O spokojstvu duše (Seneka)

***O spokojstvu duše*** () djelo je Seneke Mlađeg napisano u 1. stoljeću nove ere i dio je niza njegovih traktata o moralnim pitanjima. Spis je sastavljen u obliku dijaloga i bavi se stanjem uma Senekinog prijatelja Aneja Serena, koji je bio *[[praefectus vigilum]]* pod Neronom, i načinima na koje se Seren može izliječiti od tjeskobe, brige i gađenja prema životu.

## Uzori
Oko 400. pne. Demokrit je napisao raspravu *O veselosti* (, *Peri euthymiés*). Izraz "eutimija" ili "vedrina" može se odnositi na "postojanost uma", "dobrobit duše" ili "samopouzdanje". Seneka hvali Demokrita u vezi s njegovom raspravom na tu temu i navodi da će upotrijebiti latinsku riječ *tranquillitas* kao grubi prijevod "eutemije".

Pišući nešto kasnije od Seneke, Plutarh je napisao slično djelo, opisano u prijevodu iz 1589. godine kao "filozofska rasprava o mirnoći uma".

## Datiranje
Smatra se da je spis *O spokojstvu duše* napisan između 49. do 62. godine nove ere. Često se datiran u 60. godinu nove ere, podrazumijevajući (možda pogrešnu) pretpostavku da tema dijaloga odražava vlastitu Senekinu pogoršanu političku situaciju na Neronovom dvoru.

## Naslov i sadržina
Naslov se na srpskohrvatski prevodi kao "spokojstvo duše" (ili uma). Riječ *animus* u općenitom se smislu razumije kao racionalna duša, a u užem smislu kao um koji razmišlja, osjeća i želi. T. M. Green daje definicije *animus* kao: "duša", "um", "hrabrost", "strast". Monteleone je *tranquillitas animi* preveo kao "mentalna ravnoteža".

Spis *O spokojstvu duše* dio je Senekine serije dijaloga *(dialogi)*. Dijalog ima za cilj animirati Senekinog prijatelja Aneja Serena i izliječiti ga od tjeskobe, brige i gnušanja prema životu.

Seneka završava spis jednim citatom iz Aristotela:

## Tematika
Seneka je, kao i drugi stoički filozofi, nastojao pružiti uvid u razvoj praktičnog života, kako bi se ljudi mogli razviti u čestite osobe i postići unutarnju harmoniju.

*O spokojstvu duše* jedan je od triju dijaloga upućenih njegovom prijatelju Serenu, pri čemu su druga dva *[[O postojanosti mudraca (Seneka)|O postojanosti mudraca]]* *(De contantia sapientis)* i *[[O dokolici (Seneka)|O dokolici]]* *(De otio)*. Superiorna pozicija koju mudrac zauzima, tj. pozicija odvojenosti od štetnih zemaljskih događaja, tema je koja prožima sva tri dijaloga.

U usporedbi s druga dva djela, namjera spisa *O spokojstvu duše* je više terapeutska. Djelo započinje tako što Seren pita Seneku za savjet, a taj zahtjev za pomoć ima oblik medicinskog savjetovanja. Seren objašnjava da se osjeća uznemireno i u stanju nestabilne nepokretnosti, "kao da sam na brodu koji se ne kreće naprijed a more a stalno baca". Seneka koristi dijalog da se pozabavi pitanjem koje je mnogo puta iskrsnulou njegovom životu: želja za životom kontemplacije i istovremena potreba za aktivnim političkim angažmanom. Seneka tvrdi da se cilj spokojne duše može postići fleksibilnošću i traženjem srednjeg puta između dviju krajnosti.

Ako želimo postići duševni mir, Seneka preporučuje strogi život, koji ne obraća pozornost na pretjeranu i beskorisnu raskoš. Savjetuje nam da pažljivo biramo svoje drugove, jer ako odaberemo one koji su podložni porocima, njihovi će se poroci proširiti i na nas (poglavlje 7). Strogost je glavni način za postizanje duševnog mira: moramo naučiti obuzdati se, obuzdati svoje želje, ugušiti proždrljivost, ublažiti bijes, gledati siromaštvo dobrim očima i poštovati samokontrolu (poglavlje 8). Seneka uspoređuje one koji imaju mnogo i ne znaju uživati u tome s osobom koja posjeduje veliku knjižnicu u kojoj knjige služe samo za to da se izlože, a ne da se čitaju (poglavlje 9).

U 11. poglavlju Seneka predstavlja lik stoičkog mudraca, čiji duševni mir *([[ataraxia]])* izvire izravno iz većeg razumijevanja svijeta. Potpuna sigurnost i samodostatnost mudraca isključuju nezdrave strasti *([[apatheia]])*, tj. uznemirenja, koja ne mogu doatknuti osobu koja je, po definiciji, racionalna. Samo rasuđivanje, oprez i predviđanje posledjica mogu u nekome stvoriti idealno ozračje mira. Filozof, iako čuva svoj duševni mir, ne mrzi čovječanstvo zbog njegove nepravde, podlosti, gluposti i iskvarenosti. Vremena u kojima živimo nisu ništa lošija od prethodnih, nije razumno gubiti vrijeme bjesneći o svim tim vrstama zla, razumnije je da im se čovjek smije (poglavlje 15).

Stoga je pravi lijek slijediti prirodu, pronaći pravu ravnotežu između društvenosti i samoće, rada i razonode, prisebnosti i opijenosti i "nadzirati naš kolebljivi um intenzivnom i neprestanom brigom" (poglavlje 17).

## Predaja teksta
Prvi sačuvani primjerak djela nalazi se u *Codex Ambrosianus C 90* Ambrozijanske biblioteke u Milanu, koji potječe iz 11. stoljeća.

## Reference

## Literatura
* 
* 
* 
* 
*