti - nad carskom gardom (*[[Scholae Palatinae]]*) i carskim arsenalima.

Nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva funkciju su zadržali ostrogotski kraljevi Italije, dok se u Bizantu zadržala sve do 8. vijeka kada je počela gubiti ovlasti i dobila tek ceremonijalno značenje. Potpuno je iščezla u 11. vijeku.

## Literatura
* 
* 
* 
* 
* 
*
Bitka kod Murse

**Bitka kod Murse**, također poznata i kao **bitka kod Murse Minor**, odigrala se u 28. septembra 351. u Panoniji između rimskih snaga pod carem Konstancijem II na jednoj, i rimskih snaga pod uzurpatorom Magnencijem na drugoj strani. Godinu dana prije se Magnencije na čelu rimskih trupa u Galiji pobunio i ubio Konstancijevog brata i suvladara Konstansa; potom je došlo do pregovora između Magnencija, koji je Konstancija bio spreman priznati kao cara u istočnom dijelu Carstva, te Konstancija, koji je Magnenciju bio spreman prepustiti Galiju, ali ne i ostatak Zapadnog Carstva. Njihov neuspjeh je doveo rata, odnosno do sudara dviju vojski u blizini ušća Drave u Dunav.

Konstancije je raspolagao sa daleko brojnijim snagama, uključujući tešku konjicu i strijelce, dok se Magnencije morao oslanjati na relativno nedisciplirane i neobučene barbarske pomoćne trupe. Prije same bitke je, po predaji, Konstancije jednostavno napustio vojsku te se otišao moliti kraj groba lokalnog kršćanskog mučenika. Prema oskudnim historijskim izvorima, Magnencijeva vojska, iako brzo opkoljena, se borila sa velikom upornošću i hrabrošću ali je na kraju bila gotovo u potpunosti uništena. Magnencije je preživio, ali ne i njegov vjerni i sposobni *[[magister officiorum]]* Marcelin. Konstancije, koga je u molitvi prekinuo lokalni biskup Valens kako bi mu donio vijesti o pobjedi, je došao na bojište i ostao zapanjen ogromnim gubicima ne samo neprijateljske, nego i vlastite vojske. Usprkos pobjede, Konstanciju - koji je osim Magnencija morao brinuti i o barbarima na granici i Sasanidima na istoku - je trebalo dvije godine da popuni vojsku i krene u konačni obračun sa Magnencijem, koji će završiti bitkom kod Mons Seleucusa.

Kršćanski pisci su, pak, ishod bitke tumačili prije svega Konstancijevom kršćanskom pobožnošću, odnosno time da je Magnencije, iako kršćanin, pokazivao preveliku toleranciju prema paganima, pa se zbog toga Bog stavio na Konstancijevu stranu.

## Literatura
* Cameron, Averil, and Peter Garnsey *ed.*, *The Cambridge Ancient History*, Cambridge University Press, 1988, Vol XIII, p.&nbsp;20.
* "Mursa, Battle of", *Encyclopædia Britannica*, from Encyclopædia Britannica Premium Service.  [Accessed February 2, 2006].
351.

__NOTOC__
Godina **351.** (**[[rimske brojke|CCCLI]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Sergija i Nigrijana** (ili, rjeđe, **godina 1104. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 351. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[15.3.]] &ndash; [[Konstancije II]], suočen sa uzurpatorom [[Magnencije]]m na Zapadu, imenuje svog rođaka [[Constantius Gallus|Gala]] *Cezarom* i povjerava mu vlast nad [[Istočno Rimsko Carstvo|istočnim provincijama]].
* Car [[Shi Zhi]] je ubijen u sukobu sa snagama [[Ran Min]]a, čime formalno završava [[Wei-Jie rat]] i nestaje država [[Kasniji Zhao]].
* U Palestini izbija [[Jevrejski ustanak protiv Gala]].
* [[28.9.]] &ndash; U [[Bitka kod Murse Major|bitci kod Murse Major]] Konstancije nanosi poraz [[Magnentius|Magnenciju]].
* [[Makedonije I od Konstantinopola|Makedonije]] vraćen na mjesto [[Spisak carigradskih patrijarha|arhieposkopa Konstantinopola]].
* U [[Indija|Indiji]] razvijen proces za dobijanje [[šećer]]a iz šećerne trske. 
</onlyinclude>

== Rođenja ==
* [[Princeza majka Helan]], biološka majka Tuoba Guija, osnivača [[dinastija Sjeverni Wei|dinastije Sjeverni Wei]]
* [[Li Gao]], osnivač države [[Zapadni Liang]]

== Smrti ==
* [[28.9.]] &ndash; [[Marcellinus (magister officiorum)|Marcelin]], *magister officiorum'' rimskog uzurpatora Magnencija (poginu u bitci kod Murse Major)
* Pavle, svrgnuti arhiepiskop Konstantinopola
* Shi Zhi, posljednji car države Kasniji Zhao

## Reference
Zhang Xuanjing

**Zhang Xuanjing** (張玄靚 or 張玄靖) (350–363), kurtoazno ime **Yuan'an** (元安), formalno **Vojvoda Jingdao od Xipinga** (西平敬悼公, posthumno ime koje mu je dala Dinastija Jin (265-420)) ili **Vojvoda Chong od Xipinga** (西平沖公, posthumno ime korišteno interno u Ranijem Liangu) bio je vladar kineske države Raniji Liang. Na prijestolje je formalno došao u dobi od pet godina, nedugo nakon što je njegov nasilni stric Zhang Zuo, koji je prio toga bio svrgnuo i ubio njegovog starijeg brata Zhang Yaolinga, i sam ubijen u puču. Zhang Xuanjing je koristio titulu **Prince Chong od (Ranijeg) Lianga** ()

Njegovu vladavinu je obilježila politička nestabilnost, odnosno serija regenata koji su nasilno svrgavali jedni druge -- Zhang Guan (張瓘), Song Hun (宋混), Song Cheng (宋澄), Zhang Yong (張邕) i stric Zhang Tianxi, koji ga je na kraju svrgnuo i ubio 363. 

## Reference
Jevrejski ustanak protiv Gala

**Jevrejski ustanak protiv Gala** je naziv za ustanak koga su Jevreji u Galileji digli godine 351. protiv rimske vlasti. Ime je dobio po Konstanciju Galu koga je iste godine car Konstancije II imenovao Cezarom i dao mu na upravljanje istočne provincije, uključujući i Palestinu. Povod za ustanak je bila Konstancijeva religijska netolerancija, odnosno nastojanje da se u njegovom dijelu Carstva iskorijene sve ne-kršćanske religije, što je, uz razne paganske kultove uključivalo i judaizam. Ustanike je predvodio izvjesni Isak iz Diocezareje (Tzippori) kome je pomagao izvjesni Patricije, također poznat i po imenu Natrona. Oni su iznenada napali rimski garnizon u Diocezareji, i tako naoružani ubili sve ne-Jevreje u gradu, pretežno Grke i Samaritance. Ustanici su nakon toga zauzeli i Diospolis i Tiberijadu. Međutim, već 351. ili 352. je Gal na ustanike poslao konjičkog komandanta Ursicina koji ih je porazio, a potom razorio pobunjene gradove i masakrirao njihove žitelje, uključujući i malu djecu. Ustanak je tako bio ugašen.

Ustanak se ponekad smješta među jevrejsko-rimske ratove, iako je to rijetko, zbog toga jer je bio geografski ograničen, odnosno imao drukčiji religijsko-politički kontekst u odnosu na ranije sukobe.

## Izvori
### Primarni izvori
* Socrates Scholasticus, *Historia ecclesiastica*
* Sozomen, *Historia ecclesiastica*
* Theophanes, *Chronographia*

### Sekundarni izvori
* Thomas M. Banchich, "Gallus Caesar (15 March 351 - 354 A.D.)", *De Imperatoribus Romanis*, 1997.
* Bernard Lazare and Robert Wistrich, *Antisemitism: Its History and Causes*, University of Nebraska Press, 1995, .
* "Patricius", *Jewish Encyclopedia*
Shi Zhi

**Shi Zhi** (石祇) (? -351) bio je kratkotrajni i posljednji car kineske/Jie države Kasniji Zhao. Otac mu je bio car Shi Hu. O Shi Zhijevom životu prije očeve smrti 349. nema skoro nikakvih podataka, osim titule Princ od Xinxinga (新興王). U godini dana su se na prijestolju izmijenila trojica Shi Zhijeve braće - od kojih su dvojica (Shi Shi i Shi Zun) bili svrgnuti, a treći, Shi Jian, postao marioneta/zatvorenik generala Shi Mina oko koga su se počeli okupljati Han (etnički Kinezi) podanici države. Godine 350. je Shi Zhi zbog toga podigao ustanak protiv svog brata, a nakon čega je Shi Min ubio Shi Jiana te, promijenivši ime u Ran Min, proglasio novu državu Ran Wei. Sukob između Shi Zhija i Ran Mina je uskoro prerastao u Wei-Jie rat, odnosno pretvorio se u genocid naroda Jie, kome je pripadala Shi Zhijeva porodica. Godine 351. je na Ran Minovu stranu stala i novoformirana Xianbei država Raniji Yan, i u takvim okolnostima je Shi Zhi izdan od strane svog generala Liu Xiana, koji ga je mučki ubio i Ran Minu poslao njegovu glavu. Tako je nestala država Kasniji Zhao.

## Literatura

en.Shi Zhi
Li Gao

**Li Gao** (李暠) (351–417), kurtoazno ime **Xuansheng** (玄盛), nadimak **Changsheng** (長生), formalno **Princ Wuzhao od (Zapadnog) Lianga** ((西)涼武昭王), bio je vladar i osnivač kineske države Zapadni Liáng. Karijeru je započeo kao službenik države Sjeverni Liang, ali se 400. odmetnuo od princa Duan Yea i osnovao vlastitu nezavisnu državu. Ona je potrajala samo 21 godinu, ali su njegovi nasljednici postali važne osobe u upravama dinastija Sjeverni Wei, Zapadni Wei, Sjeverni Zhou i Sui, a jedan od njih, Li Yuan, je 618. osnovao znamenitu dinastiju Tang. Svom pretku je odao počast davši mu posthumnu titulu **Car Xingsheng** (興聖皇帝).

## Reference

* *[[Knjiga Jina]]*, vol. 87.
* *[[Knjiga Weija]]*, vol. 99.
* *[[Anali Proljeća i jeseni Šesnaest kraljevstava]]*, vol. 8.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118.

|-
Aleksandar Srnec

**Aleksandar Srnec** (Zagreb, 30. jul 1924 - Zagreb, 27. mart 2010), bio je hrvatski - avangardni slikar, kipar, dizajner i autor animiranih filmova.

## Biografija
Aleksandar Srnec je osnovnu školu i gimnaziju pohađao u Zagrebu, crtanje mu je predavao Antun Motika. Akademiju likovnih umjetnosti upisao je ratne 1943, ali je napušta nakon završetka Drugog svjetskog rata, te upisuje Arhitekturu, da bi se kasnije ponovno vratio na Akademiju, koju definitivno napušta 1949 godine.

Nakon toga bavi se opremanjem izložbi i sajmova zajedno s arhitektom Vjenceslavom Richterom i kolegom s Akademije slikarem Ivanom Piceljom.
Njihovo intenzivno druženje i zajednički rad doveli su do toga da su 1950 osnovali avangardnu umjetničku grupu EXAT 51 grupa je djelovala do 1956 i jako utjecala na razvoj suvremene umjetnosti u Hrvatskoj i ondašnjoj Jugoslaviji svojim pogledima na suvremene vizualne komunikacije i sintezu svih disciplina likovnoga stvaralaštva. 
Nakon faze EXAT 51 Srnec se 1960-ih upušta u novi eksperiment - crtani film, radi za Zagreb film - scenografije za tri lutkarska filma, a sa redateljem Dragutinom Vunakom zajednički realizira crtani film *Čovjek i sjena* (1960).

Njegovo djelo *Ambijent Luminoplastika*, izloženo 1967 u Galeriji SC-a u Zagrebu, bio je prvi svjetlosni kinetički objekt u hrvatskoj umjetnosti.
Srnec je od kraja 1960-ih godina redovno sudjelovao na izložbama *Novih tendencija*, sa svojim lumino-kinetičkim objektima i kinetičkim skulpturama iz visokopoliranih kovina.

## Izložbe
Srnec je puno izlagao, u zemlji i inozemstvu, najviše na kolektivnim izložbama, posljednja velika izložba održana je neposredno pred njegovu smrt, pod nazivom *Prisutna odsutnost*, u Muzeju suvremene umjetnosti Zagreb, januar 2010.

## Bibliografija
* Radoslav Putar: *Mala likovna kronika, Aleksandar Srnec*, Čovjek i prostor, br. 29 – 30, str. 7
* Andrija Mutnjaković: *Jugoslavenski paviljon (Bruxelles)*, Arhitektura, Zagreb, br. 1 - 6, str. 47 - 55
* Vera Horvat - Pintarić: *Suvremena jugoslavenska umjetnost*, Razlog, Zagreb, br. 5, str. 459
* Božidar Gagro: *Periferna struktura - Od Karasa do EXATA-a*, Život umjetnosti, Zagreb, br. 1, str. 15 – 25
* Vera Horvat - Pintarić: predgovor u katalogu izložbe Aleksandar Srnec - Mobili, Galerija Doma omladine, Beograd
* Zvonko Maković: *Aleksandar Srnec*, Život umjetnosti, br. 17, str. 119 – 121
* Zlatko Sudović i Ranko Munitić: *Zagrebački krug crtanog filma*, Pedeset godina crtanog filma u Hrvatskoj, knjiga I., Zavod za kulturu Hrvatske, Zagreb film, Zagreb, str. 168, 301, 420
* Katalog izložbe Picelj - Srnec - Richter, Galerija Beck, Zagreb, 1993.

## Nagrade
Za svoj rad Aleksandar Srnec, dobio je:
* 1969 Godišnju nagradu za skulpturu *Vladimir Nazor* 
* 1999 Godišnju nagradu za slikarstvo *Vladimir Nazor*
* 2008. Nagradu za životno djelo *Hrvatskoga društva likovnih umjetnika (HDLU)*.

## Reference

## Vanjske veze
* Aleksandar Srnec na portalu avantgarde-museum
* 10 slika Aleksandra Srneca na portalu Collection Sudac 
* Galerija Ina: Aleksandar Srnec 
* Aleksandar Srnec: Objekt130370 na portalu Culturnet.hr
Ran Min

**Ran Min** (; ? -352), također poznat i kao **Shi Min** (石閔), posthumno ime **[[Tian Wang|Nebeski princ]] Daowu od (Ran) Weija** ((冉)魏悼武天王), kurtoazno ime **Yongzeng** (永曾), nadimak **Jinu** (棘奴), bio je kineski vojskovođa i gospodar rata iz doba Šesnaest kraljevstava poznat kao osnivač i jedini car kratkotrajne države **[[Ran Min|Ran Wei]]** (冉魏). Ostao je zapažen i po izdavanju naređenje za likvidaciju svih pripadnika naroda Jie u nekadašnjoj državi Kasniji Zhao, jednom od prvih dokumentiranih genocida u historiji.

## Reference
Princeza majka Helan

**Princeza majka Helan** (賀蘭太后, osobno ime nepoznato, 351–396), formalno **Carica Xianming** (獻明皇后, doslovno "mudra i razumijevajuća carica") bila je, prema službenim historijama kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei, majka cara Daowua (Tuoba Gui), prvog cara dinastije. Suprug joj je bio Tuoba Guijev otac Tuoba Shi (拓拔寔), nasljednik Daiaprince Tuoba Shiyijiana (拓拔什翼犍).
Liberije (papa)

**Liberije** (???-366.), papa od 17. svibnja 352. (prema *[[Catalogus Liberianus]]*) do 24. rujna 366., nasljednik Julija I. Pontifikat mu je obilježen arijanskim sporom, tokom koga je rimski car Konstancije II stao na stranu arijanaca, nakratko prognavši Liberija u Trakiju i postavivši kao antipapu po imenu Feliks II. Ostao je prvi papa od ranih papa koji još nisu kanonizirani od strane Rimokatoličke crkve, iako je kanoniziran u Pravoslavnoj Crkvi.
353.

__NOTOC__
Godina **353.** (**[[rimske brojke|CCCLIII]]**) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Magnencija i Denectija** (ili, rjeđe, **godina 1106. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 353. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[Bitka kod Mons Seleucusa]]: [[Rimsko Carstvo|Rimski]] car [[Konstancije II]] nanosi konačni poraz uzurpatoru [[Magnentius|Magnenciju]] koji poslije toga čini samoubistvo. Tom je pobjedom Konstancije II postao jedini vladar Rimskog Carstva.
* Konstancije II šalje [[Paulus Catena|Paula Katenu]] u [[Rimska Britanija|Britaniju]] kako bi je očistio od Magnencijevih pristaša.
</onlyinclude>

== Rođenja ==

== Smrti ==
* [[10.8.]] &ndash; [[Magnentius|Magnencije]], rimski uzurpator (suicid)
* [[18.8.]] &ndash; [[Decentius|Magnus Decentije]], Magnencijev *Cezar'' (suicid)
* Zhang Chonghua, vladar države Raniji Liang

## Reference
Bitka kod Mons Seleucusa

**Bitka kod Mons Seleucusa**, poznata i kao **bitka na rijeci Izeri**, odigrala se 353. između rimskih snaga pod carem Konstancijem II na jednoj, te rimskih snaga pod uzurpatorom Magnencijem na drugoj strani. Tri godine ranije se Magnencije pobunio i ubio Konstancijevog brata i suvladara Konstansa I, zavladavši zapadnim dijelom Carstva. U septembru 351. je Magnencije poražen u kod Murse, ali su Konstancija teški gubici, kao i uništenje njegove prethodnice kod Pavije 352. spriječili da u potpunosti iskoristi svoju pobjedu, te je godinu dana proveo konsolidirajući vlast u Italiji, dok se Magnencije popunjavao redove svoje vojske u Galiji. Konstancije je ofenzivu pokrenuo u ljeto 353. iz Mediolanuma te prešao Alpe, a Magnencije ga je pokušao zaustaviti na jugoistoku oblasti. Prije ili za vrijeme bitke su Konstanciju prebjegle germanske pomoćne trupe pod Hnodomirom. Zbog toga je bitka završila Konstancijevom pobjedu, a Magnencije se povukao u Lugdunum. Tamo su se njegovi vojnici pobunili te ga zarobili, nastojeći izručenjem dobiti pomilovanje od Konstancija. Magnencije ih je u zatvoru preduhitrio izvršivši samoubistvo 10. augusta. Time je Konstancije postao jedini vladar Rimskog Carstva. Njegova pobjeda je, međutim, izvojevana uz neočekivano velike ljudske žrtve, odnosno gubitak najiskusnijih pripadnika rimske vojske; historičari vjeruju da je to doprinijelo da rimske granice u sljedećim decenijama postanu izložene najžešćim barbarskim napadima od kraja krize 3. vijeka.

## Literatura
* Daniel Gazda: Wojny domowe w Imperium Rzymskim, Wyd. Bellona. Warszawa 2008. 
* Tomasz Szeląg: Kampanie galijskie Juliana Apostaty. Argentoratum 357. Wyd. Inforteditions, Zabrze 2007.
Paul Katena

**Paul Katena** (*Paulus Catena*, ? - 361/362) bio je rimski velikodostojnik u službi cara Konstancija II. Poznat je po navodima u tekstu historičara Amijana Marcelina, koji ga opisuje kao čovjeka čija je okrutnost bila poznata širom Carstva. 

Godine 353. je nakon pobjede nad uzurpatorom Magnencijem poslan od strane Konstancija II u Britaniju kako bi je "očistio" od Magnencijevih pristaša i svih potencijalno "subverzivnih elemenata". Čistka, u kojoj su na hiljade ljudi zatvarane pod lažnim optužbama i smiješnim izgovorima, je dosegla takve razmjere da je Paul dobio svoj nadimak "Lanac" (latinski "catena"). Protiv toga se pobunio čak i Flavije Martin, Konstanciju odani *vicarius* Britanije, zatraživši da se nedužni ljudi puste inače će dati ostavku. Katena je na to odgovorio tako što je samog Flavija optužio za veleizdaju; Flavije ga je potom pokušao probosti mačem, ali u tome nije uspio, te je poslije izvršio samoubistvo. 

Katena je potom po naređenju Konstancija II poslan u Egipat, gdje je postavio lažni sud koji je i tamo masovno zatvarao i osuđivao nedužne ljude. Godine 355. je poslan u Galiju gdje je "čistio" pristaše franačkog generala i uzurpatora Klaudija Silvana.

Katena je u nemilost pao tek nakon smrti svog gospodara Konstancija. Novi car Julijan Apostata je 361. u nastojanju da konsolidira svoju vlast u Halkedonu organizirao posebni tribunal na kome se sudilo Konstancijevim doglavnicima za brojne zločine. Katena je, zajedno sa šefom tajne policije Apodemijem osuđen i živ spaljen.

## Izvori
* Ammianus Marcellinus: *Res Gestae*, Loeb Classical Library
Decentije

**Magno Decentije** (umro 18. avgusta 353. goidne) bio je rimski uzurpator u vreme cara Konstancija II.

Decentije je bio verovatno Magnencijev brat. Upravo mu je Magnencije verovatno dao titulu cezara u zimu 350-351. godine. Tokom 352. i 353. Decentije je bio konzul.

Kada je Konstancije pobedio Magnencija koji je izvršio samoubistvo, Decentije se takođe ubio.
354.

__NOTOC__
Godina **354.** (**[[rimske brojke|CCCLIV]]**) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Konstancija i Konstanctija** (ili, rjeđe, **godina 1107. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 354. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[Constantius Gallus|Konstancije Gal]], *Cezar* istočnih provincija [[Rimsko Carstvo|Rimskog Carstva]] je svrgnut i pogubljen po naređenju cara [[Konstancije II|Konstancija II]].
* [[Alemani]] prelazi gornji tok [[Rajna|Rajne]] i napadaju područje [[Helvetii|Helveta]].
* [[Fu Sheng]] (Fou Cheng), kralj države [[Raniji Qin]] (današnjeg [[Shanxi]] ili Chen-si), počinje dominirati Sjevernom Kinom (ili [[355]]). 
* [[Libanius|Libanije]] postaje učitelj [[retorika|retorike]] u Antiohiji; među učenicima mu se nalaze [[Jovan Hrizostom]] i [[Teodor Mopsuestijski]].
* Prvi spomen [[Prabugari|drevnih Bugara]] u do danas očuvanim evropskim ljetopisima.
</onlyinclude>

== Rođenja ==
* [[13.11.]] &ndash; [[Augustin iz Hipona]], kršćanski svetac i teolog (u. [[430]])
* [[Paulin iz Nole]], biskup

== Smrti ==
* [[Constantius Gallus|Konstancije Gal]], *Cezar'' Istoka
* Princeza Pei, supruga Zhang Chonghue, vladara države Raniji Liang
* Xie Ai, general države Raniji Liang

## Reference
352.

__NOTOC__
Godina **352.** (**[[rimske brojke|CCCLII]]**) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Decentija i Paula** (ili, rjeđe, **godina 1105. ''[[Ab urbe condita]]**''). Oznaka 352. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

## Događaji

* Rimski vojskovođa Ursicin guši jevrejski ustanak protiv Gala.
* Alemani i Franci nanose poraz rimskoj vojsci i zauzimaju oko 40 gradova između rijeka Moselle i Rajne.
* 17.5. &ndash; Liberije nasljeđuje Julija I kao 36. papa.
* jesen - Sjeverna kineska država Ran Wei uništena od strane Xianbei države Raniji Yan, čije trupe dopiru i do rijeke Yangtze u području pod kontrolom dinastije Jin.
* Započinje rat između Huna i Alana.


## Rođenja

## Smrti
* Papa Julije I
* Biskup Nikolaj Mirski, rimski svećenik (ili 345)
* Ran Min, osnivač i jedini vladar države Ran Wei

## Reference
Mozel

**Mosel** (, ) je reka koja protiče kroz zapadnoevropske države Nemačku, Francusku i Luksemburg. Izvire na severoistoku Francuske u Masivu Vosges, a zatim teče ka severu i jednim delom je granična reka između Nemačke i Luksemburga. Uliva se u Rajnu kod Koblenza u Nemačkoj. Dužina toka je 544 km. Ova reka je većim delom plovna, sve do Metza. 

Na njoj se nalaze gradovi: Nancy, Metz i Tionvil u Francuskoj, Trir i Koblenc u Nemačkoj. Na Mozelu u Luksemburgu je malo mesto Šengen poznato po Šengenskom sporazumu. 

Naziv potiče od latinske reči -{*Mosella*}- što znači mala Meza (na latinskom -{*Mosa*}-).
Princeza Pei

**Princeza Pei** (裴王后, osobno ime nepoznato, ? -354) bila je supruga Zhang Chonghuaa, vladara kineske države Raniji Liang. O njenom porijeklu ne postoje skoro nikakvi podaci. Nakon što je Zhang Chonghua umro 353. regentom je imenovan njegov brat Zhang Zuo, koji je sljedeće godine postao formalni vladar uz blagoslov majke, princeze majke Ma. Tada je, iz nikada razjašnjenih razloga, dao pogubiti princezu Pei.
Xie Ai

**Xie Ai** (謝艾) (? -354) je bio kineski general u službi države Raniji Liang, koji je služio pod Zhang Chonghuaom. Istakao se kao izuzetno sposobni vojskovođa koji je 346. porazio invaziju Ranijeg Lianga od strane države Kasniji Zhao, iako kasnije nije bio u stanju osloboditi ranije okupirane teritorije Ranijeg Lianga južno od Žute rijeke. Poslije je zbog dvorskih spletki otjeran u provinciju. Zhang Chonghua ga 353. je pred vlastitu smrt pokušao vratiti na dvor kako bi služio kao regent njegovom sinu Zhang Yaolingu; naređenje je, međutim, presreo i zadržao njegov brat Zhang Zuo. Nedugo nakon dolaska na vlast je dao Xie Aija ubiti.
Paulin iz Nole

**Sveti Paulin (Paolino) iz Nole**, također poznat i kao **Pontificije Meropije Anicije Paulin** (*Pontificus Meropius Anicius Paulinus*) (Bordeaux, 353 – Nola, kraj Napulja) bio je rimski senator koji se 394. posvetio kršćanskom monaštvu, sa vremenom postao biskup Nole i pomogao razriješiti spor oko izbora pape Bonifacija I, zbog čega je kasnije proglašen svecem.

Paulin je poticao iz bogate aristokratske porodice sa brojnim posjedima u Akvitaniji, sjevernoj Hispaniji i južnoj Italiji, za koju historičari vjeruju da je prihvatila kršćanstvo više iz političkih nego iz duhovnih razloga. Obrazovao se u Burdigali (današnji Bordeaux) kod znamenitog paganskog retoričara i pjesnika Auzonija koji je postao njegov blizak prijatelj, a prema nekim modernim tumačenjima  i homoseksualni ljubavnik. Postao je član Senata te su mu povjerene upravne dužnosti u Kampaniji. Po povratku u Burdigalu se oženio za Hispanku po imenu Terazija, sa kojom se 389/390. preselio u današnju Barcelonu. Tamo im je umro malodobni sin zbog čega se Paulin sve više počeo okretati kršćanstvu i zanimati za monaški život, zbog čega je razvio intenzivnu prepisku sa Svetim Jeronimom. Godine 393/394. a na inzistiranje naroda ga je Lampije zaredio za svećenika protiv njegove volje. Poslije se sa suprugom vratio u Kampaniju, vodeći prepisku kako sa Auzonijem i Jeronimom, tako i sa Sulpicijem Severom, Vitricijem i Augustinom; jedno od tih pisama je Augustina potaklo da napiše tekst koji će poslije postati znamenite *[[Ispovijesti (Augustin)|Ispovijesti]]*.

Za biskupa Nole je izabran 410. gdje se posvetio izgradnji crkava i drugih svetišta posvećenih svecu i mučeniku Feliksu iz Nole, a njemu je također napisao i himne. Također je bio aktivan i u crkvenim skupovima, odnosno nastojanju da se odredi stav Crkve prema pelagijanstvu.

Umro je 431. Njegove kosti je kao relikvije oko 800. lombardski princ od Beneventa sklonio u Rim, da bi ih se ponovno pokopale u novoj katedrali u Noli 1909. Dio relikvija se, pak, čuva i u gradiću Sutera na Siciliji.

## Reference

## Vanjske veze

* Sons of San Paolino  
* Catechesis of Pope Benedict XVI about Paulinus 
* Giglio USA  
* ''San Paolino de Nola''
355.

__NOTOC__
Godina **355.** (**[[rimske brojke|CCCLV]]**) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao **Godina konzulstva Arbicija i Mezija** (ili, rjeđe, **godina 1108. ''[[Ab urbe condita]]***). Oznaka 355. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je [[kalendarska era]] [[Anno Domini]] u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.

== Događaji ==
<onlyinclude>
* [[1.1.]] &ndash; [[Arbitio|Arbicion]] i [[Lollianus Mavortius|Lolijan Mavorcije]] započinju mandat [[rimski konzul|rimskih konzula]].
* [[11.8.]] &ndash; [[Claudius Silvanus|Klaudije Silvan]], franački general u [[Rimsko Carstvo|rimskoj službi]], nakon optužbe za izdaju sebe proglašava za [[rimski car|rimskog cara]]. 28 dana kasnije ga mučki ubija carski general [[Ursicinus (rimski general)|Ursicin]] čime je pobuna ugušena.
* [[Franci]] napadaju rimske teritorije i drže današnji [[Köln]] deset mjeseci pod opsadom.
* Nakon što je odbio naredbu cara [[Konstancije II|Konstancija II]] da osudi [[Atanazije Aleksandrijski|Atanazija]], [[papa Liberije]] je prognan u grad Beroa u [[Trakija|Trakiji]] a na njegovo mjesto imenovan [[antipapa]] po imenu [[Antipapa Feliks II|Feliks II]].
* Arbicion nameće tešku globu [[Alemani|alemanskom]] plemenu [[Lentienses|Lencijenaca]] zbog njihovih pljačkaških upada u Rimsko Carstvo.
* [[6.11.]] &ndash; U [[Mediolanum]]u (današnji [[Milano]]) car Konstancije II svog rođaka [[Julijan Apostata|Julijana]] imenuje *Cezarom'', povjerivši mu upravu na Zapadnm Carstvom.


## Rođenja
* Murong Bao, car države Kasniji Yan

## Smrti
* 7.9. &ndash; Klaudije Silvan, rimski uzurpator
* Edesije, filozof
* Fu Jiàn, car i osnivač države Raniji Qin
* Carica Liang
* Zhang Yaoling, car države Raniji Liang
* Zhang Zuo, car države Raniji Liang

## Reference
Lencijenci

**Lencijenci** () su bili drevno alemansko pleme koje je u 4. vijeku živjelo u današnjoj južnoj Njemačkoj, na području između Dunava, Illera i Bodenskog jezera. Jedini historijski izvor o njihovom postojanju su tekstovi rimskog historičara Amijana Marcelina koji ih opisuje kao "najbuntovnije" od svih alemanskih plemena. Godine 355. je protiv njih, zbog niza pljačkaških upada na teritoriju Carstva, po nalogu Konstancija II poduzeo kaznenu ekspediciju konzul Arbicion koji im je nametnuo "globu". Godine 378. su pak prešli smrznutu Rajnu na pohodu koga je zaustavio car Gracijan porazivši ih u bitci kod Argentovarije u kojoj je ubijen njihov kralj Prijarij. Vjeruje se da im ime dolazi od drevnog keltskog sela Lentia, odnosno da se po njima zove današnja južnonjemačka regija Lingzau.
Arbicion

**Arbicion** (*Arbitio*, 4. vijek) je bio rimski vojskovođa i velikodostojnik iz doba kasnog Carstva. Karijeru je započeo kao oficir Konstantina Velikog i nastavio pod vlašću njegovog sina Konstancija II. Prema navodima Amijana Marcelina se tada istakao laskanjem autokratskom caru, kao i brojnim intrigama čije su žrtve postali generali Klaudije Silvan, Ursicin i Barbacion. Pod Konstancijem je 355. služio kao konzul. Nakon Konstancijeve smrti 361. ga je novi car Julijan Apostata imenovao predsjednikom posebnog tribunala koji je sudio Konstancijevim doglavnicima optuženim za korupciju i druge zločine. Nakon toga se povukao u privatni život, a što je prekinula pobuna uzurpatora Prokopija 365. protiv cara Valensa. Prokopije je od Arbiciona tražio da se pridruži pobuni, a nakon što je Arbicion to odbio, konfiscirao mu je posjede u istočnim provincijama. Arbicion se nakon toga pridružio Valensu, koji ga je imenovao ad hoc *magister militumom*; na tom je mjestu uspio uvjeriti Prokopijevog generala Gomoarija da prijeđe na stranu cara, a što je pomoglo gušenju pobune 366. Što se poslije dogodilo sa Arbicionom, nije poznato.

## Izvori
* Ammianus Marcellinus, Loeb Classical Library
* Lenski, N.E., ''Failure of empire: Valens and the Roman State in the fourth century A.D. (2002)
Kronografija 354

**Kronografija 354.**, također poznata i kao **Kalendar 354.** je naziv za iluminirani (ilustrirani) rukopis izrađen godine 354. za bogatog rimskog kršćanina po imenu Valentin (*Valentinus*). Taj rukopis predstavlja najraniji poznati kodeks koji je imao ilustracije na punoj stranici. Rukopis, ili neke njegove dijelove, je ilustrirao rimski kaligraf po imenu Furije Dionizije Filokal, zbog čega se rukopis ponekad naziva i **Filokalov kalendar**, iako je to češći naziv tek za VI dio rukopisa koji se sastoji od kalendara. Rukopis koji je po svojim značajkama zapravo bliži almanahu, te sadrži brojne popise rimskih vladara i papa, uključujući i znameniti Liberijev katalog. Poznat je i po tome što se u njemu prvi put spominje Božić.

Originalni rukopis je danas izgubljen, ali se vjeruje da je još uvijek postojao u doba Karla Velikog. Bio je prilično često kopiran, pogotovo u doba karolinške i kasnije italijanske Renesanse. Vjeruje se da je najpotpunija i najvjernija kopija izrađena 1620. za Barberinijevu zbirku.

## Vanjske veze
* Tertullian.org: Chronography of 354
Liberijev katalog

**Liberijev katalog** (lat. *Catalogus Liberianus*) bio je dio iluminiranog rukopisa poznatog kao „Kronografija iz 354.“ (lat. *Chronographus anni 354*), a danas postoji samo u prijepisu. Riječ je o važnom dokumentu koji sadrži popis papa, to jest rimskih biskupa, a završava s papom Liberijem koji je umro 366. godine. Odatle je dobio i ime.

## Osnovne značajke
Popis sadrži dužinu njihova pontifikata, odgovarajuće datume konzulata, te imena vladajućih careva. U mnogim su slučajevima u njemu prisutne i ostale pojedinosti. Zbirka dokumenata čiji je dio i ovaj katalog uređena je 354. godine.

Pisac Liberijeva kataloga zasigurno je rabio neke starije tekstove, a neki misle da u mnogočemu ovisi o djelu biskupa Hipolita iz Porta (umro 235.), čiji je Ljetopis izgubljen. Nakon pape Poncijana mijenja se oblik teksta.

U samom Katalogu postoji više „začuđujućih grešaka“ (Edmundson, 1913) od kojih neke vjerojatno ovise o pogreškama prilikom prepisivanja.

## Nepravilnosti Liberijeva kataloga
Već je Edmundson istakao nekoliko nepravilnosti: „Smrti sv. Petra i sv. Pavla smještene su u godinu 55. Klement I. nasljeduje Linu 67. godine, a Anenklet, stvarni nasljednik Linin, udvostručen je prvo kao Kleto, a potom kao Anaklet. Za klementovu smrt rečeno je da se dogodila šesnaest godina prije godine kad je, kao što se općenito drži, postao biskup.“ Greške nisu ograničene samo na biskupe prvog stoljeća. Dio koji ovisi o Hipolitovu Ljetopisu nije precizan ni o samom papi Piju I., koji je prema Muratorijevu fragmentu živio „nedavno u naše doba.“ Hegesip i Irenej Lionski, koji su se obojica našli u Rimu nedugo nakon Pijeve smrti, daju redoslijed u obliku: Pio I., Anicet, Soter, Eleuterije. S druge strane, u *Liberijevu katalogu* Pio slijedi nakon Aniceta, umjesto da mu prethodi.

## „Depositio martyrum“ i „Depositio episcoporum“
Još dva su popisa povezana s ovim katalogom, budući da se nalaze u istom rukopisu (Kronografija iz 354.). Riječ je o spisima: *Depositio martyrum* i *Depositio episcoporum*.

## Povezano
* Papa
* Popis papa
* Liber pontificalis

## Literatura
* George Edmundson, *The Church in Rome in the First Century*, 1913.

## Vanjske veze
* Kronografija iz 354. na latinskom i engleskom
* Liberijev katalog na latinskom i engleskom
Klaudije Silvan

**Klaudije Silvan** (*Claudius Silvanus*, ? - 7. septembar 355) bio je rimski vojskovođa iz doba kasnog Carstva, poznat kao jedan od prvih carskih uzurpatora germanskog porijekla.

Silvan je bio sin Bonita, franačkog generala koji je podržavao Konstantina u ratu protiv Licinija i zbog toga postao prvi Frank na mjestu *[[magister militum]]a*. Silvan je ušao u službu Konstantinovih nasljednika, a 351. je imao čin vojnog tribuna. Početkom 350-ih je sudjelovao je u ratu uzurpatora Magnencija protiv Konstantinovog sina Konstancija II, ali je 352/353. prebjegao Konstanciju, dobivši za to čin *magister milituma*. Postavljen je na granicu prema Germaniji, gdje je napade germanskih plemena spriječio podmitivši njihove poglavice novcem prikupljenih od poreznika na njegovom području.

Silvan je tokom napredovanja stekao brojne neprijatelje na Konstancijevom dvoru, a među kojima se posebno isticali pretorijanski prefekt Lampadije, blagajnik Euzebije te Apodemije i Dinamije, koji su falsificirali Silvanova pisma kako bi ga optužili za planiranje puča u Rimu. Konstancije je zbog toga organizirao suđenje na kome su Silvanovi prijatelji i saveznici, usprkos svoje malobrojnosti, uspjeli dokazati njegovu nedužnost. Međutim, Silvan je u današnjem Kölnu čuo za suđenje, ali ne i njegov ishod, te se, u nastojanju da preduhitri svoje hapšenje pogubljenje, 11. augusta proglasio za cara.

Konstancije je tu pobunu brzo ugušio koristeći lukavstvo. Silvana je pozvao u Mediolanum pismom koje je sugeriralo da ne zna ništa o njegovoj pobuni; nadalje, Silvanovom bliskom prijatelju i savezniku Ursicinu je naređeno da ga pri tome osobno primi. Silvan je, misleći da car ne zna ništa o pobuni i uvjeren da je siguran, poslušao naređenje, upavši tako u klopku. Ursicin je dao likvidirati njegovu pratnju, a potom su njegovi vojnici uhvatili Silvana dok se molio u crkvi, izveli ga vani i sasjekli.

Dio historičara, s obzirom da ne postoje nikakve kovanice sa Silvanovim likom, smatra kako je Silvanovo proglašenje carem ili pobuna najobičnija izmišljotina, odnosno lažno opravdanje za ubistvo iza koga su stajale ljubomora i dvorske spletke.

## Literatura

* The story of Silvanus short reign is told by Ammianus Marcellinus in his *History*, at 15.5, with further details scattered through the rest of his work
* Biography of Silvanus DiMaio, Michael, "Silvanus (355 A.D.)", ''De Imperatoribus Romanis''
* Cameron, Averil and Garnsey, Peter (Eds.). (1998). *The Cambridge Ancient History: Volume 13, the Late Empire, AD 337-425*. Cambridge: Cambridge University Press. 
* Sir Ronald Syme, Ammianus and the Historia Augusta (Oxford: 1968). 
* J.F. Matthews, The Roman Empire of Ammianus (London: 1989).
* T.D. Barnes, "Ammianus Marcellinus and the Representation of Historical Reality" (Ithaca: 1998). 
* Jan Willem Drijvers and David Hunt, eds., The Late Roman World and its Historian: Interpreting Ammianus Marcellinus (London, 1999). 
* D.C. Nutt, "Silvanus and the Emperor Constantius II" 7 9 (1973) Antichton 80-89.

]
Carica Liang (Fu Sheng)

**Carica Liang** (梁皇后) (? -355) je bila kratkotrajna carica kineske/Di države Raniji Qin, odnosno supruga cara Fu Shenga. Caricom je postala 355. kada je Fu Sheng naslijedio svog oca Fu Jiàna. Nakon samo tri mjeseca ju je muž dao pogubiti nakon što je od astrologa čuo predviđanje prema kome će u roku od tri godine doći do masovne pogibije članova carske porodice i visokih službenika, odnosno da to može spriječiti jedino ako obuzda svoj nasilni temperament. Fu Sheng je na to reagirao tako što je naredio pogubljenje vlastite supruge i veliki broj njenih rođaka, rekavši astrolozima da se njihovo predviđanje ispunilo.
Zhang Zuo

**Zhang Zuo** (張祚) (? -355), kurtoazno ime **Taibo** (太伯), formalno **Princ Wei od (Ranijeg) Lianga** ((前)涼威王) bio je vladar kineske države Raniji Liang. Bio je njen jedini vladar koji je formalno raskinuo državnopravne veze sa carskom dinastijom dinastijom Jin, proglasivši se carem (kako tvrdi *[[Jin Shu]]*) ili princom (kako tvrdi *[[Zizhi Tongjian]]*). Bio je najstariji sin princa Zhang Juna, ali je nakon Zhang Junove smrti prijestolje preuzeo njegov mlađi brat Zhang Chonghua. Poslije bratove smrti je, zahvaljujući falsificiranom ukazu, postao krajem 353. regent malodobnom nećaku Zhang Yaolingu. Tada je uz pomoć dječakove majke Ma, s kojom je održavao ljubavnu vezu, početkom 354. formalno preuzeo vlast. Kineski historijski navode da se za kratke vladavine odao pijančevanju, razvratu i održavao incestuozne veze sa svim kćerima svog brata. To je izazvalo pobunu generala Zhang Guana sa ciljem da se Zhang Yaoling vrati na prijestolje; Zhang Zuo je na nju reagirao pretukavši dječaka na smrt. To nije spriječilo Zhang Guana da zauzme carsku palaču i likvidira Zhang Zuoa. Novim carem je proglašen 5-godišnji Zhang Xuanjing. 

## Reference
* *[[Jin Shu]]*, vol. 86http://ef.cdpa.nsysu.edu.tw/ccw/02/jin09.htm .
* *Anali Proljeća i jeseni Šesnaest kraljevstava*, vol. 7.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 99, 100.
Edesije

**Edesije** ( (grčki ****, ? -355) bio je neoplatonski filozof i mistik rodom iz kapadokijske plemićke porodice. Bio je učenik Jambliha u Siriji, a nakon njegove smrti se preselio u Pergam, otvorivši školu čiji su učenici bili Euzebije iz Minda, Maksim iz Efeza i budući rimski car Julijan Apostata. Kada je 355. Julijan imenovan Cezarom istočnih dijelova Carstva, namjeravao je Edeseija imenovati svojim službenim učiteljem, ali je Edesije zbog starosti tu dužnost povjerio učenicima Euzebiju i Hrizantiju.
Murong Bao

**Murong Bao** (慕容寶) (355–398), kurtoazno ime **Daoyou** (道佑), formalno **Car Huimin od (Kasnijeg) Yana** ((後)燕惠愍帝), hramsko ime **Liezong** (烈宗) ili **Liezu** (烈祖), bio je car kineske/Xianbei države Kasniji Yan. Od svog oca Murong Chuija (Car Wucheng) je sa prijestoljem naslijedio i značajne teritorije, ali ih je za samo godinu dana izgubio, da bi na kraju postao žrtvom pobune svog praujaka Lan Hana.

## Reference

* *[[Knjiga Jina]]*, vol. 124.
* *[[Anali Proljeća i jeseni Šesnaest kraljevstava]]*, vol. 11.
* *[[Zizhi Tongjian]]*, vols. 102, 105, 106, 107, 108, 109, 110.

en.Murong Bao
De Ontdekking van de Hemel

**Otkriće neba** je roman poznatoga nizozemskoga pisca Harryja Mulischa iz 1992. godine. Opisuje duboko prijateljstvo dvojice muškaraca i tajnoviti povratak na nebo kamenih ploča koje sadrže Deset Božjih zapovijedi. Roman je napisan s izrazitim humorom (posebice prvi dio) i pokazuje autorovo gotovo enciklopedijsko poznavanje stvari.

Prema romanu, 2001. godine snimljen je i istoimeni film kojeg je režirao nizozemski redatelj Jeroen Krabbé.

Na početku romana upoznajemo se s Anđelom kojemu je zapovjeđeno vratiti na nebo kamene ploče koje sadrže Deset Božjih zapovijedi koje je Bog dao Mojsiju. Anđeo u romanu predstavlja sponu između neba i Zemlje. Međutim, on kao božansko biće ne može sam posjetiti Zemlju, stoga u nekoliko navrata utječe na događaje na Zemlji postavši zapravo personifikacija deus ex machina.

Izravno utječe na živote triju likova (dvojice muškaraca i jedne žene), kako bi se začelo dijete koje bi imalo urođenu želju da pronađe i vrati kamene ploče na nebo.

Roman se sastoji od četiri dijela pjesnički naslovljena dubletama "Početak početka", "Kraj početka“, "Početak kraja" i "Kraj kraja". Tijekom odvijanja radnje, Anđeo raspravlja o svom naumu sa svojim nadređenim arhanđelom Gabrijelom.
Lolijan Mavorcije

**Kvint Flavije Mezije Egnacije Lolijan Mavorcije** (*Quintus Flavius Maesius Egnatius Lollianus signo Mavortius*, sredina 4. vijeka) bio je rimski velikodostojnik i političar iz doba kasnog Carstva. Iako je bio pagan, vršio je niz važnih dužnosti pod kršćanskim carevima Konstantinom i Konstancijem II. Od 328. do 335. je bio guverner Kampanije, od 330. do 336. *[[comes Orientis]]*, 342. je bio gradski prefekt Rima, 355. je služio kao konzul a od 355. do 356. je bio pretorijanski prefekt Italije. Tada je zabilježeno da je dao pogubiti nekoliko nedužnih ljudi. Poznat je i po tome što je potakao Julija Firmika Materna da napiše astrološki esej Matheseos libri VIII, koji mu je osobno posvećen. U 18. vijeku je u današnjem Pozzuoliju pronađena njegova obezglavljena statua koju su nakon obnove lokalni žitelji nazvali *Sveti Mamozio*.

## Literatura
* Kenney, Edward John, *The Cambridge History of Classical Literature*, Cambridge University Press, 1983, , p.&nbsp;88.
Radobolja

**Radobolja** je rijeka u Bosni i Hercegovini duga 5 km. Rijeka izvire ispod brda Mikuljača u Ilićima. Protiče kroz Mostar i uliva se u Neretvu kod Starog mosta.

U prošlosti se koristila za brojne mlinice uz rijeku, stupe i kola za navodnjavanje. Služila je za vodoopskrbu dijelova Mostara. U osmansko doba bio je napravljen vodovod. Imao je 60 mjesta za otjecanje, prema tvrdnji austrijskog istoričara Moritza Hörnesa. Povremeno se izlijevala za velikih kiša, pa je znala poplaviti, osobito Balinovac. Do 1960-ih bila je omiljeno odredište veslačima, ribolovcima i kupačima, a voda je bila pitka. Nakon građevinskih radova kroz cijelo korito izgubila je svoje virove, proširenja nastala snagom Radobolje. Godine 1964. prvi je put presušila, zbog obimnih radova u koritu.

## Kriva Ćuprija

Kriva ćuprija je kameni most na rijeci Radobolji, podignut 1558. godine. Stariji je i od Starog mosta, koji je podignut 1566. godine. Po izgledu u potpunosti je identičan sa Starim mostom (razlika je u razmjeri), pa se smatra da je njegova gradnja bila uzorak graditeljima mnogo većeg i značajnijeg Starog mosta.
## Izvori
Plava špilja

**Plava špilja** je jedna od najljepših i najvećih pećina u nizu pećina – grta, koje se nalaze duž, veoma razrijeđene obale na poluostrva Luštica u Boki kotorskoj. Pećina se nalazi između uvale Zlatna luka i Rta Mokra gora, a udaljena je od Herceg Novog 5,7 nautičkih milja.

Ima dva otvora pod uglom od 45 stepeni, manji otvor sa južne strane i veći sa jugozapadne strane koji je visine 3 m., a širine oko 15 m. tako da unutar špilju mogu ući obične barkom i manji brodovi.

Dubina mora unutar špilje je 4 - 5 m. Visina od nivoa mora do vrha tavanice je 9 m, a njena površina je oko 300 m². Svoj naziv je dobila po neobično kristalno plavoj boji koja nastaje refleksijom sunčevih zraka koji se odbijaju od njenu površinu tokom vedrih dana.
Vladimirci

**Vladimirci** je naselje u Srbiji i sedište opštine Vladimirci u Mačvanskom okrugu. Prema popisu iz 2002. bilo je 1879 stanovnika (prema popisu iz 1991. bilo je 1646 stanovnika).

Vladimirci se nalaze na bregu iznad puta Šabac – Valjevo. Poodavno je varoš koja se sporo razvijala, zbog udaljenosti od glavnih komunikacija, iako je od prvih dana sticanja nacionalne samostalnosti bila administrativni centar za Posavotamnavu. U 19. veku u Vladimircima je podignuta sreska zgrada, a pre Prvog svetskog rata sagrađena je zgrada u kojoj je danas skupština opštine. Posle Drugog svetskog rata podignut je Spomen dom palih boraca sa funkcijama doma kulture, zgrada Osnovne škole, više stambenih i drugih objekata. Poljoprivreda je bila i ostala okosnica razvoja ove opštine.

U mestu postoji pored osnovnih i srednje šlole postoji i Narodna biblioteka, Muzejska zbirka, Etnopark, radio stanica a u Jadoviku Slikarska kolonija.

Od kulturno istorijskih znamenitosti postoje:
* *Karađorđevi hrastovi* u Trbušcu, mesto gde je Karađorđe sa popom, zakleo vojsku i blagoslovio oružje uoči Mišarske bitke;
* *Spomenik [[Janko Katić|Janku Katiću]]* u Krniću;
* *Spomenik 17. puku* u Lojanicama, posvećen hrabrim ratnicima izginulim na reci Dobravi, avgusta 1914. godine;
* *Spomenik prvoj posavotamnavskoj partizanskoj četi* i
* *Spomen-bista* prvoborcu, novinaru i pesniku Dragoljubu Jovičiću u Jaloviku.

Najstariji spomenik kulture Posavine, ako se ne računaju tragovi naselja iz antike i srednjeg veka je Manastir Kaona.

## Demografija
U naselju Vladimirci živi 1547 punoletnih stanovnika, a prosečna starost stanovništva iznosi 41,1 godina (39,6 kod muškaraca i 42,6 kod žena). U naselju ima 665 domaćinstava, a prosečan broj članova po domaćinstvu je 2,83.

Ovo naselje je velikim delom naseljeno Srbima (prema popisu iz 2002. godine).

## Reference

## Vanjske veze

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Satelitska mapa (Wikimapia)
* Gugl satelitska mapa (Maplandia)
* Plan naselja na mapi (Mapquest)