open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Klasični vrtovi Suzhoua

**Klasični vrtovi Suzhoua** je skupina od devet vrtova u gradu Suzhou, kineska pokrajina Jiangsu, koji su upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji jer uključuju "glavne odlike klasičnih kineskih vrtova s izgrađenim krajolikom koji imitira prirodnu scenografiju kamenja, brda i rijeka sa strateški smještenim paviljonima i pagodama", te tako "svojim besprijekornim dizajnom odražavaju duboku metafizičku važnost prirodnih ljepota u kineskoj kulturi".

Oni su nastajali od 11. stoljeća, a od 16. do 18. stoljeća vrtna arhitektura je zbilja procvala u Suzhou i tada je nastalo oko 200 privatnih vrtova.

## Popis vrtova

## Reference

## Vanjske veze

* Klasični vrtovi Suzhoua   Preuzeto 25. kolovoza 2011.
Guido I od Spoleta

**Guido I** (; ? - 860) je bio vojvoda Spoleta od 842. do smrti. Bio je sin franačkog plemića i velikodstojnika Lamberta I i Adelaide od Lombardije, najstarije kćeri Pipina od Italije. U Italiju je došao 834. zajedno s ocem, koji je tada bio u sviti Lotara I i koji je preuzeo Vojvodstvo Spoleto. Nakon smrti cara Luja I Pobožnog, preuzeo je opatiju Mettlach u Lotaringiji.

Bio je oženjen za Ittu (ili Ita ili Itanu), kćer Sicoa od Beneventa. S njom je imao sinove Lamberta I i Guida III, od kojih će potonji postati sveti rimski car.

Godine 843. se umiješao u beneventanski građanski rat na strani svog šurjaka Siconulfa. Njega je, međutim, okončala tek intervencija cara Louisa II. Godine 846. je, međutim, imao daleko više uspjeha kada je Saracene uspio protjerati iz Lacija nedugo nakon njihovog pohoda kada je opljačkana Bazilika svetog Petra u Rimu.

Godine 858. je podržao Adhemara u borbi protiv kapuanskog grofa Landoa I. Ta je intervencija omogućila dolina Liri, zajedno sa Sorom i Arpinom pripadne Adhemaru, a koje je teritorije prethodno bio preuzeo grofov brat Landenulf od Teana.

## Literatura
* Llewellyn, Peter. *Rome in the Dark Ages*. London: Faber and Faber, 1970. .
* di Carpegna Falconieri, Tommaso. *Guido*, in *Dizionario biografico degli italiani*, 61, Roma: Istituto della Enciclopedia italiana, 2003, p.&nbsp;352-354.
Adelchis I od Spoleta

**Adelchis I** ili **Adelgis I** () bio je franački plemić i velikodostojnik u Italiji u srednjem vijeku. Bio je drugi sin Suppoa I, vojvode Spoleta, odnosno brat Mauringa, koga je na mjestu vojvode naslijedio 824. Tamo je ostao sljedećih deset godina. Tokom 830-ih je vršio dužnost grofa Parme, a iza 841. i Cremone. Posljednjih put se spominje kao grof Brescie. Područje njegove hegemonije i interesa su bili Emilija i istočna Lombardija. Njegov sin je bio Suppo II. 

## Literatura
*
Guido II od Spoleta

**Guido II** (ponekad **Guido III**; ; ? - kraj 882/početak 883) bio je kratkotrajni vojvoda Spoleta koji je vladao od 880. do smrti.

Rodio se kao sin vojvode Lamberta I, od koga je naslijedio i titulu markgrofa Camerina, koju će kasnije preuzeti njen stric Guido. Za očevog nasljednika su ga izabrali lokalni velikaši. Njegovu kratku vladavinu je obilježila izuzetno ambiciozna i agresivna politika teritorijalne ekspanzije, usmjerena na zapad i jug, čija su glavna meta bila papska područja. Ona je svoj odraz pronašla u sačuvanoj diplomatskoj koresponednciji pape Ivana VIII, koji je mladog vojvodu prvo nastojao zaustaviti povlađivanjem, a potom u pomoć pozvao Karla Ćelavog, koga je 12. februara 881. okrunio za cara. Guido, koga je papa u svojim pismima zvao "Rabbia" ("Bijesni", "Ludi"), je konačno zaustavljen tek kada ga je Karlo na mirovnoj konferenciji u Ravenni početkom 882. natjerao da odustane od vojnih akcija protiv pape. Tada su se i on i njegov stric Guido obavezali papi vratiti oduzete teritorije, ali su to odlagali sve do Guidove smrti.

Guido je umro mlad, a pošto su mu djeca bila maloljetna naslijedio ga je stric. Njegov sin Guido IV je kasnije vladao Spoletom, ali i Beneventom. Kćer Itta mu se udala za Guaimara I od Salerna.

## Literatura
* Caravale, Mario (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani: LXI Guglielmo Gonzaga &ndash; Jacobini*. Rome, 2003.
Alberico I od Spoleta

**Alberico I** (*Alberik*; ? - 922/925) bio je langobardski vojvoda Spoleta od 897/898. do smrti, najpoznatiji po dominaciji nad Rimom i papama u prve dvije decenije 10. vijeka.

Prvi put se spominje kao paž na dvoru franačkog vojvode Guida III od Spoleta, koji je kasnije postao sveti rimski car. Na njegovoj se strani borio u bitci na Trebiji 889. Međutim, godine 897/98. je mučki ubio njegovog sina ili nećaka Guida IV te preuzeo Vojvodstvo Spoleto.

Zahvaljujući tome što se istakao u odbijanju mađarskih napada na Italiju, kralj Berengar I od Italije mu je 899/900. priznao titulu vojvode. Alberico se potom pokazao kao vješt diplomat, koji je izgradio dobre odnose sa svojim susjedima. Sa markgrofom Adalbertom II od Toskane je sklopio savez protiv pape Sergija III te čak 907. prepriječio put Berengaru u Rim na njegovu carsku krunidbu.

Najvažniji je, međutim, bio savez sa Teofilaktom I, grofom od Tuskuluma čiji će klan Tusculani dominirati papinstvom sljedećih vijek i pol. Savez je potvrdio ženidbom za njegovu kćer Maroziju, a Alberico je dobio titulu patricius Romanorum. Godine 915. je sudjelovao u znamenitoj bitci kod Garigliana kao jedan od komandanta kršćanske vojske koja je razbila Saracene. Godine 917. je imenovan "konzulom Rimljana".

Njegova vladavina nad Rimom je, međutim, postala tiranska, pa je istjeran iz grada. Između 922. i 925. je ubijen u mjestu Orte.

Sa Marozijom je imao tri sina: Alberica II koji je kasnije dominirao Rimom; Constantinoa (umro iza 945), biskupa Sergija od Nepija (umro prije 963). Neki izvori da mu je četvrti sin bio papa Ivan XI (dok drugi navode da je Ivan XI nezakoniti sin pape Sergija III). 

## Reference

## Literatura
* ''Lexikon des Mittelalters'' 
*
Brunej (rijeka)

**Brunej** je rijeka na otoku Borneo u Jugoistočnoj Aziji, koja teče kroz Sultanat Brunej.

## Hidrografija
Brunej nastaje spojem rijeka Sungai Kayal i Sungai Limau Manis. Brunej ima porječje veliko oko 765 km², koje se svo nalazi unutar Bruneja.

## Izvori
Ami Boué

**Ami Boué** (Hamburg, 16. mart 1794. – Beč, Austro-Ugarska, 21. novembar 1881.), bio je pionir austrijske geologije, koji je puno pomogao u izgradnji međunarodne naučne kooperacije.

## Biografija
Boué je porijeklom bio Njemac, odrastao je i školovao se u rodnom Hamburgu, ali i u Genevi, Parizu i Velikoj Britaniji. Za vrijeme studija medicine na univerzitetu u Edinburghu, upoznao se s Robertom Jamesonom, čija su ga predavanja iz geologije i mineralogija toliko zainterisirala, da je odlučio da će to postati njegovo zanimanje. Boué je još za studija počeo voditi geološka istraživanja po raznim dijelovima Škotske i Hebridima.

Po završetku studija 1817. naselio se u Parizu. Godine 1820. objavio je *Essai géologique sur l'Ecosse*, u kojem su vulkanske stijene prvi put posebno i vrlo metodično opisane. Poduzeo je brojna studijska putovanja po Njemačkoj, Austriji i Južnoj Evropi, proučavajući raznolike geološke formacije, i na taj način bio pionir geoloških istraživanja. Bio je i jedan od osnivača Francuskog geološkog društva (*Société Géologique de France*) 1830., i jedan od njegovih predsjednika 1835. godine.

Od 1841. živi u Beču, i uzima austrijsko državljansvo. Carska Akademija nauke iz Beča objavila je njegove najvažnije radove iz geologije balkanskih zemalja (1859. - 1870.).

Boué je sam obavio *Mémoires géologiques et paléontologiques* (Pariz, 1832.) i naučnu studiju *La Turquie d'Europe* (Pariz, 1840.), u kojoj je naučno opisao i iznio svoja geografska, geološka i prirodoslovna zapažanja sa svoja tri putovanja po tadašnjim turskim zemljama juga Evrope.

U toj studiji obrađeni su dijelovi Bosne, Srbije, Crne Gore, Albanije, Makedonije, Bugarske i Grčke i to ne samo sa geološkog, već i za geografskog, prirodoslovnog (flora i fauna) etnografskog, ekonomskog i historiografskog stanovišta.

Boué je 1849. objavio prvu etnografsku kartu turskih zemalja balkanskog poluotoka.

Po njemu se danas zovu ulice u Beču, Budimpešti i Sofiji.

## Izvori

## Vanjske veze

* ''Ami Boué'' na portalu Encyclopædia Britannica 
* Bibiografija Ami Bouéa iz kataloga ''Deutschen Nationalbibliothek''
* Digitalizirani radovi Ami Bouéa iz ''Service de la documentation University of Strasbourg''
Robert Jameson

**Robert Jameson** (Leith, 11. jul 1794. - Edinburgh, 19. april 1854.), bio je škotski mineralog i prirodoslovac.

## Biografija
Robert Jameson bio je 50 godina profesor Univerziteta u Edinburghu, u tom periodu odgojio je generacije brojnih uspješnih naučnika.
Suppo II od Spoleta

**Suppo II** (također i **Suppo III**; ; ? - cca. 879) bio je vojvoda Spoleta od 871. do smrti.

Rodio se kao pripadnik Suponidske dinastije, te je bio u rodu sa Engelbergom, suprugom cara Louisa II; njegov istoimeni rođak Suppo II je vladao velikim dijelovima Sjeverne Italije kao grof nekoliko kjučnih gradova. Za vrijeme vladavine Louisa II je služžio kao njegov *archiminister* (nadministar) i *consiliarius* (savjetnik). Godine 869/70. je kao carski *[[missus dominicus|missus]]* zajedno sa Anastazijem Bibliotekarom putovao u Carigrad gdje je pregovarao o miru sa Bizantincima. S vremenom je stekao status najmoćnijeg magnata Sjeverne Italije. 

Status vojvode je stekao nakon što je Louis njegovog prethodnika Lamberta I smijenio zbog učestalih pobuna. Nakon Louisove smrti je ispočetka podržavao Karlomana od Bavarske u borbu za italijansko prijestolje. Zbog toga ga je godine 876. Karlo Ćelavi smijenio, te vratio vojvodsku titulu Lambertu.

Suppo III je umro između marta 877. (kada se spominje u jednom dokumentu) i augusta 879. (kada pismo pape Ivana VIIII oplakuje njegovu smrt.

Suppova supruga je bila sestra Eberharda od Furlanije; s njom je imao sina po imenu Unroch, a koji je imao sina po imenu Rudolph.

## Izvori

## Literatura
* Wickham, Chris. *Early Medieval Italy: Central Power and Local Society 400-1000*. MacMillan Press: 1981.
* Hlawitschka, Eduard. ''Franken, Alemannen, Bayern und Burgunder in Oberitalien (774-962), 1960
Hongcun

**Hongcun** (kineski: 宏村; pinyin: *Hóngcūn*) je jedno od dva (drugo je Xidi) drevna sela na jugu pokrajine Anhui (općina Yi) u Kini, koja su 2000. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao "izvanredan primjer pred-urbanog naselja koja su tijekom stoljeća nestala ili su promijenjena. Njihov plan ulica, arhitektura građevina, ukrasi i integracija u kompleksni vodovodni sustav su jedinstveni sačuvani primjeri.".

## Historija

Selo je osnovao Wang Wen, general dinastije Han, 1131. godine izgradivši 13 kuća, zajedno sa svojim rođakom Wang Yanjijem koji su doveli svoje obitelji iz sela Qisu, koje se nalazi na gornjem toku potoka ispod planine Leigang. Selo je imalo dva razdoblja izrazitog procvata (1401.-1620. i 1796.-1908.) tijekom kojih je obitelj Wang postala jako utjecajna s mnogo svojih pripadnika koji su postali carski službenici i trgovci, koji su svojim bogatstvom izgradili mnoge lijepe građevine. God. 1405., na savjet svojih gemantičara iskopan je kanal kako bi se cijelo selo opskrbilo svježom vodom iz Zapadnog potoka. Nekih 200 godina kasnije, vodoopskrba sela je dovršena stvaranjem Južnog jezera. Tijekom 19. i 20. stoljeća, u Hongcunu su nastale mnoge znamenite javne građevine kao što su: Akademija južnog jezera (1814.), Dvorana zaslužnih djela (1888.), Dvorana vrlina (1890.) i Dvorana težnji (1855., obnovljena 1911.).

Nešto kasnije od sela Xidi, i Hongcun je zapao u nemar i propast, rođenjem Republike Kine. No, upravo su zbog toga izvrsno sačuvane njegove građevine i izvanredan sustav vodoopskrbe..

## Odlike

Hongcun se nalazi na jugozapadnom podnožju planine Huangshan, okrenuto je prema jugu dok mu je središnji dio okružen planinama i rijekama.

Sve kuće su opskrbljene kanalom tekuće vode koja prolazi kroz selo prema dva vještačka bazena-jezera, jedno u središtu sela (Mjesečevo jezero) i drugo južno od sela (Južno jezero). Šahovnica ulica i prolaza prati sustav kanala, što daje selu jedinstven izgled. Nadalje, pri planiranju se gledalo i na obrise sela koje je organizirano je u obliku vola, gdje volovsku glavu čini brdo Leigang, a dva drveta na njemu čine rogove. Četiri mosta koja prelaze preko potoka Jiyin se smatraju za volovske noge, dok kuće sela čine tijelo. Unutar "tijela" potok Jiyin i brojna jezera (poput "Južnog jezera" *Nanhu*) čine unutarnje organe.

Arhitektura i rezbarije od oko 150 rezidencija datiraju iz vremena dinastija Ming i Qing, te se smatraju za najbolje te vrste u Kini. Jedna od najvećih, i turistička atrakcija otvorena za javnost, je Chenzi dvorana, u kojoj se nalazi i maleni muzej sela.

Neki od prizora u filmu *[[Tigar i zmaj (2000)|Tigar i zmaj]]* su snimljeni na lokalitetima u Hongcunu.

## Reference

## Vanjske veze

* From the Earth  Article about the Tulou earth villages of the Fujian Hakka 
* Informacije i fotografije Hongcuna
Carske grobnice dinastija Ming i Qing

**Carske grobnice dinastija [[Dinastija Ming|Ming]] i [[Dinastija Qing|Qing]]** (kineski: 明清皇家陵寝) je zajednički naziv za grobne komplekse i grobnice koje su UNESCO-va svjetska baština zbog skladne integracije izvanrednih arhitektonskih skupina u prirodni krajolik u duhu geomancije (Feng shui). Izvorno su tri lokaliteta upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2000. godine, no popis je proširen 2003., upisom 8 grobnih kompleksa u Pekingu i Jiangsu, te 2004. godine upisom 3 grobnice careva dinastije Qing iz provincije Liaoning.

Carski mauzoleji predstavljaju izvanredno svjedočanstvo kulturne i arhitektonske tradicije koja je preko 500 godina dominirala ovim dijelom svijeta, a kako su uklopljeni u prirodni okoliš, oni su su i jedinstveni kompleksi kulturnih krajolika. Oni su grobna mjesta slikovitih osoba, ali i mjesta na kojima su se odigrale važne epizode iz kineske povijesti.

Carske grobnice dinastija Ming i Qing su također i sjajan primjer vjerovanja, svjetonazora i geomantičkih teorija Feng shuija feudalne Kine. Prema tome, lokalitet grobnice, ravnica ili široka dolina, mora imati planinu na sjeveru ispod koje se podižu grobnice s nižim dijelovima prema jugu; s istoka i zapada grobnice moraju biti okružene brdima i imati barem jednu rijeku. Kako bi se uklopile u okoliš, sve građevine prate središnju cestu ("Put duša") koja se može pružati nekoliko kilometara i granati u sporedne ceste koje vode do pojedinačnih mauzoleja. Ulaz s trijemom i pet vrata označava početak Puta duša, a slijede druge građevine kao što su prijemni paviljoni, paviljon sa stelom "Božanskih zasluga", kameni stupovi i parne skulpture životinja, generala i ministara. Nakon nekoliko kamenih mostova slijedi Trijem zmaja i Feniksa, a potom se dolazi do kompleksa građevina koje uključuju dvoranu za meditaciju kojoj su na krilima bočni paviljoni i Memorijalni toranj koji vodi do ozidanih tumula ispod kojih su grobne komore.

## Popis lokaliteta

## Vanjske veze
* UNESCOva službena stranica
* Lokacija grobnica dinastija Ming i Qing (samo one upisane 2003. i 2004.)
;Ostali projekti
Guido IV od Spoleta

**Guidfo IV** (**Wido**; ; ? - 897) bio je vojvoda Spoleta i Camerina od 889. te princ Beneventa od 895. do smrti.

Tradicionalno se smatra sinom vojvode Guida II.

Godine 888. je njegov stric/otac Guido III sebe okrunio kraljem, Francuske, a 889. se okrunio za kralja Italije. Guido je tada na upravu dobio Vojvodstvo Spoleto. Kao i njegov (navodni) otac Guido II, vojvodstvo je dobio mlad, ali se iskazao kao sposoban vojnik. Godine 895. je napao Benevento koji je tada bio pod bizantskom vlašću te ga zauzeo te sebe imenovao princom. Mjesto regenta je ponudio Guaimaru I, mužu svoje ssetre Itte. Guaimar je pristao, ali je na putu zarobljen od strane Adlefera, gastalda Avellina. Guido je svog šurjaka uspio osloboditi nakon opsade.

U Beneventu se zadržao godinu i osam mjeseci. Kada je putovao u Rim kako bi se sreo sa stricom, carom Lambertom, na obali Tibera su ga zaskočili agenti Alberika I i ubili. Alberik je nakon toga sebe postavio za novog vojvodu.

## Izvori

## Literatura
* di Carpegna Falconieri, Tommaso, *Guido*, in *Dizionario biografico degli italiani*, LXI, Rome, 2003, 362-363.
* ''Lexikon des Mittelalters'': Wido IV. Herzog von Spoleto (882/83-897).



|-
Xidi

**Xidi** (kineski: 西递; pinyin: *Xi'di*, što znači "Zapadna postaja") je jedno od dva (drugo je Hongcun) drevna sela na jugu pokrajine Anhui (općina Yi) u Kini, koja su 2000. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao "izvanredan primjer pred-urbanog naselja koja su tijekom stoljeća nestala ili su promijenjena. Njihov plan ulica, arhitektura građevina, ukrasi i integracija u kompleksni vodovodni sustav su jedinstveni sačuvani primjeri.".

## Historija
Selo je nastalo tijekom vladavine cara Rezonga (1049.–1053.) iz dinastije Song i izvorno se zvalo **Xichuan** ("Zapadna rijeka"), zbog različitih rijeka i potoka u njegovoj blizini. Tijekom dinastije Ming (1368.-1644.) došlo je do procvata naselja, večinom zahvaljujući trgovačkoj obitelji Hu iz Wuyuana (Xinan) koji su usvojili Hu Changyija, sina cara Zhaozonga (888.-904.) iz dinastije Tang, kada je ovaj bio primoren stupiti s prijestolja. Pored osobnih građevina, oni su izgradili gradsku infrastrukturu u naselju. Do sredine 17. stoljeća, obitelj Hu je zahvaljujući svom ugledu prešla u politiku i mnogi su za dinastije Ming postali važni službenici, kao i diplomanti Carske škole. Xidi je doživio vrhunac u 18. i 19. stoljeću, kada je u njemu stanovalo oko 600 obitelji.

## Odlike
Xidi je okružen planinama i vode sa sjevera se spuštaju kako bi se spojile kod Huiyuan mosta na jugu sela. Ulice su popločane granitom iz općine Yi, a njihovim planom dominira glavna ulica koja se prostire u pravcu istok-zapad, koja s obje strane ima po jednu manju, paralelnu ulicu. Ove ulice su spojene uskim prolazima, a maleni otvoreni prostori se nalaze samo ispred važnijih javnih građevina kao što su: "Dvorana ugleda", "Dvorana sjećanja" i "Memorijalna vrata upravitelja". Građevine su izgrađene od drvenih trupaca sa zidovima od opeke i elegantnim dekoracijama na drvu.

Danas je sačuvano 124 obiteljska doma, izgrađena za dinastija Ming i Qing, s mnogim lijepim izrezbarenim ukrasima. Većina od njih je otvorena za javnost, što čini Xidi muzej na otvorenom.

## Reference

## Vanjske veze

* From the Earth  Article about the Tulou earth villages of the Fujian Hakka
Xi Jinping

**Xi Jinping** (pinyin: *Xí Jìnpíng*; izgovor , 1. jun 1953) je kineski komunistički političar koji se trenutno nalazi na mjestu najvišeg vođe Narodne Republike Kine. Formalno služi kao generalni sekretar Komunističke partije Kine, predsjednik Centralne vojne komisije, potpredsjednik NR Kine, predsjednik Centralne partijske škole i prvorangiran član Stalnog odbora KPK, odnosno *de facto* najvišeg organa vlasti u državi. Prije toga je služio kao najviši član Centralnog sekretarijata Komunističke partije Kine, i potpredsjednik Centralne vojne komisije.

Rodio se kao sin komunističkog veterana Xi Zhongxuna (1913–2002), a početak političke karijere je uglavnom proveo u provinciji Fujian. Kasnije je imenovan za šefa Partije u susjednoj provinciji Zhejiang, da bi potom bio imenovan za šefa partijske organizacije u Šangaju nakon smjene Chen Liangyua. Poznat je po svom tvrdom stavu prema korupciji kao i otvorenom zalaganju za političke i tržisne reforme, te uživa status prezumptivnog nasljednika bivšeg generalnog sekretara Hu Jintao odnosno najvišeg vođe KPK u petoj generaciji vodstva.

Bio je oženjen dva puta. 1980-ih se vjenčao Ke Linging, kćer diplomata Ke Huaa poznatog kao ambasador NR Kine u Londonu. Brak je nakon nekoliko godina završio razvodom. Potom se 1987. oženio za poznatu pjevačicu Peng Liyuan s kojom ima kćer Xi Mingze (习明泽), koja trenutno pod pseudonimom studira na Harvardu. Xi posjeduje doktorate iz kemijske tehnologije i političkih nauka.

Si je trenutno Generalni sekretar Centralnog komiteta KPK, predsedavajući Centralnoj vojnoj komisiji KPK, predsednik NR Kine i predsedavajući Centralnoj vojnoj komisiji NR Kine.

## Izvori

## Vanjske veze

* Biography  at www.chinavitae.com
* Xi Jinping collected news and commentary at the China Digital Times
** feature artice on Xi, 29 September 2012
* 
* U.S. Embassy Beijing, Portrait of Xi Jinping , via United States diplomatic cables leak
* Osnos, Evan, "China’s Valentine’s Day in Washington", *The New Yorker*, 14 February 2012. Review of comment accompanying Xi's visit.
1045.

__NOTOC__
Godina **1045.** (**[[rimske brojke|MXLV]]**) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru.

## Događaji
* 20. 1. &ndash; Silvestar III postaje 146. papa, izabran nekoliko mjeseci nakon protjerivanja svog prethodnika Benedikta IX.
* Car Go-Reizei dolazi na prijestolje Japana.
* april &ndash; Carske trupe ulaze u Rim i svrgavaju papu Silvestra III; njegov izbor je proglašen nevaljanim, a Benedikt IX se vraća na vlast, postavši 147. papa.
* 5. 5. &ndash; Benedikt IX, vođen željom da se oženi, abdicira sa papske stolice, a za novog - 148. - papu je izabran Grgur VI. U Rimu vlada opće uvjerenje kako je Grgur mjesto pape ishodio za ogromnu svotu novaca, što predstavlja jedan od najgorih primjera simonije u historiji Crkve.
* Engleski kralj Edward Ispovjednik se ženi za Edith od Wessexa te počinje izgradnju Westminsterske opatije.
* Kineski izumitelj Bi Sheng pronalazi pomična slova, odnosno novu tehniku štampanja knjiga koja bi trebala dramatično ubrzati njihovu proizvodnju i širenje informacija.
* Kineska vlada, uslijed žestokog otpora konzervativne frakcije, odustaje od Qingli reformi, koje su prije dvije godine uveli Ouyang Xiu i Fan Zhongyan; one će kasnije biti model za reforme Wang Anshija.
* Kineska dinastija Song dovršava izgradnju Lingxiao pagode.

## Rođenja
* Huang Tingjian, kineski kaligraf, slikar i pjesnik (u. 1105)
* Etienne od Bloisa, francuski plemić i križarski vođa (približni datum) (u. 1102)
* Waltheof, 1st Earl of Northampton, engleski plemić i velikodostojnik (približni datum) (u. 1076)

## Smrti
* 7. 2. &ndash; Car Go-Suzaku od Japana (r. 1009)
* Radbot, grof od Habsburga (r. 985)

## Reference
Lingxiao pagoda

**Pagoda Lingxiao** () je kineska pagoda smještena zapadno od hrama Xinglong u gradu Zhengding u kineskoj provinciji Hebei. Sagrađena je dijelom od drva, a dijelom od opeka te predstavlja jednu od najbolje sačuvanih građevina tog tipa iz doba dinastije Song. Originalno je bila dio manastira Tianning, a sagrađena je 1045. godine, u doba cara Renzonga na mjestu ranije, Drvene pagode sagrađene 680. u doba dinastije Tang.

Sastoji se od devet katova i ukupno je visoka 42 m.

## Literatura
* Xu Xiaoying, ed. *Zhongguo Guta Zaoxing*. Beijing: Chinese Forest Press, 2007.

## Vanjske veze

* Lingxiao Pagoda at Chinaculture.org 
* Wooden Pagoda at Tianning, China.org.cn
Peng Liyuan

**Peng Liyuan** (; 20. novembar 1962 -) je kineska pjevačica narodne muzike, poznata kao jedna od najpopularnijih vokalnih umjetnica u NR Kini. Odrasla je u siromašnoj porodici, a 1980. se priključila Narodnooslobodilačkoj armiji (NOA), ispočetka kao obični vojnik. Njeni pretpostavljeni su brzo prepoznali pjevački talent te je premjestili u jedinice za dizanje morala. Godine 1982. je prvi put nastupila na prestižnoj novogodišnjoj gala večeri CCTV koja se održava povodom kineske Nove godine, a gdje će nastupati svake godine osim 2008. Na Kineskom konzervatoriju muzike je stekla magisterij. U NOA danas služi kao civilni namještenik s činom koji odgovara general majoru. 

1980-ih su je prijatelji upoznali s mladim partijskim funkcionarom po imenu Xi Jinping, koji je navodno bio impresioniran njenim izvrsnim poznavanjem muzike kineskih etničkih manjina. Xi joj je predložio brak, a Peng pristala nakon dozvole roditelja, kojima se Xi dopao kao "skroman" i "nanametljiv". Vjenčali su se 1. septembra 1987. Imaju kćer po imenu Xi Mingze koja trenutno pod pseudonimom studira na Harvardu.

Otkako se Xi početkom 2010-ih počeo spominjati kao najizgledniji kandidat za titulu "najvišeg vođe", Peng Liyuan uživa neformalni status "prve dame NR Kine".

## Izvori

## Vanjske veze
* Peng Liyuan's homepage at Sina.com
* Kavanagh, Jim. "Peng Liyuan ." CNN. January 20, 2011.
* "China's Likely Next First Lady is a Famous Singer" New York Times, February 14, 2012
* "China's incoming first lady a challenge for the image makers" by Julie Makinen, *Los Angeles Times* October 21, 2012
Waltheof od Northumbrije

**Waltheof** (1050 – 31. maj 1076), čija je službena titula **1st Earl of the [[earl od Huntingdona|Honour of Huntingdon and Northampton]]** ("1. earl sa čašću Huntingtona i Northamptona"), bio je engleski plemić i velikodostojnik, poznat kao posljednji od svih anglosaksonskih earlova i jedini engleski aristokrat koji je pogubljen za vrijeme vladavine kralja Williama I Osvajača.

## Literatura
* Chronicle of Britain 
* Oxford DNB article
Étienne od Bloisa

**Étienne Henri II** (*Stjepan Henrik*; srednjovekovni francuski; *Estienne Henri*;  – 19. maj 1102) bio je grof Bloisa i grof Chartresa u srednjovjekovnoj Francuskoj, najpoznatiji kao jedan od vođa Prvog križarskog pohoda.

Rodio se kao sin grofa Theobalda III od Bloisa i Garsinde du Maine. Broj "II" je dobio zato što se kao "Etienne I" navodi grof Étienne I od Troyesa. Godine 1080. se u Chartresu oženio za Adelu od Normandije, kćer engleskog kralja Williama Osvajača. Sa njom je imao nekoliko djece, uključujući budućeg engleskog kralja Stephena.

Godine 1097. je krenuo u prvi križarski rat, te je, između ostalog, sudjelovao u opsadi Nikeje, pri čemu je bio član križarskog ratnog savjeta. Međutim, kada se godine 1098. neočekivano otegla opsada Antiohije, Etienne je postao uvjeren da će pohod propasti, te se vratio kući. Kada su njegovi križarski drugovi godinu dana kasnije okončali svoj pohod osvajanjem Jeruzalema, Etienne je bio osramoćen. Njegova supruga je potakla da se iskupi novim križarskim pohodom. Godine 1101. je krenuo u rat protiv Egipćana te je poginuo u Drugoj bitci kod Ramle.

## Izvori

## Literatura
* Davis, R. H. C. *King Stephen 1135–1154* Third Edition London:Longman 1990 

	 
|width="30%" align="center"|prethodi:**[[Thibaud III od Bloisa|Theobald III]]**
|width="40%" align="center"|**[[grof Bloisa]]**1089–1102	 
|width="30%" align="center"|slijedi:**[[Guillaume, grof Sullya|Guillaume Glupi]]**
Huang Tingjian

**Huang Tingđen** (; 1045-1105) je bio kineski kaligraf, slikar i pesnik. On je jedan od Četiri majstora dinastije Song. Godine 1067. položio je ispite i za života službovao širom Kine.

## Reference

## Vanjske veze

* Galerija kaligrafa Huang Tingđena u Kineskom elektronskom muzeju
FK Šumadinac Bečmen

**FK Šumadinac Bečmen** je fudbalski klub iz Bečmena, Srbija. Klub se trenutno takmiči u Međuopštinskoj ligi Beograda,grupa A, u okviru fudbalskog saveza Beograd.

Osnovan je 2. septembra 1927. godine, a glavni pokretač osnivanja bio je Milutin Dimitrijević, meštanin Bečmena. Klub je tokom godina menjao ime. Prvobitno je bio „Hajduk“, zatim „Napredak“, ali se posle rata ustalilo „Šumadinac“. Boje kluba su plovo-bela.U klubu rade tri sekcije: seniori, petlići i predpetlići.

## Povezano
* Spisak fudbalskih klubova u Srbiji
San Marino (grad)

**San Marino** (talijanski: *Città di San Marino*) je glavni ali ne i najveći grad Republike San Marino od 4 493 stanovnika, po popisu iz 2003.

Historijski centar grada i Monte Titano su 2008. uvršteni na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao rijedak primjer očuvane arhitektonske baštine i male srednjovjekovne republike, koju nije narušio i ugrozio industrijski razvoj.
## Geografija
*San Marino* leži na obrocima planine Monte Titano (739 m) na Apeninskom poluotoku pored istočne obale Jadranskog mora i grada Riminija sa kojim je povezan autoputem.
## Historija

Historija grada *San Marino* je identična sa historijom Republike San Marino.

## Znamenitosti

*San Marino* je grad uskih strmih uličica i kamenih kuća, koje su stare po par vijekova ili puno više.

Najveće atrakcije grada su:
* *Basilica di San Marino* koja se nalazi na sjeveroistoku grada, posvećena svecu zaštitniku - Svetom Marinu, čije se relikvije čuvaju u crkvi. 
Sadašnja crkva je podignuta 1836. u neoklasičnom stilu na mjestu starije crkve iz 7. vijeka. 
* *Palazzo Pubblico* koja je danas Palača vlade (u njoj su predsjednik i parlament). Nju je projektirao i podigao talijanski arhitekt Frencesco Azzurri iz Rima, od 1884.-1894. godine u neo-gotičkom stilu.
* Utvrda na vrhu Monte Titana
* 3 tornja po grebenima Monte Titana
* Trg Titano sa zgradom teatra iz 18. vijeka
* Samostan sv. Klare (Monastero di Santa Chiara) iz 14. vijeka
* Crkva sv. Franje (Chiesa di San Francesco) i istoimena gradska vrata.
## Privreda
U ne tako davnoj prošlosti glavna privredna aktivnost bio je kamenolom i klesarstvo, a danas su to turizam, trgovina i rad u državnoj administraciji.

Zbog blizine glavnih talijanskih turističkih centara (Rimini, Venecija, Firenca, Bologna, Ferrara, Ravenna) *San Marino* godišnje posjeti više od 3 milijuna posjetitelja (uobičajeno na jednodnevne izlete) od kojih su 85% Talijani.

## Gradovi prijatelji
*San Marino* ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* , Rab
* , San Leo
* , Rønne

## Reference

## Vanjske veze
* ''O San Marinu'' na portalu Il portale della Repubblica di San Marino 
* ''O San Marinu'' na portalu Encyclopedia Italiana Treccani
Monte Titano

**Monte Titano** (prevedeno Planina Titana) je planina na Apeninskom poluotoku pored istočne obale Jadranskog mora. 
## Geografija
*Monte Titano* je sa svojih 739 m  najviša točka Republike San Marino, on se uzdiže istočno od zadnjih kuća, grada San Marina.
## Planina u historiji
Prema legendi o osnivanju San Marina, na ovoj planini je Sveti Marin u 14. vijeku osnovao svoju pustinju koja je u 8. vijeku prerasla u samostan. Planina je pružala izvrstan pogled okolice i tako postala presudna za opstanak Republike San Marino. Zbog tog je ona na njoj izgradila fortifikacijske objekte; tornjeve, zidine i bastione - znane kao **Tre torri** (Tri tornja San Marina).

Od tri tornja na vrhovima Monte Titana najstariji je **Guaita** (ili **Rocca**), izgrađen u 11. vijeku. Toranj je stekao slavu kao neosvojiv, što je unaprijed obeshrabrilo mnoge potencijalne osvajače grada. Tokom križarskih ratova u 13. vijeku, izgrađen je drugi toranj, **Cesta** (na najvišem vrhu), a treći najmanji - **Montale**, na posljednjem vrhu brda, krajem 13. vijeka.

Ta tri tornja postali su simboli San Marina, te se nalaze na zastavama i grbovima Republike i grada San Marina. 
## Planina danas
Historijski centar grada San Marina i Monte Titano su 2008. uvršteni na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao rijedak primjer očuvane arhitektonske baštine i male srednjovjekovne republike, koju nije narušio i ugrozio industrijski razvoj.

Zaštićeno područje ima površinu od 55 hektara, te prijelazno područje od 167 ha.
## Galerija slika

datoteka:View of Mount Titano - San Marino.jpg|Toranj Guaita
datoteka:Panorama of the Cesta Tower in San Marino.jpg|Toranj Cesta
datoteka:Montale Tower.jpg|Toranj Montale


## Izvori

## Vanjske veze
* Territorio San Marino na na portalu Il portale della Repubblica di San Marino
Karl Mannheim

**Karl Mannheim** (27. mart 1893, Budimpešta - 9. januar 1947, London) je bio mađarski sociolog i filozof, jevrejskog porijekla, a dugo je živio u Njemačkoj i Engleskoj.

Temeljno djelo Karl Mannheima je *«Ideologija i utopija»* u kojem je izložena njegova koncepcija sociologije znanja.

Za Mannheima *distinkcija* između partikularnog i totalnog pojma ideologije predstavlja početni korak u pokušju njegovog utemeljenja sociologije znanja. On je izveo i vrijednosnu neutralizaciju totalnog pojma ideologije. 
Ispitivanje ideologičnosti ljudskog mišljenja na razini totalnog pojma ideologije ne bavi se pitanjem istinitosti ili neistinitosti nekog mišljenja, nego se ograničava na to da pokaže «vezu između struktura svijesti i životnih situacija u kojima one postoje», i koje nužno uvjetuju njihov ideologijski karakter.

Mannheim je smatrao da svaka društvena grupa (npr. generacija), a ne samo klase kao što je Karl Marx tvrdio, prozvodi svoju ideologiju, Zanimao se za vezu između znanja i egzistencije, odnosno kako se socijalne strukture i odnosi pojavljuju u tvrdnjama. Razmatrao je problem dijaloga između sagovornika koji imaju posve ražličita gledišta. Smatrao je da je najprije potrebno da sociolog postigne znanja određenim distanciranjem od pozadine vlastitih uvjerjenja kroz upoznavanje sa različitim situacijama, kao i da on mora biti svjestan da se nikada posve ne može nadići parcijalna perspektiva i zauzeti neko gledište koje je sveobuhvatno. Na sebe nije gledao kao na pozitivistu zato što nije smatrao da postoji jedna istina koja je predmet znanja, nego da karakter i validnost istine zavisi od posmatrača. Pozitivizam kriticizira zbog toga što se isti fokusira isključivo na materijalnu stvarnost i negira važnost razmijevanja i interpretacije. Svoj stav je branio od prigovora da je riječ o filozofskom relativizmu, umjesto toga je zagovarao relacionizam, to jeste da se tvrdnje trebaju razumjeti u odnosu na društvene odnose. Mannheimov pojem relacionizma ima sličnosti sa savremenim idejama socijalnog konstrukcionizam i analize diskursa.

Mannheim u svom djelu navodi tri tipa ideologijskog iskrivljavanja:
* zastarjela etička norma postaje ideologijom 
* pokušaji prekrivanja društvenih odnosa i falsificiranja elementarnih činjenica o ljudskom životu 
* kada ideologija kao oblik spoznaje nije više adekvatna za razumijevanje stvarnosti

U određenju totalnog pojma ideologije Mannheim izvodi vrijednosnu neutralizaciju toga pojma u dvostrukom smislu:
* spoznajno-teorijska neutralizacija 
* socijalno-politička neutralizacija

## Relevantni članci
* Filozofija
* Savremena filozofija
* György Lukács
## Izvori

## Vanjske veze
Sveti Marin

**Sveti Marin** (talijanski: *San Marino*, engleski: *Saint Marinus*) je svetac porijeklom sa otoka Raba, koji je po legendi osnovao 301. Republiku San Marino, koja egzistira od tad do današnjih dana.
## Biografija
Vjeruje se da je bio klesar ili kovač, porijeklom iz mjesta Lopar na otoku Rabu. Za vrijeme rimskog cara Dioklecijana, bili su progoni kršćana pa je pobjegao sa prijateljem u Rimini, u Italiju. Sklonili su se u pustinjačke spilje iznad luke. Biskup Riminija - Sv. Gaudencije stupio je u kontakt s dvojicom pustinjaka krstio ih, i kasnije zaredio za đakone i dao im imena po dvojici mučenika Marino i Leo. Sv. Marin mnoge je obratio na kršćanstvo. Služio je kršćanima koji su bili na prisilnom radu zbog svoje vjere. Jedna mentalno poremećena žena lažno je govorila da je s njim u braku, pa je otišao živjeti u spilju podno brda Monte Titano kao pustinjak. 

Umro je prirodnom smrću na Monte Titanu, a relikvije mu se čuvaju u *Basilici San Marino* u gradu San Marino. 

Zaštitnik je Republike San Marino, klesara, đakona i lažno optuženih ljudi. Po svijetu je poznat i kao Marinao, Marinus od San Marina, Marinus Dalmatinac i Marinus od Dalmacije. 

Spomendan mu je 3. septembar, a to je i državni praznik u San Marinu.
## Izvori

## Vanjske veze
* ''Saint Marinus''
1046.

__NOTOC__
Godina **1046.** (**[[rimske brojke|MXLVI]]**) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru.

## Događaji
* 5. 3. &ndash; Perzijski pisac Naser Khosrow započinje sedmogodišnje putovanje po Bliskom istoku koje će opisati u svojoj knjizi *Safarnameh*.
* 20. 12. &ndash; Sabor u Sutriju na kome pod pokroviteljstvom njemačkog kralja Heinricha III vođe Rimokatoličke crkve nastoje razriješiti kaos nastao stolovanjem trojice suparničkih papa u Rimu; papa Grgur VI se odaziva na sabor i priznaje da je papinstvo kupio od Benedikta IX, ali odbija optužbu da je počinio simoniju; sinod ga, zajedno sa Benediktom IX i Silvestrom III, smjenjuje s mjesta pape. 
* 25. 12. &ndash; Suidger, ispovjednik kralja Heinricha, nasljeđuje Grgura VI kao 149. papa pod imenom papa Klement II.
* Klement II kruni Heinricha III za svetog rimskog cara. 
* U Mađarskoj izbija veliki ustanak Vatha pagana, pri čemu u Budimpešti kao mučenik umire kršćanski misionar Gerard Sagredo.
* Prvi zabilježeni kontakt između Bizantskog Carstva i Seldžuka.
* Munjong od Goryeoa, okrunjen za 11. vladara države Koryŏ (današnja Koreja).
* Ealdred, biskup Worcestera, vodi engleske kraljevske trupe u bezuspješnu kaznenu ekspediciju protiv velških vođa Gruffydd ap Rhyddercha, Rhys ap Rhyddercha i Gruffydd ap Llywelyna.
* Bao Qingtian, kineski sudac i magistrat u službi dinastije Song piše memorandum dvoru u kome upozorava na probleme sa korupcijom u državnoj upravi, kao i ozbiljnu opasnost od bankrota kineske industrije željeza ukoliko siromašne porodice budu u popisima vođene kao proizvođači željeza (dok bogate to izbjegavaju). Kineska carska uprava shvaća ozbiljno upozorenje te poduzima mjere zahvaljujući kojima će do 1078. Kina početi proizvoditi rekordne količine željeza.



## Rođenja
* Matilda od Toskane (u. 1114) (približni datum)

## Smrti
* 6.4. - Geoffrey II, grof od Gâtinaisa (b. 1000)
* nepoznat datum
** Gerard Sagredo, kršćanski misionar u Mađarskoj
** Opat Oliba, katalonski vjerski vođa

## Reference
Geoffroy II od Gâtinaisa

**Geoffroy II od Château-Landona** (; ? - 1043/1046) bio je grof od Gâtinaisa u srednjovjekovnoj Francuskoh. Prema tradiciji se smatra sinom grofa Geoffroya od Gâtinaisa i Beatrice od Macona, kćeri Aubryja II od Macona, ali nova genealoška istraživanja sugeriraju kako bi također mogao biti sin Hugues od Perchea, još jednog od supruga Beatrice. Godine 1035. se oženio za Ermengarde od Anjoua, kćer znamenitog grofa Fulka Nere.. Sa njom je imao kćer Hildegarde 
i dva sina koji su kasnije postali grofovi Anjoua - Geoffroya III (1040 - 1096) i Foulquesa IV (1043 - 1109)Ermengarde se nakon njegove smrti preudala za vojvodu Roberta I od Burgundije. Njegov unuk Etienne (Foulquesov sin) je kasnije postao kralj Engleske pod imenom Stephen. 

## Izvori

## Vanjske veze
*
Sveti Gerard

**Sveti Gerard** ili **Gelert** (; ; oko 980 – 1046) je bio italijanski biskup baskijskog porekla koji je službovao u mađarskoj kraljevini, najviše u okolini Budima i Pešte, istovremeno je i edukovao svetog Emerika sina Svetog Stefana Mađarskog. Gerard je igrao važnu ulogu u prevođenju Mađara u hrišćanstvo. Bio je i biskup istorijskog kantona Čanad.

## Biografija
Gerard ili Gelert je živeo u vreme kada je Mađarska tek postala država i kada su još stare tradicije i mnogoboštvo bili jaki u mađarskom društvu. Imao je mnogo moćnih prijatelja kralja Svetog Stefana Mađarskog, kraljicu Gizelu od Bavarije, njihovog sina svetog Emerika, zatim kasnije i kralja Andraša I, ali i puno neprijatelja.

Gerard je bio mučenik, i mesto njegovog žrtvovanja je bio na brdu pored Budimpešte koje je danas prozvano po njemu Gelertheđ *(Gellért-hegy)*. Gelert je krenuo da pozdravi povratak Vazulovog sina Andraša, koga su on i ostalo sveštenstvo pozvali nazad iz izgnanstva da preuzme kraljevski tron, i kod Gelertheđa tada zvanog Kelenheđ *(Kelen-hegy)* su ga protivnici hrišćanstva uhvatili odveli na vrh brda i odatle bacili u ponor i ubili. Sahranjen je u Starom Čanadu *(Őscsanád)*, danas u Rumuniji, *(Cenadu Vechi)*.

Gelert je proglašen svecem 1083. godine, zajedno sa Svetim Stefanom i svetim Emerikom. Danas se Gelert smatra jednim od svetaca zaštitnika u Mađarskoj.

## Reference

## Vanjske veze

* Brdo i aerodrum Gelert 
* Pobuna pagana u Mađarskoj 1046. i mučeništvo biskupa Gelerta
Gruffydd ap Rhydderch

**Gruffydd ap Rhydderch** (? - 1055) bio je kralj Gwenta i dijela kraljevstva Morgannwg u današnjem južnom Walesu, odnosno kralj Deheubartha.

Gruffydd je bio sin Rhydderch ab Iestyna, vladara Deheubartha od 1023. do 1033. Sam je vladao Morgannwgom, a u zbivanja u Deheubarthu se uvukao kada je to kraljevstvo 1044. godine od Hywel ab Edwina preuzeo Gruffydd ap Llywelyn, kralj Gwynedda. Gruffydd ap Rhydderch ga je godine 1045. svejedno protjerao i postao kralj Deheubartha. Na tom mjestu se nekoliko godina uspješno odupirao napadima Danaca, ali i pokušajima Gruffydd ap Llywelyna da povrati vlast. Godine 1049. je zabilježeno da je zajedno sa flotom irskih Vikingama izveo napad na dolinu rijeke Severn. Godine 1055. je međutim, poginuo u borbi sa Gruffydd ap Llywelynom koji je preuzeo vlast.

Njegov sin Caradog ap Gruffydd je pokušao preuzeti vlast nad Deheubarthom, ali je ubijen u bitci kod Mynydd Carna.

## Literatura
* John Edward Lloyd (1911) *A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest* (Longmans, Green & Co.)


## Vanjske veze
* National Library of Wales Dictionary of Welsh Biography
Rhys ap Rhydderch

**Rhys ap Rhydderch** je bio velški plemič, odnosno brat Gruffydd ap Rhyddercha, kralja države Deheubarth od 1044 do 1055. Obojica su bili sinovi Rhydderch ab Iestyna, koji je Deheubarthom vladao od 1023. do 1033. 

Do godine 1045. su on i brat preuzeli vlast nad manjim kraljevstvom Morgannwg. Velške kronike navode kako su braća "počinile izdaju" protiv Gruffydd ap Llywelyna, kralja država Gwynedd i Powys; detalji tih događaja nisu specificirani. Iako su oba brata bili suparnici za prijestolje Deheubartha, Rhys je, po svemu sudeći, preuzeo vlast nad tim kraljevstvom kao suvladar. Godine 1049. je Gruffydd ap Rhydderch zajedno sa Ircima i Vikinzima napao englesku teritoriju. Godine 1049. (ili 1046.) se zajedno sa bratom odupirao engleskoj invaziji pod Ealdredom, biskupom Worcestera. Ta je ekspedicija doživjela neuspjeh zato što su velški vojnici u engleskoj vojsci prešli na velšku stranu.

Na Božić 1052. je engleski kralj Edward Ispovjednik naredio da se Rhys ubije kao kaznu za njegove pljačkaške pohode. Tzv. "D" verzija *[[Anglosaksonska kronika|Anglosaksonske kronike]]*, navodi da je ta naredba, po svemu sudeći, izvršena, jer je "izvršio štetne radnje". Kronika Florencea od Worcestera navodi da se to dogodilo kod "Bulenduna", što se vjerojatno odnosi na Bullen's Bank kraj Clyroa u Radnorshireu.

Nakon smrti je Rhysova glava dovedena na dvor kralja Edwarda 5. januara 1053. Njegov brat je tada postao jedini vladar Deheubartha, ali samo do 1055. kada je ubijen u sukobu sa Gruffydd ap Llywelynom koji je postao prvi velški vladar cijelog današnjeg Walesa.

## Izvori

## Liteatura

* 
* 
* 
*
Nasir Hosrov

**Abu Mo’in Hamid ad-Din Nasir ibn Khusraw al-Qubadiani** ili **Nāsir Khusraw Qubādiyānī** [također navođen kao*Nasir Khusrow* i *Naser Khosrow*] (1004 – 1088) (, ) bio je perzijski pjesnik, filozof, putnik i ismailitski učenjak, koji se smatra jednim od najvećih pisaca perzijske književnosti. Bio je rodom iz Qubadyana, sela u srednjovjekovnoj Baktriji u istočnoj iranskoj regiji Horasanu, koje se danas nalazi u Tadžikistanu a umro je Yamaganu (današnji Afganistan). Njegovo najpoznatije djelo je *[[Safarnama]]*, tekst temeljen na sedmogodišnjem putovanju po zemljama Bliskog istoka, a koje pruža izuzetno detaljan prikaz tadašnjih gradova, ekonomskih prilika i načina života.

## Izvori

## Vanjske veze

* Nasir-I-Khusrau (1017 A.D.): *[http://archive.org/stream/cu31924028534281#page/n11/mode/2up Diary of a journey through Syria and Palestine]*, translated by Guy le Strange, printed in Palestine Pilgrims' Text Society (1897): *[http://archive.org/details/cu31924028534281 Vol IV]* in archive.org
* Nasir Khusraw's works in original Persian at Ganjoor Persian Library
* Naser Khosrow in jazirehdanesh(persian) 
* ''Millenary Celebrations of Nasir Khusraw''
* Sayyidna Nasir Khusraw
* Nasir Khusraw: Yesterday, Today, Tomorrow 
* ''Nasir Khusraw: The Ruby of Badakhshan'' 
* Nasir Khusraw: Fatimid Intellectual
* Nasir Khusraw (Internet Encyclopedia of Philosophy)
Sudac Bao

**Sudac Bao** ili **Sudija Bao** () može se odnositi na:

* Bao Zheng (999–1062), polulegendarni kineski državni službenik iz doba dinastije Song odnosno kineski simbol pravde
* nekoliko filmova i TV-serija posvećenih njegovom liku:
** *Justice Bao* (包青天), TV-serija iz 1974. godine, ul. Yi Ming (Bao Zheng)
** *Justice Bao* (包青天), igrani film iz 1976. godine, ul. Yi Ming (Bao Zheng)
** *[[Justice Bao (1993 TV serija)|Justice Bao]]* (包青天), TV-serija 1993/1994. godine; ul. Jin Chao-chun (Bao Zheng) i Kenny Ho (Zhan Zhao)
** *Justice Bao* (包青天), TV-serija iz 1995. godine, ul. Ti Lung (Bao Zheng) i Felix Wong (Zhan Zhao)
** *Justice Bao* (新包青天), TV-serija iz 1995. godine, ul. Jin Chao-chun (Bao Zheng) i Ray Lui (Zhan Zhao)
** *[[Justice Bao (2008 TV serija)|Justice Bao]]* (包青天), TV-serija iz 2008. godine, ul. Jin Chao-chun (Bao Zheng) i Kenny Ho (Zhan Zhao)
** *[[Justice Bao (2010 TV serija)|Justice Bao]]* (包青天), TV-serija 2010/2012. godine, ul. Jin Chao-chun (Bao Zheng) i Kenny Ho (Zhan Zhao)
Munjong od Goryeoa

**Munjong** (1019 - 1083) bio je 11. po redu monarh korejske dinastije/države Goryeo koji je vladao od 1046. do smrti.

Njegovu vladavinu je obilježilo dalje jačanje centralne vlasti, koja je u potpunosti nadvladala lokalne feudalce. Munjong i kasniji carevi su također inzistirali na dominaciji civilne uprave nad vojnom. Usprkos toga, Munjong je uspio proširiti korejske granice na sjever do rijeka Yalu i Tumen .

Munjongov četvrti sin Uicheon (r. 1055 ), postao je budistički svećenik, kasnije poznat kao osnivač Cheontaea, nezavisne korejske škole budizma.

## Literatura
* Eckert, Lee, Lew, Robinson and Wagner, *Korea Old and New: A History*, Harvard University Press, 1990.
Lista najdugovječnijih vladara

**Lista najdugovječnijih vladara** je lista samostalnih kneževa, kraljeva, careva i diktatora koji su najduže vladali u ljudskoj povijesti. Na listi se nalaze samo najdugovječniji vladari s potvrđenim godinama vladanja. U skladu s tim na listi se ne nalaze na primjer kneževi s područja Svetog Rimskog Carstva pošto oni nisu bili nezavisni.
1047.

__NOTOC__
Godina **1047.** (**[[rimske brojke|MXLVII]]**) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru.

## Događaji
* Bitka kod Val-ès-Dunesa: Normandijski vojvoda Guillaume (kasnije poznat kao William Osvajač) uz pomoć francuskog kralja Henrija I nanosi poraz pobunjenim barunima kod Caena i osigurava vlast nad vojvodstvom. 
* oktobar &ndash; Nakon smrti Klementa II, prethodne godine smijenjeni papa Benedikt IX ponovno dolazi na vlast u Rimu kao 150. papa.
* oktobar &ndash; Harald III preuzima vlast kao jedini kralj Norveške.
* jesen/zima &ndash; Sweyn II okrunjen za kralja Danske.
* U Bizantu Leo Tornikios diže ustanak protiv carske vlasti.

## Rođenja
* Judith od Švapske, kćer rimsko-njemačkog cara Heinricha III

## Smrti
* 9. 10. &ndash; Papa Klement II
* 25. 10. &ndash; Kralj Magnus I od Norveške (r. 1024)

## Reference
Leon Tornikios

**Leo Tornikios** (; ) bio je bizantski plemić i vojskovođa, najpoznatiji po neuspješnom ustanku koji je vodio sa ciljem svrgavanja cara cara Konstantina IX Monomaha.

Rodio se u Hadrijanopolju (današnje Jedrene), u uglednoj armensko-gruzijskoj porodici Tornikios. Stekao je naklonost cara te je imenovan *[[patriciji|patrikiosom]]* i komandantom (*[[dux|doux]]*) bizantskih trupa u Meliteni (prema Mihailu Atilatisu), ili možda Iberiji (prema Mihailu Pselu). Psel ga opisuje kao lukavog i ambicioznog političara, koji je brzo zbližio sa carevom sestrom Euprepijom, koja se protivila bratovoj politici. Dok je Leon služio na Istoku, njegovi pristaše u Makedoniji su digli ustanak. Tornikios je smjesta povučen u Carigrad te prisilno zaređen; s druge strane je zadržan na slobodi.

Takvo stanje stvari je iskoristio kako bi 14. septembra 1047. pobjegao u Hadrijanopolj. Tamo se među svojim pristašama proglasio carem, okupio vojsku i sa njom marširao na Carigrad, pod čije bedeme je stigao 25. septembra. Gradska *ad hoc* milicija poslana da ga zaustavi je lako poražena, što je stvrilo paniku u gradu. Tornikios je, međutim, oklijevao i nije iskoristio priliku da naredi juriš. Konstantin je to iskoristio kako bi pozvao pojačanja iz Male Azije. U sljedeća četiri dana - do 28. septembra - Tornikiosve pristaše su dva puta jurišale na gradske zidine, i oba puta su odbijeni. Iako Konstantin nije imao nikakvog vojničkog iskustva i iako je bolovao od gihta, pokazao se dostojnim protivnikom Tornikiosu te je hrabrošću potakao svoje ljude. Tornikios se nakon toga povukao na zapad. Nastojeći povratiti inicijativu, napado je Rhaidestos, ali je odbijen. Tada su ga sljedbenici počeli masovno napuštati. Našao je utočište u crkvi u Boulgarophygonu, ali je odatle na prevaru namamljen u klopku carevih pristaša i zarobljen. Na Božić 1047. je zajedno sa svojim glavnim pristašom po imenu Jovan Vatac oslijepljen. Što se dalje dogodilo s njim, nije poznato.

## Izvori

## Literatura

* 
*