Pravda (novine)

***Pravda*** (; u prevodu ***Istina***) je zvanično novinsko glasilo Komunističke partije Ruske Federacije. Pokrenuli su ju ruski revolucionari 1912. godine, a nakon Oktobarske revolucije postala je vodeća novina u Sovjetskom Savezu. *Pravda* je bila zvanično glasilo Centralnog komiteta Komunističke partije Sovjetskog Saveza.

Nakon raspada Sovjetskog Saveza 1991, Boris Jeljcin ukinuo je izlaženje Pravde. Nekolicina njenih bivših novinara je samo nekoliko nedelja posle pokrenula novine s istim imenom, ali je zbog teškog finansijskog stanja prodana grčkoj poslovnoj porodici. Konačno je 1997. godine dospela u vlasništvo KPRF.

## Predrevolucionarna ''Pravda''
*Pravda* je pokrenuta na inicijativu Vladimira Iljiča Lenjina, a prvi broj štampan je 5. maja 1912. godine, datum koji je takođe bio i rođendan Karla Marksa. Međutim, njeni koreni sežu u 1903. godinu, kada ju je osnovao imućni železničarski radnik V. A. Koževikov. *Pravda* u početku nije bila politički orijentisana. Od 1909. godine, bila je štampana u Beču i zatim ilegalno širena u Rusiji; njen tadašnji glavni urednik bio je Lav Trocki. Nakon što su menjševici konačno isključeni iz Ruske socijaldemokratske radničke partije na Šestoj konferenciji u Pragu januara 1912. godine, Lenjin je odlučio da *Pravda* bude zvanično glasilo RSDRP. Uredništvo je iz Beča preseljeno u Sankt Peterburg, a njen broj od 5. maja bio je prvi legalno objavljeni primerak. Njeno izlaženje finansijski su pomagali CK RSDRP, novčani prilozi radnika i istaknutih ličnosti poput Maksima Gorkog. U početku je bila štampana u tiražu od 40.000 do 60.000 primeraka. Po početku Prvog svetskog rata, caristički cenzori su zabranili njeno izlaženje, pa je zbog toga naredne dve godine menjala ime osam puta zbog maltretiranja od policije.

* Radnička istina (*Рабочая правда*)
* Severna istina (*Северная правда*)
* Istina rada (*Правда Труда*)
* Za istinu (*За правду*)
* Proleterska istina (*Пролетарская правда*)
* Put istine (*Путь правды*)
* Radnik (*Рабочий*)
* Radnička istina (*Трудовая правда*)

## ''Pravda'' tokom 1917.
Abdikacijom cara Nikolaja II, odnosno nakon Februarske revolucije, dozvoljeno je izdavanje *Pravde*. Njeni prvi urednici nakon ponovne aktivacije bili su Vjačeslav Molotov i Aleksandar Šljapnikov, a po povratku iz egzila u Sibiru. 15. marta uredništvo su preuzeli Lav Kamenjev, Josif Staljin i Matvej Muranov. Dok je prvo uredništvo bilo kritično prema novoj Prelaznoj vladi, Kamenjev, Staljin i Muranov zauzeli su pomirljiviji stav i pozivali neke grupe menjševika da se udruže s boljševicima. Lenjin i Grigorij Zinovjev su po svom povratku iz Švajcarske u Rusiju 3. aprila oštro osudili Prelaznu vladu i pozivanja na ujedinjenje s menjševicima u svojim Aprilskim tezama. Posle toga je *Pravda* promovisala uglavnom Lenjinove stavove. U danima nakon Oktobarske revolucije, njen tiraž bio je preko 100.000 primeraka.

## Sovjetsko razdoblje

Dana 3. marta 1918. godine, ured *Pravde* preseljen je iz Petrograda u Moskvu i od tada su ove novine postale zvanično glasilo sovjetske komunističke partije. Glasila ostalih političkih organizacija u Sovjetskom Savezu bila su npr. *[[Izvestja]]*, novine koje su izveštavale o vestima iz inostranstva, *Trud* je bio organ sovjetskih sindikata i ostalo.

Ubrzo nakon Oktobarske revolucije, novi urednik *Pravde* postao je Nikolaj Buharin. Buharin je nakon Lenjinove smrti 1924, zahvaljujući uređivanju *Pravde*, stekao reputaciju vrsnog marksističkog teoretičara. Buharin je uređivao *Pravdu* sve do 1929. godine kada je pao u nemilost Staljina.

Velik broj mesta i organizacija su tokom sovjetskog razdoblja nosili ime po *Pravdi*; grad Pravdinsk u Gorkijskoj oblasti (u kojem se nalazila fabrika papira na kojem je štampana većina novinskih glasila u Sovjetskom Savezu), te velik broj ulica i kolhoza.

Tiraž *Pravde* je do 1975. godine dostigao brojku od 10.6 miliona primeraka dnevno.

*Pravda* je tokom sovjetskog razdoblja odlikovana sa dva Ordena Lenjina (1945. i 1962) i Ordenom Oktobarske revolucije (1972).

## Postsovjetsko razdoblje
Ruski predsednik Boris Jeljcin je dekretom od 22. avgusta 1991. godine ukinuo Komunističku partiju i zaplenio sve njeno vlasništvo, uključujući i *Pravdu*. Nekolicina njenih bivših novinara je samo nekoliko nedelja posle pokrenula novine s istim imenom. Nekoliko meseci posle, tadašnji *Pravdin* urednik, Genadij Seleznjev, prodao je novine grčkoj preduzetničkoj porodici Janikos. *Pravda* je nakratko bila ugašena 30. jula 1996. godine. Konačno je Komunistička partija Ruske Federacije, koja je nakon izbora za Dumu 1996. ponovno ojačala, otkupila *Pravdu*. Od tada je ona zvanično glasilo Centralnog komiteta KPRF, ali za razliku od sovjetskog razdoblja kada je izlazila svaki dan, sada se štampa svaki treći dan. Uredništvo *Pravde* i dalje se nalazi u ulici Pravde, kao i tokom sovjetskih vremena. Dana 5. jula 2012. godine proslavljeno je 100 godina od izdavanja prvog broja *Pravde*.

Pravda je krajem 2013. izazvala interes u međunarodnoj javnosti kada je njegovo uredništvo odbilo prijedlog američkog republikanskog senatora Johna McCaina za objavljivanjem kolumne u kojoj kritizira rusku politiku prema sirijskom građanskom ratu, zamišljenu kao odgovor na članak Vladimira Putina u *[[New York Times]]u*; McCain je umjesto toga kolumnu objavio na informativnom portalu Pravda.ru.

## Glavni urednici ''Pravde''

* **SSSR:**
** Lav Kamenjev
** Nikolaj Buharin (1918—1929)
** Mihail Olimski
** Maksimilijan Saveljev (1928—1930)
** Lav Mehlis (1930—1937)
** Ivan Nikitin (1937—1938)
** Pjotr Pospelov (1940—1949)
** Mihail Suslov (1949—1950)
** Leonid Iljičev (1951—1952)
** Dmitrij Šepilov (1952—1956)
** Pavel Satjukov (1956—1964)
** Aleksej Rumjancev (1964—1965)
** Mihail Zimjanin (1965—1976)
** Viktor Afanasijev (1976—1989)
** Ivan Frolov (1989—1991)
* **Ruska Federacija:**
** Genadij Seleznjev (1991—1993)
** Viktor Linik (1993—1994)
** Aleksndar Iljin (1994—2003)
** Valentina Nikiforova (2003—2005)
** Valentin Šurčanov (2005—2009)
** Boris Komocki (od 2009)

## Povezano
* Pravda.ru

## Reference

## Vanjske veze

* Zvanični sajt