open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Key to Rebecca

***The Key to Rebecca*** () je špijunski roman britanskog književnika Kena Folletta objavljen 1980. godine. Kao i njegov prethodni hit *[[Eye of the Needle]]*, i ovaj je roman radnjom smješten u doba drugog svjetskog rata, odnosno u Kairo za vrijeme sjevernoafričke kampanje 1942. kada na Egipat pod britanskom vlašću nadire osovinska vojska pod Erwinom Rommelom. U romanu su zasluge za Rommelove uspjehe pripisane protagonistu po imenu Alex Wolff, koji je opisan kao vrhunski njemački špijun odrastao u Egiptu, koji se savršeno snalazi kako u visokom kairskom društvu i među pustinjskim Beduinima, te najvažnije podatke odašilje koristeći šifru temeljenu na romanu ''Rebecca'' Daphne du Maurier. Radnja prati napore britanskog kontraobavještajca Williama Vandama da prije odlučujuće bitke locira i uhvati Wolffa, koji, pak, ne preza od ničega kako bi izvršio svoju misiju.

Follett je roman počeo pisati inspiriran stvarnim događajima, za koje je doznao istražujući građu za *Eye of the Needle*, odnosno slučajem Johannesa Epplera, njemačkog obavještajca infiltiriranog u Kairo 1942. uz pomoć mađarskog grofa i pustolova Laszla Almasyja. Slučaj samog Epplera je prije toga bio ekraniziran u britanskom filmu *[[Foxhole in Cairo]]* 1960. godine. Follett je u svom roman začinio mnogim fiktivnim detaljima, učinivši protagonista mnogo egzotičnijim i opasnijim nego što je to bila ličnost u stvarnom životu. Neki od detalja su, međutim, temeljeni na stvarnim događajima, uključujući učešće budućeg egipatskog predsjednika Anwara el Sadata koji se pojavljuje kao jedan od likova u romanu.

Godine 1985. je roman adaptiran u dvodijelnu televizijsku mini-seriju u režiji Davida Hemmingsa gdje su glavne uloge tumačili David Soul i Cliff Robertson.

Roman je 1987. objavljen u Jugoslaviji u prijevodu Mignon Mihaljević i izdanju riječke izdavačke kuće *Otokar Keršovani*.

## Vanjske veze
* Ken Follett's official website's page for ''The Key to Rebecca'' 
*
Mađarabi

**Mađarabi** su narod koji živi duž Nila u Egiptu i Sudanu. Oni su mađarskog porekla, verovatno se naselivši u Egiptu u 16. veku.

Prema legendi, pošto je Osmansko carstvo osvojilo Mađarsku u 16. veku, jedan deo njegove vojske koji se borio u južnom Egiptu bili su hrišćanski Mađari. Cela ta jedinica ili jedan njen deo je ostala tamo i stopila se sa lokalnim nubijskim stanovništvom.

Evropljani su saznali za njih tek 1935. kada su Laslo Almaši i njegov saradnik Hansjoakim fon der Eš naišli na jedno njihovo pleme u Nubiji.

Mađarabi imaju izgled sličan lokalnom stanovništvu i ne govore mađarski jezik. Ipak, prema fon der Ešu i Almasiju, neke reči u njihovom dijalektu imaju mađarske korene.

## Ime
Mada bi se moglo pomisliti da je „Mađarab“ spoj reči „Mađar“ i „Arab“, u stvari je u pitanju spoj reči „Mađar“ i „ab“, što na nubijskom jeziku znači „pleme“.

## Reference

## Vanjske veze
* Article about the Magyarab (Archive)
* A magyarabok földjén
Pietro Pappacarbone

**Sveti Petar od Pappacarbonea** (; 1038. – 4. mart 1123) bio je talijanski katolički opat u benediktinskoj opatiji Trinità della Cava u gradu Cavi de' Tirreni i biskup Policastra od 1079. godine. Petar je postao poznat po strogim pravilima koje je proveo u svojoj opatiji. 

Kanonizirao ga je papa Lav XIII 21. decembra 1893. zajedno sa još tri opata iz njegove opatije, osnivačem Svetim Alferijem, predhodnikom Leon I (1050–79) i nasljednikom Constabilisom.

## Izvori


## Vanjske veze

* San Pietro I (Pappacarbone) Abate di Cava 
* San Constabile (Costabile) 
* Peter of Pappacarbone
Malcolm Bradbury

**Sir Malcolm Stanley Bradbury** CBE (7. septembar 1932 &ndash; 27. novembar 2000) bio je engleski književnik, televizijski scenarist i univerzitetski profesor. Godine 1970. je na Univerzitetu Istočne Anglije pokrenuo tečaj kreativnog pisanja, koji su, između ostalih, pohađali ugledni književnici kao Ian McEwan i Kazuo Ishigiro. Njegovo vlastita djela su bila uglavnom mračne, crnohumorne satire posvećene modernom univerzitetskom životu (pri čemu se najviše ističe njegov roman *[[The History Man]]* iz 1975. te fiktivnoj istočnoevropskoj državi pod imenom Slaka. Bradbury je od 1970-ih često bio angažiran od britanskih televizijskih kuća za adaptacije tuđih, ali i vlastitih romana; neka od tih iskustava, kada su 1980-ih pod vladom Margaret Thatcher javne televizije bile predmetom brutalnih rezova budžeta, je opisao u satiričkom romanu *Cuts* iz 1986. Godine 1990. je kao autor televizijske mini-serije *[[The Gravy Train (miniserija)|The Gravy Train]]* na satirički način opisao birokraciju i korupciju u tadašnjoj Evropskoj ekonomskoj zajednici, a u njenom nastavku *[[The Gravy Train Goes East]]* i njenu interakciju sa postkomunističkom Istočnom Evropom.

## Bibliografija (nepotpuna)
* *Eating People is Wrong* (1959)
* *Writers and Critics:* Evelyn Waugh (Oliver and Boyd, 1964)
* *Stepping Westward* (1965)
* *The Social Context of Modern English Literature* (1971)
* *Possibilities* (1973)
* *[[The History Man]]* (1975)
* *Who Do You Think You Are?* (1976) — zbirka kratkih priča
* *All Dressed Up and Nowhere To Go* (1982)
* *The After Dinner Game* (1982)
* *Rates of Exchange* (1983)
* *The Modern American Novel* (1983)
* *Why Come to Slaka?* (1986)
* *Cuts* (1987) — a Hutchinson Novella
* *Mensonge* (1987)
* *My Strange Quest for Mensonge: Structuralism's Hidden Hero* (1987)
* *No Not Bloomsbury* (1987)
* *Unsent Letters* (1988)
* *Why Come to Slaka?* (1991)
* *Doctor Criminale* (1992)
* *The Modern British Novel* (1993)
* *Dangerous Pilgrimages: Trans-Atlantic Mythologies and the Novel* (1995)
* *To the Hermitage* (2000)

## Literatura
* Bradbury, Malcolm. *Cuts* (London: Hutchinson, 1987)
* Literary Encyclopedia
* BBC News Archive

## Vanjske veze
* BBC obituary
* obituary in ''The Guardian'' 28 November 2000
* UEA MA in Creative Writing
Eye of the Needle

***Eye of the Needle*** () je špijunski roman britanskog književnika Kena Folletta objavljen 1978. godine. Radnja romana je smještena u Britaniju u drugom svjetskom ratu, pred savezničko iskrcavanje u Normandiju. Glavni lik je Henry Faber, njemački špijun koji je uspio otkriti lažnu savezničku vojsku s kojom se Nijemce nastojalo zavarati o pravom mjestu iskrcavanja, te koji, usprkos toga što su mu MI5 i britanske vlasti za petama, nastoji po svaku cijenu svoje otkriće prenijeti pretpostavljenima u Berlinu. Roman je postao bestseler i Folletta učinio jednim od najuspješnijih britanskih pisaca svog doba. Godine 1979. je dobio nagradu Edgar za najbolji kriminalistički roman.

Godine 1981. je snimljena filmska adaptacija u režiji Richarda Marquanda s Donaldom Sutherlandom u glavnoj ulozi.

U SFRJ je objavljen 1983. pod naslovom *Ušica igle*. Film je kasnije prikazan pod naslovom *Špijun zvan igla*.

## Vanjske veze
* Ken Follett's Eye of the Needle – official site  
* Ken Follett discusses ''Eye of the Needle'' on the BBC *[[World Book Club]]*
Diurnalnost

**Diurnalnost** označava ponašanje biljaka i životinja koje karakteriše aktivnost preko obdanice, a spavanje preko noći. Diurnalne životinje se nazivaju i "dnevne životinje", dok je suprotno ponašanje nokturnost, kao ponašanje u kojem se aktivnost obavlja tokom noći, kada se radi o nokturnim ili "noćnim" životinjama.

Mnoge životinje su diurnalne, uključujući tu i brojne sisare (kao i čoveka), insekte i ptice, a ovakav obrazac ponašanja je kontrolisan od strane unutrašnjeg ritma same životinje (koji se naziva cirkadijurni ritam) ili od strane eksternih uzroka (kao u slučaju insekata).

Neke prvobitno nokturne životinje koje su pripitomljene kao kućni ljubimci (pre svega psi i mačke, potekli od vuka i od divlje mačke), postaju dnevne životinje kako bi uskladile svoj ciklus sa ciklusom čoveka.

## Povezano

* cirkadijani ritam
Paralelna ljestvica

**Durska ljestvica** (skala) ima sedam stupnjeva i završni osmi koji je ponovljeni prvi za oktavu više. Između **III** i **IV** i **VII** i **VIII** (prvog) stupnja nalaze se manji visinski razmaci - polustepeni, dok se između ostalih stupnjeva nalaze veći - cijeli stepeni:

**Molska lestvica** (skala), kao i durska, ima sedam stupnjeva i osmi koji je ponovljeni prvi.

Postoje tri vrste molske lestvice:
:1. ***Prirodna*** - sastavljena od istih tonova kao paralelna durska (vidi prvi notni primer u poglavlju *Kako nastaje paralelna lestvica*).
:2. ***Harmonijska*** - u kojoj je VII stupanj povišen za polustepen.

:3. ***Melodijska*** - u kojoj su povišeni VI i VII stupanj za pola stepena.

## Kako nastaje paralelna lestvica
**Paralelna lestvica** (, , , )

Svaka *durska* skala ima svoju ***paralelnu*** *molsku* koja počinje od šestog stupnja durske skale (koji postaje prvi stupanj molske skale). Vidi sledeći primer:

Paralelne skale - *durska* i *molska* - imaju isti stalni predznak, npr.:

## Pregled paralelnih lestvica po kvintnom krugu
Prikažimo sve paralelne lestvice po kvintnom krugu:

## Povezano
* Tonalitet
* Predznak
* Predznaci uz ključ

## Reference
Borba (novine u Kraljevini Srbiji)

***Borba*** je marksistički časopis koji je od 1910. do 1914. izlazio u Kraljevini Srbiji. Osnovao ga je i uređivao srpski socijaldemokratski političar Dimitrije Tucović. Njegovo izlaženje je prekinulo izbijanje prvog svjetskog rata.

U periodu Kraljevine Srbije, borbu su pisali i uređivali Dimitrije Tucović, Triša Kaclerović, Miodrag Jeremić, Kosta Novaković i drugi srpski socijaldemokrati i levičari. U to vreme Borba je iznosila stavove koji su se radikalno suprotstavljali vladajućoj ideologiji. Tako u vreme srpskog osvajanja Albanije Borba piše:ž

Godine 1922. je po njemu ime dobio nedeljnik ''Borba'', koji će kasnije postati poznatiji kao službeno glasilo KPJ.

## Izvori
St Bartholomew's Hospital

**St Barholomew's Hospital** (), poznata i po skraćenom nazivu **Bart's** je bolnica koja se nalazi u Smithfieldu, jednom od naselja londonskog Cityja. Osnovana je godine 1123. i predstavlja najstariju bolnicu u Londonu. U njoj se nalazi jedina statua kralja Henryja VIII u Londonu.

Bart's je široj javnosti poznat i kao mjesto gdje su se u priči *[[A Study in Scarlet]]* Arthura Conana Doylea iz 1887. prvi put sreli Dr. Watson i Sherlock Holmes. Watson je u istoj bolnici i studirao medicinu. Bolnica se također pojavljuje kao lokacija The Reichenbach Fall, završne epizode u drugoj sezoni BBC TV-serije ''Sherlock''.

## Vanjske veze
* Barts and The London NHS Trust 
* The Museum of St Bartholomew's Hospital 
* Barts and The London, Queen Mary's School of Medicine and Dentistry
* St Bartholomew School of Nursing & Midwifery, City University 
* Historic image of Barts looking across Smithfield Market
* Lists of Barts students
Rimokatolička nadbiskupija Santiago de Compostela

**Nadbiskupija Santiago de Compostela** () predstavlja jednu od pet rimokatoličkih crkvenih provincija u Galiciji na sjeverozapadu Španije. Sjedište joj se nalazi u Katedrali u Santiagu de Composteli. Status nadbiskupije je dobila 1120. od strane pape Kalista II. Nadležnost joj obuhvaća većinu župa u središnjoj Galiciji, uključujući gradove A Coruña i Pontevedra. 

## Biskupi
### Biskupi Irije Flavije
* Cresconius ( –1066)
* Gudesteus (1067–69)

### Rani nadbiskupi
* Diego Gelmírez (1120-1140) prvi nadbiskup
* Bérengar de Landore (Berenguel de Landoira) (1317-1330)
* Alonso III Fonseca (1507-1534) 

### Nadbiskupi od 1886. godine
* Victoriano Guisasola y Rodríguez (10. jun 1886 - 20. januar 1888) 
* José María Martín de Herrera y de la Iglesia (14. februar 1889 - 8. decembar 1922) 
* Manuel Lago y González (24. jul 1923 - 18. mart 1925) 
* Julián de Diego y García Alcolea (8. oktobar 1925 - 16. januar 1927) 
* Zacarías Martínez Núñez O.S.A. † (2. decembar 1927 - 6. septembar 1933) 
* Tomás Muñiz Pablos (13. august 1935 - 15. mart 1948 ) 
* Carmelo Ballester y Nieto C.M. (9. oktobar 1948 - 1949) 
* Fernando Quiroga y Palacios (4. jun 1949 - 7. decembar 1971 ) 
* Angel Suquía Goicoechea (13. april 1973 - 12. april 1983) 
* Antonio María Rouco Varela (9. maj 1984 - 28. jul 1994) 
* Julián Barrio Barrio (5. januar 1996 - )

## Vanjske veze
*  Official Web-site of the Archdiocese of Santiago de Compostela
*  Giga-Catholic Information - Metropolitan Archdiocese of Santiago de Compostela
*  Catholic Hierarchy - Archdiocese of Santiago de Compostela
*  List of Spanish Dioceses 
*  Official Web-site of the Diocese of Lugo
*  Official Web-site of the Diocese of Mondoñedo-Ferrol
*  Official Web-site of the Diocese of Ourense
*  Official Web-site of the Diocese of Tui-Vigo
Diego Gelmírez

**Diego Gelmírez** (ili **Xelmírez**) (o. 1069 – o. 1149) bio je španski katolički biskup (od 1100.) odnosno prvi nadbiskup (od 1120.) Santiaga de Compostele u Galiciji. Na tom je mjestu učinio Santiago de Compostelu jednom od najpopularnijih odredišta za hodočašće, te uveo sistem oporezovanja hodočasnika koji je iskoristio kako bi u gradu otpočeo intenzivnu graditeljsku djelatnost koja će se nastaviti decenijama poslije njegove smrti. Bio je i jedna od najuticajnijih političkih ličnosti Španije, te je postao umiješan u sukob između kraljice Urrace Leonske i njenog muža Alfonska I Aragonskog sa leonskim plemstvom, pri čemu je stao na stranu mladog Alfonsa Raimundeza koji je uživao podršku leonskih plemića. Zbog toga je nekoliko puta bio zatvaran, te su mu oduzimane svjetovne ovlasti. Te i druge sukobe je, pak, opisao u tekstu *[[Historia Compostelana]]*, u kojem je opisao svoj episkopat od 1100. do 1139. godine, u stilu srednjovjekovnih viteških *gesta*.

## Izvori

## Literatura
* Biggs, Anselm Gordon. *Diego Xelmírez*. Xerais, 1983. 
* Reilly, Bernard F. ''The Kingdom of León-Castilla under Queen Urraca''.
* Reilly, Bernard F. "The *Historia Compostelana*: The Genesis and Composition of a Twelfth-Century Spanish *Gesta*," in *[[Speculum (journal)|Speculum]]* 44 (1969): str. 78–85
* Vones, Ludwig, *Die 'Historia Compostelana und die Kirchenpolitik des nordwestspanischen Raumes* (Cologne, 1980)
* Falque, Emma, "The Manuscript Transmission of the 'Historia Compostellana," in *[[Manuscripta]]* (1985): str. 80–90
* Saunders, Tracy, "St. James' Rooster" (en Castellano El Báculo de Santiago) gives a novelist's view of the life and times of Diego Gelmirez. (iUniverse, Boveda 2012) It is the second book of the Camino Chronicles Series which began with Pilgrimage to Heresy (2007, 2009).
Prvi lateranski koncil

**Prvi lateranski Koncil** bio je deveti ekumenski koncil Katoličke crkve održan od 1311. do 1312. za pontifikata pape Kalista II.

Glavnoe teme koncila bile su borba za investituru i Wormski konkordat, koji je sklopljen 1122. 
Nakon potpisivanja Wormskog konkordata carevi više nikada nisu imali moć nad Katoličkom Crkvom nalik na onu iz doba otonske dinastije.

Koncil se sastao u Lateranskoj palači u Rimu i bio je prvi crkveni koncil, koji se sastao na Zapadu. U radu je sudjelovalo i najmanje 300 zapadnih biskupa, ali je moguće da se okupilo i do 1000 sudionika.

Pored ključnih pitanja koje postavlja Wormski konkordat (uloga svjetovne vlasti u investitura crkvenih prelata i sloboda crkve), koncil je proglasio kanone koji nastoje obnoviti crkvenu disciplinu i spriječiti zloupotrebu vlasti. Koncil je osudio simoniju i postavlja uvjete za križarske ratove u Svetoj Zemlji. 
Koncil je važan i za srednjovjekovno kanonsko pravo.

## Reference

## Vanjske veze

* ''Lateran Council''
Furness Abbey

**Opatija Furness** (, odnosno **St. Mary of Furness**, je bivši katolički samostan čiji se ostaci nalaze sjeverno od Barrow-in-Furnessa u engleskoj grofoviji Kambriji. Osnovana je godine 1123. od strane grofa Etiennea Bulonjskog (budućeg engleskog kralja Stephena), a njome su ispočetka upravljali redovnici Kongregacije Savigny. Godine 1147. su je preuzeli cisterciti, te je s vremenom postala u drugu najveću i najbogatiju cistercitsku opatiju u Engleskoj. Godine 1537. ju je za vrijeme engleske Reformacije kralj Henry VIII dao raspustiti; nakon toga je razorena. Njeni ostaci su kasnije postali popularna turistička atrakcija te između ostalih inspirirali jednu od pjesama Williama Wordswortha i služile kao motiv za gravire Turner. Među lokalnim stanovništvom se za ruševine vezuju priče o opsjednutosti duhovima.

## Vanjske veze
* Information for teachers: English Heritage
* Risk assessment information for teachers: English Heritage
Car Taizu od Jina

**Car Taizu od Jina** (  ; Han ime ) (1. august 1068 – 19. septembar 1123) bio je poglavica džurčenskog (女真) klana Wanyan, poznat kao osnivač i prvi car dinastije Jin, koji je vladao od 1115. do smrti.

Rodio se kao sin poglavice Wanyan Heliboa, koji je upravljao Džurčenima kao vazal kitanske dinastije Liao. Prema službenim historijama, ocu je kao mladić pomagao u ratnim pohodima, odnosno u regrutiranju najjačih ratnika iz drugih džurčenskih klanova kada je Džurčene jedne godine pogodila glad. Kada je godine 1112. na džurčenske teritorije posjetio car Tianzuo od Liaoa kako bi tamo lovio ribu, naredio je džurčenskim poglavicama da ga zabavljaju plešući. Wanyan Aguda je bio jedini poglavica koji je odbio plesati, smatrajući to poniženjem. Time je izrazio tinjajuće nezadovoljstvo Džurčena vlašću Kitana, čije je službenike smatrao korumpiranim, a dinastiju dekadentnom.

Godine 1113. je na mjestu poglavice naslijedio svog brata Wanyan Wuyashua, a već sljedeće godine otpočeo pripreme za ustanak protiv kitanske vlasti, šaljući uhode duboko u kitansku teritoriju. Ustanak je službeno otpočeo u septembru 1114. kada je oko sebe okupio 2500 sljedbenika. Među njima su najvažniji bili daroviti vojskovođa Wanyan Nianhan, šaman Wanyan Xiyin i nećak Gushe. Nakon niza pobjeda na kitanskim trupama, 28. januara 1115. se proglasio carem. Džurčeni su pod njegovim vodstvom nastavili nizati pobjede nad Kitanima - uspjeli su zauzeti značajne dijelove Mandžurije, a do augusta 1116. i cijeli poluotok Liaodong.

Godine 1117. je s njim prvi put u kontakt stupila dinastija Song, koja je tada vladala centralnom i južnom Kinom. Do godine 1123. je na džurčenski dvor došlo sedam izaslanstava Songa, dok su 1123. Džurčeni na kineski dvor u Kaifengu poslali šest izaslanstava. Oni su ugovorili niz međusobnih sporazuma, temeljem kojih je stvoren Savez na moru - temeljem njega su se Kinezi obavezali napasti Kitane sa juga i Džurčenima isporučiti ogromne količine svile i drugih darova; Džurčeni su se obavezali da će, nakon što unište dinastiju Liao, Kinezima vratiti Šesnaest prefektura na sjeveru Kine.

Taj je događaj, osim vojno-političkog saveza, imao za posljedicu i uspostavu kulturnih veza. Wanyan Aguda je nastojao na noovosvojenim područjima uspostaviti feudalni sistem uprave, odnosno zamijeniti dotadašnje plemensko uređenje kojim su živjeli njegovi nomadski sunarodnjaci. U tu je svrhu naložio svom bratu Wanyan Xiyinu, koji je odmah pokazao veliki interes za kinesku kulturu, tehnologiju i običaje, da sastavi džurčensko pismo.

Wanyan Agudin rat protiv Kitana je bio uspješan, te je do njegove smrti u septembru 1123. gotovo cijela kitanska teritorija bila zauzeta. Naslijedio ga je brat Wanyan Wuqimal pod čijom će vladavinom Džurčeni ne samo dokrajčiti Kitane, nego se okrenuti protiv svojih saveznika iz dinastije Song i osvojiti sjeverni dio Kine. Wanyan Aguda je kasnije dobio posthumno ime "car Taizu".

## Izvori
Posljednji skretničar uzanog kolosjeka

***Posljednji skretničar uskog kolosjeka*** je jugoslavenski igrani film snimljen 1986. u režiji i po scenariju Vesne Ljubić. Radnja je smještena u malo bosanskohercegovačko mjesto u kome je lokalna željeznička pruga jedini kontakt sa vanjskim svijetom, a zaplet opisuje nastojanje stanovnika da se prilagode ukidanju pruge.

## Vanjske veze
*
Jibna

**Jibna** (; **Yibna**) je bivše palestinsko naselje koje je bilo smješteno oko 15 km jugozapadno od grada Ramla u današnjem Izraelu. Imalo je izuzetno dugu historiju koje seže u biblijska vremena kada je bila poznata kao *Jabneel*; u rimsko doba je bilo poznato kao *Iamnia*, *Jamnia* ili *Yavne*. Različiti autori su ga opisivali kao grad ili kao veće selo, smješteno na vrhu brda. U vrijeme križarskih ratova su križari tamo izvojevali pobjedu nad egipatskim Fatimidima u bitci kod Jibne te sagradili zamak poznat kao Ibelin. U njemu je 1386. sagrađena džamija koja i dan-danas postoji. Godine 1941. su jevrejski doseljenici u neposrednoj blizini sagradili kibuc od koga se razvio današnji grad Yavne. Pred početak arapsko-izraelskog rata je u njemu živjelo 5420 stanovnika. Tokom sukoba su izraelske snage 4. juna 1948. zauzele Jibnu i odatle protjerale sve stanovnike.

## Izvori

## Literatura

* 
* Conder, Claude Reignier and H.H. Kitchener (1881): *[http://www.archive.org/details/surveyofwesternp02conduoft The Survey of Western Palestine: memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology].* London:Committee of the Palestine Exploration Fund. **vol 2**
* Guérin, M. V. (1869): *[http://books.google.com/books?id=gjkAAAAAYAAJ&dq Description géographique, historique et archéologique de la Palestine. Judee]* (p.55 )
* 
* 
* 
* 
*  (Yibna; p.&nbsp;313 -319 )
*  p.108
* Noy Velednizki (2004): Yavne Final Report  *Hadashot Arkheologiyot – Excavations and Surveys in Israel*, No.116
* Ofer Sion (2005): Tel Yavne Final Report  *Hadashot Arkheologiyot – Excavations and Surveys in Israel*, No.117
* Raz Kletter (2004): Yavne Final Report , *Hadashot Arkheologiyot – Excavations and Surveys in Israel*, No.118 

## Vanjske veze

* Welcome to Yibna 
* Yibna at Khalil Sakakini Cultural Center
* Yousef Al Hums: 60 Years and Counting, WREMEA, May–June 2008
Bitka kod Jibne

**Bitka kod Jibne** se odigrala za vrijeme križarskih ratova godine 1123. u blizini mjesta Jibna u današnjem Izraelu između križarske vojske pod jeruzalemskim regentom Eustaceom Grenierom na jednoj, i egipatske fatimidske vojske pod vezirom Al-Ma'mumom na drugoj strani. Do nje je došlo do pohoda koje je novi egipatski vezir poduzeo protiv križarskog Jeruzalemskog Kraljevstva, dijelom nastojeći iskoristiti zarobljavanje kralja Balduina II od strane Artukida u sjevernoj Siriji. Vezirovoj vojsci, koja je nastojala osvojiti Jaffu suprotstavila se vojska pod komadnom Eustacea Graniera. Egipatska vojska se sastojala od sudanskih strijelaca koje je štitila laka berberska i arapska konjica; njena formacija je bila izuzetno gusta, što ju je učinilo teško pokretno. To su Granierovi vitezovi iskoristili kako bi izveli snažni juriš pri čemu je Egipćane, po navodima Fulchera od Chartresa uhvatila panika te su se razbježali; većina egipatskih pješaka je masakrirana. Taj je poraz je na nekoliko decenija spriječio Egipćane da ozbiljnije ugroze križarsku državu.

## Literatura
*
Eustache I Grenier

**Eustache I de Grenier** (; ? - 15. jun 1123) bio je francuski vitez i križarski vođa koji je nakratko služio kao regent Jeruzalemskog Kraljevstva. Bio je rodom iz mjesta Thérouanne u današnjoj sjevernoj Francuskoj, odakle je 1096. krenuo u Prvi križarski rat kao dio pratnje Huguesa II od St. Pola, u kontingentu Godefroya Bujonskog. Nije se naročito istakao sve do 1105. kada se spominje u bitci kod Ramle, a 1109. je imao važnu ulogu u opsadi Tripolija. Grad Sidon, koji je zauzeo u norveškom križarskom ratu uz pomoć norveškog kralja Sigurda I, je dobio kao leno 19. decembra 1111. Već ranije je bio stekao leno u Cezareji. Nakon što se oženio za Emelotu ili Emmu, nećaku patrijarha Arnulfa od Chocquesa, dobio je i Jerihon. Kasnije je nadgledao izradu opsadnih strojeva prilikom zauzimanja Tira. Nakon što je 1123. jeruzalemski kralj Balduin II zarobljen od Artukida, izabran je za jeruzalemskog regenta. Na tom je mjestu 29. maja izvojevao odlučujuću pobjedu nad Fatimidima u bitci kod Jibne. Nedugo potom je umro. Na mjestu regenta ga je naslijedio Guillaume I od Buresa.

Sin Eustace II ga je naslijedio u Sidonu, a Walter u Cezareji.

## Literatura
* Fulcher of Chartres, *A History of the Expedition to Jerusalem, 1095-1127*, trans. Frances Rita Ryan. University of Tennessee Press, 1969
* William of Tyre, *A History of Deeds Done Beyond the Sea*, trans. E.A. Babcock and A.C. Krey. Columbia University Press, 1943
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, vol. II: The Kingdom of Jerusalem*. Cambridge University Press, 1952
* Alan V. Murray, *The Crusader Kingdom of Jerusalem: A Dynastic History 1099-1125*. Prosopographia et Genealogica, 2000.
Nærøyfjord

**Nærøyfjord** (norveški: *Nærøyfjorden* = "uski fjord") je fjord u općini Aurland u županiji Sogn og Fjordane u Norveškoj. Zapravo je 18 km dug rukavac fjorda Sognefjord, a ime je dobio po rijeci Nærøydalselvi koja prolazi dolinom Nærøydalen i kod sela Gudvangen se ulijeva u fjord. 

Uz njegovu zapadnu obalu nalazi se slikovito selo Bakka sa znamenitom drvenom crkvom. Ime je dobio zbog toga što njegova širina ne prelazi 500 m, a udaljenost između vrhova Bakkanosa (1398 m) i Vindegga (1295 m), na suprotnim stranama fjorda, je samo 3 km.

Nærøyfjord, zajedno s Geirangerfjordom čini izniman krajolik strmih kristalnih stijena koje se uzdižu oko 1400 metara iznad površine mora (Steganosi u Nærøyfjordu ima visinu 1761 m), te imaju dubinu do 500 metara. Njihov krajolik ima nekoliko prirodnih fenomena kao što su slapovi, podmorske morene i morski sisari. Zbog toga su ovi fjordovi upisani na popis mjesta svjetske baštine u Europi 2005. godine.


Datoteka:Nærøyfjorden Bakkanosi.jpg|Bakkanosi iznad Bakka
Datoteka:P1000556Gudvangen.JPG|Crkva u Bakki
Datoteka:Tufto Nærøyfjorden.jpg|Selo Tufto
Datoteka:Lægdafossen.jpg|Slap Lægdafossen


## Izvori

## Vanjske veze
* Turističke informacije  
;Ostali projekti
Geirangerfjord

**Geirangerfjord** (norveški: *Geirangerfjorden*) je fjord u općini Stranda, pokrajine Sunnmøre u županiji Møre og Romsdal u Norveškoj. Zapravo je 15&nbsp;km dug rukavac velikog fjorda Storfjord, a ime je dobio po malom selu Geiranger koje se nalazi na njegovom kraju gdje se u njega ulijeva rijeka Geirangelva. 

Ovaj fjord je jedno od najsposjećenijih turističkih atrakcija u Norveškoj, iako postoje planovi za izgradnju električnih kabela preko njegovog klanca čime bi se ugrozio njegov status neirnute prirode i naštetilo turizmu Uz njegove obale nalaze se slikovite napuštene farme Skageflå, Knivsflå i Blomberg, od kojih se posljednje dvije mogu posjetiti samo brodom. Turističkim trajektom koji čini obilazak fjorda upravlja tvrtka Fjord1 Nordvestlandske, a povezuje malene gradove Geiranger i Hellesylt na kraju lijevog (manjeg) rukavca fjorda.

Geirangerfjord, zajedno s Nærøyfjordom čini izniman krajolik strmih kristalnih stijena koje se uzdižu i do 1400 metara iznad površine mora, te imaju dubinu do 500 metara. Njihov krajolik ima nekoliko prirodnih fenomena kao što su podmorske morene i morski sisari. Zbog toga su ovi fjordovi upisani na popis mjesta svjetske baštine u Europi 2005. godine.

Geirangerfjord ima i nekoliko slapova koji se slijevaju niz njegove stijene, od kojih su najpoznatiji "Seda sestara" i "Prosilac". Oni se nalaze na istom dijelu fjorda, te se kaže kako "Prosilac" pokušava zavesti "Sestre" koje se nalaze na drugoj strani fjorda. Još jedan obližnji slap ima prepoznatljiv oblik i nazvan je "Vjenčani veo".

Geirangerfjord je u stalnoj opasnosti od klizišta s planine Åkerneset, pri čemu bi nastali cunami mogao zbrisati naselja Geiranger i Hellesylt.


The Seven Sisters & the Wooer.jpg|Slapovi "Sedam sestara" i "Prosilac" u Geirangerfjordu
GeirangerFjordNorwayFjord.jpg|"Sedam sestara" u Geirangerfjordu (1890.-1905.)
Fiordo de Geiranger, Noruega, 2019-09-07, DD 27.jpg|"Prosilac"
Geiranger Panorama.jpg|Panorama fjorda s naseljem Geiranger
Geirangerfjorden panorama.jpg|Zavoj u fjordu


## Izvori

## Vanjske veze

* Turističke informacije
Pactum Warmundi

**Pactum Warmundi** () je bio sporazum sklopljen 1123. između križarske Kraljevine Jeruzalem i Republike Venecije, temeljem koga su Mlečani dobili cijeli niz trgovačkih i pravnih povlastica u Kraljevini u zamjenu za nastavak pružanja vojne i druge pomoći križarima.

Sporazum se nadovezivao na ranije sporazume donesene oko 1100. i 1100. Godine 1123. je njegovom sklapanju pridonijela i privremena kriza u kojoj se našla jeruzalemska država nakon zarobljavanja kralja Balduina II u artukidskoj zasjedi, odnosno fatimidska invazija koja je zaustavljena u bitci kod Jibne. U to se vrijeme pred obalama Levanta našla mletačka flota pod duždom Domenicom Micheleom, koja je porazila fatimidsku flotu i zaplijenila veliki brodova. Mlečani su se iskrcali u Akri odakle je dužd otišao na hodočašće u Jeruzalem. Tamo je proslavio Božić, a potom ugovorio tekst novog sporazuma sa regentom Guillameom I od Buresa i patrijarhom Warmundom (po kome je sporazum dobio ime).

Temeljem sporazuma je Mlečanima omogućeno da u svakom gradu Kraljevstva osim samog Jeruzalema imaju vlastitu crkvu, ulicu, kupalište, mlin i pekaru, kao i da koriste vlastite mjere i zakone u međusobnim sporovima, odnosno budu oslobođeni poreza u svim poslovima osim prijevoza hodočasnika u Svetu zemlju. Mlečani su zauzvrat morali pomoći križarima zauzeti jedan od dva proestala grada na obali Levanta pod fatimidskom vlašću - Askalon i Tir - gdje bi trebali dobiti trećinu vlasti i teritorija.

Križari se ispočetka nisu mogli dogovoriti koji će grad pokušati osvojiti, ali je na kraju kockom odlučeno da to bude Tir. Početkom 1124. je otpočela opsada nakon čijeg osvajanja su Mlečani dobili čak 21 selo u njegovoj okolici. Sporazum je kasnije ratificirao i Balduin nakon povratka iz zarobljeništva.

Odredbe sporazuma su se dosljedno poštovale za sve vrijeme postojanja Jeruzalemskog Kraljevstva do 1291. On je imao važnu ulogu u razvoju Venecije kao trgovačke i pomorske sile na Mediteranu.

## Literatura
* 
* 
* 
* 
*
Palača u Würzburgu

**Palača u Würzburgu** (*Würzburg Residenz*) u Bavarskoj (Njemačka) su dali izgraditi nadbiskup i vojvoda Würzburga Johann Philipp Franz von Schönborn i njegov brat Friedrich Carl von Schönborn od 1720. do 1744. godine. Ona je krunsko djelo vodećih njemačko-austrijskih baroknih arhitekata J. Hildebrandta i M. Welscha, a u izgradnji palače sudjelovali su i francuzi Robert de Cotte i Germain Boffrand. Ipak, glavni arhitekt palače Würzburg, koji joj je dao dana sprepoznatljive obrise, bio je Balthasar Neumann.

Mletački slikar Giovanni Battista Tiepolo je, uz pomoć svog sina Domenica, freskama oslikao unutrašnjost palače. Najveličanstveniji interijeri su na glavnom stubištu, kapeli i velikom salonu. Palaču je Napoleon proglasio *“najljepšim objektom u Europi”*, a teško je stradala u Drugom svjetskom ratu. Njena restauracija je trajala od 1945. do 1987. godine i koštala je, današnjih, 20 milijuna eura.

Palača Würzburg, zajedno s dvorskim vrtovima i trgom, je upisana na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi 1981. godine, što je opravdano riječima: *“Argumentacija Republike Njemačke nije bila potrebna, ... Palača je najhomogenija i najveličanstvenija od svih baroknih palača ... ona predstavlja jedinstvenu umjetničku realizaciju svojom ambicioznom organizacijom prostora, originalnošću kreativnog duha i internacionalnim karakterom izrade."* 

Najpoznatiji dijelovi palače u Würzburgu su:
* **Dvorska kapela (''Hofkirche'')** je crkva potpuno dekorirana štuko ukrasima i slikama Tiepola koji je naslikao i veličanstvenu oltarnu sliku. Oltarom dominiraju njeni zakrivljeni zidovi i tri preklapajuća ovalna svoda kupole. 
* **Glavno stubište (''Treppenhaus'')** s najvećom freskom na svijetu na njenom svodu. Dugo se ovo stubište nalazilo na njemačkim novčanicama (Deutche Mark). 
* **Veliki salon** ili **Carska dvorana (''Kaisersaal'')** je središnji dio palače, carska rezidencija koja svjedoči o bliskoj vezi Würzburga i Svetog Rimskog Carstva. 
* **Bijela dvorana** je ukrašena štuko dekoracijama u neoklasičnom stilu umjetnika A. Bossija.
* **Dvorski vrt** – Kako je palača bila izgrađena unutar utvrđenog grada, bilo je neophodno planirati vrt u sklopu kompleksa s palačom. Rješenje je bilo d ase iskoriste dva gradska bastiona koja su bila različite visine, čime se dobio neobičan krajolik. Tlo vrta se podiže idući od istoka prema zapadu sve do visine zidina, dok je u blizini palače vrt u obliku klasičnog francuskog parka, malo dalje pretvara se u engleski park s malenim utvrdama i livadama.


file:Residenz Würzburg Edit(ws).jpg|Palača s juga
file:W%C3%BCrzburg_Hofgarten_um_1770.jpg|Wurzburški park oko 1700. god.
file:Bundesarchiv B 145 Bild-F079088-0003, Würzburg, Residenz.jpg|Glavno stubište
file:Interiors of Residence Würzburg.JPG|Carska dvorana
file:Hochzeit_friedrich_I._tiepolo.jpg|Tiepolova freska *Vjenčanje [[Fridrik I. Barbarossa|Fridrika I. Barbarosse]]*


## Povezano
* Popis mjesta svjetske baštine u Europi

## Napomene

## Vanjske veze

* Bavarski dvorci i parkovi 
* Wurzburg Residence - UNESCOve stranice sa slikama i objašnjenjima (engl.)
* Virtualni obilazak palače u Würzburgu 
* Würzburg Residence (slike)
Dvorci Augustusburg i Falkenlust

**Dvorci Augustusburg i Falkenlust** u Brühlu, Sjeverna Rajna-Vestfalija (Njemačka), su iznimni rokoko dvorci povezani prostranim Schlossparkom. Smješteni u idiličnom vrtnom pejzažu, dvorci Augustusburg (rezidencija Kölnskog princa-nadbiskupa) i lovačka loža Falkenlust su najraniji primjeri rokoko arhitekture u Njemačkoj i kao takvi su 1984. god. upisani na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi.

**Augustusburg** je izgrađen početkom 18. stoljeća po nalogu Kölnskog nadbiskupa i izbornog princa Clemensa Augusta Bavarskog (1700.-1761.) iz obitelji Wittelsbach. Arhitekti Johann Conrad Schlaun i François de Cuvilliés su dizajnirali dvorac Augustusburg kao građevinu u obliku slova U s tri kata i dva nivoa potkrovlja. Veličanstveno stubište je dizajnirao Johann Balthasar Neumann, a izniman park je djelo Dominique Girard koji je dizajnirao i raskošni cvjetni vrt južno do dvoraca koji je 1800. god. rekonstriurao Peter Joseph Lenné i pretvorio ga u pejzažni vrt. Pokušaji da se renovira ovo područje pokazalo se kao iznimno težak zadatak zbog nekvalitetnog materijala u okolici.

**Falkenlust** je izgradio François de Cuvilliés od 1729. do 1740. god. u stilu lovačke lože Amalienburg u parku dvorca Nymphenburg.

Nedugo nakon Drugog svjetskog rata, sve do 1994. god., kako je jako blizu Bonna, tadašnjeg glavnog grada Republike Njemačke, Augustusburg je korišten kao prijemna dvorana za goste Njemačkih predsjednika. Dvorci s parkom su također i mjesto održavanja godišnjih dvorskih koncerata u Brühlu.

Od 2001. god., uprava dvoraca posjetiteljima, uz standarni obilazak kompleksa, nudi i posebne tematske obilaske po cijeni od 5 eura. U blizini se nalazi i muzej Max Ernsta.

## Bilješke i izvori

## Vanjske veze

* Službene stranice dvoraca (njem.)

### Ostali projekti
Svećenički celibat u Katoličkoj crkvi

**Svećenički [[celibat]]** u Katoličkoj crkvi označava prije svega zabranu zaređivanja oženjenih muškaraca za svećenike. Ona se prvenstveno odnosi na crkve latinskog obreda (latinsku crkvu), no ne i na istočne katoličke crkve koje, s izuzetkom Etiopske katoličke crkve, dozvoljavaju zaređivanje muškaraca u braku. U svim dijelovima Katoličke crkve je, međutim, već zaređenim svećenicima zabranjeno sklapanje braka.

Tradicionalno se tumači da je svećenički celibat u Katoličku crkvu uveden za vrijeme gregorijanske reforme u 11. vijeku, iako historijski podaci ukazuju da se prakticirao ili nastojao nametnuti mnogo ranije, još u doba pape Lava I.

Svećenički celibat je postao predmetom velikih polemika u Katoličkoj crkvi u 20. i 21. vijeku, kada mnogih liberalnih teologa postoje zahtjevi za njegovo ukidanje.

## Vanjske veze
* Encyclical ''Sacerdotalis caelibatus'' - by Pope Paul VI
* The radical importance of the graced gift of priestly celibacy - by Congregation for the Clergy
* Priestly Celibacy Today - book by Thomas McGovern
* ''Priestly celibacy in patristics and in the history of the Church'' - by Roman Cholij
* Priestly Celibacy. Ecclesiastical Institution or Apostolic Tradition? - by Cesare Bonivento
* The Case for Clerical Celibacy:Its Historical Development and Theological Foundations  - by Alfons Stickler
* Celibacy Dates Back to the Apostles  - by Fr. Anthony Zimmerman, STD
* The Ancient Tradition of Clerical Celibacy - by Mary R. Schneider (Ignatius Press)
* Celibacy in the Old Testament and Jewish Tradition- by Br. Anthony Opisso, M.D.
* Imposed celibacy in the catholic church , explanations, articles, research - by foraladypope.org
Minamoto no Yoshitomo

(1123 – 11. februar 1160) bio je japanski vojskovođa na kraju Heian perioda, najpoznatiji kao vođa samurajskog klana Minamoto, koji će poslije njegove smrti uspostaviti Kamakura šogunat.

Yoshitomo se prvi put istakao 1156. kada je izbio Hōgen ustanak, u kome je umirovljeni car Sutoku i njegov sljedbenik Fujiwara no Yorinaga nastojao preuzeti vlast od cara Go-Shirakawe i Fujiwara no Tadamichija. Ustanak je podijelio i sam klan Minamoto - Yoshitomo se priključio Go-Shirakawi, koji je također uživao podršku klana Taira na čelu sa Taira no Kiyomorijem. Nasuprot tome su se njegov otac Minamoto no Tameyoshi te braća Minamoto no Tametomo, kao i Taira no Tadamasa, stavili na stranu umirovljenog cara. Sukob je završio porazom ustanika i protjerivanjem cara Sutokua.

Iako se Yoshitomo nametnuo kao jedna od vodećih ličnosti u Kjotu, bio je nezadovoljan time što mu je otac, usprkos njegovih molbi za pomilovanje, pogubljen. Još više je bio nezadovoljan rastom moći klana Tira pod Kiyomorijem. Godine 1159. je zbog toga zajedno sa Fujiwara no Nobunorijem izveo puč, prilikom koga je car Go-Shirakawa stavljen u kućni pritvor, a njegov glavni sluga Fujiwara no Michinori ubijen. Na to je reagirao Taira no Kimiyori koji je izveo kontra-udar, porazio Yoshitomoa, koji je izgubio dva sinove Yoshihiru i Tomonagi te prisiljen na bijeg. Car Go-Shirakawa je oslobođen, te je tako završio Heiji ustanak.

Yoshitomo je pobjegao iz Kjota, ali ga je sluga izdao i mučki ubio u provinciji Ovari. Njegova dva preostala sina Minamoto no Yoshitsune i Minamoto no Noriyori su kasnije pomilovana i protjerana. Yoshitomo je, po predaji, ubijen dok se kupao na izvoru tople vode.

Njegov sin Minamoto no Yoritomo će 1180. voditi klan u novom obračunu s klanom Taira, poznatim kao Genpei rat.

## Izvori

## Literatura
* Sansom, George (1958). *A History of Japan to 1334*. Stanford, California: Stanford University Press. pages&nbsp;256–258.
* Turnbull, Stephen (1998). *The Samurai Sourcebook*. London: Cassell & Co. page&nbsp;60.
Ivan Čupić

**Ivan Čupić** (Metković, 27. ožujka 1986.), bivši hrvatski rukometaš.

Igrao je na poziciji desnog krila, a umirovio se 2024. godine kao član Zagreba. Kao član Hrvatske rukometne reprezentacije je na Europskom prvenstvu u Norveškoj 2008. i Svjetskom prvenstvu u Hrvatskoj 2009. osvojio srebrne medalje. Proglašen je 2012. godine Hrvatskim rukometašem godine.

## Ozljeda prsta
Čupić je izgubio dio prsta u bezazlenoj situaciji kada se 24. srpnja 2008. na povratku u hotel poskliznuo, a pri padu se pokušao se uhvatiti za željeznu ogradu. No, zakvačio je ogradu vjenčanim prstenom i izgubio dio prsta. Ozljeda mu nije ugrozila rukometnu karijeru, no nažalost zbog nje je morao propustiti Olimpijske igre u Pekingu 2008. 

## Izvori
Tairrdelbach Ua Conchobair

**Toirdhealbhach Ua Conchobhair** (stariji ispis: **Tairrdelbach Ua Conchobair**) (1088–1156), anglicizirano u **Turlough Mór O'Connor / O'Conor** je bio kralj Connachta od 1106. te veliki kralj Irske od oko 1120. do smrti.

Rodio se kao sin Ruaidrí na Saide Buidea, kralja Connachta. Godine 1092. mu je oca zarobio i oslijepio Flaithbertaigh Ua Flaithbertaigh. Mladi Taiirdelbach se sklonio kod svog ujaka, munsterskog kralja Muirchertach Ua Briaina. U međuvremenu je Connachtom vladao njegov brat Domnall, koga je 1106. uz Muirchertachovu pomoć svrgnuo. Od Muirchertacha je preuzeo i mjesto velikog kralja. Njegovu dugu vladavinu je obilježila izgradnja tvrđave Dún Bhun na Gaillimhe od koje će kasnije razviti grad Galway. Ženio se šest puta, i imao čak 26 sinova. Jedan od njih je bio Ruaidri Ua Conchobair koji ga je naslijedio na prijestolju Connachta, a kasnije postao i posljednji veliki kralj Irske prije normanske invazije.

## Literatura
* *[[Leabhar na nGenealach]]*
* *[[Annals of the Four Masters]]*, ed. John O'Donovan, Dublin, 1856
* *[[Annals of Lough Ce]]*, ed. W.M. Hennessey, London, 1871.
* *Irish Kings and High Kings*, Francis John Byrne, 3rd revised edition, Dublin: Four Courts Press, 2001. 
* *A very puzzling Irish Missal*, John A. Claffey, Journal of the Galway Archaeological and Historical Society, Volume 55, 2003, pp.&nbsp;1–12.
* Emmet O'Byrne. "Ua Conchobair, Tairrdelbach", in Seán Duffy (ed.). *Medieval Ireland: An Encyclopedia*. Routledge. 2005. pp.&nbsp;471–4
* *The Inauguration site of Tairrdelbach Ua Conchobair*, Elizabeth FitzPatrick, in *Assembly Places and Practices in Medieval Europe*, ed. Aliki Pantos and Sarah Semple, Four Courts Press, Dublin, 2004. .
* *Royal Inauguration in Gaelic Ireland, c. 1100-1600:A Cultural Landscape Study*, Elizabeth FitzPatrick, Boydell Press, 2004. 978 1843830900
* Freya Verstraten. "Ua Conchobair", in Seán Duffy (ed.). *Medieval Ireland: An Encyclopedia*. Routledge. 2005. pp.&nbsp;464–6
Ernulf

**Ernulf** (Beauvais, 1040 – 15. mart 1124) bio je francuski benediktinski redovnik, arhitekt i biskup Rochestera u Engleskoj.

Ernulf se obrazovao kod Lanfranca u normandijskoj Opatiji Bec, nakon čega se zaredio i živio u samostanu St. Lucien kraj Beauvaisa. Oko 1070. se na Lanfrancov prijedlog preselio u Englesku. Kao student Ivoa od Chartresa se smatrao stručnjakom za kanonsko pravo. Godine 1107. je postao opat Peterborougha te je na tom mjestu bio učitelj Hugha Candidusa. Ernulf je na mjesto biskupa Rochestera imenovan 1115. od strane canterburyjskog nadbiskupa Ralph d'Escuresa. Istakao se graditeljskom aktivnošću.

## Izvori

## Literatura
* British History Online Bishops of Rochester  accessed on 30 October 2007
* British History Online Priors of Canterbury  accessed on 30 October 2007
* , source
* 
*
Ottokar III od Štajerske

**Ottokar III** (1124 – 31. decembar 1164) bio je markgrof Štajerske od 1129. do smrti. 

Rodio se kao sin markgrofa Leopolda Jakog, koga je naslijedio kao dijete. Preko mariborskih grofova Sponheima je naslijedio dijelove Donje Štajerske između Drave i Save u današnjoj Sloveniji. Od strica, posljednjeg grofa Formbacha je godine 1158. naslijedio Grofoviju Pitten u današnjoj Donjoj Austriji. Nastojeći poboljšati povezanost tih terirtorija, dao je dograđivati puteve preko Semmeringa te 1160. podigao bolnicu u Spital am Semmeringu. Također je dovršio kolonizaciju područja oko rijeka Traisen i Gölsen.

Ottokar je vodio računa o prirodnim resursima svojih područja te kovao vlastiti novac. Podigao je augustinski samostan Opatija Vorau te osnovao i podržavao kartuzijanski samostan Seitz. Nakon drugog križarskog rata je u Štajersku doveo bizantske obrtnike. 

Nakon smrti ga je naslijedio sin Ottokar IV sa kojim će se njegova loza ugasiti.
Meister Eckhart

**Meister Eckhart** (Eckhart von Hochheim, kraj Gothe, o. 1260. - Avignon, prije 30. travnja 1328.), njemački dominikanac, filozof, teolog i mistik.

## Biografija

Majster Ekhart rodio se 1260. godine u Tiringiji. Obrazovao se u Strazburu, Parizu i Kelnu, pod uticajima Alberta Velikog, Tome Akvinskog i Dunsa Skota. Završio je studij teologije 1302. godine u Parizu. Predavao je u Parizu, gde je stekao majstorsko dostojanstvo, odnosno magisterijum. Delovao je u Erfurtu, potom rukovodio teološkom školom u Strazburu. Jedno vreme obnaša dužnost provincijala u Saskoj pa generalnog vikara u Češkoj. Bio je profesor teologije u Parizu, Strasbourgu i Kölnu.

Pripadao je dominikanskom redu katoličke crkve. Držao je propovedi i po manastirima. Njegove propovedi su zapisivane i širene, što je izazvalo zvaničnu crkvu da mu se suprotstavi, posle čega je inkvizicija počela da progoni sve one koji su izražavali njegove stavove. Njegov red je nastojao da ga zaštiti i da posvedoči njegovu pravovernost, sve dok nije bila donesena neopoziva odluka. Ekhart je odbio optužbe inkvizitora, ali je pozvan pred papu u Avinjon. Majster Ekhart se poslednji put pominje kao živ 1327. godine.

Njegova je učenja papa Ivan XXII. proglasio heretičkim 1329. godine, osudivši 28 njegovih teza.

## Učenje

U središtu Ekhartovog učenja leži uzletna moć duše, koja odeljivanjem od telesnog i svetovnog hrli svojem iskonu.

## Bibliografija

* *Opus tripartitum*
* *Opus expositionum*

## Napomene

## Literatura

* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. V, Zagreb, 2005.* 
* *Russell, Bertrand, Mudrost Zapada, Split, 2005.* 

## Vanjski
* Eckhart Triebel: Meister Eckhart und seine Zeit
* Eckhart Triebel: Meister Eckhart Bibliographie seit 1995
Manisa

**Manisa** (za antike zvana *Magnesia* i *Sipylum*) je grad na zapadu Turske od 356.702 stanovnika, adminitrativni centar Provincije Manisa.

## Geografija
*Manisa* leži u velikoj plodnoj dolini rijeke Gediz (antički Hermus), duž sjevernih obronaka planine Planine Spil, 32&nbsp;km km sjeveroistočno od Izmira i Egejskog mora. 

## Historija
Pretpostavlja se da su *Manisu* osnovali kao svoju koloniju starogrčko pleme Magnetes iz Tesalije negdje oko 12. vijeka pne., za njihovih vremena zvao se *Magnesia*.

U 6. vijeku pne. grad je zauzeo Kir Veliki perzijski, a 190. pne. kod grada se odigrala Bitka kod Magnezije u kojoj je rimska vojska pobijedila seleukidsku vojsku Antioha III. Grad je procvjetao u 1. vijeku za vladavine pergamske dinastije Atalida pod imenom *Magnesiopolis*, kasnije se opet zvao Magnezija. Nikejski car Jovan III Duka Vatac izabrao je Magneziju za svoju prijestolnicu 1222.

Turkmenski beg Saruhan zauzeo je 1313. Magneziju i prezvao je Manisa, i vladao njome sve do 1390. kad je grad potpao pod vlast osmanskog sultana Bajazida I.
Nakon što je mongolski vladar Timur pobjedio Osmanlije - 1402. grad je bio pod vlašću mongolskih begova sve do 1410. kad je ponovno potpao pod osmansku vlast.

Tokom 18. vijeka gradom je gotovo samostalno vladala begovska dinastija Karaosmanoğlu, sve do 1822. kad im je skršena moć.
## Znamenitosti
*Manisu* su za srednjeg vijeka obožavali osmanski sultani i njihovi pričevi koji su je koristili za ladanje i život. Iz tog perioda ima nekoliko građevina - *[[Džamija]] Muradiye* izgrađena 1583. - 1586. od mramora sa pozlaćenom kupolom, uz koju je dograđena medresa, koja je danas pretvorena u arheološki muzej.
## Klima
*Manisa* ima mediteransku klimu po Köppenovoj klasifikaciji klime, sa vrućim i dugim ljetima, i kratkim kišovitim zimama, koje su nešto hladnije od vrlo bliskih gradova na obali.

## Privreda
*Manisa* je važan poljoprivredno - trgovački centar tog dijela Turske, željeznicom je povezana sa Afyonkarahisarom i Izmirom. U bogatoj dolini Gediz uzgaja se grožđe, masline, duhan, sezam i pamuk. Pored grada ima rudnika Magnezija, cinka i žive.
## Gradovi prijatelji

## Izvori

## Vanjske veze
* Službene stranice grada  
* ''Manisa'' na portalu Encyclopædia Britannica
John Ball

**John Ball ** (izgovor: Džon Bol; oko 1338 &ndash; 15. jul 1381) je bio engleski 
lolardski sveštenik koji je bio idejni vođa seljačke bune u Engleskoj 1381. godine.

Džon Bol je govorio kako smo „napravljeni po slici božjoj, a prema nama postupaju kao da smo životinje“ i još kako „u Engleskoj ništa neće krenuti na dobro... sve dok postoje gospoda i sluge“. Celovita verzija ove propovedi glasi: 

## Povezano
* Lolardi

## Izvori