La Salaire de la peur

***Nadnice straha*** (francuski **La Salaire de la peur**) je triler film ceste iz 1953. godine kojeg je režirao Henri-Georges Clouzot u francusko-talijanskoj koprodukciji. Glavne uloge tumače Yves Montand, Charles Vanel, Peter van Eyck i Folco Lulli. Radnja se odvija oko četvorice vozača koji u dva kamiona prevoze nitroglicerin na velikoj udaljenosti kroz južnoameričku prašumu, no ceste i put su puni rupa što je vrlo problematično jer je njihov tovar vrlo osjetljiv i može eksplodirati pri najmanjem udaru.

Film je doživio veliki međunarodni uspjeh te je prvi istodobno osvojio i Zlatnu palmu u Cannesu i Zlatnog medvjeda u Berlinu. Njegova popularnost je vidljiva i u dva američka remakea: *Hell's Highway* Howarda W. Kocha iz 1958. i *Sorcerer* Williama Friedkina 1977. *Nadnice straha* su bile treći najkomercijalniji film godine sa 6.944.306 kupljenih ulaznica u francuskim kinima.
## Radnja

Francuzi Mario i Jo, Nizozemac Bimba i Talijan Luigi su zaglavljeni u izoliranom južnoameričkom gradu Las Piedras. Njih četvorica, kao i gotovo cijeli gradić, su stalno siromašni a jedina mogućnost zaposlenja je preko američke mega-korporacije Southern Oil Company (SOC), koja zapošljava i iskorištava stanovnike u mjesnim naftnim poljima. Jednog dana, izbije velik požar na jednom naftnom polju pod vlasništvom SOC-a, a jedini način ugasiti ga je uz pomoć nitroglicerina. SOC stoga ponudi platiti ogromnu svotu novca vozačima dvaju kamiona koji će iz gradića prevesti nitroglicerin na 450&nbsp;km dug put, no pošto su ceste i putevi do polja užasni, velika je opasnost od naglog drmanja tereta, koji bi mogao eksplodirati. Četvorica prijatelja to vide kao priliku života jer bi uz pomoć nagrade napokon mogli napustiti gradić i osigurati si udoban život.

Jo i Mario prevoze nitroglicerin u jednom kamionu a Luigi i Bimba u drugom, a razdvaja ih 30 minuta udaljenosti zbog slučaja da eksplozija jednog kamiona ne uništi i drugi. Cesta se doista ispostavi kao kvrgava, zbog čega im stalna za vratom visi mogućnost od smrti. Jednom prilikom naiđu na ogromnu stijenu koja je pala na cestu i zapriječila im put, no uspiju ju uništiti bacanjem male količine nitroglicerina na nju. Prolaze i preko loše platforme koja se moža srušiti svakog trena. Jo s vremenom sve više shvaća da ne može podnijeti toliki stres i šok do kraja puta, usprkos tome što ga Mario grdi da se sabere. Vrhunac je kada kamion Luigija i Bimba eksplodira od nepoznate posljedice. Kako bi prešao preko kratera punog nafte, Mario pregazi Joa koji mu je davao navigaciju. Kada napokon stižu do odredišta, radnici ih hvale kao junake, no Jo umire a Mario je na kraju živaca. Mario dobiva nagradu, no prilikom povratka natrag, odjednom počne namjerno voziti nemarno te skrene u provaliju i umire.

## Uloge
* Yves Montand - Mario
* Charles Vanel - Jo
* Peter van Eyck - Bimba
* Folco Lulli - Luigi
* Véra Clouzot - Linda
* William Tubbs - Bill O'Brien
* Darío Moreno - Hernandez
* Jo Dest - Smerloff
* Antonio Centa - Camp Chief
* Luis De Lima - Bernardo

## Nagrade

## Teme i analiza
Usprkos radnji, film nije snimljen u Južnoj Americi, već na jugu Francuske (gradovi Nîmes i Bouches-du-Rhône). David Thomson analizira kako je priča "nadahnut spoj akcije i agonije ljudske reakcije" te kako redatelj Clouzot prezire ljude jer će "prije ili kasnije njihove najgore osobine izaći na površinu", ali upravo zbog tog "izostanka sentimentalnosti, oni su još veći junaci". Časopis *Cinematheque* je Clouzota prozvao "francuskim Hitchcockom" zbog izgradnje polagane, ali snažne napetosti te *Nadnice straha* proglasio jednim od "najmračnijih francuskih filmova" zbog "gadnog ekonomskog imperijalizma američkih naftnih kompanija", zbog čega je film bio donekle skraćen u kinima Sjeverna Amerike.

Dennis Lehane se također zadržao na ovom zadnjem te je u priči iščitao "komentar na korporacijski imperijalizam, američku eksploataciju stranih kultura, silovanje zemlje i smiješnu ludost čovjeka". Kragić u Filmskom leksikonu primjećuje kako "simboličkim detaljima Clouzot koncipira fabulu filma kao metaforu o ljudskoj egzistenciji – usprkos profesionalnoj solidarnosti protagonista suočenih sa smrtnom opasnošću, njihov je pokušaj fatalistički beznadan...Očajnička egzistencija protagonista, čije se filozofsko opravdanje nalazi jedino u mogućnosti samopotvrđivanja, uokvirena je škrtim (izbjegavanje egzotike), ali oštrim socijalnim kontekstom (bijeda polukolonijalne zemlje), zbog čega je film tumačen i kao komentar (jednim svojim slojem) ekonomskog izrabljivanja latinoameričkih zemalja od strane američkih multinacionalnih tvrtki".

## Kritike

## Izvori

## Vanjske veze
* 
* 
* Criterion Collection  esej Dennisa Lehanea